Євангелия від сьв. Луки.
1.
Яко ж бо многі заходились споряджувати повість про добре знані нам речі, 
як передали нам ті, що з почину були самовидцями й слугами слова; 
то здалось і менї гаразд, довідавшись од почину про все пильно, поряду тобі написати, високоповажний Теофиле, 
щоб знав певноту того, чого тебе навчено. 
Був за Ірода, царя Юдейського, один сьвященик, на ймя Захарія, з черги Авиїної, а жінка його з дочок Ааронових, а ймя її Єлисавета. 
Були ж праведні обоє перед Богом, ходячи у всїх заповідях та наказах Господнїх безпорочні. 
І не було в них дитини: бо Єлисавета була неплідна, й обоє постарілись у днях своїх. 
Стало ся ж, як служив він порядком черги своєї перед Богом, 
то, звичаєм сьвященства, довелось йому кадити, увійшовши в церкву Господню. 
А все множество народу молилось ізнадвору під час кадження. 
Явив ся ж йому ангел Господень, стоячи правобіч жертівнї кадильної. 
І вжахнув ся Захарія побачивши, і страх обняв його. 
Рече ж до него ангел: Не лякай ся, Захаріє: бо вислухана молитва твоя, і жінка твоя Єлисавета вродить сина тобі, й даси ймя йому Йоан. 
І буде радість тобі й веселість; і многі різдвом його радувати муть ся. 
Буде бо великий перед Господем, і вина нї міцного напитку не пити ме; й Духом сьвятим сповнить ся ще з утроби матери своєї. 
І многих синів Ізраїлевих наверне до Господа Бога їх. 
І йти ме він перед Ним духом і силою Ілиї, щоб навернути серця батьків до дїтей, і неслухняних до мудрости праведних, приготовити Господеві людей готових. 
І рече Захарія до ангела: По чім же знати му се? я бо старий, і жінка моя ізстарілась у днях своїх. 
І озвавшись ангел, рече йому: Я Гавриїл, що стою перед Господем; і послано мене промовити до тебе та сповістити тебе про се. 
І ось замовкнеш і не зможеш говорити, аж по день, коли станеть ся се, за те що не поняв віри словам моїм, котрі справдять ся пори своєї. 
І ждав народ Захарії, і дивував ся, що барить ся він у церкві. 
Вийшовши ж він, не зміг промовити до них; і постерегли вони, що видїннє бачив у церкві; бо він кивав до них, і зоставсь нїмий. 
І сталось, як сповнились днї служення його, пійшов до господи своєї. 
Після ж тих днїв зачала Єлисавета, жінка його, й таїлась пять місяцїв, говорячи: 
Що так менї дав Господь у ті днї, як зглянув ся, зняти з мене докір між людьми. 
Місяця ж шестого післав Бог ангела Гавриїла в город Галилейський, званий Назарет, 
до дїви, зарученої чоловікові, на ймя Йосифові, з дому Давидового; а ймя дїви Мария. 
І прийшовши ангел до неї, рече: Радуй ся, благодатная, Господь з тобою; благословенна єси між женами. 
Вона ж, побачивши його, вжахнулась словами його, та й подумала, що б се було за витаннє таке. 
І рече ангел їй: Не лякай ся, Мариє: знайшла бо єси ласку в Бога. 
І ось зачнеш ти в утробі твоїй, і вродиш Сина, й наречеш імя Йому Ісус. 
Сей буде великий, і Сином Вишнього звати меть ся, і дасть Йому Господь Бог престол Давида, отця Його: 
і царювати ме Він над домом Якововим по віки, й царству Його не буде кінця. 
Рече ж Мария до ангела: Як буде се, коли чоловіка не знаю? 
І озвавшись ангел, рече їй: Дух сьвятий найде на тебе, й сила Вишнього отїнить тебе; тим і, що вродить ся сьвяте, звати меть ся Сином Божим. 
І ось Єлисавета, родичка твоя, вона також зачала сина в старостї своїй, і се шестий місяць їй, званій неплідною. 
Бо не буде неможливе у Бога всяке слово. 
Рече ж Мария: Се рабиня Господня: нехай станеть ся менї по слову твоєму. І пійшов від неї ангел. 
Уставши ж Мария тими днями, пійшла швидко в підгіррє, у город Юдин; 
і ввійшла в господу Захаріїну, і виталась із Єлисаветою. 
І сталось, як почула Єлисавета витаннє Мариїне, кинулась дитина в утробі її; і сповнилась Єлисавета Духом сьвятим, 
і промовила голосом великим, і рече: Благословенна єси між женами, й благословенний плід утроби твоєї. 
І звідкіля менї се, що прийшла мати Господа мого до мене? 
Ось бо, як дійшов голос витання твого до ушей моїх, кинулась з радости дитина в утробі моїй. 
І благословенна, що увірувала, бо сповнить ся, що сказано їй від Господа. 
І рече Мария: Величає душа моя Господа, 
і зрадував ся дух мій у Бозї Спасї моїм, 
що споглянув на смиреннє слуги своєї: ось бо від нинї блаженною звати муть мене всї роди: 
бо зробив менї велике Сильний; і сьвяте імя Його. 
І милость Його від роду до роду на боячих ся Його. 
Зробив силу рукою своєю; розсипав гордих у думках сердець їх; 
поскидав потужних з престолів, і підняв угору смиренних; 
голодних сповнив добром, а багатих одіслав упорожнї; 
прийняв Ізраїля, слугу свого, на спомин милости, 
(як промовив до батьків наших) Авраамові й насїнню його по віки. 
Пробувала ж Мария з нею місяцїв зо три, та й вернулась до домівки своєї. 
Єлисаветї ж сповнив ся час родити, й вродила вона сина. 
І чули сусїде її і родина її, що Господь показав велику милость свою до неї, і радувались із нею. 
І сталось, восьмого дня прийшли обрізати хлопятко, і хотїли назвати його ймям батька його, Захарією. 
І озвавшись мати його, каже: Нї, а нехай назветь ся Йоаном. 
І казали до неї: Що нїкого нема в родинї твоїй, щоб звав ся імям сим. 
Кивали ж батькові його, як схотїв би назвати його. 
І, попросивши таблицї, написав слова: Йоан буде ймя йому. І дивувались усї. 
Відкрили ся ж уста його зараз, і язик його, й заговорив, прославляючи Бога. 
І був на всїх страх, що жили кругом них; і по всьому підгіррю Юдейському пронеслись усї слова ті. 
І положили всї, хто чув, у серцї своїм, кажучи: Що ж то за дитина се буде! І рука Господня була з ним. 
І Захарія, батько його, сповнив ся Духом сьвятим, і прорік, глаголючи: 
Благословен Господь Бог Ізраїлїв, що одвідав і зробив ізбавленнє народові своєму, 
і підняв ріг спасення нам у дому Давида, слуги свого, 
(як промовляв устами сьвятих од віку пророків своїх,) 
спасеннє од ворогів наших і з руки всїх ненавидників наших, 
щоб зробити милость отцям нашим, і спогадати завіт свій сьвятий, 
клятьбу, що кляв ся перед Авраамом, отцем нашим, 
та що дасть нам без страху, з рук ворогів наших визволившись, 
служити Йому в сьвятостї та праведностї перед Ним, по всї днї життя нашого. 
А ти, дитино, пророком Вишнього звати меш ся: ходити меш бо перед лицем Господнїм, готовити дороги Його; 
щоб давати знаннє спасення народові Його в оставленню гріхів їх, 
по благій милостї Бога нашого, в котрій одвідав нас Схід з висоти, 
щоб засияв сидячим у темряві і тїнї смертнїй, щоб направити ноги наші на дорогу впокою. 
Хлопятко ж росло та міцнїло духом, і пробувало в пустинї аж до дня явлення свого перед Ізраїлем. 
