Jesaja.
24.
Se, Herren tömmer jorden och ödelägger den. Han omvälver dess yta och skingrar dess invånare. 
Det går prästen som folket, husbonden som tjänaren, husmodern som tjänarinnan, säljaren som köparen, låntagaren som långivaren, den skuldsatte som borgensmannen. 
Jorden blir helt ödelagd och fullständigt utplundrad, för Herren har talat detta ord. 
Jorden sörjer och vissnar, världen tynar bort och vissnar, jordens stolta folk tynar bort. 
Jorden har blivit orenad under sina invånare, för de har överträtt Guds undervisning, kränkt lagarna och brutit det eviga förbundet. 
Därför förtär en förbannelse jorden, de som bor på den måste straffas för sin skuld. Därför blir jordens invånare färre, bara några få är kvar. 
Vinmusten sörjer, vinstocken tynar bort. Alla som var hjärteglada suckar. 
Det är slut med tamburinernas fröjd, de gladas sorl har slutat. Det är slut med harpans glädje. 
Man dricker inte vin under sång, rusdrycken är bitter för dem som dricker den. 
Den öde staden ligger nerbruten, alla hus är stängda så att ingen kommer in. 
Ute på gatorna hörs sorgerop över vinet. All glädje har förmörkats, all jordens fröjd har flytt. 
Bara förödelse är kvar i staden, porten har slagits i spillror. 
För det ska bli på jorden bland folken som när oliver slås ner, som vid en efterskörd när vinskörden är slut. 
De höjer sin röst och ropar av fröjd, de jublar högt från havet över Herrens höghet: 
"Ära därför Herren i öster, ära i havsländerna Herrens, Israels Guds, namn." 
Från jordens ände hör vi lovsånger: "Ära till den Rättfärdige!" Men jag sade: Jag förgås, jag förgås, ve mig! Förrädare förråder, förrädiskt förråder förrädarna. 
Fruktan, fallgrop och fälla väntar er, ni jordens invånare. 
Det ska ske att den som flyr från farans rop störtar i fallgropen, och den som kommer upp ur fallgropen fångas i fällan, för fönstren i höjden är öppna och jordens grundvalar skakar. 
Jorden brister, ja, den brister. Jorden rämnar, ja, den rämnar. Jorden vacklar, ja, den vacklar. 
Jorden raglar som en drucken. Den svajar fram och tillbaka som en vakthydda i trädets topp. Dess missgärning vilar tung på den. Den ska falla och inte mer resa sig. 
På den dagen ska Herren straffa höjdens här uppe i höjden och jordens kungar nere på jorden. 
De ska samlas ihop som fångar i fånggropen, de ska stängas inne i fängelse. Efter lång tid når straffet dem. 
Då ska månen blygas och solen skämmas, för Herren Sebaot ska då vara kung på Sions berg och i Jerusalem och inför sina äldste, i härlighet. 
