Йова.
3.
Аж ось отворив Йов уста свої й проклинав день уродин своїх. 
І почав Йов говорити: 
Нехай би (був) щез день, коли я на сьвіт родився, й ніч, коли проречено: Зачався чоловік! 
Нехай би той день був темрявою; і нехай би Бог на висотї не згадав (був) про його, й нехай би ясність не засияла (була) над ним! 
Нехай би затьмила (була) його темрява й густа тїнь смертна; нехай би обняла його густа мрака, нехай би (були) лякались його, неначе палючого жару! 
А ніч тая — нехай би (була) в мороцї потонула, нехай би не лїчилась між днями в року, й не входила в рахубу в місяцях! 
О, ніч тая — нехай би була вона безлюдна, й не озивались в нїй веселощі! 
Нехай би її (були) прокляли ті, що проклинають день, та готові й дракона розбудити! 
Нехай би (були) зорі її розсьвіту померкли; нехай би ждала (була) сьвітла, а воно не приходило й щоб не побачила (була) поранньої зарі, 
За те, що не зачинила дверей матерньої утроби, й не закрила горя перед очима моїми! 
Чом я не вмер, виходячи з утроби, і не сконав, як вийшов із живота? 
Про що мене взято на колїна? про що було менї ссати груди? 
Тепер би лежав я й спочивав; спав би й був би спокоєн 
З царями та з владиками земними, що забудовували собі пустинї, 
Або з князями, що золотом блищали, сріблом свої палати збогачали; 
Або як збігленя невидиме, як дїти, що не побачили сьвіта. 
Там проступники перестають наводити страх, там спочивають ті, що вичерпали сили. 
Там вязнї, сковані до купи, відпочивають, і не чують крику наставника. 
Малий і великий там собі рівні, а невольник вільний від пана свого. 
Про що дане нуждареві сьвітло, про що життє тим, що їм на душі гірко, 
Що ждуть смертї, а її нема, що копали б за нею раднїйше, нїж за скарбом; 
Вони зрадїли б без міри, одушевились би, коли б знайшли свою там домовину. 
На що тому на сьвітї жити, кого Господь обняв ночною тьмою й загородив дорогу? 
Зітхання мої випереджують їжу мою, а стогнання мої ллються, як вода; 
Бо страшне, чого я боявся, те й постигло мене, й перед чим тремтїв я, те склалось надо мною. 
Нема менї миру, нема спокою, нема відради: прийшло на мене саме нещастє! 
