Domarboken.
17.
I Efraims bergsbygd levde en man som hette Mika. 
Han sade till sin mor: ”De ettusenetthundra silversiklarna som togs från dig och som du uttalade en förbannelse över inför mina öron, de pengarna finns hos mig. Det var jag som tog dem.” Då sade hans mor: ”Herren välsigne dig, min son!” 
Så gav han de ettusenetthundra silversiklarna tillbaka till sin mor. Men hon sade: ”Härmed helgar jag dessa pengar åt Herren och lämnar dem till min son, för att göra en snidad och en gjuten gudabild. Jag ger dem tillbaka till dig.” 
Men han gav tillbaka pengarna till sin mor. Då tog hans mor tvåhundra siklar silver och gav dem till en guldsmed, som gjorde av dem en snidad och en gjuten gudabild. Dessa ställdes sedan in i Mikas hus. 
Denne Mika hade ett gudahus. Han lät göra en efod och husgudar och insatte en av sina söner till präst åt sig. 
På den tiden fanns det ingen kung i Israel. Var och en gjorde vad han själv ansåg vara rätt. 
I Betlehem i Juda levde då en ung man av Juda släkt. Han var levit och bodde där som främling. 
Han begav sig från sin stad Betlehem i Juda för att finna en plats där han kunde bo. Under sin färd kom han till Efraims bergsbygd, fram till Mikas hus. 
Då frågade Mika honom: ”Varifrån kommer du?” Han svarade: ”Jag är en levit från Betlehem i Juda, och jag är på vandring för att hitta någon plats där jag kan bo.” 
Mika sade till honom: ”Stanna hos mig och bli min fader och präst, så ska jag varje år ge dig tio siklar silver och det du behöver av kläder och mat.” Då följde leviten med. 
Och leviten gick med på att stanna hos mannen, och den unge mannen blev som en av hans egna söner. 
Mika insatte den unge leviten som präst åt sig, och han bodde i Mikas hus. 
Och Mika sade: ”Nu vet jag att Herren ska vara god mot mig, eftersom jag har fått en levit till präst.” 
