Йова.
21.
І відказав Йов і промовив: 
Вислухайте ж уважно й мою річ, а се буде моя потїха від вас. 
Потерпіть менї, а я буду говорити; а тодї вже, як виговорюсь, насьмівайтесь. 
Чи то ж до чоловіка вимірена бесїда моя? та й як менї не впадати духом? 
Гляньте на мене й вжахнїтесь, та затулїть пальцем уста ваші. 
Я тілько спогадаю, а вже здрогаюсь, і страх обгортає тїло моє. 
Чим воно дїєсь, що ледачі живуть, доживають старостї, та й силами здорові? 
Дїти їх вкупі з ними перед лицем їх, та й внуки їх перед очима в їх. 
Доми їх безпечні від страху, і нема бича Божого над ними. 
Бик їх заплоднює й не знемогає, корова їх починає й не скидає. 
Стадом випускають вони малечу свою, й дїти їх скачуть. 
Висьпівують під бубон і цитру, та веселяться, граючи в сопілку; 
Вони проводять днї свої в щастю, й в хвилцї (без муки) сходять у глибину (земну). 
А між тим вони говорять Богу: йди геть від нас, не хочемо знати доріг (законів) твоїх! 
Хто такий Вседержитель, щоб нам йому служити? Що з того за користь, до його молитись? 
Бачиш, щастє їх не з їх рук. — Та рада безбожних нехай буде далека від мене! 
Або може часто гасне у беззаконних сьвітич, і находить на них біда; чи часто дає він (Бог) на їх пай муки в гнїву свойму? 
Вони ж повинні б бути, наче та солімка перед вітром, наче полова, гонена вихром! 
(Скажеш:) Бог держить дїтям його нещастє його. — (Нї,) Нехай він відплатить йому самому, щоб він те знав. 
Нехай би його таки очі побачили горе своє, й нехай би він самий пив із гнїву Вседержителя. 
Бо й яка ж йому жура про дом свій після нього, як місяцїв його лїк закінчився? 
Але чи ж то нам Бога вчити мудростї, коли він судить і тих, що горі (в небі)? 
Один умірає в повнотї сил своїх, в повному спокої та мирі; 
Нутро його повне товщі, а костї в його, неначе напоєні шпігом. 
Другий же вмірає в гіркостї душі, не дознавши добра. 
А таки вони вкупі лежати муть в землї, й черви покриють їх. 
Знаю я, які в вас думки та хитрощі, що проти мене сплїтаєте. 
Ви скажете: Де дом князя, а де шатро, що в йому жили проступники? 
Хиба ж ви не питали в тих, що в дорозї бували, та й не знаєте їх постерігань? 
Що в день біди лиходїй щаджен буває, а в день гнїву одводиться набік? 
Хто ж поставить йому перед очі путь його, й хто відплатить йому за те, що він коїв? 
Кладовище для його — глибокі гроби; за ним ійде товпа людей, а тим, що йдуть, провожаючи його, навперід його, нема й лїку. 
Як же се хочете ви розважити мене пустим? В вашій розвазї одна тільки лож. 
