Matteus.
28.
Nu efter (i slutet av – gr. opse) sabbaterna när påskens inledande högtidssabbat och veckosabbaten var över, i gryningen på första dagen i veckan tidigt på söndagen, vid sextiden kom Maria från Magdala och den andra Maria Jakob och Joses mor, se Matt 27:56 för att se (inspektera, undersöka) graven. 
Plötsligt blev det en stor jordbävning, för en Herrens ängel kom ner från himlen och rullade bort stenen framför graven där Jesus var begravd och satte sig på den. Jordbävningen orsakades av ängeln, men upplevdes troligen som ett efterskalv till den tidigare jordbävningen, se Matt 27:51-52. 
Hans utseende (form, yttre) var som ett ljussken (en blixt, en lysande stjärna), och hans kläder vita som snö, 
och de som vaktade 4-16 vakter, kanske fler, se Matt 27:66 blev så förskräckta av att se honom att de skakade okontrollerat och blev som döda och blev liggande orörliga på marken. 
Men ängeln sa till kvinnorna: ”Var inte rädda! Jag vet att ni letar efter Jesus som var korsfäst. 
Han är inte här, för han är uppstånden precis som han har sagt! Verbet uppstånden är i passiv form vilket pekar på att Jesus var uppstånden av Gud! Kom hit (följ med) och se platsen där han låg! 
Skynda er sedan att gå till lärjungarna och säg detta till dem: ’Jesus har uppstått från de döda, han ska gå före er till Galileen där ni ska få se honom.’ Se, nu har jag berättat för er (nu har jag utfört mitt uppdrag och gett budskapet till er).” Varken här eller i något annat av evangelierna beskrivs exakt hur uppståndelsen har gått till. Verbformen i vers 6, ”han är uppstånden” är dock i passiv form vilket pekar på det faktum att Jesus var uppstånden av Gud. Ängeln rullade inte bort stenen för att Jesus skulle kunna komma ut. Anledningen var att hans efterföljare skulle kunna komma in och se att graven var tom! 
De lämnade snabbt graven, och fyllda av bävan och stor glädje sprang de för att berätta det för hans lärjungar. Att kvinnorna springer och visar både bävan och glädje visar att de trodde på ängelns ord om Jesus redan innan de mötte honom som uppstånden. Jämför med lärjungarnas reaktion som inte tog kvinnornas ord på allvar, se Luk 24:1. 
Medan de var på väg mötte plötsligt Jesus dem och sa: ”Var glada (var hälsade)!” En vardaglig hälsningsfras. De gick fram och grep tag om hans fötter och tillbad honom (böjde sig ner i ödmjukhet, föll på knä). 
Då sa Jesus till dem: ”Var inte rädda! Gå och säg till mina bröder att de ska gå till Galileen. Där ska de få se mig.” 
Medan de var på väg kom några av vakterna till staden och rapporterade för översteprästerna vad som hade hänt. 
Efter att de samlats tillsammans med de äldste och utformat en plan, gav de en stor summa pengar åt soldaterna, 
och sa: ”Säg att hans lärjungar kom på natten och förde bort kroppen medan ni sov, 
och om ståthållaren får höra om det, tar vi hand om det och ser till att ni inte råkar illa ut.” 
De tog emot pengarna och gjorde som de blivit instruerade, och detta rykte är spritt bland judarna ända till i dag. Det var förenat med dödsstraff för en romersk soldat att sova på sitt skift. Det krävdes en stor summa pengar och en säker garanti att inte råka illa ut om vakterna skulle gå med på detta erbjudande. 
De elva lärjungarna begav sig till Galileen, till det berg där Jesus hade stämt möte med dem. 
När de fick se honom på avstånd, tillbad de honom (böjde de sig ner i ödmjukhet, föll de ned på knä), men några tvivlade (höll på att tappa tron). Vissa av lärjungarna hade trott att Jesus skulle återupprätta staten Israel och befria dem från romarnas förtryck, men eftersom det inte skett så tvivlade de på om Jesus verkligen hade makt. Detta ord för tvivla används bara här och i Matt 14:31, där Petrus ser på de yttre omständigheterna i stället för att tro och lita på Jesu ord. 
När Jesus kommit fram till dem talade han och sa: ”All auktoritet (all makt att regera) i himlen och på jorden har getts åt mig. 
När ni sedan har gått ut reser från plats till plats: Gör (träna) lärjungar av alla folk (etniska grupper; folkslag) när genom att ni döper (nedsänker – gr. baptizo) dem i Faderns och Sonens och den helige Andes namn singular 
och instruerar (undervisar, lär) dem att hålla (bevara) noggrant lyssna på allt som jag har befallt er. Och se (lägg märke till) kom ihåg, jag är med er alla dagar till tidens slut (tidsålderns fullbordan).” Huvudbudet att ”göra lärjungar” föregås av att först ha gått ut och följs sedan av uppdraget att döpa nya lärjungar och träna de troende. I Jesu uppmaning står alla verb i aktiv form, vilket visar att detta alltid är aktuellt – ända tills Jesus kommer åter.  Vilket år och vilken veckodag dog Jesus? Evangeliernas berättelser, typologin från GT, almanacka och traditioner kan hjälpa oss att bestämma vilket år och veckodag Jesus dog.  Jesu ord och Bibelns texter är sanna. Det finns dock olika syn på vilken dag den sista måltiden äger rum, och följaktligen vilken nästa veckodag är då Jesus korsfästs. Kärnbibeln lutar sig mot Joh 13:1 och Matt 26:17 som indikerar att måltiden skedde innan högtiden, se dock Mark 14:12; Luk 22:7-8. Det finns fyra vårhögtider som har uppfyllts exakt, det talar för att Jesus var påskalammet, se Kol 2:17. När det kommer till traditioner är det komplicerat. Över tid har kristna traditioner skapats och de judiska justerats, för att skilja den judiska och kristna påsken åt så att de aldrig sammanfaller.  Även almanackan när högtiderna infaller måste stämma med en tom grav den första dagen i veckan. De tre vanligaste förslagen i ett möjligt intervall är år 27, 30 eller 33 e.Kr., alla andra år i denna period infaller 14:e nisan på en måndag eller lördag vilket inte går att få ihop med den tomma graven en söndag.  År 27 och 30 e.Kr. infaller 14:e nisan från onsdag kväll till torsdag eftermiddag och år 33 e.Kr. är det fredag kväll till lördag eftermiddag. Utifrån Matt 2:1; Luk 3:1-2, 23 är år 30 e.Kr. mest troligt. I Kärnbibelns tabell i Mark 11, och rubrikerna i Markus och Lukas evangelium följer dagarna år 30 e.Kr. Jesus åt då den sista måltiden onsdag kväll. Detta år offras påskalammet i templet klockan tre på torsdag eftermiddag, och i så fall samtidigt som Jesus dör på korset, vilket skuggbilderna talar för, se 1 Kor 5:7. Detta möjliggör också för exakt tre dagar – tor, fre och lör – och tre nätter – tor/fre, fre/lör och lör/sön – i graven.  Det finns olika traditioner och synsätt, men det gemensamma och viktigaste är att Jesus är uppstånden och lever idag! 
