Ісаїї.
43.
А тепер так говорить Господь, творець твій, Якове, той, що утворив тебе, Ізраїлю: Не лякайся, бо я тебе визволив з неволї, дав тобі імя: ти мій. 
Чи ти через води йти меш, — я з тобою, чи через ріки, ти не потонеш; чи пійдеш через огонь, не попечешся, і поломє не обпалить тебе. 
Я бо твій Господь, Сьвятий Ізрайлїв — спаситель твій; я оддав у викуп за тебе Египет, Етиопию й Сабу. 
Дорогий в очу ти в мене, многоцїнний і любий менї; то ж я віддам других людей за тебе, й — народи за душу твою. 
Не лякайсь, бо я з тобою; від сходу сонця приведу твоє насїннє, позбіраю тебе від заходу. 
Півночі скажу: Оддай їх; а полудню: Не вдержуй; приведи сини мої здалека й дочки мої від окраїн землї; 
Кожного, хто називається імям моїм, кого я сотворив на славу менї, кого зʼобразував і устроїв. 
Виведи слїпих, що мають нїби зрячі очі, і глухих, що нїби мають уші. 
Нехай зберуться всї народи разом, зійдуться всї племена докупи. Хто ж ізміж них проповів се наперед? нехай скажуть, що було од початку; нехай поставлять сьвідків від себе й докажуть, щоб, вислухавши, можно сказати: Се правда! 
А мої сьвідки, — говорить Господь — ви й слуга мій, що я його вибрав, щоб ви знали й вірили менї та й зрозуміли, що се — я: передо мною не було Бога, та й опісля не буде. 
Я, я — Господь, та й нема спасителя крім мене. 
Я прорік та й спас, так як заповів; а иншого не було в вас, проте ви сьвідки у мене, що я — Бог, говорить Господь. 
Із віку й віку я — той самий, і нїхто не врятує од руки моєї; я вчиню, а хто те переіначить? 
Так говорить Господь, ваш відкупитель, Сьвятий Ізраїля: Задля вас я, наче б уже післав у Вавилон, та покрушив всї засови, й Халдеїв, що так своїми кораблями величались. 
Я бо — Господь, Сьвятий ваш, творець Ізраїля, царь ваш. 
Так говорить Господь, той, що відкрив дорогу в морі, в глибинах водних — стежку, 
Той, що вивів колесницї й конї; військо й силу; а вони всї разом лягли, щоб уже не встали; потахли, наче каганець, — погасли. 
Та ви про минуле не згадуєте, про давне не думаєте. 
Проте я вчиню щось нове; воно, наче б уже сталось; чи вже ж ви й сього не схочете знати? Я пробю дорогу в пустинї, на степах пролию ріки. 
Буде мене вихваляти зьвіррє степове, шакалі та струсї, за те дам воду в пустинї, — ріки в степі сухому, щоб поїти (новий) вибраний нарід мій. 
Нарід сей виобразую я для себе; він мене прославить. 
Ти бо, Якове, не призивав мене; ти, Ізраїлю, не пильнував моєї хвали. 
Ти (наче б і) не приносив менї ягнят твоїх у всепаленнє, і жертвами твоїми не віддавав менї шани. Та я й не допевнявсь у тебе хлїбових приносів і не силував кадилом кадити. 
Ти (наче б) не куповав за гроші пахощів про мене, не засичовав мене жиром жертівним; нї, ти гріхами твоїми причиняв труду менї, та проступками твоїми обтяжував мене. 
Я, я сам (з ласки) затираю проступки твої задля себе самого, та не памятаю гріхів твоїх. 
Пригадай менї; станьмо на суд; говори ти, як можеш оправдатись. 
Праотець твій согрішив, та й посередники твої відступали від мене. 
За те ж я відберав старшинам сьвятого пробутку їх сьвященство, побивав Якова проклоном, передавав Ізраїля на поругу. 
