ПСАЛЬМА.
144.
Давидова. Благословен Господь, скеля моя; він навчає руки мої до бою, до війни палцї мої! 
Він моя милість і огорода моя, твердиня моя висока і мій спаситель; щит мій, і той, на кого я вповаю, котрий корить народ мій під мене. 
Господи, що таке чоловік, щоб тобі знати про його, той син чоловічий, щоб ти зважав на його? 
Чоловік, як той подих; днї його, як тїнь, що перелїтає. 
Господи, прихили небо твоє, і зійди на долину! До гір торкнися, нехай задимують! 
Блискай блискавками, і розсип їх! Пусти стріли твої, й замішай їх! 
Простри руку твою з висоти, вихопи мене, і вирятуй із вод великих, із руки чужинцїв. 
Уста їх про марне говорять, а правиця їх є правиця брехнї! 
Боже, нову пісню тобі засьпіваю, на псалтирі десятострунній до похвальної піснї тобі заграю; 
Тобі, що даєш спасеннє царям, ізбавляєш Давида, слугу свого, від меча смертиносного. 
Вихопи мене і вирятуй з руки чужинцїв, котрих уста про марне говорять, а котрих правиця є правиця брехнї! 
Щоб сини наші були, як висадки, зрощені в їх молодостї; дочки наші стрункі, як тесані стовпи угольні збудованої палати; 
Щоб засїки наші були повні, всяким хлїбом багаті; щоб скотина наша тисячма множилась, десятки тисяч по вертепах наших; 
Щоб корови наші телились; щоб не було влому, і жадного убитку, і жадної лайки на улицях наших. 
Щасливий нарід, в котрого така доля! Щасливий нарід, котрому Господь — Бог його! 
