Lukasevangeliet.
15.
Alla tullindrivare och syndare höll sig nära Jesus för att höra honom. 
Men fariseerna och de skriftlärda kritiserade honom ständigt och sade: "Den där mannen tar emot syndare och äter med dem." 
Då berättade han denna liknelse för dem: 
"Om någon av er har hundra får och förlorar ett av dem, lämnar han då inte de nittionio i öknen och går ut efter det förlorade tills han finner det? 
Och när han har funnit det, blir han glad och lägger det över sina axlar. 
När han sedan kommer hem, samlar han sina vänner och grannar och säger till dem: Gläd er med mig! Jag fann mitt förlorade får. 
Jag säger er: På samma sätt blir det större glädje i himlen över en enda syndare som omvänder sig än över nittionio rättfärdiga som inte behöver någon omvändelse. 
Eller om en kvinna har tio silvermynt och tappar bort ett av dem, tänder hon då inte ett ljus och sopar huset och söker noga tills hon hittar det? 
Och när hon har hittat det, samlar hon sina väninnor och grannkvinnor och säger: Gläd er med mig! Jag fann myntet som jag förlorade. 
På samma sätt, säger jag er, blir det glädje bland Guds änglar över en enda syndare som omvänder sig." 
Vidare sade han: "En man hade två söner. 
Den yngre av dem sade till sin far: Far, ge mig den del av förmögenheten som ska bli min. Då delade han sin egendom mellan dem. 
Några dagar senare packade den yngre sonen ihop allt sitt och reste långt bort till ett främmande land. Där levde han hämningslöst och slösade bort sin förmögenhet. 
När han hade gjort slut på allt, drabbades det landet av en svår svält och han började lida nöd. 
Då gick han bort och tog tjänst hos en av landets medborgare, som skickade ut honom på sina ägor för att vakta svin. 
Han hade gärna velat äta sig mätt på fröskidorna som svinen åt, men ingen gav honom något. 
Då kom han till besinning och sade: Hur många arbetare hos min far har inte mat i överflöd, och här svälter jag ihjäl! 
Jag vill stå upp och gå hem till min far och säga till honom: Far, jag har syndat mot himlen och inför dig. 
Jag är inte längre värd att kallas din son. Låt mig få bli som en av dina arbetare. 
Och han stod upp och gick till sin far. Medan han ännu var långt borta, fick hans far se honom och förbarmade sig över honom. Fadern skyndade fram, omfamnade honom och kysste honom. 
Sonen sade till honom: Far, jag har syndat mot himlen och inför dig. Jag är inte längre värd att kallas din son. 
Men fadern sade till sina tjänare: Skynda er! Ta fram den finaste dräkten och klä honom, och sätt en ring på hans finger och skor på hans fötter. 
Och hämta gödkalven och slakta den. Nu ska vi äta och fira, 
för min son var död men har fått liv igen, han var förlorad men är återfunnen. Och festen började. 
Men hans äldre son var ute på fälten. När han nu kom och närmade sig gården, fick han höra musik och dans. 
Han kallade då till sig en av tjänarna och frågade vad detta kunde betyda. 
Tjänaren svarade: Din bror har kommit hem, och din far har slaktat gödkalven eftersom han fått honom välbehållen tillbaka. 
Då blev han arg och ville inte gå in. Hans far kom ut och försökte övertala honom, 
men han svarade sin far: Här har jag slavat för dig alla dessa år och aldrig gått emot ditt ord, och mig har du aldrig gett ens en killing så att jag kunde fira med mina vänner. 
Men när han där kommer hem, din son som har festat upp din förmögenhet tillsammans med horor, då har du slaktat gödkalven för honom! 
Fadern sade till honom: Mitt barn, du är alltid hos mig, och allt mitt är ditt. 
Men nu måste vi fira och glädja oss, för din bror var död men har fått liv igen, han var förlorad men är återfunnen." 
