Lukasevangeliet.
7.
När Jesus hade hållit hela sitt tal till folket som lyssnade, gick han in i Kapernaum. 
En officer där hade en tjänare som var sjuk och döende. Han uppskattade tjänaren mycket, 
och när han fick höra om Jesus sände han några av judarnas äldste till honom och bad honom komma och rädda hans tjänare. 
De kom till Jesus och bad honom ivrigt: "Han är värd att du gör det för honom. 
Han älskar vårt folk, och det är han som har byggt synagogan åt oss." 
Jesus gick med dem. Han var nästan framme vid huset när officeren skickade några vänner och lät hälsa honom: "Herre, gör dig inte besvär. Jag är inte värd att du går in under mitt tak. 
Därför tyckte jag mig inte heller värdig att komma till dig. Men säg ett ord, så blir min tjänare frisk. 
Jag är själv en man som står under befäl, och jag har soldater under mig. Säger jag till en: Gå, så går han, och till en annan: Kom, så kommer han, och till min tjänare: Gör det här, så gör han det." 
När Jesus hörde detta blev han förundrad över honom. Han vände sig till folket som följde honom och sade: "Jag säger er: Inte ens i Israel har jag funnit en så stark tro." 
Och de som skickats ut återvände hem och fann tjänaren frisk. 
Därefter gick Jesus till en stad som heter Nain, och hans lärjungar och mycket folk följde med honom. 
Just som han närmade sig stadsporten bar man ut en död. Han var sin mors ende son, och hon var änka. En stor skara från staden gick med henne. 
När Herren såg henne, förbarmade han sig över henne och sade till henne: "Gråt inte." 
Sedan gick han fram och rörde vid båren. Bärarna stannade, och han sade: "Unge man, jag säger dig: Stå upp!" 
Då satte sig den döde upp och började tala, och Jesus överlämnade honom åt hans mor. 
Alla greps av fruktan och prisade Gud och sade: "En stor profet har uppstått bland oss", och: "Gud har besökt sitt folk." 
Och detta ord om honom gick ut i hela Judeen och i hela landet däromkring. 
Allt detta fick även Johannes höra genom sina lärjungar. Då kallade Johannes till sig två av sina lärjungar 
och sände dem till Herren för att fråga: "Är du den som skulle komma? Eller ska vi vänta på någon annan?" 
Männen kom till Jesus och sade: "Johannes Döparen har sänt oss till dig för att fråga: Är du den som skulle komma? Eller ska vi vänta på någon annan?" 
Just då botade Jesus många från sjukdomar, plågor och onda andar och gav många blinda synen tillbaka. 
Han svarade dem: "Gå och berätta för Johannes vad ni sett och hört: Blinda ser, lama går, spetälska blir rena, döva hör, döda uppstår och fattiga får höra glädjens budskap. 
Salig är den som inte tar anstöt av mig." 
När sändebuden från Johannes hade gått, började Jesus tala till folket om Johannes: "Vad gick ni ut i öknen för att se? Ett strå som vajar för vinden? 
Om inte, vad gick ni ut för att se? En man klädd i fina kläder? Nej, de som har fina kläder och lever i lyx finns i kungapalatsen. 
Så vad gick ni ut för att se? En profet? Ja, jag säger er: en som är mer än profet. 
Det är om honom det står skrivet: Se, jag sänder min budbärare framför dig, och han ska bereda vägen för dig. 
Jag säger er: Bland dem som fötts av kvinnor finns ingen större än Johannes. Men den minste i Guds rike är större än han." 
Och allt folket som lyssnade, även tullindrivarna, gav Gud rätt och döptes med Johannes dop. 
Men fariseerna och de laglärda förkastade Guds plan för dem och lät sig inte döpas av honom. 
"Vad ska jag då likna människorna i det här släktet vid? Vad liknar de? 
De liknar barn som sitter på torget och ropar till varandra: Vi spelade flöjt för er men ni dansade inte, vi sjöng sorgesång men ni grät inte. 
Johannes Döparen kom, och han varken åt bröd eller drack vin, och då säger ni: Han har en ond ande. 
Människosonen kom, och han äter och dricker, och då säger ni: Se vilken frossare och drinkare, en vän till tullindrivare och syndare! 
Men Visheten har fått rätt av alla sina barn." 
En av fariseerna bjöd hem Jesus på en måltid, och han gick hem till farisén och lade sig till bords. 
Nu fanns i staden en kvinna som var en synderska. När hon fick veta att han låg till bords i fariséns hus, kom hon dit med en alabasterflaska med balsam 
och ställde sig bakom honom vid hans fötter och grät. Hon började väta hans fötter med sina tårar och torkade dem sedan med sitt hår, och hon kysste hans fötter och smorde dem med sin balsam. 
Farisén som hade bjudit in honom såg det och sade för sig själv: "Hade han där varit en profet, så hade han vetat vad det är för en kvinna som rör vid honom, att hon är en synderska." 
Då sade Jesus till honom: "Simon, jag har något att säga dig." Han svarade: "Mästare, säg det." – 
"Två personer stod i skuld till en penningutlånare. Den ene var skyldig femhundra denarer, den andre femtio. 
När de inte kunde betala, efterskänkte han skulden för dem båda. Vem av dem kommer nu att älska honom mest?" 
Simon svarade: "Den som fick mest efterskänkt, antar jag." Jesus sade: "Du har rätt." 
Sedan vände han sig mot kvinnan och sade till Simon: "Ser du den här kvinnan? När jag kom in i ditt hus gav du mig inget vatten för mina fötter, men hon har vätt mina fötter med sina tårar och torkat dem med sitt hår. 
Du gav mig ingen hälsningskyss, men sedan jag kom in har hon inte slutat kyssa mina fötter. 
Du smorde inte mitt huvud med olja, men hon har smort mina fötter med balsam. 
Därför säger jag dig: Hon har fått förlåtelse för sina många synder. Det är därför hon visar så stor kärlek. Men den som fått lite förlåtet älskar lite." 
Sedan sade han till henne: "Dina synder är förlåtna." 
Då började de andra bordsgästerna fråga sig: "Vem är han som till och med förlåter synder?" 
Men Jesus sade till kvinnan: "Din tro har frälst dig. Gå i frid." 
