Jakobs brev.
3.
Mina bröder, inte många av er bör bli lärare. Ni vet ju att vi ska få en strängare dom. 
Vi begår alla många fel. Om någon är felfri i sitt tal är han en fullkomlig man som också kan tygla hela sin kropp. 
När vi lägger betsel i munnen på en häst för att han ska lyda oss styr vi också hela hans kropp. 
Se också på fartygen, som är så stora och drivs av hårda vindar. Ändå styrs de med ett litet roder dit rorsmannen vill. 
På samma sätt är tungan en liten lem som kan skryta stort. Tänk på hur en liten eld kan sätta en stor skog i brand. 
Och tungan är en eld, en värld av ondska bland våra lemmar. Den smutsar ner hela vår kropp och sätter hela livet i brand och får själv sin eld från Gehenna. 
Alla slags fyrfotadjur, fåglar, kräldjur och vattendjur låter sig tämjas och har blivit tämjda av människan. 
Men tungan kan ingen människa tämja, den är ostyrig och ond och full av dödligt gift. 
Med den välsignar vi Herren och Fadern, och med den förbannar vi människor som är skapade till Guds avbild. 
Från samma mun kommer välsignelse och förbannelse. Så får det inte vara, mina bröder. 
En källa kan väl inte från samma åder ge både sött och bittert vatten? 
Mina bröder, ett fikonträd kan väl inte ge oliver eller en vinstock ge fikon? Inte heller kan en salt källa ge sött vatten. 
Är någon av er vis och förståndig, då ska han visa sina gärningar genom ett klokt, vänligt och gott uppträdande. 
Men bär ni bitter avund och rivalitet i ert hjärta, ska ni inte skryta och ljuga i strid mot sanningen. 
En sådan "vishet" kommer inte från ovan utan är jordisk, oandlig, demonisk. 
För där det finns avund och rivalitet, där finns också oordning och all slags ondska. 
Men visheten från ovan är först och främst ren, dessutom fredlig, mild, följsam, full av barmhärtighet och goda frukter, opartisk och uppriktig. 
Rättfärdighetens frukt sås i frid och ges åt dem som skapar frid. 
