Приповісток.
27.
Не хвались завтрішним днем, не знаєш бо, що той день уродить. 
Нехай вихвалює тебе хто другий, а не твої уста, — чужий, а не твій язик. 
Важке каміннє, а пісок так само, та гнїв дурного обоє переважить. 
Жорстокий гнїв, палка і лютість, та проти ревностї хто встояти зможе? 
Докір явний багато лїпший, анїж укрита любов. 
Лїпші щирі догани від люблячого, анїж зрадливі поцїлуї від того, що ненавидить. 
Хто ситий, наступить і на крижку з медом, а голодній душі й гірке — солодке. 
Як пташка, що гнїздо покине, так само й чоловік, що місце своє покинув. 
Мастї й пахощі радують серце: такий же й друг солодкий, що з серця раду удїляє. 
Не покидай свого, нї батькового друга, і в братів дом не йди в лиху твою годину: Лїпший сусїд близький, анїж брат далеко. 
Розумен будь, сину, втїшай моє серце, щоб знав я, що менї злоріцї відказати. 
Розважливий бачить лихо й ховається, а недосьвідні простаки гонять вперед, і в біду попадають. 
Бери з нього платтє, він бо за чужого ручався, й за стороннього бери застав у нього! 
Хто з ранку раннього товариша, знай, хвалить, про того думають, що се його він судить. 
Безнастанне капаннє з криші у негоду, а жінка сварлива — вони одно; 
Хто хоче здержати її, той намагаєсь зʼупинити вітра, та сховати в руцї оливу, що дає знати про себе. 
Як залїзо гострить залїзо, так гострить чоловік зір друга свого. 
Хто стереже свою фиґовину, той їсти ме фиґи з неї, а хто береже добра пана свого, той у добрій славі буде. 
Як у водї лице відбиваєсь до лиця, так само й серце чоловіче — до чоловіка, 
Ненаситня безодня й пекло, — оттак неситі й очі людські. 
Що огонь про срібло, про золото ж піч те про людину уста, що хвалять її. 
Товчи безумного так як зерно у ступі, — не вилущиш його з дурноти його. 
Назирай пильно за скотом твоїм і май стараннє про череду твою; 
Добуток бо не на віки, бо й власть — чи ж вона переходить із роду в рід? 
Показується трава, виказуєсь зелень, та й збирають по горах сїна. 
Ягнята дають тобі одежу, козли — за що купити поле. 
Доволї молока козиного на їжу тобі, на їжу родинї твоїй, та й на прожиток челядї твоїй. 
