Приповісток.
23.
Коли засядеш їсти з князем укупі, то вважай добре, як стоїть перед тобою страва; 
Вложи собі хоч би ножа в горло, коли ти надто ласий. 
На ласощі його не надься: се оманлива страва. 
В достатки не силкуйсь великі вбиватись; залиши такі гадки твої. 
Подивишся на них, а їх уже й немає; багацтво бо собі, мов крила, поробить, та, немов орел, ід небу полине. 
Не їж страви у скупаря зависного й не надься на ласощі його; 
Бо які нещирі мисли в його, такий і він: „Іж і пий!‟ — припрошує він, а серце його не при тобі. 
Шматок, що зʼїв, рад будеш вернути, й добрі слова твої ти надармо втратиш. 
При дурневі не говори, він бо знехтує розумні речі твої. 
Давньої межі не пересувай й не вривайся в сирітське поле, 
Заступник бо в них сильний; він вмішається в справу їх проти тебе. 
Прихили серце твоє до науки, й уши твої — до слів розумних. 
Некараним твого хлопця не лишай; як укараєш його лозиною — він не вмре; 
Ти покараєш його лозиною й врятуєш душу його од преисподньої. 
Мій сину! коли серце в тебе буде мудре, то й моє серце буде радїти; 
Ба й все внутро моє буде веселитись, коли уста твої говорити муть право. 
Не завидуй в серцї ледачим; нехай по всяк день перебуває воно в страсї Господнїм; 
Бо є будущина, й надїя твоя не буде марна. 
Слухай, сину мій, і будь мудрим, та справляй серце твоє на дорогу праву. 
Не бувай між тими, що впиваються вином, анї між тими, що переїдаються мясивом, — 
Пяницї бо й немірні зʼубожіють, а довге їх спаннє вбере їх у лахи. 
Слухняним батьку будь, що від него родився, не нехтуй неньки, хоч вона буде вже й старенька. 
Купуй правду, й не збувай мудростї, науки й розуму нї за які достатки. 
Отець праведного веселиться, і хто мудрого вродив, радується ним. 
Нехай же радїє й твій отець, і ненька, що тебе зродила, нехай веселиться. 
Оддай менї твоє, мій сину, серце, а путь мою нехай твої стережуть очі. 
Блудниця — се глибока пропасть; тїсний колодїзь — чужая жінка; 
Мов харцизяка, вона засїдає, й намножує між людьми переступників. 
У кого зойки? у кого стогін? у кого сварка? у кого горе? хто ранить без причини? в кого червоні очі? 
У тих, що при винї седять довго, у тих, що в напитках дошукуються аж гущі-приправи. 
Не призирайся вину, як у кубку грає, як гарно сьвітиться й легко осїдає! 
Опісля воно укусить, як гадюка, мов гаспид-василиск, отрути впустить. 
Очима будеш ти на жен чужих дивитись, і серце в тебе розворотне промовить, 
І будеш ти, як той, що дремле серед моря, мов той, що в горі спить на щоглї; 
Били, мовляв, мене, а мене не болїло, товкли мене, я ж того не чув; як розбуркаюсь, то знов почну того ж шукати. 
