Жидів.
8.
Голова ж сказаного: Такого маємо Архиєрея, що сїв по правицї престола величчя на небесах, 
служителя сьвятинї і скинї істинної, котру поставив Господь, а не чоловік. 
Всякий бо архиєрей поставляєть ся, щоб приносити дари і жертви; тим треба й Сьому що мати, щоб принести. 
Бо коли б Він був на землї, не був би священиком, (де) є священики, що приносять по закону дари, 
котрі служать образу і тїнї небесного, яко ж глаголано Мойсейові, як хотїв зробити скиню. „Гледи бо‟, рече, „зроби все по взору, показаному тобі на горі.‟ 
Тепер же (Христос) лучче знарядив служеннє, на скілько Він посередник луччого завіту, котрий на луччих обітницях узаконив ся. 
Бо коли б первий той був без пороку, не шукалось би місця другому. 
Докоряючи бо їх глаголе: „Ось ідуть днї, глаголе Господь, і зроблю з домом Ізраїлевим і з домом Юдовим завіт новий, 
не по завіту, що зробив я з отцями вашими, того дня, як узяв я їх за руку, щоб вивести їх із землї Єгипецької: бо вони не пробували в завітї моїм, і я занедбав їх, глаголе Господь. 
Тим се завіт, котрий зроблю дому Ізраїлевому по тих днях, глаголе Господь: Давши закони мої в думку їх, і на серцях їх напишу їх, і буду їм Бог, а вони будуть менї народ. 
І не вчити ме кожен ближнього свого, і кожен брата свого, говорячи: Познай Господа; бо всї знати муть мене від малого та й до великого між ними. 
Тим що милостив буду на неправди їх, і гріхів їх і беззаконий їх не згадувати му більше.‟ 
А що глаголе: „новий‟, то обветшив первого; що ж обветшало і зстарілось, те близьке зотлїння. 
