Första Moseboken.
50.
Då böjde Josef sig ner över sin fars ansikte och grät över honom och kysste honom. 
Josef befallde läkarna han hade i sin tjänst att balsamera hans far. Och läkarna balsamerade Israel. 
Det tog fyrtio dagar, så lång tid tar en balsamering. Och egyptierna sörjde honom i sjuttio dagar. 
När sorgedagarna efter honom var över sade Josef till faraos husfolk: ”Om jag har funnit nåd för era ögon, ber jag er säga dessa ord till farao: 
Min far har tagit ed av mig och sagt: När jag är död, så begrav mig i den grav som jag grävt åt mig i Kanaans land. Låt mig därför resa och begrava min far och sedan komma tillbaka.” 
Farao svarade: ”Res dit och begrav din far enligt den ed som han tog av dig.” 
Då reste Josef för att begrava sin far. Och faraos alla tjänare reste med honom, de äldste vid hans hov och alla de äldste i Egyptens land, 
dessutom allt Josefs husfolk och hans bröder och hans fars husfolk. Bara sina små barn, sina får och sina kor lämnade de kvar i landet Goshen. 
Både vagnar och ryttare reste tillsammans med honom, och det var en mycket stor skara. 
När de kom till Goren-Haatad på andra sidan Jordan höll de där en mycket stor och högtidlig dödsklagan, och han ordnade en sorgehögtid efter sin far i sju dagar. 
När landets invånare kananeerna såg sorgehögtiden i Goren-Haatad sade de: ”Här har egyptierna en stor sorgehögtid.” Därför kallades platsen Abel-Misrajim. Den ligger på andra sidan Jordan. 
Jakobs söner gjorde med honom som han hade befallt dem. 
De förde honom till Kanaans land och begravde honom i grottan vid fältet i Makpela, den mark som Abraham hade köpt till gravplats av hetiten Efron mitt emot Mamre. 
När Josef hade begravt sin far, vände han tillbaka till Egypten med sina bröder och alla som följt med honom för att begrava hans far. 
När Josefs bröder såg att deras far var död, sade de: ”Tänk om Josef hyser agg mot oss och ger igen för allt det onda som vi gjort mot honom.” 
Därför sände de bud till Josef och lät säga: ”Din far sade så här före sin död: 
Så ska ni säga till Josef: Vi ber dig, förlåt dina bröder deras brott och synd, att de gjort så illa mot dig. Så förlåt nu den synd som din fars Guds tjänare har begått.” Josef grät när han fick deras hälsning. 
Sedan kom också hans bröder och föll ner för honom och sade: ”Vi är dina slavar.” 
Men Josef sade till dem: ”Var inte rädda. Skulle jag ta Guds plats? 
Ni menade ont mot mig, men Gud har menat något gott genom det, för att bevara många människor vid liv. 
Så var inte rädda. Jag ska sörja för er och era små barn.” Och han tröstade dem och talade vänligt till dem. 
Josef bodde kvar i Egypten med sin fars husfolk, och han blev hundratio år. 
Josef fick se Efraims barn till tredje led. Även Manasses son Makirs barn lades i Josefs knä när de föddes. 
Och Josef sade till sina bröder: ”Jag dör, men Gud ska se till er och föra er från detta land till det land som han lovat med ed åt Abraham, Isak och Jakob.” 
Och Josef tog ed av Israels söner och sade: ”När Gud ser till er, för då mina ben härifrån.” 
Josef dog när han var hundratio år. Och man balsamerade honom och lade honom i en kista i Egypten. 
