ПСАЛЬМА.
77.
Проводиреві хора: під Едутун; псальма Асафова. Голос мій до Бога, я буду взивати; мій голос до Бога, і він вислухає мене. 
В день тїсноти моєї шукав я Господа; простирав в ночі руки мої без устанку; душа моя марно шукала одради. 
Спогадав я Господа, і застогнав: став я думати, і знемігся духом. 
Ти держав повійки очей моїх; я стревожився і відняло менї мову. 
Спогадав я днї давні, лїта віків минувших. 
Згадав в ночі піснї мої; думав-гадав я в серцї моїм, і дух мій допитувався: 
Чи по віки відкине Господь, і не явить більше ласки своєї? 
Хиба на завсїди конець добротї його? Скіньчились слова з роду в рід? 
Чи забув Бог милосердуватись? Хиба він зачинив в гнїві милосердє своє? 
Тодї сказав я: Нездужаю. Згадаю про лїта правицї Всевишнього, 
Про дїла Господа; про чудеса днедавні згадаю; 
Буду думати-гадати про всї дїла твої, розмишляти о дїяннях твоїх. 
Боже! Дорога твоя у сьвятинї; хто такий Бог великий, як ти, Боже? 
Ти Бог той, що чудеса творить, ти явив між народами силу твою. 
Ізбавив народ твій рамям твоїм, синів Якова й Йосифа. 
Тебе побачили води, Боже, води побачили тебе і — злякались; безоднї здрігнулись. 
Линуло з хмар водою; од тучі роздався голос, і стріли твої миготїли. 
З вихром розносився голос грому твого, блискавки осьвічували круг земний; земля задрожала і задуднїла. 
Через море веде дорога твоя й стежки твої, через великі води, і тропи твої невідомі. 
Ти провадив народ твій як стадо, рукою Мойсея і Аарона. 
