Psaltaren.
47.
Till (för) ledaren. Beskriver någon som utmärker sig – som är strålande och framstående inom sitt område. Syftar dels på föreståndaren för tempelmusiken men även på Messias, den strålande morgonstjärnan, se Upp 22:16 och inledningen till Psaltaren. Av Korachs söner, en psalm sång ackompanjerad på strängar. 
Alla folk, klappa era händer (applådera)! Ropa till Gud (Elohim) med jublande hög röst väsnas triumferande inför honom! En ordagrann översättning från hebreiskan lyder ”Alla folk, klappa hand!”. Det är en uppmaning att stå enade i lovprisning inför Gud. Ordet för ljud/röst (hebr. qol) beskriver ofta ett högt rop, en signal eller buller. Det används även om shofarhornets stötar i vers 6, och ramar in psalmens första sektion tillsammans med ordet för jubel (hebr. rua), som också används i vers 2 och 6. 
För Herren (Jahveh), den Högste (Elion) som regerar över alla folk, är värd att fruktas (vördas, högaktas), han är en stor kung över hela jorden. 
Han lägger (talar – hebr. davar) och genom hans ord tvingas folk under oss, och hednafolk (länder) under våra fötter. Det vanliga hebreiska ordet för tala (hebr. davar) används här. Ordet har att göra med kommunikation men har en bredare betydelse i att skapa och orsaka följdeffekter. En del ser att ordet här och i Ps 18:48 är en homonym – ett ord som stavas likadant men har en annan betydelse. Det kan vara så, men oavsett finns kopplingen till ”att tala” i betydelsen ”att regera”. I Uppenbarelseboken har Jesus ett svärd i sin mun. Där och på flera ställen finns samma koppling mellan ord och makt, se Jes 2:3-4; Upp 1:16; 19:15. Den omedelbara kontexten och den troliga associationen för dem som sjöng psalmen i templet är hur Gud var med israeliterna när de intog Kanaans land. Samtidigt pekar den hebreiska verbformen i dessa verser på något som sker nu men som kommer att fullbordas i framtiden. 
Han utväljer åt oss vår arvedel vårt landområde, landet Israel, se Ps 105:11; 135:12; 136:21-22, Jakobs upphöjdhet Juda bergsbygd som han älskar Mal 1:1-3; Rom 9:13. Selah. Antagligen ett avbrott för instrumentalt mellanspel, en paus för att begrunda vad som just har sjungits. 
Gud har farit upp (blivit upphöjd) under ett larmande jubel (härskri), Herren (Jahveh), under det höga ljudet (rösten – hebr. qol) av shofar (horn, basun). Samma hebreiska ord för att fara/gå upp finns även i vers 10 och kan beskriva en kungs seger/kröning. I psalmens kontext har Gud stigit ned för att rädda sitt folk och när han stiger tillbaka upp på sin tron förtjänar han lovprisning, se även Ps 68:19; 98:6. Texten anspelar även på hur Herren steg ner på Sinai berg, se 2 Mos 19:16, 20. Här finns även en profetisk koppling till hur Jesus steg ned i ödmjukhet och vann segern på korset, se även Joh 3:13; Ef 4:9; 1 Thess 4:16-17. 
Lovsjung Gud (Elohim), lovsjung, lovsjung vår Kung, lovsjung. 
För Gud (Elohim) är kung över hela jorden, lovsjung med en välskriven sång (undervisning, vishet – hebr. maskil). Betydelsen av det hebreiska ordet maskil är osäker. Ordet kommer från ett verb med betydelsen att vara vis, och då att komma fram till ett rätt praktiskt beslut i komplexa situationer. Det har att göra med vishet men kan också vara en musikalisk term, eller skulle kunna betyda en välskriven sång. Följande tretton psalmer har detta ord i sin titel, se Ps 32:1; 42:1; 44:1; 45:1; 52:1; 53:1; 54:1; 55:1; 74:1; 78:1; 88:1; 89:1; 142:1. I den första av dessa vishetspsalmer sätts tonen: Rikt välsignad är den vars överträdelser förlåtits, vars synd är utplånad, se Ps 32:1. 
Gud (Elohim) regerar (är kung) över hedningarna, Gud (Elohim) har satt sig på sin heliga tron. 
Folkens furstar (ädla, villiga tjänare) har samlats, tillsammans med Abrahams Guds folk som alla folk ska bli välsignade i, se 1 Mos 12:1-3. För jordens sköldar folkens furstar; ledare som beskyddar, se även Ps 84:10-11 tillhör Gud, mäktigt (högt) har han gått upp (blivit upphöjd)! Ordet ”gått upp” är samma hebreiska ord alah som i ”farit upp” i vers 6. Det tredje och sista ”för” i psalmen förstärker Guds allmakt. Hedningar och judar förenas som ett folk, se Upp 21:24. 
