Приповісток.
11.
Невірна вага — се гидота у Господа; вірна вгодна йому. 
За гордощами приходить сором; де покора, там мудрість. 
Щирим буде провідницею їх безвинність, а зрадливих погубить їх лукавість. 
Богацтво не поможе в день гнїву, тільки правда спасе від смертї. 
Правдивість рівняє праведному стежки його, безбожний же через свою безбожність гине. 
Правдивого рятує з біди правда його, а беззаконників спіймає їх беззаконність. 
Умре безбожний, мре з ним і надїя його, чого ждуть беззаконні, те з ними погибне. 
Праведник спасеся з біди, а намість його попадає в неї безбожник. 
Устами губить зрадник ближнього свого, та праведники рятуються своєю прозорністю. 
Як праведним щастить, радується місто, а як безбожникам погибель, бувають веселощі. 
Словами добрими праведників росте у гору город, а устами безбожників занепадає. 
Недоумок висказує погорду ближньому свому, а розумний чоловік мовчить. 
Хто переносчиком живе, той таємницю виявлює, а вірний чоловік таїть справу. 
Де нема управи, там занепадає народ, де ж райцїв досить, там йому дїється добре. 
Біди собі напитує, хто за другого дає поруку; хто ж ненавидить поруку, той безпечен. 
Жона обичайна славу здобуває, а трудящі приходять до богацтва. 
Милосердний чоловік чинить добро душі своїй, а жорстокий замучує тїло своє. 
Безбожний робить роботу безнадїйну-непевну; хто ж сїє правду, тому певна нагорода. 
Праведність веде до життя, а хто простує до злого, простує до смертї. 
Гидота Господу переворотні серцем, але любі йому, хто в невинностї ходить. 
Можна заручити, що ледачий не уйде кари, а рід праведного буде захований. 
Що в рилї у свинї золотий колець, те краса в женщини безумної. 
Бажаннє праведних — одно лиш добро, дожиданнє безбожних — гнїв. 
Той сипле щедро, й йому ще прибуває, а другий на міру скупий, та й все біднїшає. 
Добродїйна душа буде насичена; хто щедро надїляє, й сам надїлен буде. 
Хто приховує вроджай, того клянуть люде, а на голову продаючого — благословеннє. 
Хто дбає про добро, той знаходить ласкавість, а хто шукає зла, до того воно й приходить. 
Хто лиш на статки вповає, той упадає, а праведні, як лист, зазеленїють. 
Хто розстроює домівку свою, одержить в наслїддє вітер; і дурний буде рабом мудрого. 
Доробок праведного — дерево жизнї, й мудрий пригортає серця. 
Така відплата праведникові (вже) на землї, а тим більше безбожному й грішникові. 
