Дїяння.
4.
Як же вони промовляли до народу, приступили до них священики та старшина церковна та Садукеї, 
сердячись, що вони навчають народ і проповідують в Ісусї воскресеннє з мертвих. 
І наложили на них руки, і оддали їх під сторожу до ранку, бо вже був вечір. 
Многі ж з них, що слухали слово, увірували; було ж число людей вірних тисяч з пять. 
І сталось, зібрались уранцї князї їх та старші, та письменники в Єрусалимі, 
та Анна архиєрей, та Каяфа, та Йоан, та Александр і скільки було з родини архиєрейської, 
і, поставивши їх посерединї, питали: Якою силою, або яким імям, зробили ви се? 
Тодї Петр, сповнившись Духом сьвятим, рече до них: Князї людські та старші Ізраїлеві! 
коли в нас оце допитують ся про добре дїло (зроблене) недужому чоловікові, чим сей спас ся, 
то нехай знане буде всїм вам і всьому народові Ізраїлевому, що в імя Ісуса Христа Назорея, котрого ви розпяли, котрого Бог воскресив з мертвих; Ним сей стоїть перед вами здоровий. 
Се камінь, зневажений од вас будівничих, що став ся головою угла; 
і нема нї в кому другому спасення, бо й нема иншого імя під небом, даного людям, щоб ним спасатись нам. 
Як же побачили вони сьміливість Петра та Йоана, і постерегли, що се люде невчені і прості, то дивувались; і пізнали їх, що вони були з Ісусом, 
і, бачивши чоловіка з ними стоячого сцїленого, не мали нїчого сказати проти. 
Звелївши ж їм вийти з ради, радились між собою, 
говорячи: Що нам робити з сими людьми? бо велика ознака сталась через них усїм явна, що домують у Єрусалимі, і не можемо відректи. 
Тільки ж, щоб більш не ширилось між народом, то заказом закажімо їм, щоб більш не говорили в імя сеє нїкому з людей. 
І, покликавши їх, заповіли їм зовсїм не говорити анї навчати в імя Ісусове. 
Петр же та Йоан, озвавшись до них, рекли: Чи праведно перед Богом слухати вас більш нїж Бога, — судїть. 
Не можна бо нам того, що видїли й що чули, не говорити. 
Вони ж заказавши, відпустили їх, не знайшовши нїчого, за що б їх покарати, задля народу; бо всї прославляли Бога за те, що стало ся. 
Було бо більш сорока років чоловікові тому, на котрому стала ся ся ознака сцїлення. 
Відпущені ж прийшли до своїх і сповістили, що казали до них архиєреї та старші. 
Вони ж, вислухавши те, однодушно підняли голос до Бога й промовили: Владико, Ти єси Бог, що сотворив небо, і землю, і море, і все, що в них; 
котрий устами Давида, слуги Твого, промовив: Чого збунтувались погане, і люде задумують марні речі? 
Повставали царі земні, і князї зібрались докупи на Господа й на Христа Його. 
Бо зібрали ся справдї на сьвятого Сина Твого Ісуса, що Його помазав єси, і Ірод, і Понтийський Пилат з поганами й людьми Ізраїлськими, 
зробити, що Твоя рука і рада Твоя наперед призначили статись. 
І нинї, Господи, споглянь на закази їх, і дай слугам Твоїм з усякою одвагою промовляти слово Твоє, 
і простягай руку Твою на сцїленнє, і нехай ознаки й чудеса стають ся через імя сьвятого Сина Твого Ісуса. 
А як помолились вони, захитало ся місце, де зібрались, і сповнились усї Духом сьвятим, і промовляли слово Боже з одвагою. 
Множество ж вірних мали одно серце й одну душу; й нї один, що мав, не казав, що се його, а було в них усе спільнє. 
І з великою силою давали апостоли сьвідченнє воскресення Господа Ісуса, й ласка велика була на всїх їх. 
Та й в недостатку нїхто між ними не був; хто бо був властительом земель або домів, ті, продавши, приносили гроші за продане, 
та й клали у ногах у апостолів, і роздавали кожному, як кому треба було. 
Так Йосія, названий від апостолів Варнава (що єсть перекладом: Син одради), левит, родом Кипрянин, 
мавши поле, продав, та й принїс гроші, та й положив у ногах у апостолів. 
