Дїяння.
15.
І, поприходивши деякі з Юдеї, навчали братів: що коли не обріжетесь по звичаю Мойсейовому, не можете спасти ся. 
Як же почав ся спір і немале змаганнє Павла та Варнави з ними, то постановили, щоб Павел та Варнава і деякі инші з них пійшли до апостолів та старших у Єрусалим ради сього питання. 
Вони ж, послані від церкви, проходили Финикию та Самарию, оповідуючи про наверненнє поган; і зробили великі радощі всїм братам. 
Прийшовши ж у Єрусалим, прийняті були від церкви і апостолів і старших, і сповістили про все, що Бог з ними зробив. 
Устали ж деякі з єресї Фарисейської, що увірували, кажучи, що треба обрізати їх та наказати, щоб хоронили закон Мойсеїв. 
І зібрались апостоли та старші вглянути в сю річ. 
Як же постало велике змаганнє, вставши Петр, рече до них: Мужі брати, ви знаєте, що з давнїх днїв Бог між нами вибрав мене, щоб через мої уста погане чули слово благовістя, та й увірували. 
І Бог, що знає серця, сьвідкував їм, давши їм Духа сьвятого, як нам, 
і не розріжнив нїчого між нами й ними, вірою очистивши серця їх. 
Тепер же чого спокушуєте Бога, щоб наложив ярмо на шию ученикам, котрого нї батьки наші, нї ми не здолїли носити. 
Нї віруємо, що благодаттю Господа Ісуса Христа спасемось, яко ж і вони. 
Умовкла ж уся громада, й слухала, як Варнава та Павел оповідували про ознаки та чудеса, що зробив Бог через них між поганами. 
Як же вмовкли вони, озвав ся Яков, говорячи: Мужі брати, вислухайте мене. 
Симон оповів, як Бог перше зглянув ся, щоб з поган прийняти людей в імя своє. 
З сим сходять ся слова пророчі, яко ж писано: 
Після сього знов верну ся, і збудую намет Давидів, що впав, і руїни його збудую знов і поставлю його, 
щоб остальні з людей шукали Господа, і всї народи, на котрих призвано імя моє, глаголе Господь, що робить оце все. 
Звісні од віку Богові всї дїла Його. 
То ж суджу, що не треба тим докучати, которі від поган обернулись до Бога; 
а написати їм, нехай удержують ся від ідолських гидот, та блуду, та давленого, та крови. 
Мойсей бо від стародавнїх родів має проповідуючих його по городах, і читаний по школах що-суботи. 
Зволили тодї апостоли і старші і вся церква вибраних мужів з між себе післати в Антиохию з Павлом та Варнавою: Юду, названого Варсавою, та Силу, мужів-проводирів між братами, 
написавши через руки їх так: Апостоли та старші і брати — братам з поган, що в Антиохиї, і Сириї і Киликиї, радуйте ся. 
Яко ж чули ми, що деякі з між нас вийшовши, потрівожили вас словами і захитали душі ваші, говорячи, щоб обрізувались та хоронили закон, чого ми їм не наказували; 
то зволилось нам, зібравшим ся однодушно вибраних мужів післати до вас з любими нашими Варнавою та Павлом, 
людьми, що віддавали душі свої за імя Господа нашого Ісуса Христа. 
Післали ми оце Юду та Силу, котрі й самі розкажуть про те словом. 
Зволилось бо сьвятому Духу та й нам, нїякої тяготи більш не накладувати вам, опріч сього конечного: 
щоб удержувались від жертів ідолам, та крови, та давленого, та блуду. Від чого оберегаючи себе, добре робити мете. Бувайте здорові. 
Послані ж прийшли в Антиохию і, зібравши громаду, подали посланнє. 
Прочитавши ж (ті), зрадїли від сього потїшення. 
Юда ж та Сила, будучи самі пророками, многими словами втїшали братів і утверджували. 
Пробувши ж (там якийсь) час, відпущені були з упокоєм од братів до апостолів. 
Зволив же Сила зостатись там. 
Павел же та Варнава пробували в Антиохиї, навчаючи та благовіствуючи слово Господнє з многими иншими. 
По кількох же днях рече Павел до Варнави: Вернувшись одвідаємо братів наших по всїх городах, де проповідували ми слово Господнє, як вони мають ся. 
Варнава ж раяв узяти з собою Йоана, званого Марком. 
Павло ж не удостоїв брати з собою того, хто одлучивсь од них з Памфилиї, і не пійшов з ними на дїло. 
Постала ж ріжниця, так, що вони розлучились між собою; і Варнава, взявши Марка, поплив у Кипр, 
Павел же, вибравши Силу, пійшов, переданий благодатї Божій від братів, 
і проходив Сирию і Киликию, утверджаючи церкви. 
