Lukas.
11.
En gång var Jesus på en viss plats och bad. När han hade avslutat sin bön sa en av hans lärjungar till honom: ”Herre, lär oss att be, precis som Johannes lärde sina lärjungar.” Jesus är på väg till Jerusalem, se Luk 9:51. Han har just besökt Marta och Maria i Betania och är antingen kvar där eller på någon annan plats i närheten av Jerusalem. Det var inte ovanligt att olika judiska grupper hade egna böner. Inom judendomen finns amidah, en daglig bön med arton välsignelser, och det verkar som om Johannes Döparen också hade lärt sina lärjungar en skriven bön. 
Då sa han till dem: ”När ni ber (vill be, ska be), säg så här: ______ ’Fader gr. pater, den bokstavliga innebörden av roten pa är någon som ger näring, beskyddar och uppehåller! Låt ditt namn bli helgat (helgat vare ditt namn). 5 Mos 4:39 Låt ditt rike komma (kom/etablera – ditt kungarike)! 
Ge oss var dag, vårt dagliga fysiska och andliga bröd. 
Och förlåt oss våra synder, för också vi själva förlåter var och en som står i skuld till oss. Och led (för) oss inte in i frestelse (prövning).’ ” Grekiska peirasmos har en bred betydelse av både prövning och frestelse. Den nyansskillnad som finns mellan de svenska orden finns inte i grekiskan. Gud själv frestar ingen, utan det är den onde och vårt kött som frestar oss att synda, se Matt 6:13; 26:41; Jak 1:13-14. Det är därför vi behöver vara bedjande. Däremot kan Anden föra oss in i situationer där vår tro prövas, se Luk 4:1-2. ______ I Bergspredikan några år tidigare undervisade Jesus om bön, och förklarade då att bön varken är någon uppvisning eller rabblande av tomma ord, se Matt 6:7-13; 7:7-11. Denna version är kortare än Matteus i de flesta manuskript, men innehåller samma huvudpunkter. Det finns några skillnader i ordval: Lukas har ”synder” (gr. hamartia), medan Matteus har ”skulder” (gr. opheilema), se Matt 6:12. 
Sedan sa han till dem och Jesus fortsätter nu att undervisa om bön genom att ge två liknelser: ”Anta att någon av er har en vän, och ni går till honom mitt i natten och säger till honom: ’Käre vän, kan du låna mig tre bröd limpor, 
en god vän till mig som är på resa har kommit förbi och jag har inget att sätta fram åt honom.’ 
Då kanske han där inne svarar: ’Lämna mig i fred. Dörren är redan låst, och jag har barnen hos mig i sängen. Jag kan inte stiga upp och ge dig något.’ 
Jag säger er, även om han där inne inte stiger upp och ger honom något för vänskaps skull, så gör han det därför att den som frågar är så påträngande, och han ger honom allt vad han behöver. 
Därför säger jag er: Be fråga gång på gång, så ska det ges åt (tilldelas) er. Sök leta och undersök gång på gång, så ska ni finna. Bulta knacka gång på gång, så ska det öppnas för er. 
För var och en som ber och fortsätter att fråga, han får tar aktivt och villigt emot, och den som söker och fortsätter att leta och undersöka, han finner alltid mer, och för den som bultar och fortsätter att knacka ska det öppnas (öppnas upp).” Poängen med liknelsen är att om vi har tro för att vår vän ska öppna dörren mitt i natten när vi bultar på hans dörr, hur mycket mer ska inte vår himmelske Fader låta oss få bönesvar när vi ber till honom. Vers 9-10 har vardera sex verb symmetriskt uppställda i tripletter. Den aktiva presensformen (fortsätt be, sök och bulta) visar att det handlar om uthållig bön. Passivformen i futurum (ska ges och ska öppnas) i vers 9 ramar in och indikerar att Gud är subjektet, dvs. han är den som kommer att ge bönesvar och han är den som kommer att öppna upp dörrar. Det förstärks av att sista verbet i vers 10 också är i passiv form. De grekiska orden för att finna och att öppna används i båda verserna, däremot skiljer sig orden åt i slutet på första strofen i varje vers: i vers 9 står ordet för att ge/tilldela (didomi), medan vers 10 har ordet för att få och ta emot (lambano). Verbformerna visar att det som blir givet (i passiv form) här uppmanas att villigt tas emot (i aktiv form). Se även Jak 4:8. 
”Finns det någon far bland er som skulle ge sin son en orm när han ber om en fisk, 
eller en skorpion när han ber om ett ägg? 
Om nu ni som är onda ni som började under ondskan – den syndfulla naturen – medvetet har sett till att ge era barn goda gåvor – hur mycket mer ska då inte er Fader i (utifrån; som är från) himlen dvs. er himmelske Fader ge den helige Ande åt dem som frågar och fortsätter att fråga honom?” 
Jesus drev ut en dövstum demon mannen var också blind, se Matt 12:22. När demonen hade drivits ut började mannen som varit stum att tala och folkskaran förundrades (häpnade, blev förvånade och fascinerade av Jesus). 
Men några av dem fariséerna från Jerusalem tillsammans med de lokala judiska ledarna i Kapernaum, se Mark 3:22; Matt 12:24 sa: ”Han driver ut demoner med hjälp av Beelsebul, de onda andarnas furste.” Beelsebul betyder bokstavligen ”flugornas herre”, ett annat namn för Satan. 
Andra ville pröva honom och begärde ett tecken från himlen. 
Men Jesus, som förstod deras tankar, sa till dem: ”Ett rike som splittras (på grund av inre stridigheter) ödeläggs, och ett hus som är delat faller (går under). 
Om nu Satan har kommit i strid med sig själv, hur kan hans rike då bestå? Jag frågar detta eftersom ni påstår att jag driver ut demoner med hjälp av Beelsebul. 
Om jag nu driver ut demoner med Beelsebul, med vems hjälp driver då era söner ut dem? De ska bli era domare. 
Men om det är med Guds finger (kraft) som jag driver ut demonerna, då är Guds kungarike redan här. När de anklagade Jesus för att använda satanisk kraft innebar det att de också anklagade sina ’egna söner’ – sina egna landsmän. Alla Jesu lärjungar var ju judar. Det kan vara så att översteprästen Skevas är en av dem som Jesus talar med här, och då syftar han på Skevas sju söner som sysslade med exorcism och ockulta besvärjelser, se Apg 19:13-16. 
När en stark man i det här fallet Satan, beväpnad från topp till tå, bevakar sitt palats är hans ägodelar säkra. Djävulen liknas här vid en stark man som bevakar sitt rike och håller sina ägodelar, människor, fångna och bundna. 
Men när den som är starkare Jesus kommer, attackerar och segrar över honom, så tar han ifrån honom alla vapen (hela sin rustning) som han hade satt sitt hopp till. Segraren fördelar sedan bytet befriar människorna som varit bundna av djävulen. 
Den som inte är med mig tar min sida och tror på mig är emot mig, den som inte samlar med mig engagerar sig i min seger och det jag gör, han skingrar. Det går inte att vara neutral i andliga frågor, tar man inte ställning för Jesus är man emot honom. Jesus fortsätter att tala och beskriver vad som sker med en människa som blivit befriad från onda andar, men inte bjudit in Jesus att vara herre i sitt liv. 
När en oren ande lämnar en människa, rör den sig över vattenlösa (torra) trakter och söker en temporär viloplats men hittar ingen. Då säger den: ’Jag vänder tillbaka till det hus jag lämnade.’ 
När den kommer tillbaka, ser den att huset är städat och iordningställt. 
Då går den bort och tar med sig sju andra andar, ännu ondare (värre, skadligare) än den själv, och de går in och bosätter sig (permanent) där. För den människan blir situationen nu ännu värre än den var från början.” 
När Jesus sa detta ropade en kvinna i folkskaran: ”Lycklig är den kvinna som har fött dig och fått amma dig!” Ordagrant ”saligt är det moderliv som burit dig och de bröst du har diat.” 
Men han svarade: ”Ja, men säg hellre: Saliga (lyckliga, välsignade, avundsvärda) är de som lyssnar till Guds ord och bevarar det.” Maria var välsignad, men inte primärt för att hon var Jesu mor, utan för att hon hade tagit till sig Guds ord. Det är den sista vintern före korsfästelsen och Jesus befinner sig i Judeen. Trots att han varit hos folket under flera år och de hört hans ord och sett alla under är de inte nöjda. De har nyss gett sken av att de skulle börja tro på honom bara han gjorde ett övernaturligt tecken från himlen, se vers 16. 
När folket strömmade till mer och mer, började han tala: ”Detta släkte är ett ont släkte. Det vill ha tecken mirakler som bevisar att han var sänd av Gud, men det ska inte få något annat tecken än Jona-tecknet. 
På samma sätt som Jona blev ett tecken för folket i Nineve, ska Människosonen bli ett tecken för detta släkte. Jesus syftade på sin egen död och uppståndelse som skulle bli ett tecken för dem så småningom. På samma sätt som Jona var i fisken tre dagar skulle Jesus uppstå från graven efter tre dagar, se Matt 12:39-40. 
Drottningen av Söderlandet ska uppstå vid domen tillsammans med människorna i detta släkte och döma dem. Hon en hedning kom från jordens yttersta gräns för att lyssna på Salomos vishet hon såg inga tecken – och här är mer vishet än Salomo! 
Folk från Nineve ska uppstå vid domen tillsammans med människorna i detta släkte och döma dem. De hedningarna i Nineve omvände sig utan att behöva se några tecken när Jona predikade – och här är mer nådefull predikan om omvändelse än Jona!” Här står Jesus, en som är större än både Salomo och Jona, mitt ibland dem. 
”Ingen tänder en lampa för att sedan ställa den på en undanskymd plats eller under sädesmåttet gr. modios – måttet som rymde knappt nio liter och som användes för att mäta upp torra varor. Man placerar den på ljushållaren så att den som kommer in kan se ljuset. Jesus är världens ljus, det lyser öppet inför alla. Det är inte undangömt i någon hemlig vrå. 
Kroppens lampa är ögat. Ögat är ofta en bild på hjärtat. När ditt öga är friskt (ogrumlat, fokuserat) får också hela din kropp ljus, men när det är fördärvat är det också mörkt i din kropp. Om en människa har äkta och rena motiv kommer hon att se Jesus och hela livet flödar av Guds ljus, annars bländar Jesu ljus och renhet. 
Se därför till att ljusskenet i dig inte är mörker. 
Om hela din kropp har ljus och ingen del är mörk, då blir den helt upplyst, som när lampans sken ger dig ljus.” 
Medan Jesus talade, bjöd en farisé honom att äta lunch hemma hos sig. Ordagrant ”dagens första måltid”, frukost eller tidig lunch. När han kom dit lade han sig till bords. Man satt inte utan låg till bords med fötterna vända bort från det halvmeterhöga bordet som ofta var u-format. På så vis kunde alla se varandra, och tjänarna kunde servera i mitten. Det var även en rangordning där de främsta platserna var närmast värden. Man låg på mattor och lutade sig mot sin vänstra armbåge och åt med höger hand. 
När farisén såg att Jesus inte tvättade sig före måltiden förundrades han (började han spekulera i orsaken till varför Jesus gjorde så). Enligt den judiska traditionen skulle man ceremoniellt rena sig genom att stänka vatten på ett speciellt sätt före en måltid. 
Då sa Herren till honom: ”Ni fariséer, ni rengör nu utsidan av bägaren och serveringsfatet, men ert inre är fullt av habegär (plundring) och ondska. 
Ni tänker dåraktigt (ologiskt)! Detta ord är inte ett skällsord, utan fokuserar på att någon är tanklös och inte resonerar logiskt. Jesus skulle aldrig gå emot sitt eget ord och kalla någon för ’dåre’, se Matt 5:22. Han vill utmana fariséerna att tänka själva och inte bara följa sin samtid och dåvarande traditioner. Har inte han som gjort utsidan också gjort insidan? 
Men ge det som finns där inne ge från hjärtat, ge av maten som finns i faten till de fattiga, så blir allt rent för er. Fariséerna ägnade sig åt yttre ceremoniella regler för att se rättfärdiga ut inför människor, men Jesus pekar på att de i stället måste ge från hjärtat och en sann kärlek till Gud och människor. Då blir även utsidan ren. 
Ve er uttryck för intensiv förtvivlan, fariséer! Ni ger tionde av mynta, vinruta och alla små kryddväxter (trädgårdsväxter), men missar rättvisan social rättvisa och medmänsklighet och kärleken till Gud. Ni borde göra det ena utan att försumma det andra. 
Ve er uttryck för intensiv förtvivlan, fariséer! Ni älskar de bästa platserna i synagogan där de kunde blicka ut över församlingen och att bli hälsade på torgen. 
Ve er uttryck för intensiv förtvivlan! Ni liknar omärkta gravar som människor råkar gå över utan att veta om det och blir ceremoniellt orena.” Se även Matt 23:27-28. 
En av de laglärda som tolkade Moseböckerna och lärde ut regelverket för hur de skulle fullföljas in i minsta detalj sa då till Jesus: ”Lärare, när du säger dessa saker förolämpar du även oss.” 
Jesus svarade: ”Ja, ve uttryck för intensiv förtvivlan, också över er laglärda! Ni lägger tunga bördor (ryggsäckar med packningar) på människorna med mänskliga regler och bud, men själva rör ni inte ett finger för att lätta på bördorna. 
Ve er uttryck för intensiv förtvivlan! Ni bygger gravar (monument, minnesplatser) till profeterna som era fäder mördade. 
Ni är vittnen och ger ert fulla stöd till vad era förfäder gjorde. De dödade ju profeterna, och ni bygger deras gravar. De fokuserade mer på att ära profeternas gravar, det yttre, men ignorerade deras budskap. 
Därför har Guds vishet sagt: Jag ska sända dem profeter och apostlar, och en del av dem ska de mörda och förfölja. I Lukasevangeliets fortsättning, Apostlagärningarna, beskrivs hur flera av apostlarna får lida martyrdöden för sin tro. 
Så ska detta släkte hållas ansvariga för alla profeters blod som är spillt sedan världens nedkastande gr. apo kosmos katabole – dvs. från syndafallet då Guds ordnade världssystem raserades, 
från Abels blod ända till Sakarjas blod, han som blev dödad mellan altaret och templet. Abel dödades av sin bror Kain på grund av sitt rättfärdiga offer till Gud, se 1 Mos 4:10. Det är troligen prästen Sakarja som stenades till döds vid templets förgård, se 2 Krön 24:20-25:7. 
Ve er uttryck för intensiv förtvivlan, laglärda! Ni har tagit bort nyckeln till kunskap om Gud och frälsningen, och ersatt den med era religiösa traditioner som är tunga bördor. Själva har ni inte gått in, och ni har hindrat dem som var på väg in.” Det religiösa ledarskapet var inte bara ohjälpsamt, utan blev ett hinder för dem som verkligen sökte Gud. Deras religiösa system var inte bara neutralt; det verkade mot Gud. När sanningen avslöjas finns omvändelsens väg ut till frihet och förlåtelse. Tyvärr valde de inte den vägen och resultatet blev ett bittert hat mot Jesus. De var själva avslöjade och gör nu allt för att hitta något fel hos Jesus. Samma ord som beskriver hur Herodias höll fast vid hatet mot Johannes Döparen, se Mark 6:16, används i nästa vers för de judiska ledarnas bitterhet mot Jesus. I Gal 5:1 översätts samma ord ”slavok”, i kontrast till friheten i Jesus. 
När Jesus hade gått ut därifrån från fariséns hus, började de skriftlärda och fariséerna ansätta honom bittert (hatet mot honom fick ett djupare fäste inom dem och blev som ett slavok som band dem). De överöste honom med många frågor (som han skulle svara direkt på, utan betänketid och möjlighet att göra någon utläggning), 
medan de låg på lur och väntade på att han skulle råka säga något som de kunde anklaga honom för. 
