2 Коринтян.
10.
Сам же я Павел благаю вас лагідностю і тихостю Христовою, а що в вічі смиренний між вами, а, не будучи між вами, сьміливий проти вас; 
благаю ж, щоб, бувши між вами, не бути сьміливим з тією певнотою, якою думаю осьмілитись проти деяких, що думають про нас, нїби ми ходимо по тїлу. 
Бо ходячи в тїлї, не по тїлу воюємо: 
(бо зброя воювання нашого не тїлесна, а сильна Богом на зруйнованнє твердинь,) 
руйнуючи видумки і всяку висоту, що встає проти знання Божого, і займаючи в полонь усякий розум на послух Христу, 
і будучи на поготові помститись над усяким непослухом, як сповнить ся ваш послух. 
Хиба ви на лице дивитесь? Коли хто певен у собі, що він Христів, нехай знов по собі думає так, що, як він Христів, так і ми Христові. 
Бо коли б я ще більш хвалив ся властю нашою, що дав нам Господь на збудуваннє, а не на зруйнуваннє ваше, то не осоромив ся б. 
(Та) щоб не здаватись, наче б лякав вас посланнями, — 
бо послання (його) скажуть, важкі і кріпкі, а присутність тїла немочна і слово мизерне, — 
такий нехай се знає, що які ми словом у посланнях, не бувши (між вами), такі ми й дїлом, бувши (між вами). 
Бо не сьміємо прилїчувати або рівняти себе до деяких, що самі себе хвалять; ті, що самі в собі себе міряють і порівнюють самих себе, не розуміють. 
Ми ж не без міри хвалити мемось, а по мірі мірила, що відмірив нам Бог, (яко) міру, щоб досягти і до вас. 
Ми бо не так, як би не досягнувши вас, над міру простираємось; бо аж і до вас досягли благовістєм Христовим. 
Не без міри хвалимось чужою працею, маючи надїю, що, як виросте віра ваша, то звеличимось і ми по мірилу нашому надто, 
щоб і дальше вас благовіствувати, і не хвалитись над тим, що чужим мірилом приготовлене. 
Хто ж хвалить ся, нехай у Господї хвалить ся. 
Бо не той певний, хто сам себе хвалить, а кого Господь похваляє. 
