Job.
17.
Min ande (livskraft) är bruten (förstörd), mina dagar utsläckta (hebr. zaach) ordet används bara här gravarna gravgården är redo för mig. 
Ja, verkligen (i sanning), smädarna omger mig mitt öga ser ständigt deras uppror (trots – hebr. marah). Med smädarna syftar Job på Elifaz, Bildad och Tsofar. 
I tre verser riktar sig Job nu till Gud: Lägg ner sluta, jag ber dig, gå i borgen för mig, vem annars kan ge mig sitt handslag sitt godkännande? Ords 6:1 
Du har stängt deras hjärtan från förstånd, låt dem därför inte triumfera. 
Den som berättar om (skvallrar, förråder) vänner mot belöning (en del, arvslott), på hans barn ska ögonen tyna bort. 
Han har gjort mig till ett ordspråk (hebr. mashal). Jag är en som man spottar rakt i ansiktet öppet hånar. Jobs prövning har gett upphov till flera ordspråk, bl.a. ”Jobs tålamod” i Jak 5:11. 
Förmörkade av förargelse (inre vrede – hebr. kaas), mitt öga singular. Min formade kropp (mina lemmar, varje del i min kropp) är tunn, innehållslös som en skugga. Versen är en kiasm där öga och det formade (hebr. jatsor) står centralt. Beskrivningen att ögonen blir skumma används ofta om åldrande, men här är öga i singular (hebr. ajin), vilket, förutom fysisk syn, även kan beskriva hur Jobs hela livsåskådning är förmörkad. Verbet jatsar används om att forma något, vilket här handlar om kroppens alla delar, som har blivit innehållslös och tom som en smal skugga. Orden förmörka och skugga ramar in hela versen och förstärker det mörker Job upplever sig befinna sig i. 
De hederliga häpnar över sådant, den oskyldige blir upprörd över de gudlösa. 
Ändå håller den rättfärdige fast vid sin väg (vandringsväg, sina livsval), och den som har rena händer växer sig starkare och starkare. Här är en vers som andas hopp. 
Men ändå (likväl; betecknar en skarp kontrast – hebr. olam) kom tillbaka, jag ber er – kom, jag finner ändå ingen vis bland er. 
Mina dagar är förbi jag är på väg att dö, mina onda planer (skändlighet – hebr. zimah) är krossade, det som var mitt hjärtas begär. Ordet zimah används, förutom här, 28 ggr i GT, och då alltid i negativ betydelse av att planera ondska. Troligtvis använder Job ordet här i en sarkastisk ton, att alla hans planer verkar ha setts som onda. 
De Elifaz, Bildad och Tsofar vill göra natt till dag, och när mörkret bryter in säger de: ”Ljuset är nära.” 
Om jag måste vänta mig Sheol (graven, underjorden – de dödas plats) dödsriket som min boning, breda ut min bädd i mörkret, 
säga till förgängelsen: ”Du är min far”, och till maskarna (hebr. rima): ”Min mor, min syster”. Förgängelsen och masken förknippas med döden och graven. Genom denna makabra analogi blir förgängelsen och likmaskarna hans närmsta familj. 
Var är då mitt hopp? Mitt hopp det jag hoppas att få se, vem får se det gå i uppfyllelse? De två frågorna är uppställda i ett kiastiskt mönster. 
Ska de mina förhoppningar gå ner till bommarna för Sheols (underjordens) portar? Matt 16:18 Ska vi mitt hopp och jag sjunka ned tillsammans i stoftet? 
