Psaltaren.
63.
En psalm av David när han var i Juda öken. 
Gud, du är min Gud. Tidigt söker jag dig. Min själ törstar efter dig, min kropp längtar efter dig i ett torrt och törstigt land utan vatten. 
Så söker jag dig i helgedomen för att se din makt och härlighet. 
Din nåd är bättre än liv, därför ska mina läppar prisa dig. 
Jag ska lova dig så länge jag lever, i ditt namn ska jag lyfta mina händer. 
Min själ blir mättad som av feta rätter. Med jublande läppar lovsjunger min mun, 
när jag minns dig på min bädd och tänker på dig under nattens timmar. 
Du är min hjälp, i dina vingars skugga jublar jag. 
Min själ håller sig tätt intill dig, din högra hand stöder mig. 
De som vill ta mitt liv ska gå under, de ska hamna i jordens djup. 
De ska överlämnas åt svärdet, de ska bli schakalers byte. 
Men kungen ska glädja sig i Gud. Var och en som svär vid honom ska skatta sig lycklig när lögnarnas mun täpps till. 
