ПСАЛЬМА.
74.
Наука Асафова. Для чого відкинув єси нас, Боже, на віки, палає гнїв твій на стадо пасовиска твого? 
Спогадай твою громаду, що зєднав її оддавна, — ізбавив, як твоє наслїддє, тую гору Сион, на котрій ти осївся! 
Зверни стопи твої до недавньої руїни! Все у сьвятинї зруйнував ворог. 
Рикають вороги твої серед зборів твоїх; поставили знаки свої як знамена. 
Вони, як той, що сокирою замахнув в гущавинї лїса, 
І тепер вони топором і молотами розбивають різьбу його. 
З пожаром пустили сьвятиню твою, осквернили дім імені твого. 
Сказали в серцї своїм: Нуте, винищимо їх до ноги! — Пустили з димом всї Божі собори на землї. 
Знамен наших ми не бачимо: нема більш пророка, й нема між нами, хто б знав, доки так буде. 
Доки, Боже, буде ругатись гнобитель? Чи вічно буде ворог зневажати імя твоє? 
Чому здержуєш руку твою і правицю твою? Із лона твого допусти конець! 
Бог царь мій з поконвіку, що дає спасеннє на землї. 
Ти роздїлив море силою твоєю, розбив голови змиїв морських. 
Ти потрощив голову левіятана, дав його на поживу людям в пустинї. 
Ти вітворив жерела і потоки; ти висушив прудисті ріки. 
І день твій і ніч твоя; ти сотворив сьвітло і сонце. 
Ти утвердив всї гряницї землї; ти постановив лїто і зиму. 
Спогадай се: ворог поругав Господа, а народ безумний зневажив імя твоє. 
Не попусти зьвірюцї душу горлицї твоєї, не забудь на віки громаду нужденних твоїх. 
Спогадай завіт! Бо темні закутки землї наповнились домівками насильства. 
Нехай не вернеться з соромом пригноблений! Нужденний і бідний нехай возхвалять імя твоє. 
Встань, Боже, суди справу твою! Спогадай щоденне руганнє беззаконного! 
Не забудь крику ворогів твоїх! Буяннє тих, що проти тебе встали, не має кінця. 
