Psaltaren.
36.
För körledaren. Av Herrens tjänare David. 
I mitt hjärta hör jag vad synden viskar till den gudlöse. Han har ingen gudsfruktan för ögonen, 
han intalar sig att ingen ska upptäcka och hata hans brott. 
Hans muns ord är ondska och svek, han vill inte vara förståndig och god. 
Han tänker ut ondska på sin bädd, han går en väg som inte är god. Han skyr inte något ont. 
Herre, till himlen räcker din nåd, din trofasthet ända till skyarna. 
Din rättfärdighet är som väldiga berg, dina domar som det stora havsdjupet. Både människor och djur räddar du, Herre. 
Hur dyrbar är inte din nåd, o Gud! Människors barn har sin tillflykt i dina vingars skugga. 
De mättas av rika gåvor i ditt hus, av din ljuvlighets ström ger du dem att dricka. 
Hos dig är livets källa, i ditt ljus ser vi ljus. 
Låt din nåd bli kvar över dem som känner dig, din rättfärdighet över dem som har ärliga hjärtan. 
Låt inte de stoltas fot trampa på mig eller de gudlösas hand driva bort mig. 
Där ligger förbrytarna fallna, nerslagna så att de inte kan resa sig. 
