Matteus.
6.
Jesus fortsätter att undervisa folkskaran och lärjungarna, se Matt 5:1: ”Var på er vakt (tänk på detta)! När ni gör goda gärningar praktiserar rättfärdighet som bl.a. innebär att ge, be och fasta, gör det inte för att bli sedda av människor. Om ni gör det om det är ert motiv har ni ingen lön belöning att vänta hos er Fader som är i himlarna.” Denna vers motsäger inte Matt 5:16, eftersom motivet där är att ge Gud äran. 
”Därför, när du ger en gåva (allmosa – gr. eleemosune; när du av medkänsla vill utöva välgörenhet; ger till de fattiga), ska du inte basunera ut det så (just på det sätt) som de skenheliga (hycklarna) gör dvs. de som låtsas och bara utför ett skådespel i synagogorna och på gatorna för att bli uppmärksammade (lovordade, prisade) av människor. Jag säger er sanningen: De har fått ut sin lön. 
Nej, när du ger en gåva (allmosa) när du i medkänsla utövar välgörenhet – låt då inte din vänstra hand veta vad den högra gör, 
detta så att din gåva (allmosa) får vara i det fördolda att din medkänsla alltid får möjlighet att ske och verka invärtes i det hemliga – gr. kryptos. Då ska din Fader, som ser han som alltid är vaksam på vad som finns och sker i det fördolda, öppet belöna (gottgöra) dig.” Samma avslutande fras återkommer efter undervisningen om bön och fasta i vers 6 och snarlikt i vers 18. Vissa handskrifter har ytterligare några ord en to phanero (i det synliga) på alla dess tre ställen. 
”Och när ni ber (vill be) tillbe, umgås och samtala med Gud ska ni inte vara som de skenheliga (hycklarna – dvs. de som låtsas och bara utför ett skådespel). För de älskar (har en stark vänskapskärlek till) att stå och be i synagogan och i gathörnen för att synas inför imponera på människor. Jag säger er sanningen: De har fått ut sin lön. 
Nej, när du ber (vill be) umgås med Gud, se vers 5, gå då in i din kammare (ditt mest privata rum; din skattkammare), stäng din dörr och be sedan till din Fader som är i det fördolda. Då ska din Fader, som ser han som alltid är vaksam på vad som finns och sker i det fördolda (gr. krypto), öppet belöna (gottgöra) dig.” Det grekiska ordet proseuchomai beskriver bön som tillbedjan, hängivenhet och förtrolighet med Gud, se vers 5, 6, 7 och 9. Här talar Jesus specifikt om enskild bön och hjärtats inställning, men det utesluter inte gemensam bön, se Matt 14:19; 15:36; Apg 1:24; 3:1; 4:24-30. Vanligtvis bad man i det övre rummet eller på taket, se Apg 1:13; 10:9. Här används ett speciellt ord för kammare, gr. tameion. Det beskriver ett inre rum där de mest värdefulla tillgångarna förvarades, se Luk 12:3, 24. Ordet är besläktat med verbet temno som ordagrant betyder ”att dela/fördela” och skulle kunna tolkas som att varor och tillgångar fördelas och distribueras från ett förråd. Jesus antyder att i bönen förmedlas himmelska skatter och rikedomar till bedjaren. 
Men när ni ber ska ni inte rabbla tomma (upprepa innehållslösa) ord som hedningarna gör, för de tror (tänker, anser, antar) att de på grund av sin mångordighet sitt ordflöde och myckna prat ska bli bönhörda. 
Likna inte (ta inte efter; var inte som) dem, för er Fader vet (har sett) vad ni behöver innan ni frågar honom om det. I vers 7 används det ovanliga grekiska ordet battologeo, där den sista delen av ordet utgörs av logos (ord, resonemang). Batto kan härledas till namnet Battus som skulle kunna syfta på kungen från Kyrene (som lär ha stammat) eller en författare som var känd för sina långa och uttråkande dikter. Betydelsen är dock hjärtlösa mekaniska böner som repeteras om och om igen. 
Be därför så här: Eftersom det i vers 5-6 talas om den personliga relationen och i vers 7-8 om att inte rabbla böner, är bönen som nu följer en ”mall”, dvs. en mönsterbild för hur vi kan be. Jesus erbjuder sina lärjungar att i förtrolighet närma sig Fadern, bekänna hans storhet och därefter lägga fram de mänskliga behoven. Det är enkla och ärliga böner som utgår från hjärtat som rör vid Faderns hjärta. ______ Vår Fader, som är i himlarna! Låt ditt namn bli helgat (helgat vare ditt namn). 5 Mos 4:39 
Låt ditt rike komma (kom/etablera ditt kungarike)! Låt din vilja ske (ske din vilja), såsom i himlen, så också på jorden. Vers 9-10 är en kiasm som ramas in av två fraser med himlarna/himmel. Centralt finns tre verb, två passiva imperativ omgärdar ett aktivt imperativ. Den centrala frasen är ordagrant: ”Kom riket ditt”. Bönen rör sig från himlarna till jorden. Pluralformen i vers 9 beskriver Gud som hela universums Gud, se 2 Kor 12:2-4. Den bokstavliga innebörden av roten pa i grekiska ordet för Fader, pater, är någon som ger näring, beskyddar och uppehåller, se även Gal 4:6. Gr. hagiazo innebär att heliggöra och avskilja som speciellt och dyrbart – dvs. att vörda Guds namn som betecknar allt han är och står för. Guds rike, där Jesus är den Smorde Konungen, består av rättfärdighet, frid och glädje, se Rom 14:17. Här på jorden har vi människor fått auktoritet att råda – i himlen sker Guds önskade vilja fullt ut. 
Ge oss i dag vårt dagliga fysiska och andliga bröd. Det grekiska adjektivet epiousios (som beskriver brödet) förekommer bara i Herrens bön. Förutom ”dagliga” kan det även avse ”morgondagliga” eller hänvisa till mängd, som i den syriska översättningen Peshitta där det står: ”det bröd vi behöver”. Vår himmelske Fader är källan till vårt levebröd, se 2 Mos 16:21; Ps 78:24; Ords 30:8; Matt 4:4; Joh 6:27, 35, 58; Jak 4:3. 
Och förlåt oss lös oss från våra skulder (gr. opheilema), som också vi har förlåtit dem som står i skuld till oss (ordagrant: som också vi löste våra gäldenärer). Att förlåta (gr. aphiemi) innebär att sända bort, släppa iväg, avstå ifrån och efterskänka. Det är Gud som förlåter först, men för att den förlåtelsen ska vara bestående, kan vi inte bära på oförrätter mot andra människor. Detta förtydligas i en kommentar direkt efter bönen i vers 14. 
Och för oss inte in i frestelse (prövning), utan rädda oss (ryck/dra oss in till dig; befria oss) från den onde (det onda). Grekiska peirasmos har en bred betydelse av både prövning och frestelse. Den nyansskillnad som finns mellan de svenska orden finns inte i grekiskan. Gud själv frestar ingen, utan det är den onde och vårt kött som frestar oss att synda, se Matt 26:41; Jak 1:13-14. Det är därför vi behöver vara bedjande. Däremot kan Anden föra oss in i situationer där vår tro prövas, se Luk 4:1-2. Senare handskrifter har en lovprisande avslutning som har likheter med 1 Krön 29:11. För ditt är riket och makten och äran i evighet. Amen. 
Jesus utlägger vers 12 om förlåtelsens avgörande betydelse: För om ni skulle förlåta människorna deras överträdelser (felsteg, förbrytelser – gr. paraptoma) ska också er himmelske Fader förlåta er, 
men om ni inte skulle förlåta människorna, ska inte heller er Fader förlåta er era överträdelser (felsteg, förbrytelser). I vers 14-15 används inte ”skulder” som i vers 12, utan ett ord vars verbform har betydelsen: ”att falla vid sidan om”. Människors överträdelser (medvetna eller omedvetna) är felsteg som gör att de faller från att göra det som är rätt enligt Guds bud. Om vi ber Gud efterskänka våra skulder (vers 12), men samtidigt vägrar att släppa andras felsteg och förbrytelser, blir konsekvensen att Gud inte kan lösa oss från vår skuld eller förlåta våra felsteg, se Matt 18:23-35; Mark 11:25. 
”Och när ni fastar under tider då ni väljer att fasta, var då inte som hycklarna de skenheliga som bara agerar som skådespelare. För de ser dystra ut och vanställer sitt utseende för att visa människorna att de fastar. Jag säger er sanningen: De har fått ut sin lön. 
Nej, när du fastar, smörj då in ditt huvud med olivolja och tvätta ditt ansikte uppträd som vanligt 
så att du inte visar inför människorna att du fastar, utan bara inför din Fader som är i det fördolda (osynliga – gr. kryphaios). Då ska din Fader, som ser han som alltid är vaksam på vad som finns och sker i det fördolda (osynliga), öppet belöna (gottgöra) dig.” Rättrogna judar fastade två dagar i veckan, måndag och torsdag. Att inte smörja sig var ett yttre sätt att visa sorg, se Dan 10:3. Att smörja olja på huvudet för tankarna till glädje och fest (Ps 23:5) – Guds närvaro är inbjudande och glädjefylld, se Ps 16:11. Förmaningarna i dessa verser riktar sig mot den dystra inställningen till fastan och motivet att ”visa” det inför människorna (som här främst syftar på icke-troende). Här finns inget förbud att prata med andra troende om bön och fasta. Tvärtom – den första församlingen bad och fastade tillsammans inför viktiga beslut, se Apg 13:2-3; 14:23. 
”Samla er inte skatter (dyrbarheter; förrådshus med rikedomar) här på jorden, där mal och rost alltjämt förstör och där tjuvar ständigt bryter sig in och stjäl, 
utan samla er skatter i himlen, där varken mal eller rost förstör och där tjuvar inte bryter sig in eller stjäl. 
Nu vänder Jesus sig direkt till var och en: För där din skatt det du värderar högst är, där kommer också ditt hjärta att vara. Det var vanligt att man byggde förrådsbyggnader för att magasinera ägodelar som utgjorde investeringar inför framtiden. Ofta bestod dessa av dyrbara kläder (som mal förstörde) och konstföremål i metall (som rostade). I grekiskan är det en ordlek i vers 19-20 – verbet för att samla, thesaurizo, delar samma rot som substantivet för skatt/skatter, thesauros. På svenska skulle detta kunna åskådliggöras så här: ”Samla er inte samlingar här på jorden, utan samla er samlingar i himlen.” 
Kroppens lampa (ljuskälla) är ögat. Ögat speglar hjärtats inställning. Om ditt öga är friskt (ogrumlat, fokuserat, generöst) så får hela din kropp ljus. I ett rent hjärta med rena motiv flödar Guds ljus på alla områden, se Ef 1:18. Ordet friskt kan också betyda generöst, se Jak 1:5. Det står i kontrast till ett ”sjukt” öga i nästa vers. Ett friskt öga är generöst mot andra. Ordet friskt betyder också ogrumlat och fokuserat. Eftersom vers 24 talar om att det inte går att tjäna två herrar, handlar det om att helhjärtat tjäna Gud. 
Om ditt öga däremot är sjukt (ont, avundsjukt) blir det mörkt i hela din kropp. Om nu ljuset inom dig är förmörkat, hur djupt är då inte mörkret! Ordet sjukt (g. poneros) betyder något som är fördärvat och värdelöst, men har även betydelsen ondska och avundsjuka, se Matt 20:15. Den som ser ”generöst” på vad andra har och har blicken fäst på Gud blir själv tillfreds och tacksam över vad han faktiskt har, medan den som är självisk och tittar ”avundsjukt” på andra förbittrar sitt inre. 
Ingen kan tjäna två herrar. Antingen kommer han att hata den ene och älska den andre eller hålla sig till (vara nära) den ene och förakta (inte prioritera) den andre. Ni kan inte tjäna både Gud och mammon (förrädiska rikedomar, pengar, förmögenhet). Det kiastiska mönstret i vers 24 gör att versens centrum och betoning är att älska och hålla fast vid Gud. Det är grunden för att tjäna honom. 
På grund (som en följd) av detta att man inte klarar av att tjäna både Gud och mammon, se vers 24 säger jag er: Oroa (bekymra) er inte ”gå inte i bitar” – stressa inte upp er för ert liv, vad ni ska äta eller vad ni ska dricka, inte heller för er kropp, vad ni ska klä er med. Är inte livet mer än maten och kroppen mer än kläderna? Fil 4:6 
Se (titta noggrant) på himlens fåglar! De sår inte, skördar inte och samlar inte i lador, ändå föder er himmelske Fader dem ständigt. Är inte ni mycket mer värda än de? Även om fåglarna inte sår och skördar är de inte overksamma. De sjunger och lovprisar Gud, samlar mat och bygger bon. Slutsatsen är att om Gud upprätthåller fåglarna i sin skapelse, hur mycket mer ska han inte då försörja sina älskade barn. 
Vem av er kan genom att oroa (bekymra) sig lägga en enda aln till sin livslängd (längd)? En aln (gr. pechus) användes främst för att mäta längd men även tid. Den romerska alnen motsvarade 45 cm och ungefär som en mans underarm; avståndet mellan armbågen och långfingret. Tidsmåttet var inte helt definierat, men det beskrev en kort tid. Det kunde syfta på det korta ögonblick det tog att ta ett steg och röra sig framåt en aln. I förhållande till år kunde en pechys motsvara en timme eller en dag. Slutsatsen är att oro inte kan förlänga livet ens ett enda steg på vår livsvandring: några sekunder, timmar eller dagar. Oro kan inte heller göra stor förändring som att öka vår längd med en halvmeter.  Det finns även en koppling till nästa vers som Jesu åhörare kände till. Den som vevar upp garn som spunnits gör det mellan pekfingret och tummen och runt armbågen, vilket motsvarar en aln. 
När det kommer till kläder, varför oroar ni er? Studera (undersök noga, lär av) liljorna (de vilda blommorna) på marken, hur de växer. De arbetar inte (sliter inte hårt på gränsen till utmattning) eller spinner. 
Jag säger er att inte ens Salomo i all sin prakt (härlighet) var klädd som en av dem. 
Om nu Gud klär gräset på marken, som i dag grönskar och i morgon kastas i ugnen, hur mycket mer skulle han då inte klä er? Så liten (kortvarig) tro (trofasthet, förtröstan) ni har! 
Oroa er därför inte (gör er inte bekymmer) och säg: ’Vad ska vi äta?’ eller ’Vad ska vi dricka?’ eller ’Vilka kläder ska vi ta på oss?’ 
Allt detta jagar (strävar, frågar) ju hedningarna efter, och er himmelske Fader vet verkligen att ni behöver allt detta. 
Nej, sök först (längta, fråga och sträva främst efter) hans rike (kungarike, styre) Guds rike och hans rättfärdighet (rätt, rättvisa), så ska allt detta andra – mat, dryck och kläder också, se vers 31 ytterligare ges (förökas; läggas till) åt er. Guds rike är rättfärdighet, frid och glädje i den helige Ande, inte mat och dryck, dvs. det består inte i det yttre, se Rom 14:17. 
Oroa er därför inte (gör er alltså inte bekymmer) för morgondagen, för morgondagen får själv bära sin oro (bekymra sig; kommer att ta hand om sig själv). Var dag har nog av sin egen plåga (ondska, elakhet, svårighet – gr. kakia; ordagrant: tillräcklig för dagen är dess ondska).” 
