Sakarja.
5.
Jag lyfte åter min blick och såg, och se, en bokrulle flög fram. 
Ängeln sade till mig: ”Vad ser du?” Jag svarade: ”Jag ser en bokrulle flyga fram. Den är tjugo alnar lång och tio alnar bred.” 
Då sade han till mig: ”Detta är förbannelsen som går ut över hela landet. Var och en som stjäl ska från och med nu bli utrotad enligt denna skrift, och var och en som svär ska från och med nu bli utrotad enligt denna skrift. 
Jag har sänt ut den, säger Herren Sebaot, och den ska gå in i tjuvens hus och in hos den som svär falskt vid mitt namn. Den ska stanna där i huset och fräta sönder det med trävirke och stenar.” 
Sedan kom ängeln som talade med mig fram och sade till mig: ”Lyft nu din blick och se vad som kommer fram.” 
”Vad är det?” frågade jag. ”Det är en sädeskorg” svarade han och tillade: ”Så är det med dem i hela landet.” 
Och se, ett lock av bly lyfte sig och det satt en kvinna i korgen. 
Han sade: ”Detta är ondskan.” Och han knuffade ner henne i korgen och slog igen blylocket över öppningen. 
Jag lyfte sedan min blick och såg, och se, två kvinnor kom fram. Och vinden fyllde deras vingar, för de hade vingar som storken. De lyfte upp korgen mellan jorden och himlen. 
Och jag sade till ängeln som talade med mig: ”Vart ska de föra korgen?” 
Han svarade mig: ”Till Shinars land för att bygga ett hus åt henne, och när det är färdigt ska hon sättas ner på sin plats.” 
