Första Moseboken.
9.
Gud välsignade Noa och hans söner och sade till dem: ”Var fruktsamma, föröka er och uppfyll jorden. 
Fruktan och skräck för er ska komma över alla djur på jorden och alla fåglar under himlen, över allt som krälar på marken och över alla fiskar i havet. De är givna i er hand. 
Allt som rör sig och lever ska ni ha till föda. Så som jag har gett er de gröna örterna ger jag er nu allt detta. 
Men kött som har kvar sitt liv, nämligen sitt blod, ska ni inte äta. 
Och för ert eget blod, alltså ert liv, ska jag kräva räkenskap. Jag ska utkräva det av alla djur, och likaså av människorna. Av var och en som dödar sin broder ska jag utkräva den människans liv. 
Den som spiller människoblod, hans blod ska utgjutas av människor, för Gud har gjort människan till sin avbild. 
Men var fruktsamma och föröka er. Väx till på jorden och föröka er på den.” 
Vidare sade Gud till Noa och hans söner: 
”Se, jag ska upprätta mitt förbund med er och era efterkommande efter er 
och med alla levande varelser som är hos er: fåglar, boskapsdjur och jordens alla vilda djur, alla som har gått ut ur arken, alla djur på jorden. 
Jag ska upprätta mitt förbund med er: Aldrig mer ska allt liv utrotas genom flodens vatten. Aldrig mer ska en flod komma och fördärva jorden.” 
Och Gud sade: ”Detta är tecknet på det förbund som jag för all framtid sluter med er och med alla levande varelser hos er: 
Min båge sätter jag i skyn, och den ska vara tecknet på förbundet mellan mig och jorden. 
När jag låter moln stiga upp över jorden och bågen syns i skyn 
ska jag tänka på mitt förbund, det som har slutits mellan mig och er och alla levande varelser, allt liv, och vattnet ska inte mer bli en flod som utplånar allt liv. 
När bågen syns i skyn och jag ser på den, ska jag tänka på det eviga förbundet mellan Gud och alla levande varelser, allt liv på jorden.” 
Och Gud sade till Noa: ”Detta är tecknet på det förbund som jag har upprättat mellan mig och allt liv på jorden.” 
Noas söner som gick ut ur arken var Sem, Ham och Jafet. Ham var far till Kanaan. 
Dessa tre var Noas söner och från dem har jordens alla folk spritt ut sig. 
Noa var jordbrukare och den förste som anlade en vingård. 
Men när han drack av vinet blev han berusad och låg blottad i sitt tält. 
Ham, Kanaans far, såg sin far naken och berättade det för sina båda bröder, som var utanför tältet. 
Men Sem och Jafet tog en mantel och lade den på sina axlar, gick baklänges in och täckte över sin fars nakna kropp. De vände bort ansiktet så att de inte såg sin fars nakenhet. 
När Noa vaknade upp ur ruset och fick veta vad hans yngste son hade gjort honom, sade han: 
”Förbannad ska Kanaan bli, en slavars slav åt sina bröder!” 
Han sade vidare: ”Välsignad är Herren, Sems Gud! Och Kanaan ska bli hans slav. 
Gud ska utvidga Jafet, han ska bo i Sems tält. Och Kanaan ska bli deras slav.” 
Noa levde trehundrafemtio år efter floden. 
Alltså blev Noas hela ålder niohundrafemtio år. Därefter dog han. 
