Марка.
15.
І зараз уранцї, порадившись архиєреї з старшими та письменниками, і вся рада, звязавши Ісуса, повели та й видали Пилатові. 
І спитав Його Пилат: Чи ти єси цар Жидівський? Він же озвавшись, рече йому: Ти кажеш. 
І винуватили Його архиєреї багато. 
Пилат же знов спитав Його, кажучи: Не відказуєш нїчого? Он, скільки на Тебе сьвідкують; 
Ісус же більш нїчого не відказав, так що дивував ся Пилат. 
На сьвято ж відпускав він їм одного вязника, про которого просили. 
Був же названий Варава з своїми затязцями увязнений, котрі під бунт убийство зробили. 
І гукаючи народ, почав просити, щоб, як що-разу, зробив їм. 
Пилат же відказав їм, говорячи: Чи хочете, щоб випустив вам царя Жидівського? 
Знав бо, що через зависть видали Його архиєреї. 
Архиєреї ж наустили народ, щоб лучче Вараву відпустив їм. 
Пилат же, озвавшись ізнов, сказав їм: Що ж оце хочете, щоб зробив із тим, кого звете царем Жидівським? 
Вони ж знов закричали: Розпни Його. 
Пилат же каже їм: Яке ж бо зло зробив? Вони ж ще гірш кричали: Розпни Його. 
Пилат же, хотївши народові догодити, відпустив їм Вараву, й передав Ісуса, побивши, щоб розпято Його. 
Воїни ж повели Його в середину двору, чи то в Претор, і скликали всю роту. 
І одягли Його в багряницю, і положили на Него, сплївши з тернини, вінець, 
та й почали витати Його: Радуй ся, царю Жидівський! 
І били Його по голові тростиною, і плювали на Него, й, кидаючись на колїна, кланялись Йому. 
І, як насьміялись із Него, роздягнули Його з багряницї, і одягнули Його в одежу Його, та й виводять Його, щоб розпяти Його. 
І заставили мимойдучого якогось Симона Киринея, ідучого з поля, батька Александра та Руфа, щоб нїс хрест Його. 
І приводять Його на Голготу місце, що прозване Черепове місце. 
І дали Йому пити вина з смирною; Він же не прийняв. 
І розпинателї Його подїлили одежу Його, кинувши жереб на неї, що кому впаде. 
Була ж година третя, і розпяли Його. 
І була надпись вини Його надписана: Цар Жидівський. 
І розпяли з Ним двох розбійників, одного по правицї, а одного по лївицї в Него. 
І справдилось писаннє, що глаголе: І з беззаконними полїчено Його. 
І мимоходячі хулили Його, киваючи головами своїми та говорячи: Овва! Ти, що руйнуєш церкву і в три днї будуєш, 
спаси себе й зійди з хреста. 
Так само й архиєреї, насьміхаючись один до одного з письменниками, казали: Инших спасав, себе не може спасти. 
Христос, цар Жидівський, нехай зійде тепер з хреста, щоб побачили ми, й увіруємо. І розпяті з Ним зневажали Його. 
Як же настала година шеста, темрява стала по всїй землї аж до години девятої. 
А години девятої покликнув Ісус голосом великим: Елоі, Елоі, лама саватани? що єсть перекладом: Боже мій, Боже мій, на що мене покинув єси? 
І деякі з тих, що тут стояли, почувши казали: Ось Ілию кличе. 
Побігши ж один і сповнивши губку оцтом, і настромивши на тростину, поїв Його, кажучи: Стривайте, побачимо, чи прийде Ілия зняти Його. 
Ісус же, пустивши голос великий, зітхнув. 
І завіса церковня роздерлась надвоє з верху аж до низу. 
Бачивши ж сотник, що там стояв проти Него, що, так закричавши, зітхнув, каже: Справдї чоловік сей Син був Божий. 
Були ж і жінки, оддалеки дивлячись, між котрими була й Мария Магдалина, й Мария, Якова меншого та Йосиї мати, й Саломия, 
що, й як був у Галилеї, ходили слїдом за Ним, і послугували Йому, і инших багато, що поприходили з Ним у Єрусалим. 
А як уже настав вечір, бо була пятниця, чи то перед суботою, 
прийшов Йосиф з Ариматеї, поважний радник, що також сподївавсь царства Божого, й зосьмілившись, увійшов до Пилата й просив тїла Ісусового. 
Пилат же дивувавсь, що вже вмер би; й покликавши сотника, спитав його, чи давно вмер. 
А довідавшись од сотника, дав тїло Йосифові. 
І, купивши плащеницю і знявши Його, обгорнув Його плащеницею, та й положив Його у гробі, що був висїчений із скелї, та й прикотив каменя до дверей гробу. 
Мария ж Магдалина й Мария Йосиїна дивились, де Його положено. 
