Psaltaren.
57.
För körledaren, "Fördärva inte". En sång av David när han hade flytt undan Saul och var i grottan. 
Förbarma dig, Gud, förbarma dig över mig! Till dig flyr min själ, i dina vingars skugga tar jag min tillflykt tills faran är över. 
Jag ropar till Gud, den Högste, till Gud, som fullbordar sitt verk för mig. 
Han sänder sin hjälp från himlen och frälser mig när mina förföljare hånar mig. Sela Gud sänder sin nåd och sin sanning. 
Min själ är omgiven av lejon, jag ligger bland människoätare med tänder som spjut och pilar och tungor som skarpa svärd. 
Visa din höghet över himlen, Gud, och din härlighet över hela jorden! 
De lägger nät för mina fötter, min själ är nerböjd. De gräver en grop för mig, men de faller själva däri. Sela 
Mitt hjärta är frimodigt, Gud, mitt hjärta är frimodigt. Jag vill sjunga och spela. 
Vakna, min ära, vakna, lyra och harpa! Jag vill väcka morgonrodnaden. 
Jag vill tacka dig bland folken, Herre, lovsjunga dig bland folkslagen, 
för din nåd är stor och når till himlen, din sanning ända till skyarna. 
Visa din höghet över himlen, Gud, och din härlighet över hela jorden! 
