ПСАЛЬМА.
62.
Проводиреві хора: про Ідутуна; псальма Давидова. Тілько на Бога вповає тихо душа моя, від него моє спасеннє. 
Він тілько моя скеля, моя защита, моя висока твердиня; не захитаюсь нї трохи. 
Доки будете нападати на чоловіка? Всї термосите його, як стїну похилившуюся, як той мур надломаний. 
Нараджуються вони тілько, як би з висоти звалити його; брехнею вони радїють; устами своїми благословляють, а в серцї своїм проклинають. 
На одного Бога вповай, душе моя! Бо на него надїя моя. 
Тілько він є моя скеля, моя защита, моя висока твердиня; я не захитаюсь. 
В Бозї моє спасеннє і моя слава; сильна моя скеля, моє прибіжище в Бозї. 
Вповай, народе, на него по всякий час! Виливайте перед ним серця ваші! 
Сама марнота сини людські, сама брехня, сини чоловічі; на терезах вони йдуть у гору скорше, як пара 
Не вповайте на здирство, і не надїйтесь марно на грабіж! Коли росте багацтво, не прилягайте до него серцем вашим! 
Раз сказав Бог, двічі чув я се, що сила в Бога. 
І в тебе, Господи, милість; ти бо даєш кожному по заслузї його. 
