Єфесян.
4.
Благаю ж оце вас я, вязник у Господї, ходити достойно поклику, яким вас покликано, 
з усякою смирнотою й тихостю, з довготерпеливістю, терплячи один одного в любови, 
стараючись держати єдиненнє духа в мирному союзї. 
Одно тїло й один дух, яко ж і покликані в одній надїї вашого покликання; 
один Господь, одна віра, одно хрещеннє, 
один Бог і Отець усїх, що над усїма й через усїх і в усїх вас. 
Кожному ж з нас дана благодать по мірі даровання Христового. 
Тим же глаголе: Зійшовши на висоту, полонив єси полонь, і дав дари людям. 
(А те слово зійшов, що ж воно значить, коли не те, що перш зійшов у найнищі сторони землї? 
Хто зійшов додолу, се Той, що й зійшов вище всїх небес, щоб сповнити все.) 
І Він настановив инших апостолами, а инших пророками, а инших благовістниками, а инших пастирями та учителями, 
на звершеннє сьвятих, на дїло служення, на збудуваннє тїла Христового, 
доки дійдемо всї до зʼєдинення віри і познання Сина Божого, до чоловіка звершеного, до міри зросту сповнення Христового, 
щоб більш не бути малолїтками, хвилюючись і кидаючись від усякого вітру науки, в оманї людській, у лукавстві до підступного заблуду, 
а ходячи поправдї в любови помножаймо все в Того, котрий єсть голова, Христос, 
котрого все тїло зложене і звязано всякою увяззю спромоги по дїйству, (яке є) в мірі кожної части, робить зрост тїла на збудуваннє самого себе в любові. 
Се ж оце глаголю і сьвідкую в Господї, щоб вам більш не ходити, яко ж і инші погане ходять у суєтї ума свого, 
оморочені мислями, відчужені від життя Божого через невіжество, що єсть в них, через окаменїннє сердець їх. 
Вони, зробившись безчувственними, оддали себе розпусту, щоб робити всяку нечистоту в зажерливости. 
Ви ж не так познали Христа: 
коли ж бо чули Його і в Йому навчились, що істина в Ісусї, 
щоб відложити вам по першому життю давнього чоловіка, що тлїє в похотях лукавих, 
а обновлятись духом ума вашого, 
та й одягнутись у нового чоловіка, створеного по Богу в праведности і сьвятости правди. 
Тим же, відкинувши лож, говоріть правду кожен до ближнього свого; бо ми один одному члени. 
Гнївайтесь та й не грішіть: нехай сонце не зайде у гнїві вашому. 
Анї давайте місця дияволу. 
Хто крав, більш не крадь, а лучче працюй, роблячи руками своїми добре, щоб мав що подати тому, хто в нуждї. 
Всяке гниле слово нехай не виходить з уст ваших, а тільки таке, що годить ся на збудуваннє віри, щоб подало благодать тим, хто чує. 
І не засмучуйте Духа сьвятого Божого, котрим ви запечатані в день викупу. 
Усяка гіркість, і гнїв, і ярость, і крик, і лайка нехай зникне од вас із усїм лихим. 
Бувайте ж один до одного добрі, милосерні, прощаючи один одному, яко ж і Бог у Христї простив вам. 
