Psaltaren.
143.
En psalm sång ackompanjerad på strängar, av (för) David. Den grekiska översättningen Septuaginta har tillägget: ”när han flydde för sin son”, se Ps 3:1. ______ Herre (Jahveh), hör min bön, lyssna (vänd ditt öra) till mina vädjanden (enträgna, ödmjuka och innerliga böner om nåd), i din trofasthet, svara mig – i din rättfärdighet ... 
Inled inte en rättsprocess med din tjänare, för inför dig är ingen levande varelse rättfärdig Rom 3:22; Gal 2:16. 
För fienden har förföljt min själ (mig – hebr. nefesh) han har krossat mitt liv i grunden, han har fått mig att bo i mörkret, som de som har varit döda länge. Klag 3:6 
Min ande förtvinar i mig Ps 142:3, mitt hjärta är förskräckt i mig (är som förlamat). 
Jag kommer ihåg forna dagar ordagrant: ”dagar från öster” – anspelar på det som varit; begrundar (har tänkt på) lågmält reflekterar jag över ditt verk rekapitulerar allt det du gjort, talar samtalar förtroligt om dina händers agerande. Ps 77:13 
Jag sträcker mina händer mot dig i bön, min själ (mitt inre; hela min varelse) längtar efter dig som uttorkad jord ... Meningen är inte fullständig, det är en ”aposiopesis”. I stället för att beskriva hur uttorkad jord längtar efter vatten vill psalmisten att läsaren ska skapa en inre bild av torr jord som i glödhet värme desperat törstar efter vatten. Ett exempel på svenska är uttrycket: ”vänta bara ...” I stället för att avsluta meningen lämnas rum till läsarens fantasi att lägga till egna ord och då förstärks vad som just sagts. Selah. Antagligen ett avbrott för instrumentalt mellanspel, en paus för att begrunda vad som just har sjungits. Nu i vers 7-12 staplas i snabb följd tolv uppmanande verb i en desperat vädjan till Gud: 
Skynda att svara (se, uppmärksamma) mig, Herre (Jahveh), min ande orkar inte mer (min ande förgås; jag har ingen styrka kvar). Dölj inte ditt ansikte för mig, så att jag blir lik (liknar) dem som far (går) ner i graven (gropen). 
Låt mig få höra om (hörsamma, förstå) möta; uppmärksamt få erfara din nåd (omsorgsfulla kärlek) på morgonen, för på dig förtröstar (litar) jag. Låt mig personligen få veta (lära känna) visa mig den väg jag ska gå, för till dig lyfter jag upp min själ (mig själv, hela mitt liv, min inre människa). Ps 25:1 En ny dag gryr – David längtar efter nådens gryningsljus efter en tid i själens mörka natt, se vers 3. 
Rädda (ryck bort) mig från mina fiender, Herre (Jahveh), jag flyr till dig för skydd. 
Lär mig (egga/sporra mig; träna mig i) att göra din vilja (göra din villkorade nåd – hebr. ratson), för du är min Gud (Elohim). Låt din goda Ande som kommer med din välsignade närvaro leda mig in på jämn mark (in i rättrådighetens land – hebr. b-erets mishor). 
För ditt namns skull, Herre (Jahveh), uppliva mig ge mig andligt liv på nytt, se även Ps 119:25, 37, 50, 88, 93 – i din rättfärdighet, led min själ (mig, mitt liv, mitt inre) ut ur nöden denna trånga passage – denna känslomässigt pressade situation, 
och i din nåd (omsorgsfulla kärlek – hebr. chesed) tysta (hugg av; utplåna) mina fiender, och förgör alla dem som plågar min själ (mitt liv, mitt inre) – för jag är din tjänare. 
