1 Мойсея.
30.
Вбачаючи ж Рахеля, що не вродила Яковові нїякої дитини, завидувала Рахеля сестрі своїй, та й каже Яковові: Дай менї дїток, ато вмру. 
Загорівся ж Яков гнївом на Рахелю, і каже: Хиба я тобі замість Бога, що не дав тобі утробного плоду? 
Каже ж вона: Ось раба моя Балла; увійди до неї та нехай уродить на колїна мої, щоб і в мене були дїтки від неї. 
І оддала йому Баллу, рабиню свою за жінку, і ввійшов до неї Яков. 
І завагонїла Балла, та й уродила Яковові сина. 
І рече Рахеля: Бог судив менї, і послухав голосу мого, і дав менї сина. Тим і дала йому імя: Дан. 
І завагонїла знов Балла, рабиня Рахелина, й уродила сина другого Яковові. 
І рече Рахеля: Великою боротьбою боролась я з сестрою моєю, та й перемогла. Тим і дала йому імя: Нафталїй. 
Вбачала ж Лея, що перестала роджати, і взяла Зелфу, рабу свою, та й оддала її Яковові за жінку. 
І вродила Зелфа, рабиня Леїна, Яковові сина. 
І рече Лея: Пощастило менї! І дала йому імя: Гад. 
І вродила Зелфа, рабиня Леїна, Яковові сина другого. 
І каже Лея: Щасна я; бо дочки зватимуть мене блаженною. І дала йому імя: Ассер. 
І пійшов Рубен під пшеничні жнива, та й знайшов любовні яблука на полї, та й принїс їх до Леї, матері своєї. Каже ж Рахеля до Леї: Дай менї любовних яблук сина твого! 
Рече ж вона їй: Хиба се мала річ, що взяла єси мужа мого? Чи й любовні яблука сина мого віднїмеш? Каже ж Рахеля: Дак нехай переночує з тобою сьогоднї за любовні яблука сина твого. 
Прийшов же Яков з поля в вечорі, і вийшла Лея зустріч йому, і каже: Мусиш увійти до мене; найняла бо я справдї тебе за любовні яблука сина мого. І переночував він з нею тієї ночи. 
І послухав Бог Леї, і завагонїла вона, і вродила Яковові сина пятого. 
І каже Лея: Дав менї Бог плату мою; бо оддала рабиню мою мужеві мойму. І дала йому імя: Іссахар. 
І завагонїла знов Лея, і вродила сина шестого Яковові. 
І каже Лея: Подарував менї Бог гостиньца гарного, поважити ме мене муж мій; уродила бо йому шестьох синів. І дала імя йому: Себулон. 
А потім уродила дочку, і дала імя їй: Дина. 
І зглянувся Бог на Рахелю, і почув її Бог, і відчинив утробу їй. 
І завагонївши вродила сина, і каже: Одняв Бог докір мій. 
І дала імя йому: Йосиф, говорючи: Дай менї, Господе, й другого сина. 
Сталося ж, як уродила Рахеля Йосифа, каже Яков Лабанові: Відпусти мене, нехай іду в домівку мою й на вкраїну мою. 
Віддай жени й діти мої, що за них парубкував тобі; ти знаєш роботу, що робив тобі. 
Каже йому Лабан: Коли б знайшов я ласку в тебе! Вбачаю бо, що благословив мене Господь задля тебе. 
І каже: Визнач плату свою в мене, я й дам тобі. 
Каже йому: Ти знаєш, як я парубкував у тебе, і якою твоя скотина зробилась у мене. 
Мало бо що було в тебе до мене, та й наросло багацько, і благословив тебе Господь з приходу мого. Тепер же коли менї дбати й про власну господу? 
І каже: Що мушу тобі дати? Каже ж Яков: Не давай менї нїчогісїнько, аби вчинив, що скажу, знов пасти му вівцї твої й доглядати му. 
Пройду я через усю отару твою сьогоднї, а й вилучу все переполасе й крапасте, і все чорне між вівцями, й усе переполасе й крапасте між козами, і се буде моя плата. 
Так моя правда говорити ме за мене завтрашнёго дня, як прийдеш давати плату мою. Усе непереполасе й не крапасте між козами і не чорне між вівцями, мусить уважатись у мене за вкрадене. 
Каже ж йому Лабан: Добре, нехай буде по слову твойму. 
І повилучував того ж дня козли переполасі й крапасті, і усе, що мало біле в себе і все, що чорне між вівцями, та й пооддавав в руки синам своїм. 
І поставив три днї ходи між собою й Яковом. Яков же пас остальні вівцї Лабанові. 
Узяв же Яков собі по цїпку зеленому тополевому, лїсковому й каштановому, та й помережив білими мережками, і луплячи повиявлював біле, що було на цїпках. 
І клав цїпки, що помережив, у напувальні корита та в водяні ринви, як приходили отарі до водопійла, щоб вагонїли на водопійлї. 
І вагонїли отарі перед цїпками, та й котились ягнятами й козенятами переполасими й крапастими. 
Ягнята ж вилучав Яков і ставляв отарі лицем до переполасого і чорного в отарі Лабановій, й держав свої отарі окроме, і не ставляв укупі з Лабановими. 
І сталося, як вагонїла лучча скотина, Яков клав цїпки перед очима в скоту в корита, щоб вагонїли між цїпками. 
Як же гуляла скотина слабовита, не клав туди цїпків; тим робом слабовите було Лабанові, а лучче Яковові. 
І збогатився чоловік безлїч, і було в його скотини много, і раби, і рабинї, і верблюди, й осли. 
