Psaltaren.
72.
Av Salomo. Gud, ge kungen dina domar, kungasonen din rättfärdighet! 
Han ska döma ditt folk med rättfärdighet, dina förtryckta med rättvisa. 
Bergen ska bära frid åt folket, höjderna rättfärdighet. 
Han ska skipa rätt för de förtryckta bland folket, han ska frälsa de fattigas barn och krossa förtryckaren. 
Dig ska man vörda så länge solen finns till, så länge månen skiner, från släkte till släkte. 
Han ska komma som regn över nyslagen äng, en regnskur som vattnar jorden. 
I hans dagar ska den rättfärdige blomstra, stor frid ska råda tills månen inte mer finns till. 
Han ska härska från hav till hav, från floden till jordens ändar. 
Öknens folk ska böja knä för honom, hans fiender ska slicka stoftet. 
Kungar från Tarshish och kustländerna ska komma med tribut, kungar från Saba och Seba ska bära fram gåvor. 
Alla kungar ska falla ner för honom, alla folk ska tjäna honom. 
Ja, han ska rädda den fattige som ropar och den förtryckte som ingen hjälpare har. 
Han ska vara mild mot den svage och fattige och frälsa de fattigas själar, 
han ska befria deras själ från förtryck och våld. Deras blod är dyrbart i hans ögon. 
Må han leva och få guld från Saba, må man ständigt be för honom och välsigna honom dagen lång. 
Må säden växa rikt i landet, ända upp till bergens toppar. Må dess frukt vaja som Libanons skogar och städernas folk blomstra som markens örter. 
Må hans namn leva för evigt, må hans namn blomstra så länge solen skiner. I honom ska man välsigna sig, alla hednafolk ska prisa honom salig. 
Välsignad är Herren Gud, Israels Gud som ensam gör under! 
Välsignat är hans härliga namn för evigt. Må hans ära fylla hela jorden! Amen, amen. 
Slut på Davids, Ishais sons, böner. 
