Filipperbrevet.
1.
Från: Paulus och Timoteus, Jesu den Smordes (Messias, Kristi) tjänare (slavar, livegna – gr. doulos). Till: alla de heliga i Jesus den Smorde (Messias, Kristus) som bor i Filippi i Makedonien, nuvarande norra Grekland, tillsammans med församlingsledarna (”de som vakar över” – gr. episkopous) och församlingstjänarna (diakonerna, de som tjänar i praktiska tjänster i församlingen). Detta är det enda brev där Paulus inte använder någon titel. Han känner församlingen i Filippi väl och de har en djup vänskap. Timoteus, som är Paulus närmaste medarbetare och som finns vid hans sida i Rom, skickar med sina hälsningar. Han är inte medförfattare eftersom Paulus skriver ”jag” i vers 3. Kanske fungerade han som sekreterare. Timoteus fanns också med när Paulus kom till Filippi första gången och var ett välbekant ansikte för dem, se Apg 16:1-2; 16:12-40. Det har nu gått omkring tio år sedan församlingen grundades, och den har växt och är väl strukturerad med ledare och församlingstjänare. Här används grekiska episkopous (plural av episkopos) som beskriver församlingsledarnas funktion att ”vaka över”. Ordet används synonymt med äldste (gr. presbyterous), se Apg 20:17, 28. 
Nåd (oförtjänt favör) till vare med er och frid från Gud vår Fader och Herren Jesus den Smorde (Messias, Kristus). Några av de första troende i Filippi var den välbärgade kvinnan Lydia och hennes familj, en slavflicka som befriats från en ond ande och föreståndaren för fängelset och hans familj, se Apg 16:13-18, 29-34, 40. Det är troligtvis dessa (och andra i församlingen som Paulus har lärt känna under sina besök) som han tänker på när han skriver denna hälsning. 
Jag tackar min Gud varje gång jag tänker på er är tacksam över varje personligt minne, 
när jag i all min bön i varje enskild vädjan för er alla alltid ber (vädjar; framlägger min bön) med glädje, 
på grund av ert gemensamma engagemang (aktiva deltagande, finansiella bidrag; ert partnerskap) för evangeliet (det goda budskapet; de glada nyheterna), från den allra första dagen när Lydia öppnade sitt hem för evangeliet, se Apg 16:15 ända till nu när ni skickade denna gåva. 
Och jag är övertygad om just detta, att han som har börjat (påbörjat, inlett) ett gott verk (arbete) i (inom; bland, hos) er, också ska (kommer att) fullborda (slutföra) det fram till den Smordes (Messias, Kristi) Jesu dag då han kommer tillbaka. Joh 6:29 
Det är inte mer än rätt att jag känner så för er, eftersom ni finns i mitt hjärta. Kan också översättas ”eftersom jag finns i ert hjärta”. Den tvetydiga formuleringen kan vara medveten eftersom den förstärker att omtanken och engagemanget i evangeliet var ömsesidigt. Ni är delaktiga både i min fångenskap och när jag försvarar (argumenterar för) och befäster (stärker, ger bevis för) evangeliet. 
Gud är mitt vittne hur jag längtar efter er med den Smordes (Kristi) Jesu djupa, innerliga kärlek. Paulus hjärta är så uppfyllt av Jesu kärlek att han känner det som om han bär Jesu hjärta för sina troende syskon i Filippi. 
Och detta ber jag: att er osjälviska och utgivande kärlek mer och mer ska överflöda skulle välla fram som en flod, men samtidigt begränsas av flodbankar i rätt kunskap (verklig insikt) som kommer av personlig erfarenhet och all urskillning (omdöme i varje situation) Ps 119:66, 
för att ni alltid ska kunna avgöra (undersöka, pröva) vad som är bäst genuint; vad som kommer att bära hela vägen igenom och vara rena i ljuset bedömda som äkta och oklanderliga dvs. inte väcka anstöt eller förorsaka någons fall – fram till den Smordes (Messias, Kristi) dag, 
då ni har blivit fyllda med rättfärdighetens frukt Gal 5:22 som kommer genom Jesus den Smorde (Messias, Kristus), Gud till ära och pris. Målet är att Gud blir förhärligad, manifesterad, att han får äran, blir prisad och känd. Paulus ordval målar upp en bild för hur kärleken ska överflöda, men inte helt okontrollerat. På samma sätt som en flod har flodbankar så måste kärleken ledas fram genom kunskap och urskillning, annars når den inte sitt mål. I vers 10 förstärks denna bild i ”vad som är bäst”, som här står i plural och förutom innebörden ”vilka saker som bär och tar med igenom”, också bl.a. används i betydelsen ”vilka driver och flyter fram och tillbaka”. Senare i detta brev tar Paulus upp felaktiga motiv och varnar även för falska lärare, se Fil 1:15-18; 3:2. Det är därför han vädjar för dem att deras kärlek ska växa och mogna. De får inte vara naiva och okritiskt acceptera allt som sägs. 
Syskon (bröder och systrar i tron), nu efter att noga ha funderat på detta, vill jag att ni får veta (får del av min erfarenhet) att det som hänt mig snarare har lett till evangeliets (det glada budskapets) framgång. 
Det är öppet känt i hela pretoriet (det romerska militära högkvarteret) och för alla andra att det är på grund av den Smorde (Messias, Kristus) som jag bär mina bojor, 
och de flesta syskonen (bröderna och systrarna i tron) har genom mina bojor fått ny frimodighet, och de vågar nu mer än någonsin tala (berätta, predika) Guds ord vågar bryta tystnaden och agera oavsett konsekvenserna. Pretoriet syftade ursprungligen på generalens tält i ett romerskt militärläger. Ordet praetor betyder ordagrant ”den som går i spetsen”. På Paulus tid hade betydelsen utvidgats till att beskriva både det militära högkvarteret i Rom och i provinshuvudstäderna. Samma ord, pretoriet, används för den plats där Jesus förhörs av Pilatus, vilket troligen är i Antoniaborgen norr om templet i Jerusalem, se Joh 18:28. Förutom platsen kunde ordet också syfta på soldaterna som ingick i det kejserliga livgardet. I denna specialstyrka ingick flera tusen soldater. Antalet varierar för varje kejsare, ursprungligen var de 8 000. Under kejsar Neros styre, när Paulus skriver detta brev, var de omkring 5 000. Paulus satt fängslad i Rom och var troligen fastkedjad, i handen eller vristen, vid en soldat i fyratimmarspass. Ryktet om honom spred sig bland alla dessa i livgardet och även till ”alla andra” soldater och tjänstefolk där, se vers 13. Många verkar ha blivit troende eftersom ”de som hör till kejsarens hus” hälsar i brevets avslutning, se Fil 4:22.  Det finns flera kopplingar mellan pretoriet och Filippi. Många pensionerade soldater bodde i Filippi. Man har också hittat kopparmynt i Filippi från den här tiden med inskriptionen Kohor prae Phil. På svenska ”Pretoriets kohort i Filippi”, där en kohort var en bataljon bestående av 600 soldater. Detta antyder att många av de pensionerade soldaterna i Filippi kom just från det kejserliga livgardet. Nyheten att Paulus var känd av hela det kejserliga livgardet i Rom, måste ha glatt veteranerna i Filippi. De tänkte förmodligen på sina yngre kollegor som fortfarande tjänstgjorde där, som nu hade fått höra evangeliet. 
Visst finns det de som predikar den Smorde (Messias, Kristus) bara på grund av avundsjuka för den uppmärksamhet jag fått och för att försöka splittra, men andra gör det med rätt uppsåt. 
De gör det i kärlek som är osjälvisk och utgivande, eftersom de vet att jag är satt att försvara (argumentera för) evangeliet. 
De förstnämnda som är avundsjuka och vill splittra predikar den Smorde (Messias, Kristus) av själviska motiv (rivalitet; själviska ambitioner), inte av rena motiv, bara för att göra det svårare för mig i min fångenskap. 
Än sen (vad är min åsikt om detta)? Resultatet är att i båda fallen, vare sig det är av fel motiv eller i sanning, blir den Smorde (Messias, Kristus) predikad, och det är jag glad för. Ja, och det ska jag fortsätta att glädja mig åt hädanefter också, 
för jag vet att detta kommer att leda till min befrielse (bevarande, helande och upprättelse), tack vare era förböner och all generös hjälp från Jesu den Smordes (Messias, Kristi) Ande (som försörjer alla mina behov). Ordet befrielse, gr. soteria, används inte bara för den eviga frälsningen som Gud ger, utan också om kroppsligt helande och välmående, se Matt 9:21-22; Mark 15:30-31. I så fall syftar det på att Paulus är säker på att han kommer att bli frisläppt. Hela detta stycke har också en parallell i Job 13:13-18. Paulus kommer också en dag att stå inför Gud och bli förklarad rättfärdig. 
Det är min innerliga längtan (intensiva förväntan) som när man sträcker på huvudet för att få se det man kan ana, se Rom 8:19 och mitt hopp (säkra förväntan) att jag inte ska komma på skam på något sätt – utan i all frimodighet ska den Smorde (Messias, Kristus), nu som alltid, bli förhärligad i min kropp, vare sig jag lever eller dör. Döden var ett verkligt hot eftersom Paulus satt fängslad, se vers 13. 
För min del är den Smorde (Messias, Kristus) själva livet hans liv är i mig – han är enda anledningen till att jag lever, och döden ordagrant: ”att ha dött”, dvs. livet efter döden är en vinst för mig. 
Men om jag fortsätter livet i kroppen (köttet), så betyder det fortsatt fruktbärande (produktivt) arbete i min tjänst för evangeliet. Kunde jag välja, vet jag inte vad jag skulle föredra. 
Jag dras åt båda hållen. Min längtan är att bryta upp (plocka ner tältet för att resa vidare) och vara hos den Smorde (Messias, Kristus), vilket är långt mycket bättre, 
men att jag är kvar i min kropp (köttet) är nödvändigt för er skull. 
Övertygad om detta, vet jag att jag ska leva kvar och vara med er alla, för er framgång (utveckling, fördjupning) och glädje i tron, 
så att när jag kommer till er igen, så har ni ännu större anledning att vara stolta (glada) i den Smorde (Messias, Kristus) Jesus, på grund av vad han gör genom mig. Vers 27-30 är en mening i grekiskan. Filippi var en romersk koloni. Trots det långa avståndet till Rom gällde romerska lagar i staden och staden var befriad från större skatter. Paulus bild- och ordval i vers 27, ”lev som medborgare”, förstods väl av brevets mottagare. 
Vare sig jag kommer och besöker er, eller om jag förblir frånvarande, lev era liv som himmelska medborgare på ett sätt som är värdigt evangeliet om den Smorde (Messias, Kristus), så att jag får höra detta om er: Att ni står fasta i samma ande och samma sinne (tanke) och sida vid sida kämpar (tävlar tillsammans som i en lagsport – gr. synathleo) för tron på evangeliet sprider det glada budskapet, 
utan att ens för ett ögonblick bli rädda för motståndarna (skrämda – som en häst som skenar), en sådan djärvhet blir för dem ett tydligt tecken på deras egen undergång, och ett säkert tecken på er befrielse (frälsning) och att detta är av Gud. 
Ni har nämligen fått förmånen (glädjen och privilegiet) att inte bara tro på (vara trofast) den Smorde (Messias, Kristus), utan att också lida för hans skull, 
eftersom ni har samma kamp (tävling) att utkämpa som ni såg i mig som jag hade, och som ni nu hör att jag fortfarande har. 
