Ordspråksboken.
7.
Min son, ta vara på mina ord och göm mina bud inom dig. 
Håll mina bud så får du leva, bevara min undervisning som din ögonsten. 
Bind dem runt dina fingrar, skriv dem på ditt hjärtas tavla. 
Säg till visheten: ”Du är min syster” och kalla insikten din förtrogna. 
De ska bevara dig från den främmande kvinnan, från din nästas hustru som talar hala ord. 
När jag spanade ut genom fönstret i mitt hus, genom gallret, 
då såg jag bland de okunniga, bland de unga upptäckte jag en yngling utan vett. 
Han gick över gatan vid hörnet där hon bodde och styrde sina steg mot hennes hus. 
Det var i skymningen, vid dagens slut, när nattens mörker föll på. 
Då mötte honom en kvinna, klädd som en prostituerad och med dolda avsikter. 
Rastlös och trotsig var hon, hennes fötter hade ingen ro där hemma – 
än på gatan, än på torgen, vid varje gathörn stod hon på lur. 
Hon grep honom och kysste honom, med fräck uppsyn sade hon till honom: 
”Jag har kött från gemenskapsoffer, i dag uppfyllde jag mina löften. 
Därför gick jag ut för att möta dig, jag sökte dig och fann dig. 
Jag har bäddat min säng med sköna täcken, med färggrant linne från Egypten. 
Jag har parfymerat min bädd med myrra, aloe och kanel. 
Kom, nu ska vi njuta av kärlek ända till morgonen, njuta tillsammans av kärlekens fröjder. 
För min man är inte hemma, han har rest långt bort. 
Han tog med sig en påse pengar, först vid fullmåne kommer han hem.” 
Hon förleder honom med allt sitt prat, förför honom med hala läppar. 
Han följer genast efter henne som oxen går bort för att slaktas, som fången för att straffas för sin dårskap, 
tills pilen genomborrar hans lever. Han liknar fågeln som skyndar in i snaran utan att förstå att det gäller livet. 
Så hör mig nu, ni barn, lyssna på mina ord. 
Låt inte ditt hjärta vika av till hennes vägar, förirra dig inte in på hennes stigar, 
för hon har fällt många som ligger slagna, otaliga är hennes offer. 
Hennes hus är vägen till dödsriket, det leder ner till dödens kammare. 
