Hebreerbrevet.
12.
Just därför, eftersom vi nu är omgivna (har omgärdats) av en så stor sky av vittnen några exempel gavs i förra kapitlet, se Heb 11 och har lagt av (kastat bort) varje onödig och hindrande vikt – även synden som så lätt tynger ner oss författaren inkluderar sig själv – borde vi uthålligt i jämn takt löpa det lopp som ligger framför oss, 
samtidigt som vi uteslutande ända fram fixerar blicken på trons upphovsman (pionjär) och fullkomnare, Jesus, som för (alt. översättning: som i stället för) att möta den glädje som låg framför honom uthärdade ett kors utan att bry sig om dess skam – han som också har satt sig på höger sida om Guds tron: 
Tänk därför analyserande och reflekterande på honom som har uthärdat (stannat kvar uthålligt under) sådan rebelliskhet (motsägelse – gr. antilogia) fiendskap som opponerar sig och avsiktligt kommer fram till motsatt slutsats mot (in i) sig själv från (under) syndare, begrunda detta så att ni inte tröttnar skulle slita ut er och blir helt utmattade och tappar modet (ger upp; blir själsligt utmattade). Bilden som målas upp är inte ett sprinterlopp utan ett längre distanslopp som kräver uthållighet. Författaren kan också ha ett stafettlopp i åtanke, där vi nu löper vår delsträcka med stafettpinnen som var en brinnande fackla. Åskådarna är de som gått före och redan löpt sina lopp. Dessa har vittnat om vad de hört och sett, ofta med livet som insats och de sitter nu på idrottsarenan, som är fullsatt från nedersta läktaren ända upp till översta balkongerna (som man på den tiden just benämnde ”skyn”). Under den förberedande träningen användes vikter för att öka belastningen, men ingen atlet skulle komma på tanken att tävla med dessa vikter på sig – dessa lade man av sig. Innan deltagarna klev in på stadion klädde de av sig eftersom man tävlade helt naken. I följande stycke fortsätter brevskrivaren undervisa med hjälp av termer från sportens värld. För att kunna löpa uthålligt krävs förberedelse och träning. I vers 11 används det grekiska verbet gymnazo för att tränas och i vers 5, 7, 8 och 11 talas det om paideia – fostran. Här görs associationer till antikens gymnasium. Gymnastik härstammar från gymnazo, som i sin tur kommer från ordet för naken (gr. gymnos). Ett gymnasium var antikens institution för kroppslig träning, men även för utbildning och litterär skolning. Brevets mottagare hade fått lida för sin tro. 
Än har ni inte gjort motstånd ända till blods de hade förlöjligats, misshandlats och deras tillgångar hade konfiskerats, se Heb 10:32-34, dock hade de ännu inte lidit martyrdöden när ni kämpar mot synden, 
och ni har helt (fullständigt) glömt den uppmaning (uppmuntran) som riktas till er som söner som kommer till er på samma sätt som en far argumenterar, resonerar och för en dialog – gr. dialegomai – med sina söner/barn: Min son, förakta inte (ta inte lätt på) Herrens fostran (disciplinering, tuktan), tappa inte heller modet (duka inte under) när han tillrättavisar dig, 
för den Herren älskar fostrar (disciplinerar, tuktar) han, han pryglar (straffar, agar) ju var (varje) son som han tar emot välkomnar nära sitt hjärta och har kär. Citat från Ords 3:11-12, se även Job 5:17; Ps 89:31-33; Ps 118:18; Ords 15:10; Jak 1:2. 
När andra handskrifter: om – i grekiskan skiljer bara en bokstav ni håller ut ända fram till slutmålet under fostran (disciplinering, tuktan) – tänk på att Gud behandlar er som söner. För vilken son blir inte fostrad av sin far? 
Får ni inte fostran (disciplinering, tuktan) – något som alla de andra har fått sin del av – då är ni oäkta barn och inga riktiga söner. 
Dessutom så hade vi våra jordiska (köttsliga) fäder som uppfostrare, och vi respekterade (vördade) dem. Ska vi då inte så mycket mer underordna oss andarnas Fader så att vi får leva? 
För det var verkligen så att de våra fäder här på jorden fostrade oss en kort tid (ordagrant: några korta dagar) så som de ansåg lämpligt (efter det som enligt dem verkade bra). Mänsklig fostran baseras på ofullständiga bedömningar och tillfälligt temperament. Ibland orättvist, ibland för hårt, andra gånger för släpphänt. Han Gud, däremot som vår himmelske Fader som känner allas hjärtan, se Matt 6:9; 1 Kung 8:39; 1 Sam 16:7, gör det för vårt bästa på ett kombinerat sätt som ger oss fördelar på alla områden, för att vi ska få del av hans helighet. 
För stunden (gr. paron) verkar ju ingen fostran (disciplinering, tuktan) vara till glädje utan snarare till sorg (bedrövelse, smärta), men efteråt ger den – för dem som har tränats (gr. gymnazo) genom den – avkastning i form av rättfärdighetens fridsamma (rofyllda, välgörande) frukt. Frukt står liksom i Gal 5:22 och Jak 3:18 i singular. 
Styrk därför kraftlösa händer och svaga knän Jes 35:3. 
Gör stigarna raka för era fötter Ords 4:26, så att det som haltar inte går (skulle gå) ur led, utan istället (ännu hellre) blir (skulle bli) botat (helat). I många beskrivningar av antikens tävlingar, särskilt i pankration som var en kombination av brottning och boxning – beskrivs hur fötter vrids ur led. 
Sträva (sök ivrigt; jaga hängivet) efter frid med alla och efter helgelsen – utan den kommer ingen (utan vilken inte någon alls kommer) att se Herren. 
Se till (gr. episkopeo, jfr 1 Tim 3:1) vaka över ditt hjärta (Ords 4:23) så att ingen går miste om Guds nåd, att ingen bitter rot får växa upp och skada och smitta många, 
att ingen är sexuellt omoralisk som bryter förtroende och förbund eller oandlig som Esau Jakobs bror, se 1 Mos 25:33-34, som sålde sin förstfödslorätt för ett enda mål mat. 
Ni vet att när han sedan ändå ville ärva välsignelsen blev han avvisad. Han fann ingen möjlighet att ändra sig, trots att han sökte välsignelsen under tårar. Nu följer en jämförelse mellan det ursprungliga och det förnyade förbundet. De två bergen Sinai och Sion används i liknelsen. På berget Sinai fick israeliterna lagen under fruktan, se 2 Mos 19:10-20:26. I kontrast finns nu ett himmelskt Jerusalem på berget Sion genom Jesu blod. 
Ni har inte kommit till (närmat er) något ett fysiskt Sinai berg som man kan röra vid 2 Mos 19:12-13, ett berg täckt av eld 2 Mos 19:18, töcken, mörker, storm (oväder, åska), 
till basunljud och en röst som talade sådana ord att de som hörde den bad att få slippa höra mer. Folket fruktade Gud, se 2 Mos 19:16, och bad Mose fungera som medlare, se 2 Mos 20:19. 
De stod inte ut med det som befalldes: ”Även om det är ett djur som rör vid berget ska det stenas.” 2 Mos 19:12-13 
Så skräckinjagande var synen att Mose sa: Jag är skräckslagen och darrar. 5 Mos 9:19 
Nej, ni har i stället (närmat er) kommit till Sions berg, den levande Gudens stad, det himmelska Jerusalem i kontrast till Sinai berg som israeliterna kom till efter uttåget ur Egypten, se vers 18, till myriader (ordagrant ”tiotusentals”, beskriver också ett oräkneligt antal) av änglar samlade till fest (festival, gr. panegyris – ordet användes om de olympiska spelen) i kontrast till förskräckelsen då Gud visade sig på Sinai, 
till en samling av alla förstfödda en förstlingsfrukt, se Jak 1:18 som har sitt namn i himlarna, till Gud som är allas domare, till andarna av de rättfärdiga som har fullkomnats troende genom tiderna som har insomnat, och som väntar på att stå upp tillsammans med Jesus och ikläs en förhärligad uppståndelsekropp, se 1 Kor 15:35-54, 
till Jesus, förmedlaren av ett förnyat förbund det första förbundets medlare var Mose, och det renande blod som talar starkare än Abels blod. Det första förbundets blod var det offerblod som Mose vid Sinai stänkte på Israels folk. Förbundet med de återkommande syndoffren kunde aldrig rena från synd på det sätt som Jesu blod gör, se Heb 9:24-25. Abels blod ropar från marken efter hämnd, i kontrast till Jesu blod som ropar efter nåd och förlåtelse för våra synder, se 1 Mos 4:10. Abels offer av ett djur, till skillnad från Kains offer av grödor, är också en första svag skuggbild av Jesu blodsoffer, där Jesu blod talar mycket starkare, se 1 Mos 9:12-14. Detta är den femte och sista varningen i detta brev. För de andra se Heb 2:1-4; 3-4; 5:11-6:20; 10:19-39. 
Se till (var ständigt vaksamma så) att ni inte avvisar honom som talar. För om inte de israeliterna under ökenvandringen kom undan som avvisade honom när han varnade dem här på jorden, hur ska då vi göra det om vi vänder ryggen åt honom som från himlen varnar oss? 
Den gången fick hans röst jorden att skaka när Gud talade med Mose på berget Sinai, se 2 Mos 19:18, men nu har han lovat och sagt: Än en gång ska jag skaka inte bara jorden utan också himlen. Citatet är från Hag 2:6 och handlar om när Herren ska komma tillbaka och uppfylla sitt hus med sin härlighet. Stycket avslutas i vers 10 med att den kommande härligheten ska bli större än den förra. Gud förbereder nya himlar och en ny jord, se Jes 65:17; 66:22; 2 Pet 3:13; Upp 21:1. 
Frasen ”än en gång” visar att det som skakas ska försvinna (förändras, bytas ut), eftersom det är skapat, för att det som inte kan skakas ska bestå. 
När vi nu får ett rike som inte kan skakas, låt oss ha nåd Guds favör och kraft. På så sätt ska vi tjäna och behaga Gud med vördnad och fruktan, 
för ”vår Gud är en förtärande eld.” 3 Mos 10:2-3; 5 Mos 4:24 
