2 Krönikeboken.
34.
Josia (hebr. Joshijaho) var 8 år när han blev kung, och han regerade 31 år i Jerusalem. 
Han gjorde det som var rätt i Herrens (Jahvehs) ögon och vandrade på sin fader Davids vägar och vek inte av vare sig åt höger eller åt vänster. 
I sitt 8:e regeringsår, medan han ännu var ung, började Josia söka sin fader Davids Gud, och i det tolfte året började han rena Juda och Jerusalem från offerhöjderna och asherapålarna och från de snidade och gjutna avgudabilderna. 
Baalsaltarna bröts ner inför honom, solstoderna som stod på dem högg han ner, och asherapålarna och de snidade och gjutna avgudabilderna slog han sönder och krossade till stoft, som han strödde ut på de mäns gravar som hade offrat åt dem. 
Och prästernas ben brände han på deras altaren. Så renade han Juda och Jerusalem. 
I Manasse, Efraims och Simeons städer ända till Naftali genomsökte han överallt husen. 
Och sedan han hade brutit ner altarna, krossat asherapålarna och avgudabilderna till stoft och huggit ner alla solstoder i hela Israels land återvände han till Jerusalem. 
I sitt 18:e regeringsår, medan han höll på att rena landet och templet, sände kung Josia i väg Shafan, Asaljas son, och stadens ledare Maaseja och kanslern Joach, Joachaz son, för att få Herrens (Jahvehs), sin Guds (Elohims), hus i ordning. 
De gick till översteprästen Hilkia (hebr. Chilqijaho) och lämnade pengarna som hade kommit in till Guds hus och som leviterna som höll vakt vid tröskeln hade samlat in från Manasse, Efraim och hela det övriga Israel, liksom från hela Juda och Benjamin och från Jerusalems invånare. 
De överlämnade dem till de män som tjänstgjorde som förvaltare i Herrens (Jahvehs) hus. Dessa gav sedan pengarna till de arbetare som var sysselsatta vid Herrens (Jahvehs) hus med att reparera och förstärka byggnaden. 
Timmermännen och byggnadsarbetarna fick pengarna för att köpa in huggen sten samt trävirke till stag (tvärslår; för att hålla ihop) och balkar som skulle användas för att timra upp de hus som Juda kungar hade förstört. 
Männen utförde sitt arbete med plikttrohet. Förmän över dem och arbetsledare var Jahat och Obadja, leviter av Meraris släkt, och Sakarja och Meshullam av kehatiternas släkt. Alla dessa leviter var skickliga musiker. 
De hade också tillsynen över bärarna och över dem som arbetade vid de olika göromålen. Några av leviterna var också skrivare, förmän och dörrvakter. 
När de tog ut pengarna som hade flutit in till Herrens (Jahvehs) hus, fann prästen Hilkia (hebr. Chilqijaho) Herrens (Jahvehs) Torah-rulle som hade blivit given genom Mose. 
Då sa Hilkia (hebr. Chilqijaho) till skrivaren Shafan: ”Jag har funnit Torah-rullen i Herrens (Jahvehs) hus.” Hiskia gav boken åt Shafan. 
Shafan bar boken till kungen och lämnade sin redogörelse till honom. Han sa: ”Dina tjänare har gjort allt som de har fått i uppdrag att göra. 
De har tömt ut de pengar som fanns i Herrens (Jahvehs) hus och har överlämnat dem åt förmännen och arbetarna.” 
Skrivaren Shafan berättade också för kungen: ”Prästen Hilkia (hebr. Chilqijaho) har gett mig en bok.” Och Shafan läste ur den inför kungen. 
När kungen hörde Torahns (undervisningens) ord, rev han sönder sina kläder. 
Och kungen befallde Hilkia (hebr. Chilqijaho) och Achiqam, Shafans son, och Abdon, Mikas son, och skrivaren Shafan och Asaja, kungens tjänare, och sa: 
”Gå och fråga Herren (Jahveh) för mig och för dem som är kvar av Israel och Juda om det som står i den bok som man nu har funnit. Herrens (Jahvehs) vrede är stor, och den är utgjuten över oss, därför att våra fäder inte har hållit Herrens (Jahvehs) ord och inte har gjort allt som är föreskrivet i denna bok.” 
Och Hilkia (hebr. Chilqijaho) och de som kungen hade utsett gick till profetissan Huldah (hebr. Choldah), hustru till Shallum, klädkammarvaktaren, som var son till Tokehat, Hasras son. Hon bodde i Jerusalem, i Nya staden. Och de talade med henne så som de hade blivit tillsagda. 2 Kung 22:14 
Då svarade hon dem: ”Så säger Herren (Jahveh), Israels Gud: Säg till den man som har sänt er till mig: 
Så säger Herren: Se, över denna plats och över dem som bor här ska jag låta olycka komma, alla de förbannelser som är skrivna i den bok som man har läst för Juda kung. 
De har övergett mig och tänt offereld åt andra gudar och väckt min vrede genom alla sina händers verk, därför ska min vrede utgjutas över denna plats och ska inte utsläckas. 
Men till Juda kung, som har sänt er för att fråga Herren (Jahveh), till honom ska ni säga: Så säger Herren (Jahveh), Israels Gud, om de ord du har hört: 
Eftersom ditt hjärta veknade och du ödmjukade dig inför Gud när du hörde hans ord mot denna plats och mot dem som bor här, ja, eftersom du ödmjukade dig inför mig och rev sönder dina kläder och grät inför mig har jag också hört dig, förkunnar (säger, proklamerar) Herren (Jahveh). 
Jag ska samla dig till dina fäder, och du ska samlas till dem i din grav med frid. Dina ögon ska slippa se all den olycka som jag ska låta drabba denna plats och dem som bor här.” Och de vände tillbaka till kungen med det svaret. 
Då sände kungen bud och kallade samman alla de äldste i Juda och Jerusalem. 
Och kungen gick upp i Herrens (Jahvehs) hus med alla Juda män och Jerusalems invånare, med prästerna och leviterna och allt folket, från den störste till den minste. Han läste upp för dem allt som stod i förbundsboken som man hade funnit i Herrens (Jahvehs) hus. 
Och kungen steg fram på sin plats och slöt inför Herrens (Jahvehs) ansikte det förbundet att de skulle följa Herren (Jahveh) och hålla fast vid hans bud, hans vittnesbörd och stadgar av hela sitt hjärta och av hela sin själ och göra efter förbundets ord, som var skrivna i denna bok. 
Han lät alla som fanns i Jerusalem och Benjamin träda in i förbundet. Och Jerusalems invånare handlade efter Guds, sina fäders Guds, förbund. 
Josia avlägsnade alla avgudar i de länder som tillhörde Israel och befallde alla som fanns i Israel att tjäna Herren (Jahveh), sin Gud (Elohim). Och så länge han levde vek de inte av från Herren (Jahveh), sina fäders Gud (Elohim). 
