2 Коринтян.
6.
Помагаючи ж (Йому), благаємо вас, щоб ви марно благодать Божу не приймали. 
(Бо глаголе: Приятного часу вислухав я тебе, і в день спасення поміг тобі. Ось тепер пора приятна, ось тепер день спасення.) 
Нїякого нї в чому не даємо спотикання, щоб не було ганене служеннє, 
а у всьому показуючи себе яко слуг Божих: у великому терпінню, в горю, в нуждах, в тїснотах, 
в ранах, в темницях, в бучах, у працях, у недосипаннях, у постах, 
в чистотї, в знанню, в довготерпінню, в добростї, в сьвятому Дусї, в любові нелицемірній, 
в словах правди, в силї Божій, із зброєю праведности в правій і лївій, 
славою і безчестєм, ганьбою і хвалою; яко дуросьвіти, та правдиві; 
яко незнані, та познані; яко вміраючі, і ось ми живі; яко карані, та не повбивані; 
яко сумні, а завсїди веселі; яко вбогі, многих же збогачуючі; яко нїчого немаючі, а все держучи. 
Уста наші відкрились до вас, Коринтяне; серця наші розпросторились. 
Не стїснені ви в нас, а тїснитесь в утробах ваших. 
Такою ж нагородою (кажу вам, як дїтям) розпросторітесь і ви. 
Не ходїть у жадному ярмі з невірними; яке бо товаришуваннє праведности і беззаконня, і яка спільність сьвітла з темрявою? 
Яка ж згода в Христа з Велиялом? або яка часть вірному з невірним? 
І яка згода церкви Божої з ідолською? бо ви церква Бога живого, яко ж рече Бог: вселю ся в них, і ходити му; і буду їм Бог, а вони будуть менї люде. 
Тим же вийдїть із між них, і відлучіть ся, глаголе Господь, і до нечистого не приторкайтесь; і я прийму вас, 
і буду вам за отця, а ви будете менї за синів і дочок, глаголе Господь Вседержитель. 
