Sakarja.
14.
Se, Herrens dag kommer! Då ska man dela bytet bland er, 
för jag ska samla alla hednafolk till strid mot Jerusalem. Staden kommer att intas, husen plundras och kvinnorna våldtas. Halva staden ska föras bort i fångenskap. Men de som är kvar av folket ska inte utrotas ur staden. 
Sedan ska Herren gå ut i strid mot dessa hednafolk, så som han stred förr på drabbningens dag. 
På den dagen ska han stå med sina fötter på Olivberget, mitt emot Jerusalem, österut. Och Olivberget ska klyvas mitt itu, från öster till väster, till en väldig dal. Hälften av berget ska vika mot norr och andra hälften mot söder. 
Och ni ska fly ner i dalen mellan mina berg, för dalen mellan bergen ska sträcka sig till Asal. Ni ska fly som när ni flydde för jordbävningen på Juda kung Ussias tid. Då ska Herren min Gud komma och alla heliga med dig. 
Det ska ske på den dagen att ljuset är borta, himlens ljus ska förmörkas. 
Det blir en särskild dag, känd av Herren, inte dag och inte natt. Men det ska ske att när aftonen kommer blir det ljust. 
Det ska ske på den dagen att levande vatten ska strömma från Jerusalem, hälften mot Östra havet och hälften mot Västra havet. Både sommar och vinter ska det vara så. 
Herren ska vara kung över hela jorden. På den dagen ska Herren vara en och hans namn ett. 
Hela landet, från Geba till Rimmon söder om Jerusalem, ska förvandlas till en slätt. Men staden ska vara upphöjd och förbli på sin plats, från Benjaminsporten till den förra portens plats, till Hörnporten, och från Hananeltornet till de kungliga vinpressarna. 
Folket ska bo där i ro, och ingen förbannelse ska finnas mer. Jerusalem ska bo i trygghet. 
Detta är den plåga med vilken Herren ska slå alla de folk som drar ut mot Jerusalem: Han ska låta deras kött ruttna medan de ännu står på sina fötter, deras ögon ska ruttna i sina hålor och deras tunga ska ruttna i deras mun. 
Det ska ske på den dagen att Herren ska sända stor förvirring bland dem. Den ene ska bära hand på den andre och lyfta sin hand mot den andres. 
Också Juda ska föra krig i Jerusalem. Och skatter ska samlas från alla folk runt omkring, guld, silver och kläder i stora mängder. 
Plågan ska på samma sätt drabba hästar och mulåsnor, kameler och åsnor och alla andra djur där i lägren. 
Det ska ske att var och en som är kvar av alla de hednafolk som kom emot Jerusalem ska dra dit upp, år efter år, för att tillbe Kungen, Herren Sebaot, och fira lövhyddohögtiden. 
Men om någon av jordens folkstammar inte drar upp till Jerusalem för att tillbe Kungen, Herren Sebaot, blir det inget regn över dem. 
Om Egyptens folkstam inte drar upp och kommer dit, blir det heller inget regn över dem. Detta blir den plåga som Herren låter drabba de hednafolk som inte drar upp för att fira lövhyddohögtiden. 
Det blir straffet som drabbar Egypten, straffet som drabbar alla hednafolk som inte drar upp för att fira lövhyddohögtiden. 
På den dagen ska det stå på hästarnas bjällror: ”Helgad åt Herren”, och grytorna i Herrens hus ska vara som offerskålarna framför altaret. 
Varje gryta i Jerusalem och Juda ska vara helgad åt Herren Sebaot, och alla som offrar ska komma och ta en sådan för att tillaga köttet. Ingen kanané ska mer finnas i Herren Sebaots hus på den dagen. 
