Йова.
5.
Клич же, коли є хто, щоб на твій клик озвався. Та й до кого ти з між сьвятих обернешся? 
О, так, безумного завзяттє вбиває, а нерозважливого погубляє досада. 
Я бачив, як дурний закоренявся, та й зараз віщував проклін домівцї його: 
Дїти його далекі від щастя, бити муть їх у воротях (на судї), і не буде їм оборонника. 
Збори жнив його неситі поїдять, ба й зміж терня заберуть їх, а зажерливцї поглотять майно його. 
Так, біда не зпід землї береться, й не на ниві родиться недоля. 
Нї, людина родиться на муку, як іскорки, щоб їм летїти вгору. 
Я б обернувсь до Бога, передав би справу мою Богові, 
Що творить дїла великі й недослїдимі, чудні й без лїку, 
Дає дощі землї й води на поля; 
Принижених у гору підіймає, а засмученим дає дознати щастя. 
Він розбиває задуми підступних, і руки їх не доводять до кінця те, що почали. 
Премудрих ловить він їх лукавством, і рада хитрих не вдається: 
У день вони мов в темряві блукають, а в полуднї полапки, мов ніччю, шукають. 
Він рятує бідного од меча уст їх і від руки потужного; 
І так є нещасливому надїя, а неправда затулює уста свої. 
Блаженний той, кого Господь карає, тим не цурайсь Господнього навчання! 
Поранить він, та сам перевяже рану; ударить він, та його ж руки й гоять. 
В шестьох бідах тебе він порятує, та й в сьомій не доторкнесь тебе лихо. 
У голодї спасе тебе од смертї, а на війнї — од мечового вдару. 
Сховаєшся від бича (лихого) язика, й не злякаєшся спустошення, коли воно прийде. 
Із спустошення й голоду будеш сьміятись, і зьвірів земних не будеш лякатись. 
Бо в змові з каміннєм у полі будеш, і з польовим зьвіррєм (наче) в договорі. 
І взнаєш, що намет твій безпечен, а оглядаючи домівку твою, ти не согрішиш. 
І побачиш, що потомство твоє многолїчне, й пагонцїв твоїх, як трави на землї. 
Увійдеш у гріб, достиглий (віком), як укладаються снопи пшеничні у свій час. 
От чого ми дознались; та й так воно й є; вислухай се й затямуй собі! 
