Луки.
2.
Стало ся ж тими днями, вийшло повелїннє від кесаря Августа переписати всю вселенну. 
Ся перепись була перва за правлення Киринея в Сириї. 
Ійшли всї вписуватись, кожен у свій город. 
Пійшов же й Йосиф із Галилеї, з города Назарета, в Юдею, в город Давидів, що зветь ся Витлеєм: (був бо він з дому й роду Давидового) 
вписатись із Мариєю, зарученою йому жінкою, що була тяжка. 
Стало ж ся, як були вони там, сповнились днї родити їй. 
І вродила Сина свого перворідня, і сповила Його, й положила Його в ясла, бо не було їм місця в гостинницї. 
І були пастухи в сторонї тій, що ночлїгували та стерегли сторожею в ночі отари своєї. 
І ось ангел Господень став коло них, і слава Господня осияла їх; і полякались страхом великим. 
І рече їм ангел: Не бійтесь, ось бо благовіщу вам радість велику, що буде всїм людям. 
Бо народивсь вам сьогоднї Спас, що єсть Христос Господь, у городї Давидовому. 
І се вам ознака: Знайдете дитинку сповиту, лежачу в яслах. 
І зараз явилось із ангелом множество воїнства небесного, хвалячи Бога й глаголючи: 
Слава на вишинах Богу, а на землї впокій, між людьми благоволеннє. 
І сталось, як пійшли від них на небо ангели, пастухи казали один до одного: Ходїмо ж аж у Витлеєм, та побачимо слово се, що сталось, що Господь обявив нам. 
І пійшли з поспіхом, та й знайшли Марию і Йосифа, й дитинку лежачу в яслах. 
І побачивши, обявили слово, сказане їм про хлопятко се. 
І всї, слухаючи, дивувались тим, що розказували пастухи перед ними. 
Мария ж ховала всї слова сї, роздумуючи в серцї своїм. 
І вернулись пастухи, прославляючи та хвалячи Бога за все, що чули й бачили, як казано до них. 
І як сповнилось вісїм днїв, щоб обрізати хлопятко, наречено Йому імя Ісус, наречене від ангела, перш нїж зачавсь Він в утробі. 
І, як сповнились днї очищення її по закону Мойсейовому, понесли Його в Єрусалим, поставити перед Господом, 
як написано в законї Господньому: Що всяке мужеське, відчинивши утробу, сьвяте Господеві звати меть ся; 
і принесли жертву, по сказаному в законї Господньому: Пару горлиць або двоє голубенят. 
І ось був чоловік у Єрусалимі на ймя Симеон; і чоловік сей праведний та побожний сподївавсь потїхи Ізраїлеві; й Дух сьвятий був на йому. 
І було йому сповіщено від Духа сьвятого, що не бачити ме він смерти, перш нїж побачить Христа Господнього. 
І прийшов він Духом у церкву; й, як принесли батько-мати хлопятко Ісуса, щоб зробити їм, що треба, по звичаю законному для Него, 
узяв він Його на руки свої, і благословив Бога, і сказав: 
Нинї відпускаєш раба твого, Владико, по глаголу твоєму, з упокоєм: 
бо видїли очі мої спасеннє твоє, 
що приготовив єси перед лицем усїх людей, 
сьвітло на одкриттє поганам, і славу народа Твого Ізраїля. 
І дивувавсь Йосиф і мати Його тим, що сказано про Него. 
І благословив їх Симеон, і рече до Мариї, матери Його: Ось Сей лежить на паданнє і вставаннє многих в Ізраїлї і на ознаку, проти котрої говорити муть, 
(і тобі самій перейде душу меч,) щоб відкрились многих сердець думки. 
І була Анна пророчиця, дочка Фануїлова, з роду Асирового; ся зістарілась у днях многих, живши з чоловіком сїм років од дївування свого; 
і ся вдова до восьмидесяти й чотирох років, що не відходила від церкви, постом та молитвою служила ніч і день. 
І вона тієї ж години прийшовши, оддала хвалу Господеві, й говорила про Него всїм, що сподївали ся збавлення в Єрусалимі. 
І, як скінчили все по закону Господньому, вернулись у Галилею, у город свій Назарет. 
Хлопятко ж росло й міцнїло духом, сповняючись премудростю; і благодать Божа була на Ньому. 
І ходили батько-мати Його щороку в Єрусалим у сьвято пасхи. 
І як було Йому дванайцять років, пійшли вони в Єрусалим сьвятковим звичаєм, 
і, сповнивши днї, як вертались, зостав ся хлопчик Ісус у Єрусалимі; й не знав Йосиф і мати Його, 
а думаючи, що Він між товариством, увійшли на день ходи; й шукали Його між родиною та знакомими. 
І, не знайшовши Його, вернулись у Єрусалим, шукаючи Його. 
І сталось, через три днї знайшли Його в церкві, сидячого серед учителїв, і слухаючого їх, і питаючого. 
Дивували ся ж усї, хто слухав Його, розумом і відповідями Його. 
І, побачивши Його, здивувались вони, й сказала мати Його до Него: Дитино, що се зробив єси з нами? ось батько Твій і я, болїючи, шукали Тебе. 
І рече Він до них: Чого ж шукали мене? хиба ж не знали, що в тому, що єсть Отця мого, треба бути менї? 
Та й вони не зрозуміли слова, що промовив їм. 
І пійшов з ними, й прийшов у Назарет, і був слухняний їм; і мати Його ховала всї слова тиї в серцї своїм. 
І виростав Ісус премудростю й станом, у ласцї в Бога і в людей. 
