Lukas.
4.
Sedan återvände Jesus, uppfylld (och ledd) av den helige Ande, från floden Jordan och fördes av Anden omkring i öknen (ödemarken) 
under 40 dagar. Där frestades han (hans karaktär prövades ständigt) av djävulen. Under dessa dagar åt han inget på liknande sätt som Mose och Elia också fastat, se 2 Mos 34:28; 1 Kung 19:8, och när de de 40 fastedagarna var över blev han hungrig. 
Då sa djävulen till honom: ”Om du är Guds Son, befall då att den här stenen blir till ett bröd (mat).” Om stenar kunde bli Abrahams barn (Luk 3:8) eller ge israeliterna vatten i öknen (2 Mos 17:1-7), då skulle de också kunna bli till bröd och mätta Jesu hunger. När den förste Adam prövades handlade det också om att äta (1 Mos 3:1-7). Djävulen frestar Jesus att använda sin förmåga till sitt eget behov, se även Luk 23:35-39. I Matt 4:3 är stenar och bröd i plural. 
Men Jesus svarade: ”Det står skrivet 5 Mos 8:3: Människan ska inte bara leva av bröd.” Matt 4:4 har med det fullständiga citatet att människan inte bara ska leva av bröd, utan av varje ord som kommer från Guds mun. Ordningen i Lukas uppräkning skiljer sig från Matteus och han skiftar plats mellan den andra och tredje frestelsen. Genom att lägga händelsen i Jerusalem sist, betonar Lukas staden Jerusalem som har en central plats i hans två böcker. Det är sannolikt att Matteus ordning är den kronologiska eftersom beskrivningen och konjunktionerna är mer precisa. Han använder det grekiska tote som anger tid, medan Lukas använder det grekiska kai som inte indikerar någon tidsmässig ordning. 
Djävulen förde honom upp på ett högt berg, se Matt 4:8 och under ett ögonblick visade han honom alla riken i världen. Det var som om han reste runt jorden och fick se alla världens riken i en syn, och kanske främst det stora Romarriket som var den dominerande världsmakten då. 
Och djävulen sa till honom: ”Jag ska ge dig all denna makt (auktoritet) och härlighet, för den har lagts i mina händer och jag kan ge den åt vem jag vill. 
Om du tillber mig bara en gång ska allt detta bli ditt.” Djävulen erbjuder en genväg, utan döden och lidandet på korset, till att bli den Messias som ska regera på jorden. 
Då sa Jesus till honom: ”Det står skrivet 5 Mos 6:13: Du ska tillbe Herren din Gud, bara (endast – gr. monos) honom ska du tjäna (dyrka).” 
Han Djävulen förde honom till Jerusalem och ställde honom på den högsta platsen på templet kan syfta på tempelbyggnaden eller hela tempelområdet och sa till honom: ”Om du är Guds Son, så kasta dig ner härifrån, 
det står ju skrivet Ps 91:11-12: Han ska ge sina änglar befallning om att bevara (skydda) dig. 
och de ska lyfta upp dig på sina händer så att din fot inte stöter emot någon sten.” 
Jesus svarade och sa till honom: ”Det är sagt Skriften säger i 5 Mos 6:16: Du ska inte pröva (fresta) Herren din Gud.” 
När djävulen hade prövat honom på alla sätt lämnade han honom temporärt till en annan mer läglig tid. 
Jesus återvände i Andens kraft till Galileen och ryktet om honom spred sig i hela den regionen. 
Han undervisade i deras det judiska folkets synagogor och blev prisad av alla. 
Jesus kom till Nasaret där han hade vuxit upp. Nasaret är en mindre bergsby, 30 km sydväst om Kapernaum. På sabbaten (lördagen) gick han till synagogan som han brukade göra. Det lilla samhället uppskattas ha haft endast omkring 400 invånare. Enligt traditionen läste sju av de närvarande i synagogan från Moseböckerna. De stod upp och läste åtminstone tre verser var utifrån en bibelstudieplan som gjorde att man läste hela Torah under ett år. Sedan kallades någon fram för att läsa från profeterna; ofta tillfrågades någon som var på besök att göra detta. Den som läst från profeterna satte sig sedan framför de församlade och gjorde några utläggningar om den nyss lästa texten. Jesus stod upp för att läsa texten från profeterna, 
och man räckte honom skriftrullen för Jesaja bok. Han rullade fram bokrullen och hittade det ställe i slutet på Jesaja, Jes 61:1-2 där det står skrivet: 
”Herrens Ande är över mig, för han har smort mig att predika (proklamera) det glada budskapet (evangeliet) för de fattiga. Ordet evangelium betyder ’glädjebud’ eller ’segerbudskap’. Ordet användes i den romerska världen om det glada budskapet kurirerna från fronten kom och läste upp i Rom efter stora segrar. Vissa manuskript har även med frasen ”förbinda dem som har ett förkrossat hjärta”. Han har sänt mig på ett uppdrag att proklamera (ropa ut) frihet för de fångna (tillfångatagna och bortförda) och syn till de blinda. Att befria (sända ut i frihet – gr. apostello) dem som är förtryckta (ordagrant: ’slagna i spillror’, de som är under bördor, lever i misär). 
Att predika (förkunna, öppet berätta om) ett nådens år jubelår från Herren.” Ett år då Guds frälsning, nåd och favör överflödar, se 3 Mos 25:8-17. Jesus avslutar läsningen abrupt (efter den första av tre strofer i Jes 61:2) och tar inte med: ”och en Guds dag av hämnd”. Detta måste väckt förundran, men orsakade även så småningom ilska, se vers 28. Åhörarna där i Nasaret hade säkert önskat att Jesus skulle läst dessa ord om hämnd, lagt ut texten och proklamerat dom över romarna och de hedningar som ockuperat deras land. Istället ger han två exempel på hedningar, under de stora profeterna Elia och Elishas tid, som Gud visat nåd, se vers 25-27. När Jesus kommer tillbaka till jorden den andra gången är det för att fullborda den sista delen av denna profetia i Jesaja. Då kommer han döma, ge glädje istället för sorg, högtidskläder för fest istället för aska och sorg, osv., se Jes 61:2-11; 5 Mos 32:35; Rom 12:19; 2 Thess 1:6-10. 
Sedan rullade han ihop bokrullen och gav tillbaka den till tjänaren som ansvarade för Skrifterna och satte sig ner. Alla i synagogan följde Jesus med sina blickar (tittade spänt på honom). 
Då började han tala och sa till dem: ”I dag 2 Kor 6:2 har detta skriftställe gått i uppfyllelse inför era öron medan ni hörde det läsas, och är nu uppfyllt.” 
Alla vittnade om vad de hört Jesus säga (talade väl om honom, bekräftade vad de hört Jesus säga och göra), och de förvånades över de nådefulla (glädjefyllda, positiva) ord som kom från hans mun. Nådefulla ord kan även översättas ”orden om nåd”, vilket passar in i vad Jesus just läst i vers 18-19. De sa också gång på gång: ”Är inte detta Josefs son?” Frågan förutsätter ett positivt svar. Utifrån Jesu respons i följande verser förstår vi att lokalbefolkningen var skeptiska. Jesus hade visserligen talat vackert och imponerande, men kunde en enkel ortsbo som de kände göra sådana anspråk? Detta var deras verkliga fråga, se även Matt 13:55-56. 
Då sa han till dem: ”Helt säkert (utan tvekan) kommer ni citera detta ordspråk mot mig: ’Läkare bota dig själv,’ och säga: ’Vi har hört vad du gjorde i Kapernaum den stad i Galileen där Jesus bodde och verkade, gör det också nu här i din hemstad här i Nasaret!’ ” 
Sedan sa tillade han: ”Sannerligen (Amen), säger jag er, ingen profet blir väl mottagen (respekterad) i sin hemstad (sitt eget land). Jesus ger nu två exempel från Gamla testamentet där de stora profeterna Elia och Elisha betjänar hedningar och inte sina egna landsmän, israeliterna. 
Exempel 1 – Elia och änkan i Sarefat, se 1 Kung 17:8-24: Det jag säger är sant, det fanns många änkor i hans hemland Israel på Elias tid, när himlen inte gav regn på tre och ett halvt år och det blev svår hungersnöd i hela landet. 
Ändå sändes Elia inte till någon av dem utan till en änka i den lilla byn Sarefat i vid Medelhavskusten i det hedniska land där huvudorten var Sidon. 
Exempel 2 – Elisha (Elisa) och den spetälske Naaman, se 2 Kung 5:1-14: Det fanns många spetälska i Israel på profeten Elishas tid, och trots det blev ingen av dem botad, bara syriern Naaman.” 
När de i synagogan hörde detta berättelserna om att Gud också sökte hedningarna fylldes de alla av ilska. 
Samlingen avbröts abrupt och på ett vanvördigt sätt. De rusade upp och drev ut honom ur staden och förde honom fram till branten av det berg som staden var byggd på. De hade tänkt knuffa ner honom där, 
men han gick rakt igenom folkhopen och fortsatte sin väg. Det har nu gått en vecka sedan den förra sabbaten i Nasaret. Vandringen från den högt belägna bergsbyn Nasaret ner till Kapernaum vid Galileiska sjön tar två till tre dagar. Jesus fortsätter sin vana att besöka synagogan på sabbaten, och han blir erbjuden att lägga ut texten. 
Han kom ned till Kapernaum, en stad i Galileen. Han fortsatte att undervisa folket på sabbaten. 
De häpnade (blev helt överväldigade och förvånade) över hans undervisning, för hans ord hade auktoritet (makt). Det var vanligt att man tog upp en problemställning, för att sedan citera vad andra tidigare rabbiner sagt, men Jesus talade med en egen auktoritet och sanning som fick folket att häpna. 
I synagogan fanns en man som var besatt av en oren demonisk ande, och han skrek högt: 
”Sluta (låt oss vara)! Vad har du med oss att göra, Jesus från Nasaret? Har du kommit för att förgöra oss? Jag vet vem du är, Guds helige.” 
Men Jesus förbjöd honom (gav en sträng tillsägelse): ”Var tyst! Kom ut ur honom!” Demonen kastade omkull mannen mitt ibland dem och for ut ur honom utan att skada honom. 
Alla förundrades (blev helt mållösa, stela av en förundran som gränsade till rädsla) och frågade varandra: ”Vad är det med hans ord? Med makt och myndighet befaller han de orena andarna, och de far ut.” 
Ryktet om honom spred sig överallt i trakten. I Kapernaum bodde Petrus, hans fru, hans svärmor och hans bror Andreas, se Matt 8:14. Jesus bodde också här under sin verksamma tid i Galileen. Simon Petrus var gift och Paulus nämner att Petrus hustru följde med på hans senare resor, se 1 Kor 9:5. 
Jesus stod upp lämnade stolen där han suttit och undervisat och gick in i Simons Petrus hus. Simons svärmor låg i hög feber (febertoppar), och de bad honom om hjälp för hennes skull. Beskrivningen med höga febertoppar (gr. puretos megas) stämmer bra in på symtomen för malaria. Som läkare (Kol 4:14) är Lukas noga med att ge utförliga beskrivningar av sjukdomar (Matteus och Markus skriver inte ”hög feber”, utan bara ”feber”, se Matt 8:14; Mark 1:30). Fiskebyn Kapernaum, med dess närhet till stillastående vatten, var en plats där denna pest kunde smitta via myggor. Arkeologiska analyser av benrester från gravar i området påvisar effekterna av denna typ av infektioner. Även fynd av amuletter med inskriptioner för att skydda sig mot dessa febersjukdomar, bekräftar att sjukdomen var fruktad vid den här tiden. 
Han gick fram och böjde sig över henne och talade strängt till febern, och den lämnade henne. Genast steg hon upp och betjänade dem började servera sabbatsmåltiden som var förberedd sedan dagen innan. 
Vid solnedgången när sabbaten var över kom alla till honom med dem som led av olika sjukdomar. Han lade händerna på var och en och botade dem. 
Från många for det också ut demoner, som skrek: ”Du är den Smorde – gr. Christos Guds Son.” Han förbjöd dem (gav dem en sträng tillsägelse) och tillät dem inte att tala, eftersom de visste att han var den Smorde (Messias, Kristus). Jesus vill inte bli hyllad på detta sätt. 
Tidigt nästa morgon (under den sista nattväkten – mellan klockan tre och sex på söndagsmorgonen), gick han därifrån, bort till en enslig plats. Folket började söka efter honom och kom ända dit där han var, och de försökte hindra honom från att lämna dem. 
Men han sa till dem: ”Jag måste förkunna evangeliet (de goda nyheterna) om Guds rike för de andra städerna också. Det är därför jag har blivit utsänd.” 
Han fortsatte att predika i synagogorna i de judiska områdena i Galileen. Ordagrant ”Judeen”, vilket syftar på den judiska befolkningen generellt sett och inte på området Judeen söder om Jerusalem, och har översatts ”de judiska områdena”. Ordet används i den betydelsen även i Luk 1:5. Vissa manuskript har ”Galileen”, vilket bekräftar denna tolkning. 
