ПСАЛЬМА.
22.
Проводиреві хора: Після „Досьвітна ланя‟; псальма Давидова. Боже мій, Боже! Чому опустив єси мене — став оддалеки від ратунку мого, від слів мого стогнання. 
Боже мій! Кличу в день, а ти не озвешся, і вночі, та й нема менї впокою. 
Ти ж сьвятий живеш, прославлений від Ізраїля. 
На тебе вповали батьки наші; вони вповали, і ти заступив їх. 
До тебе кликали вони, і спаслися; на тебе вповали, і не посоромлено їх. 
Але ж я червяк, не чоловік, людям посьміховиско і народові погорда. 
Всї, що дивляться на мене, кепкують; щирять зуби, покивуючи головами. 
Він вповає на Господа! Нехай же спасе його та визволить, коли він вподобав його. 
Ти бо визволив мене з лона матері, і при грудях матері моєї дав менї спочивати. 
Для тебе я призначений, як тілько вродився; від матернього лона почавши, ти єси Бог мій. 
Не відступай далеко від мене! Бо нещастє близько, а нема заступника в мене. 
Обгорнула мене дика гущавина; бугаї Базанські обступили мене. 
Роззявили ротища свої, як лев рикаючий, що здобич шматує. 
І став я, як вода розлита, всї сустави мої розвязались; серце моє, як той віск, у внутрі моїм розтопилось. 
Сила моя висохла, мов череповина, і язик мій присох до піднебіння; ти кинув мене між порохи смертні. 
Бо собаки обсїли мене, голота злюків облягла мене; перекопали руки і ноги мої; 
Всї ребра мої міг би я полїчити; вони дивляться на мене, і не надивляться; 
Вони розпаювали між себе одїж мою, і на кожну одежину кидали жереб. 
Але ти, Господи, зостанься не далеко! моя сило, прийди менї в поміч! 
Сохрани від меча душу мою вбогу, від лаб собачих; 
Спаси мене із пельки львиної! Так, ти вислухав мене, почувши буйволові роги. 
Звіщати му імя твоє братам моїм; хвалити му тебе серед громади. 
Ви, що боїтесь Господа, вихваляйте його; всї роди Якова, прославляйте його, і майте страх перед ним, всї поколїння Ізраїлеві! 
Він бо не мерзиться і не гордує бідним у злиднях, і не одвертає лиця свого від него; і молитву його він вислухає. 
Від тебе хвала моя у великому зборі; обітницї мої сповню перед тими, що бояться його. 
Покірні їстимуть і наситяться; хвалити муть Господа ті, що його шукають, серце ваше жити ме по віки. 
Схаменуться і навернуться до Господа всї кінцї землї; і перед тобою поклоняться всї поколїння народів. 
Бо Господнє є царство, і він царює над народами. 
Живляться і падають ниць всї тучні землї; перед ним поклоняться всї, що в порох повертаються, і хто не вдержить душі своєї живою. 
Одно насїннє буде служити йому; буде залїчене Господеві, як рід. 
Вони прийдуть і звістять людям, що народяться, правоту його, що так устроїв. 
