2 Samuel.
23.
Dessa var Davids sista ord: Så förkunnar (säger, proklamerar) David, Jishajs son, så förkunnar (säger, proklamerar) den man som blev högt upphöjd, Jakobs Guds smorde, Israels psalmist (lovsångsledare, sång ackompanjerad med instrumental musik). 
Herrens (Jahvehs) Ande talade genom mig och hans ord (hebr. milah) var på (kom över till) min tunga. 
Israels Gud (Elohim) sa, Israels klippa talade till mig: ”Den som råder över människor ska vara rättfärdig, den som råder i gudsfruktan, 
och som morgonljuset när solen går upp, en morgon utan moln, som när klart ljus lyser efter regn, som det skira gräset spirar ur jorden.” Vers 3 och 4 går att skriva både i presens och futurum. 
För är inte mitt hus grundat med Herren (Jahveh) som ett evigt förbund som han har med mig, god ordning i allt och tryggt (omgärdat) för hela min frälsning och alla mina önskningar, ska han inte låta det växa? 
Men de illasinnade (tomma, helt onda; ”ondskans hantlangare” – hebr. belijaal) är som törne i ett fält – alla är borttagna (bortkastade, bortrensade), man kan inte ta i dem med handen, 
utan den man som rör dem måste vara rustad med järn och ett spjutskaft, och de ska fullständigt förbrännas med eld på sin plats (där de ligger). Denna uppräkning beskriver de närmsta männen kring David. Först nämns de tre närmaste följt av en grupp av 30 män. Den sista listan innehåller några fler, men det beror på att även fallna hjältar räknas upp, se 2 Sam 23:39. 
Detta är namnen på Davids hjältar (mäktiga stridsmän). Joshev-Bashevet betyder ”vilar i vila”, en tachmonit, den främste av kämparna. Det samma var Adino, etsniten, som svängde sitt spjut över 800 slagna på en gång. 1 Krön 11:11 Han rapporterade direkt till David. 
Och efter honom nummer två var Elazar, Dodos son, son till en achochit, en av de tre mäktiga männen med David, när de riskerade sina liv mot filistéerna som hade samlats till strid och Israels män hade gått därifrån, 
han stod fast och slog filistéerna tills hans hand var trött och fastnade i svärdet, och Herren (Jahveh) gav en stor seger den dagen, och folket återvände efter honom för att plundra de slagna. 
Och efter honom som tredje man var Shamma, Agas son, harariten. Och filistéerna var samlade vid Lechi eller ”som en trupp” och där var fältet fullt av linser, och folket flydde från filistéerna. 
Men han stod mitt på fältet och försvarade det och slog filistéerna och Herren (Jahveh) gav en stor seger. 
En gång under skördetiden på försommaren då det är varmt och torrt gick 3 av de 30 ledarna ner från bergen i Juda och kom till David vid Adullams grotta 26 km sydväst om Jerusalem, se 1 Sam 22:1, och filistéernas armé hade slagit läger i Refaims dal. Exakt plats är inte känt, men strax sydväst om Adullam. 
Och David var i borgen (fästningen – hebr. matsodah) i närheten av Adullam och filistéernas armé var då i Betlehem. 
Och David längtade och sa: ”Vem kan ge mig vatten att dricka från Betlehems källa som är vid porten?” 
Och tre mäktiga män bröt sig förbi filistéernas armé och drog upp vatten ur Betlehems källa, som var vid porten, och tog det till David. Men han ville inte dricka av det utan hällde ut det till Herren (Jahveh) som ett dryckesoffer, se 4 Mos 28:7. 
Och han sa: ”Vare det långt bort från mig Herre (Jahveh) att jag skulle göra detta, att jag skulle dricka dessa mäns blod som riskerade sina liv när de gick!” Därför drack han det inte. Sådana ting gjorde de 3 mäktiga männen (stridsmän, män i sina bästa år – hebr. gever). Blod liknas vid liv i 1 Mos 9:4 och att dricka/äta blod är förbjudet i 3 Mos 17:14. David jämställde vattnet från källan med dessa tre mäns blod, eftersom de riskerat sina liv för att hämta det. Men deras bragd var inte lönlös, David uppfyllde 5 Mos 12:16 genom att hälla ut vattnet på marken. 
Och Avishaj, Joavs bror, Tserojahs son, var ledare för de tre andra vers 13. Och han lyfte upp sitt spjut mot 300 och slog dem och hade ett namn (var högt aktad) bland de tre. 
Han var mest ärbar av de tre, därför var han deras ledare, men han tillhörde inte de tre första. 
Och Benajaho, Jehojadas son, son till en krigare från Kavtsel, som hade gjort mäktiga dåd, han slog Moabs två lejon (berömda hjältar) och han gick ner och slog ett lejon i brunnen (cisternen) under snötiden (vintern). 
Och han slog en egyptier, en ansenlig man, och egyptiern hade ett spjut i sin hand, men han gick ner till honom med en käpp och slog spjutet ur egyptierns hand och slog honom med hans eget spjut. 
Dessa ting gjorde Benajaho, Jehojadas son och hade ett namn bland de tre mäktiga männen (stridsmän, män i sina bästa år – hebr. gever). 
Han var mer ärbar än de 30 men tillhörde inte de tre första. Och David satte honom över sin vaktstyrka. Denna lista räknar upp åtminstone 30 personer, det beror lite på hur personerna i vers 32-33 ska presenteras. Uppräkningen börjar och slutar med individer som dött på slagfältet. Att dessa fallna hjältar inkluderas indikerar att antalet av ”de 30” varierade under olika tider av Davids styre. 
Asahel, Joavs bror, var en av de 30. Elchanan, Dodos son, från Betlehem, 
Shamma, chorditen, Eliqa, chorditen, 
Chelets, paltiten, Ira, Iqesh son, tekoiten, 
Aviezer, anatotiten, Mevunaj, chushatiten, 
Tsalmon, achochiten, Maharaj, netofatiten, 
Chelev, Baanas son, netofatiten, Itaj, Rivis son från Giva Sauls hemstad, av Benjamins söner. 
Benajaho, en piratonit, Hidaj från Nachal-Gaash, 
Avialvon, arvatiten, Azmavet, barchumiten 
Eljachba, shaalvoniten, av Jashens söner, Jonatan, 
Shamma, harariten, Achiam, Sharars son, arariten, 
Elifelet, maachatitens, Achasbais son, Eliam, Achitofels son, giloniten, 
Chetsraj, karmeliten, Paaraj, arbiten, 
Jigal, Natans son, från Tsova, Bani, gaditen, 
Tseleq, ammoniten, Nacharaj, berotiten, vapenbärare till Joav, Tserujas son, 
Ira, jitriten, Garev, jitriten, 
Orija, hettiten. Alla 37 inklusive de som dött. 
