Romarbrevet.
15.
Vi som är starka är skyldiga att bära de svagas svagheter och inte tjäna oss själva. 
Var och en av oss ska tjäna sin nästa till hans bästa och hans uppbyggelse. 
Kristus tjänade ju inte sig själv, utan som det står skrivet: Dina smädares smädelser föll över mig. 
Allt som har skrivits tidigare är skrivet till vår undervisning, för att vi ska bevara vårt hopp genom den uthållighet och tröst som Skrifterna ger. 
Må uthållighetens och tröstens Gud hjälpa er att vara eniga med varandra efter Kristi Jesu vilja, 
så att ni alla med en mun prisar vår Herre Jesu Kristi Gud och Far. 
Ta därför emot varandra, så som Kristus har tagit emot er till Guds ära. 
Vad jag vill säga är att Kristus har blivit de omskurnas tjänare för att visa Guds trofasthet och bekräfta löftena till fäderna, 
och att hedningarna har fått prisa Gud för hans barmhärtighet, som det står skrivet: Därför vill jag tacka dig bland hednafolken och lovsjunga ditt namn. 
Det står också: Jubla, ni hednafolk, tillsammans med hans folk. 
Och på ett annat ställe: Lova Herren, alla hednafolk, prisa honom, alla folk. 
Och vidare säger Jesaja: Ishais rot, han som står upp för att regera över folken, på honom ska hednafolken hoppas. 
Må nu hoppets Gud fylla er med all glädje och frid i tron, så att ni överflödar i hoppet genom den helige Andes kraft. 
Mina bröder, för min del är jag övertygad om att ni själva är fyllda av godhet och uppfyllda av all kunskap och att ni också kan förmana varandra. 
Ändå har jag delvis skrivit ganska djärvt till er, för att påminna er i kraft av den nåd som jag fått från Gud. 
Jag är Kristi Jesu tjänare bland hedningarna, i helig prästtjänst för Guds evangelium, så att hedningarna blir ett offer som Gud med glädje tar emot, helgat genom den helige Ande. 
Alltså har jag en ära i Kristus Jesus i min tjänst inför Gud. 
Jag vågar inte tala om annat än det som Kristus har gjort genom mig för att föra hedningarna till lydnad, genom ord och gärning, 
genom kraften i tecken och under, genom Andens kraft. Så har jag från Jerusalem och runt omkring ända till Illyrien överallt predikat Kristi evangelium. 
Jag har satt en ära i att förkunna evangeliet där Kristi namn ännu inte är känt, så att jag inte bygger på en grund som någon annan har lagt. 
Det står ju skrivet: De som inte har fått budskapet om honom ska se, och de som inte har hört ska förstå. 
Det är därför som jag många gånger har varit förhindrad att komma till er. 
Men nu har jag inte längre någon uppgift i de här regionerna, och jag har längtat i många år efter att besöka er 
när jag reser till Spanien. Jag hoppas få träffa er på genomresan och bli utrustad för resan dit, efter att först en tid ha haft glädjen att vara tillsammans med er. 
Men nu reser jag till Jerusalem med hjälpen till de heliga. 
Makedonien och Achaia har nämligen bestämt sig för att göra en insamling till de fattiga bland de heliga i Jerusalem. 
Så har de bestämt, och de står också i skuld till dem. För om hedningarna har fått del i deras andliga goda, så är de också skyldiga att betjäna dem med sitt materiella goda. 
När jag har slutfört detta och på ett säkert sätt överlämnat den gåvan till dem ska jag resa till Spanien och besöka er på vägen. 
Och jag vet att när jag kommer till er, så kommer jag med Kristi välsignelse i fullt mått. 
Jag uppmanar er, bröder, för vår Herre Jesu Kristi skull och för den kärlek som Anden ger, att kämpa tillsammans med mig genom att be till Gud för mig. 
Be att jag blir räddad från dem i Judeen som inte tror och att hjälpen jag har med mig till Jerusalem blir väl mottagen av de heliga. 
Då ska jag med glädje komma till er, om Gud vill, och vila ut tillsammans med er. 
Fridens Gud vare med er alla. Amen. 
