2 Petrusbrevet.
1.
Från Simeon (Symeon) Simon Petrus, Jesu den Smordes (Messias, Kristi) tjänare (slav, livegen – gr. doulos) och apostel (sändebud, ambassadör). Petrus använder inte den vanliga grekiska formen ”Simon” för att presentera sig, utan ”Simeon”, som ligger närmare namnets hebreiska ursprung. I sitt första brev skriver han bara Petrus, se 1 Pet 1:1, som var namnet Jesus gav honom, se Joh 1:42. Genom att ta med båda dessa namn (och även kalla sig tjänare) visar han på den förvandling som skett i hans liv. Till dem som genom (i) vår Guds och Frälsares – Jesu den Smordes (Messias, Kristi) – rättfärdighet har tagit emot en precis lika dyrbar tro som vi. 
Må nåd (favör) och frid (fullständig harmoni) vara över er i överflöd (multipliceras, förökas), genom (i) kunskapen som är specifik och baserad på personlig erfarenhet om Gud och Jesus, vår Herre. Efter inledningen följer ofta en tacksägelsebön i de nytestamentliga breven. Så är dock inte fallet här (eller i Judas brev). Vers 3-11 innehåller ändå flera liknande element som tacksägelsen i 2 Tim 1:3-7. Det första ordet i vers 3, gr. hos markerar samband och översätts ”alltså”. Nu beskrivs fördelarna med denna dyrbara tro som vi fått ta emot genom Jesu rättfärdighet, se vers 1. Den grammatiska konstruktionen pekar även fram mot vers 5-7. 
Alltså har hans gudomliga kraft gett (skänkt) oss allt vi behöver för liv och gudsfruktan dvs. allt som leder till ett överflödande liv i helig vördnad och hängivenhet för Gud genom kunskapen om den specifika personliga erfarenheten av denne som har kallat oss till sin egen ära (härlighet) och godhet (ärbarhet, dygd, kraft, renhet; höga moraliska standard). 
Genom dem ära och helighet har han gett oss enormt stora och dyrbara löften, så att ni genom att ta till sig dem och agera efter dem kan få del av Guds natur, efter att ha flytt från det fördärv (förgängelse, ruttenhet) som finns i världen på grund av det onda begäret (längtan efter det förbjudna). 
Men också av just denna anledning tack vare löftena och relationen med Jesus som ger ära och helighet, se vers 3-4, då ni samtidigt gjort allt ni kan med all iver ansträngt er till det yttersta: Förse er tro med (ge riklig näring till er förtröstan genom; klä er trofasthet i) godhet(dygd) hög moral vars karaktär visar sig i praktisk handling – genom (i) godheten utvecklas ju kunskapden personliga erfarenheten av Jesus, 
genom (i) kunskapen som kommer i en levande relation med Jesus utvecklas sedan självbehärskning(självkontroll), genom (i) självbehärskningen utvecklas uthållighet(ståndaktighet) så att ni kan stå fasta och stanna kvar även under prövningar, genom (i) utövandet av uthålligheten utvecklas gudsfruktan(fromhet) ett liv i helgelse som behagar Gud, 
genom gudsfruktan i den levande relationen med Gud utvecklas syskonkärlekgr. philadelphia – broderskärleken som består av tillgiven vänskap, se Rom 12:10; 1 Pet 3:8, genom (i) syskonkärleken utvecklas till sist osjälvisk och utgivande kärlek(gr. agape) till alla människor. 
För när ni har (redan äger) alla dessa sju kvaliteter – dvs. hög moralisk standard, kunskap, självkontroll, uthållighet, gudsfruktan, syskonkärlek och kärlek och de ständigt växer (förökas), så gör (ställer) det er varken förhindrar det er att ni blir overksamma eller utan frukt i kunskapen om i strävan att personligen lära känna vår Herre Jesus den Smorde (Messias, Kristus). 
För den som saknar dessa vem det än är som inte alltid har dessa kvaliteter närvarande är blind, han är ständigt andligt närsynt han ser bara det jordiska som är nära honom, inte det himmelska perspektivet då han har glömt att han blev renad (ordagrant: fick tag på glömskan om reningen) från sina tidigare (gamla) synder. 
Därför, mina syskon (bröder och systrar i tron), gör ert yttersta för att befästa er kallelse och utkorelse. Kallelsen äger rum när vi tar emot Jesus, medan utkorelsen skedde innan världen skapades. Båda två utgår från Gud och har sin källa i honom, men den troende bekräftar dem genom att växa, och Andens frukt (Gal 5:22-23) ger påtagliga bevis för det nya livet. För om ni gör det ska ni aldrig, nej aldrig någonsin, falla. 
På det sättet ska ni rikligen få allt ni behöver för ert intåg (er ankomst) till vår Herre och Frälsare Jesu den Smordes (Kristi) eviga rike. Tre gånger i följande verser talar Petrus om att komma ihåg andliga sanningar. Drygt 30 år tidigare hade Jesus förutsagt att Petrus skulle dö martyrdöden, se Joh 21:18-19. Petrus visste att stunden för hans uppbrott var nära, se vers 14. 
Därför tänker jag ständigt påminna er om detta, trots att ni redan vet det och är befästa i den sanning som ni har. 
Jag ser det som min plikt att väcka (aktivera, skaka liv i) er med mina påminnelser så länge jag är kvar i detta tält. Vår jordiska kropp liknas vid en förgänglig temporär boning. 
Jag vet att jag snart ska lägga av mig mitt tält jordiska kropp. Det har vår Herre Jesus den Smorde (Messias, Kristus) visat mig. 
Men jag vill göra vad jag kan för att ni också efter min bortgång (uttåg – gr. exodus) alltid ska minnas detta. 
När vi berättade om vår Herre Jesu den Smordes (Kristi) kraft och personliga ankomst Jesu förvandling och närvaro på förklaringsberget, se Mark 9:1-13, byggde vår berättelse inte på några listigt hopdiktade sagor. Det var inga fantasiberättelser som många gnostiker använde sig av för att dra åhörare och väcka intresse, se 2 Pet 2:3. Nej tvärtom, vi såg med egna ögon hans majestät (gudomliga, konungsliga auktoritet och storslagna kraft). 
För vi var med när han fick ta emot ära och härlighet från (intill, alldeles bredvid) Gud, Fadern. En röst kom från denna majestätiska härlighet i det ljus som strålade över Jesus: ”Detta är min Son – min Älskade. I honom har jag min glädje (behag; honom är jag belåten med).” Matt 3:17 
Vi Petrus, Jakob och Johannes hörde den rösten som kom från himlen Guds tron, för vi var med honom på det heliga berget. Matt 17:1-9; Mark 9:2; Luk 9:35 
Och vi har också profeternas mycket pålitliga ord. Förutom Petrus ögonvittnesberättelse på förklaringsberget har vi alla profetiorna i Gamla testamentet som vittnar om att Jesus skulle komma. Ni gör helt rätt i att ständigt undersöka (ta fasta på, ge akt på) profetiorna, de lyser som en lampa på en mörk (moraliskt förmörkad) plats, tills dagen gryr och morgonstjärnan Jesus, se Upp 22:16 går upp i era hjärtan. 
Framför allt (först och främst) måste ni förstå att ingen profetia i Skriften har sitt ursprung från någons egen fantasi (inbillning). 
Ingen profetia har någonsin kommit som resultat av mänsklig vilja, utan ledda (burna, drivna) av den helige Ande har människor talat burit fram och förmedlat ord från Gud. 
