1 Коринтян.
14.
Дбайте про любов і жадайте духовного, найбільше ж, щоб пророкувати. 
Бо, хто говорить (чужою) мовою, не людям говорить, а Богу; бо нїхто не чує (слухає) його; а духом він говорить тайне. 
Хто ж пророкує, людям говорить на збудованнє, і напоминаннє і утїшеннє. 
Хто говорить (чужою) мовою, себе збудовує; а хто пророкує, церкву збудовує. 
Хочу ж, щоб усї ви говорили мовами, та раднїщ, щоб пророкували; більший бо хто пророкує, нїж хто говорить мовами, хиба що й вияснює, щоб церква збудованнє прийняла. 
Тепер же, браттє, коли прийду до вас, мовами говорячи, то що вам за користь, коли вам не говорити му або одкриттєм, або знаннєм, або пророцтвом, або наукою? 
Ба й бездушне, що дає голос, чи сопілка, чи гуслї, коли різноти голосу не дає, як розуміти, що виграєть ся в сопілку або в гуслї. 
Бо коли й сурма невиразний голос дає, то хто готовити меть ся до бою? 
Так само й ви, коли подасте мовою незрозуміле слово, як зрозумієть ся говорене? на вітер бо говорити мете. 
Стільки, як от буває, родів слів на сьвітї, і нї одно з них без голосу. 
Коли ж не зрозумію значіння слів, буду тому, хто говорить, чужоземець, і хто говорить, чужоземець менї. 
Так і ви, коли дбаєте про дари духовні, то гледїть, щоб збагатїли ними на збудованнє церкві. 
Так, хто говорить (чужою) мовою, нехай молить ся, щоб міг вияснювати. 
Коли бо молюсь (чужою) мовою, дух мій молить ся, розуміннє ж моє безʼовочне. 
Що ж (робити)? Молити мусь духом, молити мусь же й розуміннєм; співати му духом, співати му й розуміннєм. 
Бо коли благословити меш духом, то як той, хто займе місце невченого, скаже „амінь‟ на твоє дякуваннє, коли він не знає, що говориш. 
Ти бо добре дякуєш, тільки ж другий не збудовуєть ся. 
Дякую Богу моєму, що я більш усїх вас говорю мовами. 
Тільки ж у церкві лучче менї пять слів промовити розуміннєм моїм, щоб і инших навчити, нїж десять тисяч слів (чужою) мовою. 
Браттє, не бувайте дїти розуміннєм; нї, в лихому бувайте малолїтниками, у розумінню ж звершеними. 
В законї писано: Чужими язиками й чужими устами говорити му людям сим, та й так не послухають мене, глаголе Господь. 
Тим же язики на ознаку не тим, хто вірує, а невірним; пророцтво ж не невірним, а віруючим. 
Коли оце зійдеть ся вся церква докупи, і всї чужими мовами заговорять, увійдуть же і невчені або невірні, то чи не скажуть, що ви дурієте? 
Коли ж усї пророкують і ввійде хто невірний або невчений, то від усїх буде докорений і від усїх суджений. 
І так тайни серця його виявлять ся, і так припавши лицем, поклонить ся Богові, звіщаючи, що справдї з вами Бог. 
Що ж (треба робити), браттє? Коли сходитесь, і кожен псальму має, науку має, мову має, одкриттє має, виясненнє має, — усе на збудованнє нехай буде. 
Коли хто (чужою) мовою говорить, (говоріть) по двоє, а найбільш по троє, і чергами, а один нехай вияснює. 
Коли ж нема вияснювателя, то нехай мовчить у церкві; собі ж нехай говорить та Богові. 
Пророки ж нехай по двоє і по троє говорять, а инші нехай міркують. 
Коли ж другому, що сидить, одкриєть ся (що), перший нехай мовчить. 
Можете бо всї один за одним пророкувати, щоб усї навчались і всї утїшались. 
І духи пророцькі пророкам корять ся. 
Не єсть бо Бог безладу, а впокою, як по всїх церквах у сьвятих. 
Жінки ваші в церквах нехай мовчять; бо не дозволено їм говорити, а щоб корили ся, яко ж закон глаголе. 
Коли ж хочуть чого навчитись, нехай дома в своїх чоловіків питають; сором бо жінкам у церкві говорити. 
Хиба од вас слово Боже вийшло? або до вас одних досягло? 
Коли хто думає пророком бути або духовним, нехай розуміє, що те що пишу вам, се заповідї Господнї. 
Коли ж хто не розуміє, нехай не розуміє. 
Тим же, браттє, бажайте пророкувати, та й говорити мовами не боронїть. 
Усе нехай поважно та до ладу робить ся. 
