Приповісток.
15.
Відказ лагідний гнїв палкий гасить, а зневажливе слово розбуджує лютість. 
Язик мудрих подає добрі відомостї, а уста безумних мелють лиш дурницї. 
Господнї очі скрізь по сьвіту позирають, і доброго й лихого вони вбачають. 
Лагідний язик — се дерево жизнї, а необузданий — пригноблює духа. 
Дурний нехтує отецьку науку, хто ж вважає на докір, — добрий розум має. 
В дому в праведного — достаток добра, а в доходах безбожного — самий хиба розстрій. 
Уста мудрих ширять знаннє, та не так серце безумних. 
Жертва безбожних — гидота Господеві, молитва ж праведних угодна йому. 
Противна Господу безбожного дорога; хто ж ходить дорогою правди — сей йому любий. 
Страшенна кара тим, хто праву путь покине; й хто ненавидить докір, — погибне. 
І преисподня й ад явні Господеві, а надто — серця синів людських. 
Не любить ледарь тих, хто його картає, та до мудрих він також не пійде. 
Веселе серце чинить і лице веселим, а як туга в серцї, то і душа ниє. 
Розумне серце шукає знання, уста ж безумних дурницями живуть. 
В нещасного всї днї сумнії, у кого ж серце веселе, тому що дня гостина. 
У страсї Божому й мале далеко лучше, анїж скарби великі в тревозї. 
Смачнїйша мисочка капусти, да з любови, анїж з приправою ненавистї теля товсте. 
Палкий чоловік доводить до сварки, а лагідний втихомиряє незгоду. 
Лїнивого дорога — мов тернєм встелена, дорога же праведних — гладка. 
Розумний син отця свого возвеселяє, дурний же чоловік і матїрю помітає. 
Дурницї — радощі безумному, а чоловік розумний ступає правою дорогою. 
Без поради розпочате дїло розбиваєсь, як же порадників доволї, воно остоїться. 
Радість чоловікові — (розумний) відказ із уст його; слово в час сказане — яке воно любе! 
Путь життя мудрого веде вгору, щоб відбитись йому від пропастї в низу. 
Дім надутих розвалить Господь, а межу вдовину утвердить. 
Гидота Господу задуми ледачих, слова же невинних любі йому. 
Зруйнує дом свій, хто любить підкупство, а жити ме, хто ненавидить гостинцї. 
Обдумує відказ праведного серце, уста же безбожників вимітують зло. 
Далекий Господь од безбожних, молитву ж праведних він слухає. 
Ясний погляд веселить серце; приятна новина тучить навіть костї. 
Ухо, уважне до науки жизнї, пробуває між мудрими. 
Хто відкидає упомин, — не дбає про свою душу; хто ж уважний на докір, — набуває розуму. 
Страх Господень навчає мудростї, й славу випереджує покора. 
