Марка.
11.
І як наближились до Єрусалиму, до Витфагиї й Витаниї, до гори Оливної, посилає двох учеників своїх, 
і рече їм: Ійдїть у село, що перед вами, і зараз, увійшовши в него, знайдете осля привязане, на котре нїхто з людей не сїдав; одвязавши його, приведїть. 
І, коли хто вам скаже: Що се робите? скажіть: Що Господеві його треба; й зараз його відошле сюди. 
Пійшли ж вони, й знайшли осля привязане коло дверей знадвору, на роздоріжжю, та й одвязали його. 
І деякі, що там стояли, казали їм: Що ви робите, одвязуючи осля? 
Вони ж сказали їм, як звелїв Ісус; і пустили їх. 
І привели осля до Ісуса, й накинули на него одежу свою, і посадили на него. 
Многі ж одежу свою розстилали по дорозї, инші ж гіллє різали з дерев, і встилали дорогу. 
Инші, що попереду йшли, і що слїдом за Ним ійшли, покликували, кажучи: Осанна! Благословен грядущий в імя Господнє; 
благословенне грядуще в імя Господа царство отця нашого Давида. Осанна на вишинах! 
І ввійшов Ісус в Єрусалим і в церкву, й, оглянувши все, як пізня вже була година, вийшов у Витанию з дванайцятьма. 
І назавтра, як вийшли вони з Витаниї, зголоднїв, 
і, загледївши смоківницю оддалеки, що мала листє, прийшов, чи не знайде чого на нїй. І, прийшовши до неї, нїчого не знайшов, тільки листє; не була бо ще пора на смокви. 
І, озвавшись Ісус, рече до неї: Щоб нїколи з тебе по вік нїхто овощу не їв. І чули ученики Його. 
І приходять у Єрусалим, і ввійшовши Ісус у церкву, почав виганяти продаючих і купуючих у церкві, і столи міняльників, і ослони продаючих голуби поперевертав, 
і не давав, щоб хто носив посуд через церкву. 
І навчав, глаголючи їм: Хиба не писано: Що дом мій дом молитви звати меть ся у всїх народів? ви ж зробили його вертепом розбійників. 
І чули письменники та архиєреї, й шукали, як би Його погубити: боялись бо Його, бо ввесь народ дивував ся наукою Його. 
І, як вечір настав, вийшов Він осторонь із города. 
А вранцї, мимо йдучи, побачили смоківницю всохлу від коріння. 
І споглянувши Петр, рече Йому: Учителю, дивись, смоківниця, що прокляв єси, всохла. 
І озвавшись Ісус, рече їм: Майте віру Божу. 
Істино глаголю вам: Що хто скаже горі сїй: Двигнись і кинь ся в море, та й не сумнити меть ся в серцї своїм, а вірувати ме, що, що каже, станеть ся, буде йому, що скаже. 
Тим глаголю вам: Усе, чого молячись просите, віруйте, що одержите, й буде вам. 
І як стоїте молячись, прощайте, коли що маєте проти кого, щоб і Отець ваш, що на небі, відпустив вам провини ваші. 
Коли ж ви не прощаєте, то й Отець ваш, що на небі, не простить вам провин ваших. 
І приходять знов у Єрусалим; і, як по церкві ходив Він, приступають до Него архиєреї, та письменники, та старші, 
і кажуть Йому: Якою властю Ти се робиш? і хто Тобі власть таку дав, щоб се робити? 
Ісус же, озвавшись, рече їм: Спитаю вас і я про одну річ; відкажіть менї, то й я скажу вам, якою властю се роблю. 
Хрещеннє Йоанове чи з неба було, чи від людей? Відкажіть менї. 
І міркували між собою, говорячи: Коли скажемо: З неба, то скаже: Чом же не поняли віри йому? 
Коли ж скажемо: Від людей, то боялись людей: всї бо мали Йоана, що він справдї пророк був. 
І, озвавшись, кажуть Ісусові: Не знаємо. Ісус, озвавшись, рече їм: То й я не кажу вам, якою властю се роблю. 
