ПСАЛЬМА.
42.
Проводиреві хора. В науку синам Корея, псальма Давидова. Як жагне ланя води з потока, так багне душа моя до тебе, Боже! 
Душа моя жадає Бога, живого Бога; коли ж прийду і явлюся перед лицем Божим? 
Сльози мої в день і в ночі хлїбом менї стали; цїлий бо день говорять до мене: Де Бог твій? 
Про се згадуючи, виллю передо мною серце моє, як ійшов я серед громади, простував з ними до Божого дому з піснями радостї і хвали — торжествуюча громада. 
Чому хиляєшся, душе моя, і затревожилась в мене? Вповай на Бога! Бо я буду ще прославляти його за спасеннє лиця його. 
Боже мій, душа моя хиляється в мене; тому спогадав я тебе із землї Йорданської і Гермонської, з гори Мізгар. 
Глибінь кличе до глибинї при шумі поводї твоєї; всї филї твої і пруди твої ринули понад мене. 
В день явить Господь милість свою, а в ночі буде пісня його від мене, молитва до Бога життя мого. 
Скажу до Бога, скелї моєї: Чому забув єси мене? Чому ходжу сумуючи задля ворожої тїсноти? 
Наче костї мої торощать, коли вороги мої ругаються з мене, кажучи цїлий день до мене: Де ж твій Бог? 
Чого хилишся душе моя, і чого тревожишся в менї? Вповай на Бога! Буду бо ще прославляти його, спасеннє лиця мого й Бога мого. 
