1 Петра.
5.
Старших між вами молю, яко товариш-старший і сьвідок страдання Христового, і спільник слави, що має відкритись: 
пасїте стадо Боже, що у вас, доглядаючи не по неволї, анї для поганої користї, а з доброго серця; 
анї пануйте над народом, а взором будьте стада; 
і як явить ся Пастир-Начальник, приймете невянучий слави вінець. 
Саме так, молодші, коріть ся старшим; усї ж, один одному корячись, смирностю підпережіть ся; бо „Бог гордим противить ся, смирним же дає благодать.‟ 
Смиріть ся ж під сильну руку Божу, щоб піднїс вас угору свого часу; 
всяку журбу вашу скинувши на Него, бо Він стараєть ся про вас. 
Тверезїть ся, пильнуйте, бо противник ваш, диявол, як лев рикаючий, ходить, шукаючи кого пожерти; 
проти него вставайте тверді вірою, знаючи, що такі страждання доводять ся і братівству вашому в сьвітї. 
Бог же всякої благодати, покликавший нас до вічньої своєї слави в Христї Ісусї, коли трохи пострадаєте, Він нехай звершить вас, утвердить, укріпить і оснує (непорушно). 
Йому слава і держава по вічні віки. Амінь. 
Через Сильвана, вірного вам брата, як думаю, коротко написав, наповідаючи і сьвідкуючи, що се правдива благодать Божа, в котрій стоїте. 
Витає вас вибрана з вами (церков) в Вавилонї, і Марк, син мій. 
Витайте один одного у цїлуванню любови. Впокій вам усїм, що в Христї Ісусї. Амінь.
