Hebreerbrevet.
6.
Låt oss därför lämna bakom oss de första grunderna i Kristi lära och föras mot fullkomningen, och inte lägga grunden igen med omvändelse från döda gärningar och tro på Gud, 
med undervisning om dop och handpåläggning, om de dödas uppståndelse och evig dom. 
Ja, så vill vi göra, om Gud tillåter. 
De som en gång har tagit emot ljuset och smakat den himmelska gåvan, fått del av den helige Ande 
och smakat Guds goda ord och den kommande världens krafter 
men sedan avfallit, dem går det inte att föra till ny omvändelse då de själva korsfäster Guds Son på nytt och hånar honom offentligt. 
En åker som dricker det regn som ofta faller på den och som ger god skörd åt dem som den odlas för, den åkern får välsignelse från Gud. 
Men bär den törnen och tistlar är den värdelös och farligt nära förbannelsen. Slutet blir att den bränns av. 
Men när det gäller er, våra älskade, är vi övertygade om det bästa, det som för till frälsning, trots att vi talar på detta sätt. 
Gud är inte orättvis, han glömmer inte vad ni har gjort och vilken kärlek ni visat hans namn genom att tjäna de heliga, nu som förr. 
Men vi önskar att ni var och en ska visa samma iver att bevara den fulla vissheten i hoppet ända till slutet, 
så att ni inte blir tröga utan följer dem som genom tro och tålamod får det utlovade arvet. 
När Gud gav löftet till Abraham svor han vid sig själv, eftersom han inte hade någon högre att svära vid. 
Han sade: Jag ska rikligt välsigna dig och rikligt föröka dig. 
Så fick Abraham efter tålmodig väntan vad Gud hade lovat. 
Människor svär vid den som är större än de själva, och eden blir en bekräftelse som gör slut på alla invändningar. 
När Gud ännu klarare ville visa för löftets arvingar hur orubbligt hans beslut är, bekräftade han det med en ed. 
Så skulle vi, genom två orubbliga uttalanden, där Gud omöjligt kan ljuga, få en kraftig uppmuntran, vi som har sökt vår tillflykt i att hålla fast vid det hopp vi har framför oss. 
Detta hopp har vi som ett tryggt och säkert själens ankare som når innanför förhänget. 
Dit gick Jesus in och öppnade vägen för oss, när han blev överstepräst för evigt, på samma sätt som Melkisedek. 
