Psaltaren.
116.
Jag älskar Herren, för han hör min röst, mitt rop om nåd. 
Han har vänt sitt öra till mig, hela mitt liv ska jag åkalla honom. 
Dödens band omslöt mig, dödsrikets ångest grep mig, jag var i nöd och förtvivlan. 
Men jag åkallade Herrens namn: "O, Herre, rädda min själ!" 
Herren är nådig och rättfärdig, vår Gud är barmhärtig. 
Herren bevarar de enkla, jag var i nöd och han frälste mig. 
Vänd om till din ro, min själ, för Herren har varit god mot dig. 
Du har räddat min själ från döden, mitt öga från tårar, min fot från fall. 
Jag ska vandra inför Herren i de levandes land. 
Jag tror, därför talar jag, jag som plågades svårt, 
jag som sade i min ångest: "Alla människor sviker." 
Hur ska jag återgälda Herren alla hans välgärningar mot mig? 
Jag vill höja frälsningens bägare och åkalla Herrens namn, 
jag vill uppfylla mina löften till Herren inför hela hans folk. 
Dyrbar i Herrens ögon är hans trognas död. 
O, Herre, jag är ju din tjänare, jag är din tjänare, din tjänarinnas son. Du har lossat mina band. 
Åt dig vill jag offra lovets offer och åkalla Herrens namn, 
jag vill uppfylla mina löften till Herren inför hela hans folk, 
i gårdarna till Herrens hus, mitt i dig, Jerusalem. Halleluja! 
