1 Коринтян.
8.
Що ж до ідолських посьвятів, знаємо, що всї знаннє маємо. Знаннє ж надимає, а любов збудовує. 
Коли ж хто думає, що він знає що, то нїколи ще нїчого не знав, як треба знати. 
Коли ж хто любить Бога, то сей пізнаний від Него. 
Що ж до їди посьвятів ідолських, знаємо, що ідоли нїщо в сьвітї, і що нема иншого Бога, тільки один. 
Бо хоч і є так звані боги, чи то на небі, чи то на землї (як многі боги і многі пани); 
та наш один Бог Отець, від котрого все і ми для Него; і один Господь Ісус Христос, через котрого усе (стало ся), і ми через Него. 
Нї, не у всїх знаннє; деякі з совістю ідолською аж досї, яко посьвят ідолський їдять; і совість їх, бувши недужою, сквернить ся. 
Їжа ж нас не поставляє перед Богом; бо анї луччі ми, коли їмо, анї гірші, коли не їмо. 
Гледїть же, щоб нїколи ся ваша власть не була спотиканнєм (людям) недужим. 
Бо коли хто побачить тебе, що маючи знаннє, (за столом) сидиш у ідолському храмі, то чи совість його, яко недужого, не збудуєть ся, щоб їсти посьвяти ідолські? 
І погибне через твоє знаннє недужий брат, за котрого Христос умер. 
Грішачи ж так проти братів та вражаючи їх недужу совість, ви грішите проти Христа. 
Тим же, коли їжа блазнить брата мого, не їсти му мясива до віку, щоб не блазнити брата мого. 
