Приповісток.
9.
Премудрість збудувала будинок собі, витесала сїм стовпів до него, 
Заколола жертви, налила вина й приготовила стіл у себе; 
Розіслала служебки свої, щоб покликали з городських висот: 
Хто невчений простак, звертай сюди! а тим, що на розум убогі, сказала: 
Прибувайте та їжте мій хлїб і вино моє пийте; 
Покидайте дурноту, й жийте, та ходїте стежками, що вам розум укаже! 
Хто хоче кепкуна навчати, наживе собі неславу, а хто докоряє безбожникові, сказу собі чинить. 
Не картай кепкуна, бо зненавидить тебе; картай мудрого, а будеш йому любий; 
Дай науку мудрому, — зробиться ще премудрійшим, вмудряй праводушного, а він своє знаннє примножить. 
Почин премудростї — страх Господень, а пізнаннє сьвятого — се розум; 
Бо тілько через мене продовжиться вік твій і причиниться тобі років життя. 
Коли ти мудрий, то мудрий єси собі на користь; коли ж пустун ти, тобі від сього шкода. 
Женщина нерозсудлива, щебетлива й глупа невіжа, 
Сїдає на стілцї вона в свойму будинку, на підвисшених місцях у містї, 
Щоб кликати тих, що йдуть дорогою, що правими дорогами своїми ходять: 
Хто неук, завертай сюди! а недоумкові каже: 
Вода украдена солодша, й вкритий хлїб смашнїйший. 
А він і не знає, що там самі мерцї, а ті, кого вона закличе, — в преисподнїй. 
