Пісень.
3.
У ночі на ліжку в себе я того шукала, кого серце моє любить, й не знайшла, шукавши. 
Схоплюся ж я та метнуся, в городї шукати по улицях та майданах, кого серце любить; шукала, та не знайшла його. 
Стріла вартових, що місто по ночі обходять: Чи не бачили того ви, кого серце любить? 
Ледві з ними розминулась, аж і знайшла того, що серцем полюбила; вхопилась його й не пустила, аж привела його в господу матері моєї й у сьвітлицї до тієї, що мене вродила. 
Заклинаю ж вас, дочки Ерусалимські, на сугаків і серен, не будїть і не трівожте милої, аж поки сама вона схоче! 
Хто сеся, що від степу йде, наче б окурювана стовпами диму з мирри й кадила, з порошків в крамницях? 
Глянь! се ж ліжко Соломона: шість десятків силачів кругом його з хоробрих в Ізраїлї; 
Всї з мечами, зʼучені до бою; у кожного меч при боку, про безпеку в ночі. 
Переносне лїгво построїв собі царь Соломон з дерева з Ливану; 
Срібні стовпцї, золоті поруччя, посїдок з пурпурної тканини, вся середина прибрана з любовю дочок Ерусалимських. 
Пійдїть, дочки Сионські, подивітесь на царя Соломона в вінцї, яким увінчала його мати в день подружжя його, в день радостї серцю його. 
