Маттея.
26.
І сталось, як скінчив Ісус, усї цї слова, рече до учеників своїх: 
Ви знаєте, що через два днї буде пасха, й Сина чоловічого видадуть на розпяттє. 
Тодї зібрались архиєреї, та письменники, та старші людські у двір до архиєрея, на прізвище Каяфи, 
і радились, щоб узяти Ісуса підступом і вбити. 
Та казали: Тільки не в сьвято, щоб не було бучі між народом. 
Як же був Ісус у Витанїї в господї в Симона прокаженого, 
приступила до Него жінка, маючи посудинку предорогого мира, та й злила на голову Йому, як сидїв за столом. 
Побачивши ж ученики Його, сердились, кажучи: На що така втрата? 
Можна бо було се миро продати дорого та дати вбогим. 
Зрозумівши ж Ісус, рече до них: Що ви смутите жінку? дїло бо добре вчинила на менї. 
Всякого бо часу маєте вбогих із собою, мене ж не всякого часу маєте. 
Зливши бо вона миро се на тїло моє, на погребеннє моє зробила. 
Істино глаголю вам: Де б нї проповідувалась євангелия ся по всьому сьвіту, казати меть ся й те, що зробила оця, на спомин її. 
Тодї, пійшовши один з дванайцятьох, на ймя Юда Іскариоцький, до архиєреїв, 
каже: Що хочете дати менї, а я вам видам Його? Вони ж поставили йому трийцять срібняків. 
І з того часу шукав нагоди, щоб Його видати. 
У первий же день опрісночний приступили ученики до Ісуса, кажучи Йому: Де хочеш, щоб приготовили Тобі їсти пасху? 
Він же рече: Йдїть у город до оттакого, та скажіть йому: Учитель рече: Час мій близько; у тебе зроблю пасху з учениками моїми. 
І зробили ученики, як повелїв їм Ісус; і приготовили пасху. 
Як же настав вечір, сїв Він за столом із дванайцятьма. 
І, як вони їли, рече: Істино глаголю вам, що один з вас зрадить мене. 
І, засумівши тяжко, почали говорити до Него кожен з них: Аже ж не я, Господи? 
Він же, озвавшись, рече: Хто вмочає зо мною руку в миску, той зрадить мене. 
Син чоловічий іде, як писано про Него; горе ж чоловікові тому, що Сина чоловічого зрадить! Добре було б йому, коли б не родив ся чоловік той. 
Озвав ся ж Юда, зрадник Його, й каже: Аже ж не я, учителю? Рече до него: Ти сказав єси. 
Як же вони їли, взявши Ісус хлїб і поблагословивши, ламав, і давав ученикам, і рече: Прийміть, їжте: се єсть тїло моє. 
І, взявши чашу, й оддавши хвалу, подав їм, глаголючи: Пийте з неї всї; 
се бо єсть кров моя нового завіту, що за многих проливаєть ся на оставленнє гріхів. 
Глаголю ж вам: Що не пити му від нинї з сього плоду винограднього аж до дня того, коли його пити му з вами новим у царстві Отця мого. 
І засьпівавши вони, вийшли на гору Оливну. 
Тодї рече до них Ісус: Всї ви поблазнитесь мною сієї ночи. Писано бо: Поражу пастиря, і розсиплють ся вівцї стада. 
По воскресенню ж моїм попереджу вас у Галилею. 
Озвав ся ж Петр і каже до Него: Хоч усї поблазнять ся Тобою, я нїколи не зблазнюсь. 
Рече до него Ісус: Істино глаголю тобі: Що сієї ночі, перше нїж півень запіє, тричі відречеш ся мене. 
Каже Йому Петр: Хоч би менї з Тобою і вмерти, не відречусь Тебе. Так і всї ученики казали. 
Тодї приходить з ними Ісус на врочище Гетсиман, і рече до учеників: Сидїть тут, поки, пійшовши, помолюсь оттам. 
І взяв із собою Петра та двох синів Зеведєвих, і почав скорбіти та вдаватись у тугу. 
Тодї рече до них: Тяжко сумна душа моя аж до смертї. Підождїть тут, і не спїте зо мною. 
І пройшовши трохи далїй, припав лицем своїм, молячись і глаголючи: Отче мій, коли можна, нехай мимо йде від мене чаша ся; тільки ж не як я хочу, а як Ти. 
І приходить до учеників, і знаходить їх сплячих, і рече до Петра: Так не змогли ви однієї години попильнувати зо мною? 
Пильнуйте та молїть ся, щоб не ввійшли в спокусу. Дух то охочий, тїло ж немошне. 
Знов, удруге відійшовши, молив ся, глаголючи: Отче мій, як не може ся чаша мимо йти від мене, коли не пити му її, нехай станеть ся воля твоя. 
І, прийшовши, знаходить їх знов сплячих, були бо очі в них важкі. 
І, зоставивши їх, пійшов ізнов, і моливсь утретє, промовляючи те ж саме слово. 
Тодї приходить до учеників своїх, і рече їм: Спіть уже й спочивайте, ось настиг час, і Син чоловічий буде виданий у руки грішникам. 
Уставайте, ходїмо: ось наближуєть ся зрадник мій. 
Ще він говорив, коли се Юда, один з дванайцяти, приходить, а з ним багато народу з мечами й дручєм, од архиєреїв та старших людських. 
Зрадник же Його дав знак їм, кажучи: Кого я поцїлую, той і єсть він: беріть його. 
І, зараз приступивши до Ісуса, каже: Радуй ся, учителю; та й поцїлував Його. 
Ісус же рече йому: Друже, чого прийшов єси? Тодї, приступивши, наложили руки на Ісуса, та й узяли Його. 
І ось один з тих, що з Ісусом, простягши руку, вихопив меча свого, й, вдаривши слугу архиєрейського, відтяв йому вухо. 
Тодї рече до него Ісус: Верни меч твій в місце його: всї бо, що візьмуть ся за меч, од меча погинуть. 
Або думаєш, що не міг би нинї вблагати Отця мого, й приставив би менї більш дванайцяти легионів ангелів? 
Як же тодї справдились би писання, що так мусить статись? 
Тієї ж години рече Ісус до народу: Чи се як на розбійника вийшли ви з мечами та киями, брати мене? Щодня сидїв я в вас, навчаючи в церкві, і не брали мене. 
Се ж усе стало ся, щоб справдились писання пророчі. Тодї всї ученики, покинувши Його, повтїкали. 
Вони ж, узявши Ісуса, повели Його до Каяфи архиєрея, де письменники та старші зібрались. 
Петр же йшов слїдом за Ним оддалеки до двору архиєрейського, і, ввійшовши в двір, сїв із слугами, щоб бачити конець. 
Архиєреї ж, і старші, і вся рада шукали кривого сьвідчення на Ісуса, щоб Його вбити, 
і не знайшли. І коли багато лжесьвідків поприходило, не знайшли. Опісля ж, приступивши два лжесьвідки, 
говорили: Сей казав: Я можу зруйнувати церкву Божу, й за три днї збудувати її. 
І, вставши архиєрей, каже до Него: Нїчого не відказуєш, що сї проти Тебе сьвідкують? 
Ісус же мовчав. І, озвавшись архиєрей, каже до Него: Заклинаю Тебе Богом живим, щоб сказав нам, чи Ти єси Христос, Син Божий? 
Рече йому Ісус: Ти сказав єси. Тільки ж глаголю вам: Від нинї побачите Сина чоловічого, по правицї сили, й грядущого на хмарах небесних. 
Тодї архиєрей роздер одежу свою, кажучи: Ось сказав хулу; на що нам іще сьвідків? Ось тепер чули хулу Його; 
як вам здаєть ся? Вони ж, озвавшись, сказали: Винен єсть смерти. 
Тодї плювали в лице Йому, й били по щоках Його, і знущались із Него, 
кажучи: Проречи нам, Христе, хто се вдарив Тебе? 
Петр же знадвору сидїв у дворі. І приступила до него одна дївчина, кажучи: І ти був з Ісусом Галилейським. 
Він же відрік ся перед усїма, кажучи: Не знаю, що говориш. 
Як же вийшов він до воріт, побачила його друга, та й каже до тих, що там були: І сей був з Ісусом Назарейським. 
І знов одрік ся він, кленучись: Що не знаю чоловіка. 
Трохи ж згодом, приступивши ті, що стояли, кажуть Петрові: Справдї й ти єси з них, бо й твоя говірка виявляє тебе. 
Тодї почав він проклинатись та клястись: Що не знаю чоловіка. І зараз півень запіяв. 
І згадав Петр слово Ісуса, промовлене до него: Що перше нїж півень запіє, тричі відречеш ся мене. І, вийшовши геть, плакав гірко. 
