Psaltaren.
60.
För körledaren, till "Vittnesbördets lilja", en sång till lärdom. Av David, 
när han var i strid med Aram-Naharajim och Aram-Soba och Joab kom tillbaka och slog edomiterna i Saltdalen, tolv tusen man. 
Gud, du har förkastat oss och krossat oss, du har varit vred – upprätta oss igen! 
Du lät landet bäva och rämna. Läk nu dess sprickor, för det vacklar. 
Du lät ditt folk möta hårda ting, du gav oss vin så att vi raglar. 
Men åt dem som vördar dig gav du ett baner att lyfta för sanningens skull. Sela 
Fräls med din högra hand och svara oss, så att dina älskade blir räddade. 
Gud har talat i sin helgedom: "I triumf ska jag dela upp Shekem och mäta upp Suckots dal. 
Gilead är mitt, Manasse är mitt, Efraim är min hjälm och Juda min spira. 
Moab är mitt tvättfat, på Edom kastar jag min sko. Ropa av fröjd över mig, filisteer!" 
Vem för mig till den befästa staden, vem leder mig till Edom? 
Är det inte du, Gud – du som har förkastat oss och inte drar ut med våra härar, Gud? 
Ge oss hjälp mot fienden, människors hjälp är meningslös. 
Med Gud ska vi göra storverk. Han ska trampa ner våra fiender. 
