Psaltaren.
28.
Av David. Till dig, Herre, ropar jag. Min klippa, var inte stum mot mig! Om du är tyst mot mig, blir jag som de som går ner i graven. 
Hör min bön om nåd när jag ropar till dig, när jag lyfter mina händer mot det allra heligaste i din helgedom. 
Släpa inte bort mig med gudlösa och förbrytare, med dem som talar vänligt med sin nästa men har ondska i sitt hjärta. 
Löna dem för deras handlingar, för deras onda gärningar. Löna dem för deras händers verk, ge dem för det de har gjort, 
för de bryr sig inte om Herrens gärningar, hans händers verk. Därför ska han riva ner dem och inte bygga upp dem. 
Lovad är Herren, för han har hört mina böner om nåd! 
Herren är min styrka och min sköld. På honom litar mitt hjärta, jag får hjälp och mitt hjärta jublar. Honom vill jag tacka med min sång. 
Herren är sitt folks styrka, han är ett frälsningens värn för sin smorde. 
Fräls ditt folk och välsigna din arvedel! Var deras herde och bär dem för evigt. 
