Дїяння.
14.
Стало ся ж в Ікониї, увійшли вони вкупі в Жидівську школу, і промовляли так, що увірувало велике множество і Жидів і Єленян. 
Невірні ж Жиди підіймали й озлобляли душі поган на братів. 
Доволї ж часу пробували вони, одважно промовляючи про Господа, що сьвідкував словом благодати своєї, і давав, щоб ознаки та чудеса робились руками їх. 
Та роздїлилась громада городська, і одні були з Жидами, а другі з апостолами. 
Як же підняв ся заколот поган та Жидів з князями їх, щоб зневажати і покаменувати їх, 
вони довідавшись, повтїкали в городи Ликаонські, Листру та Дервию, і в околицю, 
і там благовіствували. 
А один чоловік у Листрі сидїв нездужавши ногами, кривий бувши від утроби матери своєї, котрий нїколи не ходив. 
Сей слухав, як Павел говорив; а той подививсь на него і, постерігши, що має віру, щоб одужати, 
рече голосом великим: Стань просто на ноги твої. І підскочив і ходив. 
Народ же, видївши, що зробив Павел, підняв голос свій, говорячи по ликаонськи: Боги, уподобившись людям, зійшли до нас. 
Назвали ж Варнаву Зевесом, а Павла Гермесом; бо він був проводирем слова. 
Жерець же (ідола) Зевеса, що був перед городом їх, привівши воли з вінками до воріт, хотїв зробити посьвят разом з народом. 
Почувши ж апостоли Варнава та Павел, роздерли одежу свою, і вбігли, покликуючи, між народ, 
і глаголали: Мужі, на що се робите? Ми такі ж люде, як ви; благовіствуємо вам, щоб від сих дурниць навернулись до Бога живого, що сотворив небо, і землю, і море, і все, що є в них. 
Він у минувші часи попустив усїм поганам ходити дорогами їх. 
Тільки ж не оставляв себе без сьвідчення, роблячи добро: даючи дощі з неба й пори вроджайні, та сповняючи їжею й радощами серця наші. 
І, се говорячи, ледве впинили народ, щоб не приносили їм посьвяту. 
Прийшли ж з Антиохиї та Ікониї Жиди, і наустивши народ, і вкаменувавши Павла, виволїкли геть з города, думаючи, що він умер. 
Як же обступили його ученики, уставши ввійшов у город, а назавтра вийшов з Варнавою в Дервию. 
І благовіствувавши городу сьому, і навчивши многих, вернулись вони в Листру, і Іконию, і Антиохию, 
укріпляючи душі учеників, благаючи пробувати у вірі, і що многими муками треба нам увійти в царство Боже. 
Рукоположивши ж їм пресвитерів по церквах і помолившись з постом, передали їх Господеві, в котрого увірували. 
І, перейшовши Писидию, прийшли в Памфилию. 
А глаголавши в Пергиї слово, прийшли в Аталию, 
а з відсіля поплили в Антиохию, звідкіля були передані благодатї Божій на дїло, котре сповнили. 
Прибувши ж та зібравши церкву, оповідали все, що зробив Бог з ними, і як Він відчинив поганам двері віри. 
Пробували ж там час немалий з учениками. 
