ПСАЛЬМА.
2.
Чого ворушаться народи, і люде промишляють про нїкчемне? 
Піднімаються царі землї, і князї радять раду проти Господа й проти Помазанця його: 
Розорвім пута і скиньмо з себе посторонки їх! 
Господь, що сидить на небесах, сьміється, і ругається над ними. 
Тодї промовить до них у гнїві своїм і яростю своєю перелякає їх. 
Се ж я помазав царя мого над Сионом, сьвятою горою моєю, 
Ізвіщу проповідь, що сказав Господь до мене: Ти син мій, нинї зродив я тебе. 
Проси в мене, й дам тобі народи в наслїддє, а кінцї сьвіта у владїннє. 
Жезлом зелїзним розібєш їх, як череповину потрощиш їх. 
Зрозумійте ж се, царі, й одумайтесь, усї суддї землї. 
Служіть Господеві зо страхом, і радуйтеся з дрожаннєм. 
Прославляйте Сина, щоб не прогнївився, а вам щоб не погибнути на дорозї вашій, бо скоро загориться гнїв його. Блаженні всї, що надїються на його. 
