Галат.
4.
Глаголю ж: Доки наслїдник малолїток, доти не відрізняєть ся від слуги, хоч він і пан усього, 
а єсть під опікунами та доморядниками аж до нароку отця. 
Так же й ми, як були малолїтками, були підневолені первотинами сьвіта. 
Як же прийшла повня часу, послав Бог Сина свого, що родивсь від жени і був під законом, 
щоб викупив тих, що під законом, щоб ми прийняли всиновленнє. 
А що ви сини, то послав Бог Духа Сина свого в серця ваші, що покликує: Авва, Отче! 
Тим же вже більш не невільник єси, а син; коли ж син, то й наслїдник Божий через Христа. 
Тільки ж тодї, не знаючи Бога, служили ви тим, що не по природї були богами. 
Тепер же, знаючи Бога, більше ж будучи познані від Бога, як вертаєтесь до немочних та мізерних первотин, котрим знов наново служити хочете? 
Ви вважаєте на днї, місяцї, пори й лїта. 
Боюсь за вас, що може марно працював коло вас. 
Будьте, браттє, благаю вас, як і я: бо й я (такий), як ви. Нїчим ви мене не скривдили. 
Ви ж знаєте, що я у немощі тїла благовістив вам перше. 
І не погордували ви спокусою, що була в тїлї моїм, анї відопхнули, а як ангела Божого прийняли мене, як Христа Ісуса. 
Яке ж то було блаженство ваше! Сьвідкую бо вам, що коли б можна, ви б тодї, вирвавши очі свої, оддали менї. 
То чи вже став я ворогом вам, говорячи вам правду? 
Ревнують про вас не добре, а хочуть відлучити вас, щоб ви про них ревнували. 
Добре ж ревнувати всякого часу в доброму, тай не тільки, як я приходжу до вас. 
Дїточки мої, (ви,) котрими знов мучусь (перед родинами), доки Христос вʼобразить ся у вас, 
хотїв би я бути у вас сьогоднї і змінити голос мій: бо я в непевности про вас. 
Скажіть менї, ви, що хочете бути під законом: хиба ви закону не слухаєте? 
Писано бо, що Авраам мав два сини, одного від невольницї, а одного од вільної. 
Та що був од невольницї, родивсь по тїлу, а що од вільної, по обітницї. 
Се ж иносказаннє; се бо два завіти: один з гори Синая, що родить у неволю, котра єсть Агара. 
Бо Агара, се Синай, гора в Аравиї, прикладаєть ся ж до теперішнього Єрусалиму, і служить з дїтьми своїми. 
А вишнїй Єрусалим вільний; він мати всїм нам. 
Писано бо: Звеселись, неплідна, що не роджаєш; гукай та покликуй, ти, що не мучилась; бо в одинокої багато дїтей, більш нїж у тієї, що має чоловіка. 
Ми ж, браттє, по Ісааку дїти обітування. 
Та, як тодї, хто родивсь по тїлу, гонив того, хто по духу, так і тепер. 
Тільки ж бо що глаголе писаннє? Вижени невільницю й сина її, не має бо наслїдувати син невільницї з сином вільної. 
Оце ж, браттє, ми не дїти невільницї, а вільної. 
