Друге соборне Посланнє cьв. Ап. Петра.
1.
Симон Петр, слуга і апостол Ісуса Христа, тим, що з нами однаку дорогу віру приняли по правдї Бога нашого і Спаса Ісуса Христа: 
благодать вам і впокій нехай умножить ся в познанню Бога й Ісуса, Господа нашого. 
Яко ж усе до життя і побожности дароване нам Божою силою Його, через познаннє Покликавшого нас славою і чеснотою (милостю), 
чим найбільші і дорогі обітницї даровані нам, щоб через них були ви спільниками Божої природи, ухиляючись від тлїнного хотїння, що в сьвітї, 
то доложіть до сього усе ваше стараннє, і подайте у вірі вашій чесноту, а в чеснотї розум, 
а в розумі вдержаннє, а у вдержанню терпіннє, а в терпінню побожність, 
а в побожностї братню любов, а в братній любові любов (для всїх). 
Коли бо се буде у вас і умножить ся, то не оставить вас лїнивими, анї безплодними в познаннї Господа нашого Ісуса Христа. 
У кого бо нема сього, той слїпий і коротко видющий, що забув на очищеннє давних своїх гріхів. 
Тим то, брати, старайтесь більше утвердити ваше покликаннє і вибраннє; се бо роблячи, нїколи не спотикнетесь. 
Так бо щедро дозволить ся вам вхід у вічнє царство Господа нашого і Спаса Ісуса Христа. 
Тим і не занехую завсїди пригадувати вам сї речи, хоч ви й знаєте, і утверджені у сїй правдї. 
Видить ся ж менї право, доки я у сїй оселї, розбуджувати вас у наповіданню; 
знаючи, що скоро оставлю оселю мою, яко ж і Господь наш Ісус Христос обявив менї. 
Старати му ся ж, щоб ви і всюди, по моєму розстанню, робили спомин сїх річей. 
Не за байками бо, хитро придуманими, йдучи, обявили ми вам силу і прихід Господа нашого Ісуса Христа, а бувши самовидцями величчя Його. 
Бо Він приняв від Бога Отця честь і славу, коли зійшов до Него од величньої слави такий голос: „Се Син мій любий, що я вподобав Його.‟ 
І сей голос чули ми, як сходив з неба, бувши з Ним на горі сьвятій. 
Ще ж маємо певнїще слово пророче, і ви добре робите, вважаючи на него, як на сьвітильника, що сьвітить в темному місцї, аж день засияє, і денниця зійде в серцях ваших; 
се найперш знаючи, що жадне книжне пророцтво не дїєть ся своїм розвязаннєм. 
Бо нїколи із волї чоловіка не виповідано пророцтво, а від Духа сьвятого розбуджувані, промовляли сьвяті люде Божі. 
