Jesaja.
33.
Ve dig, du härjare som själv inte har härjats, du förrädare som själv inte blivit förrådd! När du är färdig med att härja ska du själv bli härjad, när du har slutat förråda ska du själv bli förrådd. 
Herre, förbarma dig över oss, vi hoppas på dig. Bli du vår arm var morgon, vår frälsning i nödens tid. 
För det väldiga dånet flyr folken, inför ditt majestät skingras folkslagen. 
Man ska förse sig med byte från er, som när gräsmaskar förser sig. Så som gräshoppor störtar fram kastar han sig över det. 
Upphöjd är Herren, för han bor i höjden. Han uppfyller Sion med rätt och rättfärdighet. 
Han ska vara din framtids säkra grund, rik på frälsning, vishet och kunskap. Fruktan för Herren ska vara Sions skatt. 
Hör, deras hjältar klagar därute, fredsbudbärarna gråter bittert. 
Vägarna är öde, ingen går mer på stigarna. Han bryter fördrag, föraktar städer, tar ingen hänsyn till människor. 
Landet sörjer och försmäktar, Libanon blygs och tynar bort, Saron har blivit lik en ödemark, Bashans och Karmels skogar fäller sina löv. 
Nu vill jag stå upp, säger Herren, nu vill jag resa mig, nu vill jag visa min höghet. 
Med halm går ni havande, och ni föder strå. Er ande är en eld som kommer att förtära er. 
Folken ska förbrännas till kalk, likt avhugget törne ska de brännas upp i eld. 
Ni som är långt borta, hör vad jag har gjort. Ni som är nära, lär känna min makt. 
Syndarna i Sion blir förskräckta, bävan griper de gudlösa. "Vem av oss kan härda ut vid en förtärande eld? Vem av oss kan bo vid en evig glöd?" 
Den som vandrar i rättfärdighet och talar vad rätt är, den som föraktar det som vinns genom förtryck och som avhåller sina händer från att ta mutor, den som stoppar till sina öron för att inte höra om blodsgärningar och sluter sina ögon för att inte se det onda, 
han ska bo på höjderna, klippfästen ska vara hans värn. Sitt bröd ska han få, vatten ska aldrig fattas honom. 
En kung i sin skönhet ska dina ögon se, de ska blicka ut över ett vidsträckt land. 
Då ska ditt hjärta tänka tillbaka på skräckens tid: "Var är nu skrivarna, var är skatteindrivarna, var är de som räknade tornen?" 
Du slipper då se det vildsinta folket, folket med obegripligt språk som ingen kunde förstå, vars stammande tungomål ingen kunde tyda. 
Se på Sion, våra högtiders stad! Dina ögon ska skåda Jerusalem, en säker boning, ett tält som inte flyttas bort. Dess tältpinnar ska aldrig ryckas upp, och av dess tältlinor ska ingen enda brista, 
för Herren ska vara där i sitt majestät. Han ska vara för oss som floder och breda strömmar. Inget skepp med åror ska där gå fram, inget mäktigt skepp färdas däröver, 
för Herren är vår domare, Herren är vår lagstiftare, Herren är vår kung. Han är den som frälser oss. 
Dina tåg hänger slaka, de håller inte masten stadig, seglet är inte spänt. Då ska mycket rövat gods utskiftas, även de lama ska då ta byte. 
Och ingen av invånarna ska säga: "Jag är sjuk." Folket som bor där har fått sin synd förlåten. 
