Job.
18.
Då tog Bildad från Shua till orda och sade: 
Hur länge ska ni lägga snaror med ord? Kom till förstånd, sedan kan vi tala. 
Varför räknas vi som djur och betraktas som dumma i era ögon? 
Du som sliter sönder dig själv i vrede, ska jorden bli öde för din skull eller klippan flyttas från sin plats? 
Sannerligen, den gudlöses ljus ska slockna och lågan i hans eld sluta lysa. 
Ljuset i hans tält ska bli mörkt och lampan slockna för honom. 
Hans väldiga steg ska bli kortare, hans egna rådslag fälla honom. 
Hans fötter leder honom till nätet, han vandrar mot snaran. 
Snaran griper hans häl, fällan håller fast honom. 
Ett rep är lagt för honom på marken, en fälla ligger på stigen. 
Skräck möter honom från alla håll och jagar honom i hälarna. 
Olyckan hungrar efter honom, hemsökelsen står redo att fälla honom. 
Sjukdom förtär hans hud, dödens förstfödde slukar hans lemmar. 
Han rycks bort från sitt trygga tält och drivs i väg till fasornas kung. 
I hans tält får främlingar bo, svavel strös över hans boning. 
Hans rötter torkar nertill, hans grenar vissnar upptill. 
Hans minne utplånas från jorden, hans namn nämns inte på vägarna. 
Han drivs från ljuset till mörkret och jagas bort från världen. 
Han blir utan barn och efterkommande i sitt folk, ingen överlevande finns i hans hus. 
De som bor i väst häpnar över hans olyckas dag, de som bor i öst skälver av fasa. 
Ja, så går det den orättfärdiges hem, så går det den plats där man inte känner Gud. 
