Друге соборне Посланнє cьв. Ап. Йоана Богослова.
1.
Старець — вибраній панї і дїтям її, котрих я істино люблю (і не я тільки, а також усї, що пізнали правду), 
задля правди, що пробуває в нас, і з нами буде по вік: 
Нехай буде з вами благодать, милость, впокій від Бога Отця, і від Господа Ісуса Христа, Сина Отцївського, в правдї і любові. 
Вельми я зрадував ся, що знайшов дїтей твоїх, ходячих в правдї, яко ж заповідь прийняли ми від Отця. 
І тепер прошу тебе, панї, не яко нову заповідь пишу тобі, а котру мали ми від почину, щоб любили один одного. 
І се любов, щоб ми ходили по заповідям Його. Се заповідь, яко ж ви чули від почину, щоб у нїй ходили. 
Бо многі зводителї увійшли у сьвіт, котрі не визнають Ісуса Христа, що прийшов у тїлї; а такий зводитель і антихрист. 
Глядїть на себе, щоб не згубити нам, що заробили, а щоб нагороду повну прийняли. 
Кожен, хто переступає, а не пробуває в науцї Христовій, не має Бога; хто пробуває в науцї Христовій, сей має і Отця і Сина. 
Коли хто приходить до вас, і сієї науки не приносить, не приймайте його у хату, і не витайте його; 
хто бо його витає, бере участь в дїлах його лихих. 
Маючи много вам писати, не схотїв на папері і чернилом, а надїюсь прийти до вас, і устами з вами говорити, щоб благодать ваша була повна. 
Витають тебе дїти сестри твоєї вибраної. Амінь.
