Psaltaren.
7.
En klagopsalm av David, som sjöng den till Herren på grund av benjaminiten Kushs ord. 
Herre min Gud, jag flyr till dig. Fräls mig från alla som jagar mig, rädda mig! 
Annars river de min själ som lejon, rycker bort mig utan räddning. 
Herre min Gud, om jag har gjort detta, om jag har orätt på mina händer, 
om jag lönat min vän med ont eller plundrat min ovän utan orsak – 
låt då fienden jaga min själ och hinna upp mig, låt honom trampa mitt liv till marken och lägga min ära i stoftet. Sela 
Res dig, Herre, i din vrede, stå upp mot mina fienders raseri! Vakna till min hjälp, du som har kallat till dom. 
Låt skaran av folkslag samlas omkring dig, trona åter över dem i höjden. 
Herren håller dom över folken. Döm mig, Herre, efter min rättfärdighet, efter den fullkomlighet som täcker mig. 
Gör slut på de gudlösas ondska, låt den rättfärdige stå fast! Du som prövar hjärtan och njurar är en rättfärdig Gud. 
Min sköld är hos Gud, han frälser dem som har ärliga hjärtan. 
Gud är en rättfärdig domare, en Gud som visar sin vrede varje dag. 
Om någon inte omvänder sig slipar han sitt svärd, han spänner sin båge och laddar den, 
han förbereder sina dödliga vapen och gör sina pilar brinnande. 
Se, han är dräktig med ondska, han går havande med olycka och föder lögn. 
Han gräver en grop och gör den djup, men faller själv i graven han grävde. 
Hans ondska slår tillbaka mot hans eget huvud, hans våld drabbar hans egen hjässa. 
Jag vill tacka Herren för hans rättfärdighet och lovsjunga Herren den Högstes namn. 
