Jesaja.
34.
Träd fram, ni folk, och hör, lyssna, ni folkslag! Jorden och allt den rymmer ska höra, världen och allt som växer där. 
För Herrens vrede riktas mot alla hednafolk, hans harm mot alla deras härskaror. Han viger dem åt förintelse, han utlämnar dem till slakt. 
Deras slagna ska kastas bort, stank stiger från deras döda kroppar, bergen flyter av deras blod. 
Himlens hela härskara går under, himlarna rullas ihop som en bokrulle. Hela dess härskara faller förvissnad ner som vissnade löv från vinrankan, som vissnade blad från fikonträdet. 
För mitt svärd har druckit sig rusigt i himlen. Se, det far ner över Edom, över folket jag vigt åt förintelse för att bli deras dom. 
Herrens svärd dryper av blod, det är dränkt i fett, i lamms och bockars blod, i talg från baggars njurar, för Herren har ett offer i Bosra, en stor slakt i Edoms land. 
Också vildoxar slaktas liksom oxar och starka tjurar. Deras land dricker sig rusigt av blod, deras jord blir dränkt av fett, 
för dagen kommer för Herrens hämnd, ett vedergällningens år då han utför Sions sak. 
Då förvandlas Edoms bäckar till tjära och dess jord till svavel, dess land blir till brinnande tjära. 
Varken natt eller dag ska den branden slockna, ständigt ska röken av den stiga upp. Från släkte till släkte ska landet ligga öde, aldrig i evighet ska någon vandra där. 
Pelikaner och hägrar ska ta över det, uvar och korpar bo där. Han ska spänna linor och lod över det till förödelse och ödeläggelse. 
Av dess ädlingar finns ingen kvar som kan utropa någon till kung. Alla dess furstar blir till intet. 
Dess palats fylls av törne, nässlor och tistlar växer i dess borgar. Det blir en boning för ökenhundar, ett tillhåll för strutsar. 
Öknens djur möter där hyenor, raggiga bockar bräker till varandra. Där kan tornugglan slå sig till ro och finna en viloplats åt sig. 
Där ordnar pilormen sitt bo och lägger sina ägg, kläcker ut ynglet och samlar det i sitt beskydd. Där samlas gamarna, den ena efter den andra. 
Sök i Herrens bok och läs! Inte ett enda av dem ska utebli, det ena ska inte sakna det andra, för det är hans mun som befaller det och hans Ande som samlar dem. 
Det är han som kastar lott för dem, hans hand tilldelar dem deras mark med mätsnöre. De ska ha den till besittning för alltid, de ska bo där från släkte till släkte. 
