Psaltaren.
77.
För körledaren, till Jedutun. En psalm av Asaf. 
Jag höjer min röst till Gud och ropar, jag höjer min röst till Gud och han lyssnar till mig. 
På nödens dag söker jag Herren, om natten är min hand utsträckt utan att tröttna. Min själ vägrar låta sig tröstas. 
Jag tänker på Gud och suckar, jag grubblar och min ande mattas. Sela 
Mina ögonlock håller du öppna, jag är full av oro och kan inte tala. 
Jag tänker på forna dagar, sedan länge flydda år. 
Jag minns min sång i natten, jag grubblar i mitt hjärta och min ande undrar: 
Ska Herren förkasta för evigt och aldrig mer visa nåd? 
Är hans godhet borta för alltid? Är det slut med hans ord för alla tider? 
Har Gud glömt att vara nådig? Eller har han i vrede hållit inne sin barmhärtighet? Sela 
Jag svarar: Detta är min plåga, att den Högstes högra hand inte är som förr. 
Jag minns Herrens gärningar, jag minns dina forna under, 
jag tänker på alla dina verk och begrundar det du har gjort. 
Gud, i helighet går din väg. Vilken gud är så stor som Gud? 
Du är den Gud som gör under, du har visat din makt bland folken. 
Med din arm har du återlöst ditt folk, Jakobs och Josefs barn. Sela 
Vattnen såg dig, Gud, vattnen såg dig och bävade, själva djupen darrade. 
Från molnen strömmade vatten, skyarna höjde sin röst och dina pilar flög överallt. 
Din åska dundrade i virvelstormen, blixtar lyste upp världen, jorden darrade och bävade. 
Genom havet gick din väg, din stig genom väldiga vatten, och ingen såg dina fotspår. 
Du förde ditt folk som en fårhjord genom Moses och Arons hand. 
