Filipperbrevet.
3.
Till sist (för övrigt; vad gäller fortsättningen), mina syskon (bröder och systrar i tron), gläd er ständigt i Herren fortsätt att fröjda er över nåden – luta er hela tiden mot honom! Rom 12:12; Fil 4:4 För en kristen beror inte glädjen på att alla yttre omständigheter är problemfria. Den glädje i Herren som Paulus talar om kommer inifrån och är baserad på Jesu fullbordade verk. Att Paulus skriver dessa rader från ett fängelse är i sig ett bevis på detta! Filipperna kände mycket väl till det också – det var ju i denna stad som Paulus och Silas sjungit lovsånger efter att ha blivit pryglade och fängslade, se Apg 16:25. För mig är det inget besvär att skriva samma sak till er igen, och för er är det också tryggt (gr. asphales). Ordvalet ”igen” antyder att Paulus har skrivit minst ett tidigare brev till församlingen i Filippi. Glädjen i Herren ger en trygghet – de står stadigt och vacklar inte och faller, utan är vaksamma mot falska lärare, se vers 2. 
Se upp för vildhundarna! Se upp för de onda arbetarna! 2 Kor 11:13 Se upp för de sönderskurna! Ett sarkastiskt uttryck. Paulus varnar nu för en välkänd grupp judaister som ansåg att hedningarnas väg in till tron gick genom judendomen. De omnämns redan i Apg 15:1 och har kanske ännu inte varit i Filippi. Hunden var ett orent djur för judar. Även bland romare och greker användes uttrycket nedsättande för någon som var oren och ohelig, se dock Matt 15:26-28. Paulus använder nu en sarkastisk ton och vänder på uttrycket och kallar dessa judaiserande lärare för vildhundar. För dessa falska lärare hade omskärelsen blivit en ceremoni utan någon förståelse av dess underliggande betydelse om hjärtats omvändelse. De vidhöll att även hedniska män var tvungna att omskära sig för att räknas som troende, en lära som Paulus starkt motsätter sig. 
Det är vi som är de omskurna, vi som tjänar Gud genom hans Ande och har vår ära i den Smorde (Messias, Kristus) Jesus och inte förlitar oss på köttet (egna gärningar och meriter). 
Fast nog hade också jag kunnat förlita mig på det yttre. För om någon tycker att han kan förlita sig på det yttre, så kan jag det ännu mer: 
1 Omskuren på åttonde dagen enligt 3 Mos 12:3; i jämförelse med proselyter som var omskurna vid vuxen ålder, 2 av Israels folk född jude – inte proselyt, se vers 1-3, 3 från Benjamins stam vars mor var Rakel – inte en bihustru; Saulus var namngiven efter Israels första kung Saul – också en benjaminit, 4 en hebré född av hebréer Paulus föräldrar var hebréer; han var uppväxt med det hebreiska språket och kulturen, 5 i fråga om att följa undervisningen gr. nomos – Torah en farisé, 
6 i fråga om iver – en förföljare av församlingen de kristna, 7 i fråga om rättfärdighet genom läran (lagen – gr. nomos) fariséernas tolkning av Moseböckernas bud – en oklanderlig man. 
Men allt detta som var en vinst för mig de sju kvalifikationerna i vers 5-6, har jag räknat betraktar jag nu som förlust för den Smordes (Messias, Kristi) skull. 
Ja, istället räknar (anser) jag verkligen också allting vara en förlust jämfört med det överlägsna (ofattbara) att känna ha en personlig relation med den Smorde Jesus, min Herre. På grund av honom förlorade jag allt och räknar dessa saker som dynga (avskräde), så att jag kan vinna den Smorde (Messias, Kristus) 
och bli funnen i honom, inte med min egen rättfärdighet, den som kommer från (utav) läran (lagen – gr. nomos) genom att legalistiskt följa alla Moseböckernas bud, utan med den rättfärdighet som kommer genom den Smordes tro (trofasthet; förtröstan från Messias/Kristus), rättfärdigheten från (utav) Gud på grund av tron (som är baserad på trofasthet/tillit/förtröstan) – 
med målet att känna (personligen få erfara) honom och hans uppståndelses kraft och att få dela hans lidanden (ordagrant: och gemenskapen med hans umbäranden), genom att jag blir mer och mer lik honom i hans död ständigt tar form och gestaltar honom i en död som hans, 
om jag så skulle kunna nå i hopp om att komma fram till uppståndelsen från de döda. 
Inte för att jag redan har uppnått det en andlig kunskap då det inte finns något mer att lära, eller redan blivit fullkomlig, men jag strävar efter att vinna (lägga beslag på) det, på samma sätt som den Smorde (Messias, Kristus) Jesus har vunnit mig (gjort mig till sin egen). 
Syskon (bröder och systrar i tron), när jag ser tillbaka (på mitt liv och summerar allt jag gjort) anser jag inte att jag redan vunnit det (förstått allt, gjort allting rätt), men en sak gör jag: Jag glömmer det som ligger bakom både framgångar och motgångar och sträcker mig mot det som är framför mig. 
Jag jagar (pressar mig) mot målet, för att vinna segerpriset från himlen, som är Guds högre kallelse (inbjudan) genom Jesus den Smorde (Messias, Kristus). 
Låt oss alla som är andligt mogna och strävar efter fullkomlighet ha ett sådant tänkesätt vara fokuserade på målet och segerpriset, se vers 13. Om ni tänker annorlunda i något avseende funderar över hur man ska leva helhjärtat för Jesus ska Gud uppenbara (klargöra) även det för er! 
Hur som helst, låt oss hålla fast vid det vi redan har uppnått den sträcka vi redan löpt mot målet, och marschera (vandra i linje) framåt! 
Syskon (bröder och systrar i tron), ta mig till föredöme och se på dem som lever efter den förebild ni har i oss. 
Många vandrar ... meningen är ogrammatisk, här avbryts den abrupt och Paulus blir känslosam och fyller i som jag ofta sagt till er, och nu igen måste säga under tårar – de vandrar, lever sina liv som fiender till den Smordes (Kristi) kors. 
De kommer att sluta i fördärvet. De har buken till sin gud och sätter sin ära i det som är deras skam, dessa som bara tänker på det jordiska. 
Men vårt medborgarskap är (har alltid varit, och är nu fast förankrat) i himlen. Ordet för medborgarskap, gr. politeuma, klingade speciellt för brevets mottagare i Filippi som bodde i en romersk koloni, se Apg 16:12. Filippi var som ett ”litet Rom”, här kunde man äta romersk mat, romerska regler gällde osv. Det var här som Paulus använde sitt romerska medborgarskap för första gången, se Apg 16:22-39. En kristen har sitt hemland i himlen men lever här på jorden som i en ”himmelsk koloni”, se Heb 11:16; 13:14. Därifrån med den vetskapen att vårt medborgarskap är i himlen ser vi ivrigt fram emot (fokuserar vi helt på, väntar vi tålmodigt på) Herren Jesus den Smorde (Messias, Kristus), Frälsaren (den som befriar, bevarar, upprättar och helar), 
som ska förvandla vår ömkliga kropp (mänskliga natur, yttre form som blivit förnedrad genom synd och död, den ska genomgå en permanent förändring) till att likna hans härlighetskropp med den kraft som har auktoritet att lägga allt under honom. 
