9
Печаль Павла за Ізраїль
1 Я кажу правду в Христі, не обманюю, і моє сумління підтверджує це через Святого Духа: 2 у мене в серці велика печаль і невпинний біль. 3 Адже я бажав би бути проклятим і відлученим від Христа заради моїх братів, моїх рідних за тілом, 4 тобто за народ Ізраїлю. Їм належить усиновлення, слава, заповіти, законодавство, служіння та обітниці. 5 Їхніми є патріархи й від них за тілом Христос – Бог над усіма, благословенний навіки! Амінь.
Як Бог обирає
6 Але це не означає, що Слово Боже не збулося. Адже не всі, хто походить з Ізраїлю, – це Ізраїль. 7 І не всі нащадки Авраама є його дітьми. Бо написано: «Через Ісаака буде названо тобі нащадка».* 8 Тобто не тілесні діти є дітьми Божими, а діти обітниці вважаються нащадками. 9 Бо ось якими були слова обітниці: «У призначений час Я повернуся, і у Сарри буде син».†
10 І не тільки це, але й Ревека отримала обітницю, завагітнівши від нашого батька Ісаака. 11 Бо коли близнюки ще не народилися й не зробили нічого доброго чи поганого (щоб намір Божий у вибранні залишився 12 не від учинків, але від Того, Хто кличе), їй було сказано: «Старший служитиме молодшому».‡ 13 Як написано: «Якова Я полюбив, а Ісава зненавидів».§
14 Що тоді скажемо? Невже Бог несправедливий? Зовсім ні! 15 Бо Він каже Мойсеєві:
«Я помилую того, кого хочу помилувати,
і зглянуся над тим, над ким хочу зглянутись».*
16 Отже, це залежить не від того, хто хоче, і не від того, хто біжить, а від Божої милості. 17 Бо Писання говорить фараонові: «Я поставив тебе для того, щоб показати через тебе Мою силу й щоб ім’я Моє звіщалося по всій землі».† 18 Отже, Бог милує, кого хоче, і, кого хоче, робить черствим.
19 Хтось мені скаже: «Чому тоді Він звинувачує? Бо хто здатний противитися Його волі?» 20 Але хто ти, людино, щоб сперечатися з Богом? Чи виріб скаже тому, хто його створив: «Чому ти зробив мене таким?»‡ 21 Хіба гончар не має влади над глиною, щоб із тієї ж глини зробити одну посудину для почесного вжитку, а іншу – для звичайного?
22 А що, коли Бог, бажаючи проявити Свій гнів і виявити Свою силу, з великим терпінням щадив посудини гніву, підготовлені до знищення, 23 щоб виявити багатство Своєї слави посудинам Його милосердя, які Він заздалегідь підготував до слави, – 24 нам, покликаним не тільки з-поміж юдеїв, але й з-поміж язичників? 25 Як сказав у Осії:
«Я назву Моїм народом не Мій народ
і нелюбу – улюбленою»,§
26 а також:
«Там, де їм було сказано:
„Ви не Мій народ“,
їх будуть називати синами живого Бога».*
27 Ісая проголошує про Ізраїль:
«Навіть якщо кількість синів Ізраїля буде як морського піску,
врятований буде лише залишок.
28 Бо Господь швидко та остаточно
виконає Своє Слово на землі».†
29 І як сказав Ісая раніше:
«Якби Господь Воїнств
не залишив нам нащадка,
ми б стали як Содом
й були б подібні до Гоморри».‡
Невіра Ізраїлю
30 Що тоді скажемо? Язичники, які не прагнули праведності, здобули її – праведність, яка походить від віри. 31 А Ізраїль, який шукав Закону праведності, не досягнув цього. 32 Чому? Тому що вони шукали не вірою, а ділами Закону. Вони спіткнулися об камінь спотикання. 33 Як написано:
«Ось я кладу на Сіоні Камінь спотикання
і Скелю падіння,
і той, хто вірить у Нього, не буде осоромлений».§
* 9:7 Див. Бут. 21:12. † 9:9 Див. Бут. 18:10, 14. ‡ 9:12 Див. Бут. 25:23. § 9:13 Див. Мал. 1:2-3. * 9:15 Див. Вих. 33:17. † 9:17 Див. Вих. 9:16. ‡ 9:20 Див. Іс. 29:16; 45:9. § 9:25 Див. Ос. 2:23. * 9:26 Див. Ос. 1:10. † 9:28 Див. Іс. 10:22-23. ‡ 9:29 Див. Іс. 1:9. § 9:33 Див. Іс. 8:14; 28:16.