Johannesevangeliet.
20.
Tidigt den första veckodagen, medan det ännu var mörkt, kom Maria Magdalena ut till graven och fick se att stenen var borta från graven. 
Hon sprang därifrån och kom till Simon Petrus och den andre lärjungen, den som Jesus älskade, och sade till dem: "De har tagit bort Herren från graven, och vi vet inte var de har lagt honom!" 
Då rusade Petrus och den andre lärjungen ut mot graven. 
Båda sprang på samma gång, men den andre lärjungen sprang fortare än Petrus och kom först fram till graven. 
Han lutade sig in och såg linnebindlarna ligga där, men han gick inte in. 
Strax efter honom kom Simon Petrus. Han gick in i graven och såg också linnebindlarna ligga där, 
och duken som hade täckt huvudet. Den låg inte tillsammans med bindlarna utan hopvikt på ett ställe för sig. 
Då gick även den andre lärjungen in, han som hade kommit fram till graven först, och han såg och trodde. 
Tidigare hade de nämligen inte förstått Skriftens ord att han måste uppstå från de döda. 
Därefter gick lärjungarna hem igen. 
Men Maria stod utanför graven och grät. När hon gråtande lutade sig in i graven, 
fick hon se två änglar i vita kläder sitta där Jesu kropp hade legat, den ene vid huvudändan och den andre vid fotändan. 
De frågade henne: "Kvinna, varför gråter du?" Hon svarade: "De har tagit min Herre, och jag vet inte var de har lagt honom." 
När hon hade sagt det, vände hon sig om och såg Jesus stå där, men hon förstod inte att det var han. 
Jesus frågade henne: "Kvinna, varför gråter du? Vem söker du?" Hon trodde att det var trädgårdsmästaren och sade till honom: "Herre, om det är du som har burit bort honom, så säg var du har lagt honom så att jag kan hämta honom." 
Jesus sade till henne: "Maria." Då vände hon sig om och sade till honom på hebreiska: "Rabbuni!" – det betyder lärare. 
Jesus sade till henne: "Rör mig inte, för jag har inte stigit upp till Fadern än. Men gå till mina bröder och säg till dem att jag stiger upp till min Far och er Far, till min Gud och er Gud." 
Maria Magdalena gick då och berättade för lärjungarna att hon hade sett Herren och att han hade sagt detta till henne. 
På kvällen samma dag, den första veckodagen, var lärjungarna samlade bakom låsta dörrar av rädsla för judarna. Då kom Jesus och stod mitt ibland dem och sade: "Frid vare med er!" 
När han hade sagt detta visade han dem sina händer och sin sida. Och lärjungarna blev glada när de såg Herren. 
Jesus sade än en gång till dem: "Frid vare med er! Som Fadern har sänt mig sänder jag er." 
Sedan han sagt detta, andades han på dem och sade: "Ta emot den helige Ande! 
Om ni förlåter någon hans synder så är de förlåtna, och om ni binder någon i hans synder så är han bunden." 
Tomas, en av de tolv, han som kallades Tvillingen, hade inte varit med de andra när Jesus kom. 
De andra lärjungarna sade nu till honom: "Vi har sett Herren!" Men han svarade dem: "Om jag inte får se spikhålen i hans händer och sticka mitt finger i spikhålen och min hand i hans sida, så kan jag inte tro." 
Åtta dagar senare var hans lärjungar samlade igen där inne, och nu var Tomas med dem. Då kom Jesus, medan dörrarna var låsta, och stod mitt ibland dem och sade: "Frid vare med er!" 
Sedan sade han till Tomas: "Kom med ditt finger och se mina händer, kom med din hand och stick den i min sida. Och tvivla inte, utan tro!" 
Tomas svarade honom: "Min Herre och min Gud!" 
Jesus sade till honom: "Du tror därför att du har sett mig. Saliga är de som inte har sett men ändå tror." 
Många andra tecken som inte är nerskrivna i denna bok gjorde Jesus inför sina lärjungar. 
Men dessa har blivit nerskrivna för att ni ska tro att Jesus är Messias, Guds Son, och för att ni genom tron ska ha liv i hans namn. 
