Йова.
36.
І провадив Еліуй річ дальше й говорив: 
Зажди ще трохи; я покажу тобі, що маю ще дещо про Бога сказати. 
Почну розслїди мої здалека й стану в оборонї справедливостї Творця мого. 
Льжи бо певно нема в слові мойму; явлюсь тобі в повнотї знання мого. 
Знай, Бог могучий, однакже не гордить сильним, що кріпкий серцем. 
Але він і не піддержує безбожників і дає придавленим, що їм належить. 
Не одвертає очей він од людей правих, і на все саджає їх поруч із царями на престолї й приводить до поваги. 
Як же инші в кайданах і звязані повороззєм нужди — 
Він їх дїла їм покаже й гріхи їх превеликі; 
Та відтулює їм ухо, щоб розуміли, й велить завернутись од їх ледачих учинків. 
І, як послухають та стануть йому служити, то й провожати муть днї свої в щастї, і лїта свої в радощах; 
Як же не послухають, — згинуть од (Божого) стрілу й визівнуть духа в слїпотї своїй. 
Лукаві же — вони зрушують серцем своїм гнїв (Божий); вони й не кличуть до його, коли закує їх в кайдани; 
Тим і мруть вони в молодощах, а життє їх із блудниками. 
Бідного ж він рятує з біди його, і в тїснотї відтулює ухо його. 
Викликав би й тебе він з тїсноти на місце просторе, де нема притиску, й на столї твойму страва повна була б товщі. 
Да в тебе повно розсудів безбожних, а суд і присуд — укупі. 
О, нехай не вдарить тебе гнїв Божий карою! І найбільший викуп не спас би тебе. 
Чи ж дасть бо він яку цїну твому багацтву? Нї, — анї золотові, анї нїякому скарбові. 
О, не бажай тієї ночі, коли й народи з своїх місць зникають! 
Остерегайсь, не нахиляйсь до безбожностї, яку ти волїєш, нїж тихо страдати. 
Глянь, Бог у силї величен, і де такий, як він, законодавець? 
Хто йому вкаже дорогу його; хто скаже: Ти чиниш несправедливість? 
Памятай на те, щоб його дїла хвалити, що їх люде видять. 
Всї бо люде можуть їх бачити; чоловік може їх і надалеки постерігати. 
Ось, Бог великий й годї нам його поняти; лїт його нам не злїчити. 
Краплями збірає він води, а вони силою виливаються дощем; 
Ринуть вони із хмар, і густо лиються на людей. 
А хто може зміркувати, як за далеко облаки сягають, або тріск у шатрі його? 
А ось, він обливає його сьвітлом своїм і покриває дно моря. 
Звідси судить він народи, звідси дає багату поживу. 
В жменях держить блискавицю й приказує їй, кого вдарити. 
Грім дає знати про неї, та й скот відчуває, що дїєсь. 
