Римлян.
12.
То ж благаю вас, браттє, щедротами Божими, представляйте тїла ваші (яко) жертву живу, сьвяту, угодну Богові; (се) розумне служеннє ваше. 
І не приладжуйтесь до віку сього, а переображуйтесь обновленнєм ума вашого, щоб довідуватись, що воля Божа добра й угодна і звершена. 
Глаголю бо благодаттю, даною менї, кожному між вами, щоб не думав більш про себе, нїж треба думати, а думав тверезо, як Бог кожному удїлив міру віри. 
Бо яко ж в одному тїлї маємо многі члени, усї ж члени мають не одно дїло, 
так многі ми — одно тїло в Христї, по одному ж, один другому члени. 
Маючи ж дарування по даній нам благодатї неоднакі: чи то пророцтво (то й пророкуймо) по мірі віри; 
чи то служеннє (пильнуймо) в служенню; чи то навчає хто — в ученню; 
чи то напоминає хто — в напоминанню; хто дає, (давай) у простотї; хто старшинує, (старшинуй) з пильностю; хто милосердує, (милосердуй) з радістю. 
Любов (нехай буде) нелицемірна. Ненавидячи лихе, прихиляйтесь до доброго. 
Братньою любовю (бувайте) один до одного нїжні; честю один одного більшим робіть; 
у роботї не лїниві; духом горючі, Господеві служачі; 
в надїї веселї; в горю терпіливі; в молитві непереставаючі, 
у потребинах сьвятих — подїльчиві; до гостинностї охочі. 
Благословляйте тих, хто гонить вас; благословляйте, а не кленїть. 
Радуйте ся з тими, хто радуєть ся, і плачте з тими, хто плаче. 
Однаково один з одним думайте. Високо про себе не думайте, а до смиренних нахиляйтесь. Не бувайте мудрі самі в себе. 
Нїкому злом за зло не оддавайте. Дбайте про добре перед усїма людьми. 
Коли можна, скільки (се) од вас, з усїма людьми майте мир. 
Не відомщайте за себе, любі, а давайте місце гнїву (Божому), писано бо: Менї відомщеннє, я віддам, глаголе Господь. 
Оце ж, коли голодує ворог твій, нагодуй його; коли жаждує, напій його; се бо роблячи, уголлє огняне згребеш на голову його. 
Не давай ся подужати злу, а подужуй зло добром. 
