Дїяння.
19.
Стало ся ж, як був Аполос у Коринтї, пройшовши Павел верхні сторони, прибув у Єфес, і, знайшовши деяких учеників, 
рече до них: Чи прийняли ви Духа сьвятого, увірувавши? Вони ж сказали йому: Ба й не чували, чи є Дух сьвятий. 
І рече до них: У що ж ви хрестились? Вони ж казали: В Йоанове хрещеннє. 
Рече ж Павел: Йоан хрестив хрещеннєм покаяння, глаголючи людям, щоб у Грядущого за ним вірували, се єсть в Христа Ісуса. 
Почувши ж се, хрестились в імя Господа Ісуса. 
І, як положив на них Павел руки, зійшов Дух сьвятий на них, і заговорили мовами, і пророкували. 
Було ж усїх до дванайцяти чоловік. 
Увійшовши ж у школу, промовляв одважно три місяцї, розмовляючи і доводячи про царство Боже. 
Як же деякі закаменїли, й не слухали, злословлячи путь (Господень) перед народом, відступив од них і відлучив учеників, та й що-дня розмовляв в школї одного Тирана. 
Се дїялось два роки, так що всї, що проживали в Азиї, слухали слово Господа Ісуса, — Жиди й Єленяне. 
І не малі чудеса робив Бог руками Павловими, 
так що на недужих вкладали з тїла його хустки або рушники, й покидали їх недуги, й злі духи виходили з них. 
Почали ж деякі з тиняючих ся Жидів-заклинателїв іменувати над маючими духів лукавих імя Господа Ісуса, говорячи: Заклинаємо вас Ісусом, котрого Павел проповідує. 
Було ж якихсь сїм синів Скеви Жидовина архиєрея, що се робили. 
Та дух лукавий озвавшись, казав: Ісуса знаю, і Павла знаю; ви ж хто такі? 
І кинувсь на них чоловік, що в йому був дух лукавий, і, опанувавши їх, подужав їх так, що нагі й зранені повтїкали з того дому. 
Стало ся ж се відоме всїм Жидам і Єленянам, що жили в Єфесї; і попав страх на всїх їх, і величано імя Господа Ісуса. 
І многі з вірних приходили, і визнавали, і виявляли учинки свої. 
Доволї ж багато з тих, що робили чари, позносивши книги свої, попалили перед усїма; і злїчено цїну їх, і налїчено пятьдесять тисяч срібняків. 
Так потужно росло слово Господнє і укріплялось. 
Як же се сповнилось, постановив Павел у дусї, пройшовши через Македонию та Ахаю, ійти в Єрусалим, говорячи, що, побувши там, мушу й Рим побачити. 
Піславши ж у Македонию двох послугуючих йому, Тимотея та Єраста, сам пробув (який ся) час ув Азиї. 
Стала ся ж часу того немала трівога про Господень путь. 
Один бо, на ймя Димитрий, золотар, що робив срібні храми Артемиди, давав ремесникам немалий заробіток. 
Зібравши їх і инших сього дїла робітників, каже: Люде, ви знаєте, що з сього заробітку прожиток наш; 
та бачите й чуєте, що не то в Єфесї, а мало не по всїй Азиї сей Павел, пересьвідчивши, одвернув багато народу, говорячи, що нема богів рукотворних. 
І не тільки се ремеслу нашому грозить, прийти в упадок, та щоб і храм великої богинї Артемиди не обернувсь у нїщо, і не пропало величчє тієї, котрій вся Азия і вселенна покланяєть ся. 
Вислухавши се і сповнившись гнївом, закричали, говорячи: Велика Артемида Єфеська! 
І ввесь город був повен заколоту; і кинулись однодушно до театру, схопивши Гайя та Аристарха, Македонян, подорожнїх товаришів Павлових. 
Як же хотїв Павел увійти між народ, не пустили його ученики. 
І деякі з Азийської старшини, бувши йому приятелями, піславши до него, благали, щоб не йшов до театру. 
Инші ж що инше гукали; була бо громада заколочена, і більша з них (часть) не знала, чого посходились. 
З народу ж вивели Александра, і Жиди попихали його наперед. Александр же, махнувши рукою, хотїв був оправдуватись перед народом. 
Як же довідались, що він Жидовин, то всї гукали в один голос годин зо дві: Велика Артемида Єфеська! 
Утихомиривши ж писар народ, каже: Мужі Єфеські, що б то був за чоловік, котрий не знав би, що город Єфес шануватель великої богинї Артемиди і Диопета! 
А коли нїчого проти сього не можна сказати, то треба вам угамуватись і нїчого нерозважно не робити. 
Привели бо ви чоловіків сих, що нї сьвятого не крали, нї богинї вашої не хулили. 
Коли ж Димитрий та ремісники що з ним, мають з ким справу, то (на се) суддї судять і є старости; нехай позивають один одного. 
А коли чого иншого допевняєтесь, то у законному зборі розсудить ся. 
Бо ще опасуємось, щоб не обвинувачено нас за сегоднїшню бучу, не маючи жадної причини, котрою могли б оправдити се збіговище. 
І, се промовивши, розпустив громаду. 
