Psaltaren.
27.
Av David. Herren är mitt ljus och min frälsning. Vem skulle jag frukta? Herren försvarar mitt liv. Vem skulle jag vara rädd för? 
När de onda kommer emot mig för att sluka mig, mina motståndare och fiender, då ska de själva snava och falla. 
Om en här belägrar mig räds inte mitt hjärta, om krig bryter ut mot mig är jag ändå trygg. 
Ett har jag begärt av Herren, detta söker jag: att få bo i Herrens hus i alla mina livsdagar, för att se Herrens ljuvlighet och söka honom i hans tempel. 
Han gömmer mig i sin hydda på olyckans dag, han beskyddar mig i sitt tält, han för mig upp på klippan. 
Nu är mitt huvud högt över mina fiender omkring mig. Jag vill offra jublets offer i hans tält, jag vill sjunga och spela till Herren. 
Herre, hör min röst när jag ropar, förbarma dig över mig och svara mig! 
Mitt hjärta tänker på ditt ord: "Sök mitt ansikte!" Ditt ansikte, Herre, söker jag. 
Dölj inte ditt ansikte för mig, avvisa inte din tjänare i vrede, du som har varit min hjälp. Släpp mig inte, överge mig inte, du min frälsnings Gud. 
Om min far och min mor överger mig, tar Herren emot mig. 
Visa mig, Herre, din väg, led mig på en jämn stig för mina förföljares skull. 
Utlämna mig inte åt mina fienders vilja, för falska vittnen stiger fram mot mig och andas våld. 
Jag är viss om att få se Herrens godhet i de levandes land. 
Hoppas på Herren, var stark och modig i ditt hjärta och hoppas på Herren! 
