Höga Visan.
8.
Tänk om du hade varit som min bror, ammad vid min mors bröst! Då hade jag fått kyssa dig om jag mött dig där ute, och ingen hade föraktat mig. 
Jag hade fått leda dig, föra dig in i min mors hus, du hade undervisat mig. Jag hade gett dig kryddat vin att dricka, saft från mina granatäpplen. 
Hans vänstra arm vilar under mitt huvud, hans högra omfamnar mig. 
Lova mig, Jerusalems döttrar: Stör inte kärleken, väck den inte förrän den själv vill. 
Vem är hon som kommer upp från öknen, stödd på sin vän? Där under äppelträdet väckte jag dig, där som din mor födde dig, där hon som gav dig livet födde dig. 
Sätt mig som ett sigill på ditt hjärta, som ett sigill på din arm, för kärleken är stark som döden, dess lidelse obeveklig som dödsriket. Dess glöd är eldens glöd, en Herrens låga. 
Väldiga vatten kan inte släcka kärleken, strömmar kan inte dränka den. Om någon ville ge allt han har i sitt hus för kärleken, skulle han ändå bli avvisad. 
Vi har en liten syster som ännu inte har fått bröst. Vad ska vi göra med vår syster den dag man vill vinna henne? 
Är hon en mur bygger vi på den ett silverkrön, men är hon en dörr bommar vi för den med en cederplanka. 
Jag är en mur, och mina bröst är som torn. Så blev jag i hans ögon som en som finner frid. 
Salomo hade en vingård i Baal-Hamon, en vingård som han lämnade åt väktare. Tusen siklar silver fick man ge för dess frukt. 
Min egen vingård tillhör mig. Tusen tillhör dig, Salomo, och tvåhundra dem som vaktar dess frukt. 
Du som bor i lustgårdarna, vännerna lyssnar till din röst. Låt mig få höra den! 
Skynda, min vän, och var som en gasell eller en ung hjort på de kryddoftande bergen.
