Ісаїї.
15.
Слово пророче про Моабіїв: Так! ніччю збурений буде Ар-Моаб і спустошений; так! вночі збурений буде Кир-Моаб і спустошений! 
Виходить він ід Баїту й Дибону, виходить на висоти, плакати; Моаб ридає над Набою й Медевою; в усїх їх острижені голови, у всїх оголені бороди. 
Скрізь по улицях у веріттю люде; на дахах, по ринках всї ридають, в сльозах потопають. 
І Есебон і Елеала голосять; крик їх доходить аж до Яази. 
Й моє серце ридає над Моабом; втїкають із його ʼд Сигору, до третьої Егли; виходять, плачучи, на Лухит; по Хоронаїмській дорозї гірко голосять; 
Бо висхнуть води в Нимримі, позасихають луги, трава вигорить, вся зелень ізникне. 
Тим переносять вони останки добутку, та, що врятували, поза ріку Арабську. 
Плач по всїй землї Моабській; Як вони голосять, чути аж в Еглаймі, плач його несеться до Беер-Елиму; 
Бо вода в Дибонї взялась уже кровю; — та я наведу на Дибон іще нове лихо — левів на тих, що з Моабу повтїкали, та й в краю зостались. 
