Predikaren.
12.
Så kom ihåg din Skapare i din ungdom. Innan de svåra dagarna kommer då du blir gammal och får krämpor och smärta, de år som du säger: ”Jag har ingen glädje.” 
Innan solens, månens och stjärnornas sken slocknar, då regnet följs av nya moln. Ljusen som slocknar kan poetiskt tala om dålig syn, eller bildligt för mörka tider och depression. Predikaren (hebr. Qohelet) verkar ha tappat tron på Gud. I stället för att kalla Gud sin Herre eller Mästare ser han honom som en opersonlig Skapare. Det är en distanserad syn på Gud och utifrån det perspektivet ges nu en poetisk bild på en åldrande människa, och då särskilt hur det är om man inte känner Gud. Ungdomens naturliga glädje och förväntan inför livet försvinner snabbt, men för den som älskar Gud finns glädje även i ålderdomen, se Jes 46:4. 
Den dagen då husets väktare händerna darrar. Då de starka männen böjer sig (är krökta) fötter och ben skakar och sviktar. Då malerskorna tänderna slutat mala – de är för få. Då det mörknar för dem som ser ut genom fönstren synen blir dålig och dimmig. 
Då dörrarna mot gatan munnen har stängs till. Då ljudet från kvarnen dämpas. Dörrarna kan syfta på munnen eller läpparna som stängs till; resultatet är att man tappar kontakten med samhället. Munnen liknas vid en kvarn, men tänderna är borta, och det låter inte längre när man tuggar. Då man vaknar när fågeln börjar kvittra är lättväckt och vaknar tidigt. Då fågelsången dämpas hörseln blir sämre. 
Då man bävar för en backe (höjd), och faror på gatorna. Då man är rädd för att gå ut. Då mandelträdet lyser vitt håret har vitnat. Då en gräshoppa blir en stor börda. Då kaprisfrukten mist sin kraft all sexuell kraft och lust är borta. Gräshoppan kan beskriva att en liten insekt blir till en stor tyngd eller också en bild på att en åldring är som en gräshoppa som släpar sig fram. Detta är enda versen i Bibeln kaprisfrukten nämns, den användes i antiken som en lustförhöjande drog. Då människan är på väg till sitt eviga hem och gråtarna väntar på gatan. Nu kommer avslutningen som börjar med ”innan” och syftar tillbaka på vers 1: Frukta alltså Herren och böj dig inför honom innan du dör. Här ges en poetisk bild av några vanliga dödsorsaker: 
Innan silvertråden slits av nervsystemet slutar fungera, eller guldskålen brister hjärnan slutar fungera, eller krukan krossas vid källan hjärtats högra kammare brister, eller brunnshjulet går i bitar vid brunnen hjärtats vänstra kammare brister. 
Då stoftet kroppen återvänder till jorden som den en gång kom från, och anden livsanden som Gud blåste in i människan, se 1 Mos 2:7 återvänder till Gud (Elohim) som gav den. 
”Fåfängans fåfängligheter hebr. hevel havalim”, säger Predikaren (läraren, samlaren, sökaren – hebr. Qohelet), ”allt är fåfängt.” Pred 1:2 
Förutom att Predikaren (läraren, samlaren, sökaren – hebr. Qohelet) var vis, lärde han också ut kunskap till folket, ja han funderade (grubblade) och utforskade och satte samman många ordspråk. 
Predikaren utforskade behagliga ord och det som skrivits ärligt, liksom ord med sanning. 
De visas ord är som sporrar, och som nitar som är väl fastsatta är deras samlade ord, de är givna från en herde. 
Och dessutom, min son, låt varna dig, det finns inget slut på bokskrivandet, och mycket studerande tröttar ut köttet (kroppen). 
Slutordet – när helheten av allt har blivit hört sammanfattningen när vi har tagit till oss hela budskapet blir då: Frukta (vörda) Gud (Elohim) och håll hans budord (tydliga befallningar – hebr. mitzvot), för detta gäller alla människor. Sista raden lyder ordagrant ”detta är hela människan” och kan tolkas som att det gäller alla människor (Rom 3:29), är alla människors plikt, eller att det rör det som är viktigt för hela människan. I nästa mening (vers 14) återkommer kol – det hebreiska ord som kan översättas allt/alla/hela/varje – två gånger till. Denna fyrfaldiga upprepning betonar att det enda som verkligen betyder något här på jorden är att frukta Gud och lyda honom, Matt 6:33. 
För Gud (Elohim) ska föra fram varje gärning (handling) hur människan agerat i allt vid domen, även det som är dolt (allt undangömt) – om det är gott, eller om det är ont. Predikaren slutar där Ordspråksboken börjar – med en sund gudsfruktan, se Ords 1:7. Den som fruktar Gud kommer att bry sig om hans budord. Den som fruktar Gud fruktar inget annat, men den som inte fruktar Gud fruktar allt annat. Den som fruktar Gud blir också fri från hämndbegär. Gud kommer att ge en rättvis dom över allt som skett i det fördolda, se 5 Mos 32:35; Rom 12:19.
