1 Samuel.
21.
Sedan kom David till Nov levitisk stad i Benjamins område, troligtvis strax nordost om Jerusalem på berget Scopus, bara 3 km söder om Davids gömställe i Anatot, till prästen Achimelech, och Achimelech kom darrande för att möta David och sa till honom: ”Varför är du ensam och har ingen man med dig?” 
David svarade prästen Achimelech: ”Kungen har befallt mig ett ärende och har sagt till mig: Låt ingen man veta något om ärendet som jag sänder dig med, och vad jag har befallt dig, och de unga männen har jag bestämt den och den platsen. 
Och nu, vad är under din hand? Fem brödkakor? Ge dem i min hand eller det du har till hands.” David säger inte namnet på den kung som sänt honom. Det är inte Saul, utan himmelens Gud som är hans kung, se 1 Sam 8:7; 12:12; Ps 5:3; 20:10; 24:7-10; 29:10; 68:25; 145:1. 
Och prästen svarade David och sa: ”Det finns inget vanligt bröd under min hand, utan det är heligt bröd skådebrödet, se 2 Mos 25:23-30, bara om de unga männen har hållit sig borta (vaktat, bevarat sig) från kvinnor.” 3 Mos 15:16-18 
Och David svarade prästen och sa till honom: ”Eftersom vi har avhållit oss från kvinnor dessa tre dagar, när jag kom ut var de unga männens kärl heliga, fast det var en vanlig resa, hur mycket mer idag när det ska bli heligt bröd i kärlen?” 
Så prästen gav honom heligt bröd, eftersom det inte fanns något annat bröd där än skådebröden, som hade tagits bort från Herrens (Jahvehs) ansikte, men ersatts med varmt nybakat bröd samma dag då det togs bort. 
Nu var en av Sauls tjänare där den dagen, begränsad (förhindrad, instängd) inför Herren (Jahveh), och hans namn var Doeg, edomiten, ledaren för Sauls herdar. Doeg kan ha avlagt ett nasirlöfte, eller så är det sabbat vilket gjorde att han inte kunde göra något denna dag. Så småningom kommer han att berätta för Saul att David varit här och dödat alla präster, se 1 Sam 22:9, 18, 22; Ps 52:2. 
David frågade Achimelech: ”Du har inte något svärd eller spjut här i din hand? Jag har varken mitt svärd eller mina vapen med mig, eftersom kungens uppdrag var så brådskande.” 
Prästen svarade: ”Filistén Goliats svärd, som du slog i Elah-dalen (Terebintdalen) 1 Sam 17; se, det är inlindat i ett tyg och står bakom efoden 2 Mos 28:6-14. Om du vill ha det, ta det, för det finns ingenting annat här.” Och David sa: ”Det finns inget likt det, ge det till mig.” 
Och David steg upp och flydde den dagen av fruktan för Saul och kom till Achish, kungen i Gat. Han flyr till sin ärkefiende Achish, och med sig har han svärdet som tillhörde Achishs döda hjälte Goliat. 
Och Achishs tjänare sa till honom: ”Är inte detta David, landets kung? Sjunger de inte om honom när de dansar och säger: Saul har slagit sina 1 000, och (men) David sina 10 000?” 1 Sam 18:7 
Och David tog dessa ord på allvar (lade dessa ord i sitt hjärta) och blev mycket rädd för Achish, Gats kung. 
Så han förändrade sitt uppträdande framför dem och spelade att han var en galning i deras händer, och skrapade på deras dörrar i porten och lät sin saliv rinna ner i sitt skägg. Att få saliv i ansiktet och skägget var något skamligt och förnedrande, se 5 Mos 25:9; Job 17:6; 30:10. 
Då sa Achish till sina tjänare: ”När ni ser en man som är en dåre, varför tar ni honom till mig? 
Han fortsätter sarkastiskt: Saknar jag dårar eftersom ni har fört denne galning inför mig för att visa upp sin dårskap? Ska en sådan komma in i mitt hus?” Väl fri begrundar David dessa händelser och förstår att han handlat utifrån människofruktan, snarare än gudsfruktan, se Ps 56:4-5. Han ödmjukar sig under Gud och skriver Psalm 56. Kanske i samband med detta, eller senare, skrivs Psalm 34. Här prisar David Gud för hur han har befriat honom, trots hans fruktan och synd, och vill visa på hur en rätt och sund gudsfruktan gör att vi inte behöver vara rädda för något. Se Ps 34 och Ps 56. 
