Höga Visan.
4.
Vad du är vacker, min älskade, vad du är vacker! Dina ögon är duvor bakom din slöja. Ditt hår är som en hjord av getter som strömmar ner för Gileads berg. 
Dina tänder är som en flock av nyklippta tackor som kommer upp ur badet, där alla har tvillingar och ingen är utan lamm. 
Dina läppar är som ett rosenrött band, och din mun är ljuvlig. Din kind är som en granatäppelskiva bakom din slöja. 
Din hals är som Davids torn, byggt med rader av stenar där tusen sköldar hänger, hjältarnas alla sköldar. 
Dina båda bröst liknar två killingar, tvillingar av en gasell som betar bland liljor. 
När dagen blir sval och skuggorna flyr vill jag gå till myrraberget, till rökelsedoftens höjd. 
Du är alltigenom vacker, min älskade, på dig finns ingen fläck. 
Kom med från Libanon, min brud, kom med mig från Libanon! Kom ner från Amanas topp, från toppen av Senir och Hermon, från lejonens hålor, från leopardernas berg. 
Du har fångat mitt hjärta, min syster, min brud, du har fångat mitt hjärta med en enda blick, med en enda länk i din halskedja. 
Vad din kärlek är skön, min syster, min brud! Vad din kärlek är ljuv, ljuvare än vin, dina salvors doft är ljuvare än alla parfymer. 
Av sötma dryper dina läppar, min brud, din tunga gömmer honung och mjölk, dina kläders doft är som Libanons doft. 
En sluten lustgård är min syster, min brud, en sluten brunn, en förseglad källa. 
Dina växter är en lustgård av granatäppelträd med härliga frukter, med hennablommor och nardus, 
med nardus och saffran, kalmus och kanel och alla slags rökelseträd, med myrra och aloe och de finaste kryddor av alla slag. 
Du är en källa i lustgården, en brunn med levande vatten som strömmar från Libanon. 
Vakna, du nordanvind, och kom, du sunnanvind! Blås genom min lustgård så att dess dofter strömmar ut. Kom, min vän, till din lustgård och ät dess härliga frukter! 
