Захарії.
7.
У четвертому роцї царя Дарія, надійшло слово Господнє до Захарії, на четвертий день девятого місяця, Хаслева. 
Послано Сарецера й Регем-Мелеха вкупі з товаришами помолитись перед лицем Господнїм, 
І спитати сьвященників, що служили в дому в Господа сил небесних, та в пророків: Чи маємо в пятому місяцї плакати й постити, так як уже багато лїт досї чинили? 
І надійшло до мене слово Господа сил небесних: 
Скажи всьому народові в краю й сьвященникам так: Коли ви в пятому й сьомому місяцї вже сїмдесята, років постили й плакали, так чи ви ж постили справдї мені? 
Або коли ви їли й пили, так хиба ви не про себе їли й пили? 
Чи не сї ж самі слова проголошував Господь через попередних пророків, як іще Ерусалим був люден і зупокоєн із городами своїми навкруги, та як полуденні країни й низина були залюднені? 
І надійшло слово Господнє до Захарії: 
Так говорить Господь Саваот: Чинїте правду на судї, й доказуйте любов та милосердє кожен до свого ближнього. 
Не тїснїть удови й сироти, заволоки та злиденника, й не мисліть у вашому серці зла одно одному. 
Вони ж не хотіли на се вважати, одвертались від мене й затулювали собі уші, щоб не чути, 
І заткали серця свої, щоб не слухати закону й слів, що Господь Саваот посилав Духом своїм через прежнї пророки; за-те ж і досяг їх великий гнів Господа сил. 
Через те ж і бувало: як він накликав, а вони не слухали, так само й вони взивали, а я не слухав, говорить Господь сил. 
І я порозкидав їх проміж усїма народами, що їх перш вони й не знали, й зробилась країна пусткою по них так, що ніхто не переходив її нї сюди, нї туди, та й так обернули вони бажану землю в пустиню. 
