2 Korintierbrevet.
2.
Jag hade nämligen bestämt mig för att inte komma och göra er sorgsna igen. Texten antyder att Paulus gjorde ett kort ”plågsamt” besök efter det första besöket som beskrivs i Apg 18:1-17. Han skriver även att han är beredd att komma ”en tredje gång” vilket antyder att det funnits ett andra besök, se 2 Kor 12:14. 
För om jag gör er sorgsna, vem kan då göra mig glad om inte just den jag gjort sorgsen? Paulus hade en äkta genuin kärlek till församlingen. 
Jag skrev som jag gjorde i tidigare brev, troligen ett ”tårarnas brev” som skrevs efter Första Korintierbrevet för att inte behöva komma och få sorg av dem som skulle ge mig glädje, för jag litade på att min glädje är allas er glädje. 
Paulus gladde sig inte över att behöva gå tillrätta med församlingen i Korint. Det var i djup nöd (med mycket smärta och sorg) med ångest i hjärtat och med många tårar som jag skrev till er. Jag ville inte göra er sorgsna, målet var att ni skulle förstå vilken överflödande kärlek som är osjälvisk och utgivande jag ständigt har för er. Paulus ger fyra motiv till sitt brev: Ge glädje, se 2 Kor 2:3. Visa sin kärlek, se 2 Kor 2:4; 3:2; 12:15; 1 Kor 16:24. Pröva deras trofasthet, se 2 Kor 2:9. Visa hur han bryr sig om dem, se 2 Kor 7:11-12. 
Om en viss person mannen som levde tillsammans med sin fars hustru, se 1 Kor 5:1 har orsakat sorg, så är det inte mig han har gett sorg utan i viss mån er alla, för att inte säga (tynga ner er) för mycket. Denna synd påverkade inte bara honom själv utan hela församlingen, se 1 Kor 5:6. 
Det räcker med det straff (den varning) han har fått av de flesta. Det stora flertalet medlemmar i församlingen i Korint hade följt Paulus råd och tagit avstånd från mannen och hans handlingar, se 1 Kor 5:1-6. Målet är alltid upprättelse, se Gal 6:1-2. Paulus tydlighet och stränga korrigering i kärlek hade gett resultat. Mannen hade omvänt sig. 
Nu får ni i stället förlåta och trösta (uppmuntra, ge nytt mod till) honom så att han inte går under (drunknar) i sin djupa sorg. 
Därför uppmanar jag er nu att ge honom bevis på upprättelse och er kärlek som är förlåtande, osjälvisk och utgivande. I all förlåtelse krävs två steg för en fullständig upprättelse. Vår förebild, Jesus, förlät oss medan vi fortfarande var syndare, se Rom 5:8, men relationen med honom blir först upprättad när den förlåtelsen tas emot. På samma sätt måste vi förlåta den som syndat mot oss, se Matt 6:14-15. Förlåtelse är första steget som befriar från bitterhet och hat. Däremot kan inte relationen bli fullständigt upprättad innan det skett en omvändelse hos den andra parten. Tillrättavisning, förlåtelse och upprättelse hör ihop, se Matt 18:15-35. 
När jag skrev till er var det också för att se om ni skulle bestå provet och vara lydiga i allt även i svåra frågor. 
Den som ni förlåter, förlåter också jag. Paulus visar att förlåtelse är en viljehandling. Det jag har förlåtit, om jag haft något att förlåta, det har jag gjort inför den Smordes (Kristi) ansikte för er skull, 
för att vi inte ska bli överlistade (rånade) av Satan. Hans avsikter (planer, intentioner) känner vi till. Satans plan är splittring. Bitterhet och oförlåtelse är ett av de vanligaste sätten djävulen bedrar på och får ingång i människors liv, se Matt 6:14-15; 18:35; Mark 11:25-26; 1 Kor 11:29-30; Jak 3:16. Satans plan var att stjäla en broder från församlingen. Både en ovilja att omvända sig och en ovilja att upprätta den som ångrat sig gynnar djävulen. Paulus återgår till ämnet i vers 4 där han förklarar sina ändrade resplaner. Han har rest norrut till Troas för att vänta på Titus som var på väg tillbaka från Korint. På samma sätt som i Aten kunde Paulus inte bara sitta still, han börjar predika, se Apg 17:16-17. Troas är en kuststad vid Egeiska havet, i nuvarande nordvästra Turkiet. Staden hade fått sitt namn från Alexander den store och hette egentligen Alexandria, men för att inte förväxlas med de femton andra städerna med samma namn kom den att kallas Alexandria Troas, eller bara Troas. Anledningen till namnet var att den låg nära staden Troja som Homeros skrev om i Iliaden och Odysséen. Paulus hade varit här på sin andra missionsresa, se Apg 16:9-10. 
När jag kom till Troas på grund av evangeliet (det glada budskapet) om den Smorde (Messias, Kristus) hade en dörr öppnats för mig av Herren där. 
Trots det fick jag ingen ro i min ande eftersom jag inte fann min broder Titus där. Titus hade troligen med sig en insamlad gåva, Paulus kan vara orolig för att han råkat ut för rånare. Så jag tog avsked av dem och for till Makedonien. Titus har varit i Korint och är på väg tillbaka landvägen över Makedonien. Paulus kan inte vänta på att få träffa honom och få en uppdatering på läget i församlingen. Paulus beger sig över till norra Grekland där Titus snart möter honom med en glädjande rapport, se 2 Kor 7:5-7. Paulus använder sig nu av en militär liknelse där en segrande general kommer hem och marscherar runt i ett triumftåg i sin hemstad. 
Men vi tackar Gud, som ständigt för oss fram i den Smordes (Kristi) triumferande segertåg och sprider sin kunskaps doft genom oss överallt. 
Vi är den Smordes (Kristi) väldoft inför Gud bland dem som blir frälsta och bland dem som går förlorade: 
för några en doft av död till död, för andra en doft av liv till liv. Vem är kvalificerad (duglig, räcker till för att stå i den här tjänsten)? Svaret ges i 2 Kor 3:5-6: det är inte i egen styrka utan genom Guds Ande! Tankarna går till tidernas främste fältherre – makedoniern Alexander den store, som tre hundra år tidigare just från detta område hade skapat världshistoriens största imperium. Det grekiska ordet för triumfera, thriambeuo, beskriver det triumftåg där generalen går först, följd av präster som bär rökelsekar med välluktande rökelse. Den tillfångatagna fiendekungen går bakom i bojor, helt avklädd utan vapen. På samma sätt har evangeliet segrat över döden och offentligt visat att han inte längre har någon makt över Jesus! För dem som är frälsta är det en väldoft som leder till liv, medan för motståndarna är det en doft som leder till död. 
Vi är inte som många andra falska apostlar, se 2 Kor 11:13, som säljer Guds ord för egen vinning. Ordet beskriver en försäljare som bjuder ut sina dagligvaror på marknaden. Ordet har en negativ klang och antyder både girighet och stora mellanskillnader. Sanningen står inte högt i kurs, överdrifter och lögner används obehindrat. Paulus motsäger inte att en predikant får betalt, det talar han för i 1 Kor 9:1-18. Problemet är om det finns orena motiv. Nej, i den Smorde (Kristus) predikar vi med rent sinne inför Gud det som kommer från Gud. 
