Маттея.
14.
Того часу Ірод четверовластник почув чутку про Ісуса, 
і рече до слуг своїх: Се Йоан Хреститель; він устав з мертвих, то й чудеса дїють ся від него. 
Бо Ірод піймав був Йоана, звязав його, і вкинув у темницю за Іродияду, жінку брата свого Филипа. 
Бо казав йому Йоан: Не годить ся тобі мати її. 
І, хотїв його стратити, та опасувавсь народу; бо мали його за пророка. 
У день же родин Іродових, дочка Іродиядина танцювала перед ними й догодила Іродові. 
За се обіцяв він, клянучись, що дасть їй, чого просити ме. 
Вона ж, наперед навчена від матері: Дай менї, каже, тут на блюдї голову Йоана Хрестителя. 
І засумів Ірод; однак, задля клятьби й задля тих, що сидїли з ним за столом, звелїв дати. 
І, пославши, стяв Йоана в темницї. 
І принесено голову його на блюдї, й дано дївчинї, вона ж віднесла матері своїй. 
І прийшли ученики його, і взяли тїло, й поховали його, й прийшовши, сповістили Ісуса. 
Почувши про се Ісус, поплив звідтіля човном у пустиню сам один; і почувши народ, пійшов слїдом за Ним пішки з городів. 
І, вийшовши Ісус, побачив багато народу, й жалкував над ними, й сцїлив недужих їх. 
Як же настав вечір, приступили до Него ученики Його, говорячи: Тут пустиня, і час уже минув; відошли народ, нехай іде в села, та накупить харчі собі. 
Ісус же рече їм: Не треба їм ійти; дайте ви їм їсти. 
Вони ж кажуть Йому: Не маємо тут, як тільки пять хлїбів та дві риби. 
Він же рече: Принесїть менї їх сюди. 
І звелїв народові посїдати на траві, і, взявши пять хлїбів та дві риби, й поглянувши на небо, поблагословив, і, ламлючи, подавав хлїби ученикам, а ученики людям. 
І їли вони всї, й понаїдались; і назбирали окрушин, що позоставались, дванайцять повних кошів. 
А тих, що їли, було тисяч із пять чоловіка, опріч жінок та дїтей. 
І примусив зараз Ісус учеників своїх увійти в човен, і плисти поперед Него на той бік, поки Він одпустить народ. 
А відпустивши народ, зійшов на гору самотою молитись; і як настав вечір, був там один. 
Човен же був уже серед моря, і било його филями; бо вітер був противний. 
У четверту ж сторожу ночи, прийшов до них Ісус, ідучи по морю. 
І побачивши ученики, що Він іде по морю, стрівожились, кажучи, що се мара, й кричали з переляку. 
Ісус же заговорив зараз до них, глаголючи: Спокойте ся: се я: не лякайтесь. 
Петр же, озвавшись, каже до Него: Господи, коли се Ти, звели менї йти до Тебе по водї. 
Він же рече: Іди. І вийшов Петр із човна, й пійшов по водї, щоб ійти до Ісуса. 
Та, бачивши сильний вітер, злякавсь, і, почавши тонути, кричав, говорячи: Господи, спаси мене. 
Ісус же простяг зараз руку, вхопив його, й рече до него: Маловіре, чого всумнив ся єси? 
І як увійшли вони в човен, утих вітер. 
А ті, що були в човнї, приступивши, поклонились Йому, кажучи: Істино Божий Син єси. 
І, попливши, прибули вони в землю Генисарецьку. 
І познавши Його тамешні люде, послали по всїй тій околицї, і приводили до Него всїх недужих; 
і благали Його, щоб тільки приторкнутись їм до краю одежі Його; й скільки їх доторкувалось, одужували. 
