Uppenbarelseboken.
15.
Och jag såg ett annat stort och förunderligt tecken i himlen: sju änglar med sju plågor, de sista, för med dem når Guds vrede sin fullbordan. 
Och jag såg liksom ett glashav som beskrivs i Upp 4:6 blandat med eld som inte Johannes nämnt tidigare, elden kan syfta på den stundande domen, och på glashavet stod de som hade besegrat vilddjuret och dess bild och dess namns tal som var 666, se Upp 13:17. Denna grupp beskrevs i Upp 7:9-17. De har Guds harpor i händerna 
och sjunger Guds tjänare Moses sång och Lammets sång: Stora och underbara är dina gärningar, Herre Gud Allsmäktig. Rätta och sanna är dina vägar, du folkens Kung. 
Vem skulle inte vörda dig, Herre, och prisa ditt namn? Bara du är helig, och alla folk ska komma och tillbe inför dig Ps 86:9, för dina rättfärdiga domar har uppenbarats. 
Efter detta såg jag hur templet i himlen, vittnesbördets tabernakel, öppnades. För andra gången öppnas templet i himlen. Första gången var det i samband med den sjunde basunen, se Upp 11:19. Serien med de sju vredesskålarna startar alltså när den sjunde basunen ljuder, se Upp 11:15. 
De sju änglarna med de sju plågorna kom ut ur templet, klädda i skinande rent linne vissa manuskript har ”klart skinande stenar”, se även Upp 4:3 och med bälten av guld runt bröstet. 
En av de fyra varelserna gav de sju änglarna sju skålar av guld, fulla av vrede från Gud som lever i evigheters evighet. 
Templet fylldes med rök från Guds härlighet och makt. Rök symboliserar ofta Guds närvaro, se 2 Mos 40:34-38. Ingen kunde gå in i templet förrän de sju änglarnas sju plågor hade nått sitt slut fullbordat sitt syfte. 
