Johannes.
18.
När Jesus hade sagt detta bett bönen i kapitel 17 högt gick han tillsammans med sina lärjungar ut från Jerusalem till andra sidan av bäcken Kidron Kidrondalen (hebr. nachal Qidron) öster om Jerusalem. Där låg en trädgård Getsemane, se Matt 26:36; Mark 14:32 som han och lärjungarna gick in i. 
Judas som förrådde honom kände också till det stället, eftersom Jesus och hans lärjungar ofta hade mötts (träffats) där. 
Judas fick tag i (tog med sig) en romersk bataljon kohort – som bestod av omkring 600 romerska soldater, se Apg 10 och tempeltjänare judiska män tjänstgjorde som ordningsvakter i templet från översteprästerna och fariséerna. De kom dit med facklor, lyktor och vapen. 
Jesus, som visste om allt som väntade (skulle komma över) honom, gick fram till dem och frågade: ”Vem söker ni?” 
De svarade honom: ”Jesus från Nasaret.” Jesus svarade dem: ”Det är jag (Jag Är).” Judas som förrådde honom var också där bland dem. Detta är sjunde gången frasen ”Jag Är” används i Johannesevangeliet, se Joh 4:26. Det finns en tydlig koppling till hur Gud uppenbarar sig för Mose som den evige, se 2 Mos 3:14. Ordet ”förrådde” är i en verbform som indikerar att det inte var första gången Judas förrådde Jesus, utan något som han hade som vana att göra. 
När Jesus sa till dem: ”Jag Är”, ryggade de tillbaka (retirerade de) och föll till marken. 
Han frågade dem igen: ”Vem söker ni?” De svarade: ”Jesus från Nasaret.” 
Jesus svarade: ”Jag har sagt er att ”Jag Är”, om det är mig ni söker, så låt dessa mina lärjungar gå!” 
Han sa detta för att ordet skulle fullbordas: ”Jag har inte förlorat en enda av dem som du har givit mig.” Joh 6:39; 17:12 
Då drog Simon Petrus ett kort svärd som han hade, och högg till mot översteprästens tjänare och högg av honom högra örat. Tjänaren hette Malkus. Läkaren Lukas beskriver hur Jesus helar honom i Luk 22:51. 
Då sa Jesus till Petrus: ”Stoppa tillbaka svärdet i skidan! Skulle inte jag dricka den bägare (kalk) som min Fader har gett mig?” 
Den romerska bataljonen (kohorten) med sin kapten och de judiska tempeltjänarna grep nu Jesus och band honom. 
De förde honom först till Hannas, svärfar till Kaifas, som var överstepräst det året. 
Det var Kaifas som hade gett rådet till judarna att det var bättre att en man dog i folkets ställe Joh 11:50. 
Simon Petrus och en annan lärjunge Johannes ödmjuka sätt att inkludera sig själv följde efter Jesus. Den lärjungen var känd av översteprästen och gick tillsammans med Jesus in till översteprästens gård en gårdsplan utan tak, med murar runt omkring. 
Men Petrus stod utanför intill porten. Den andre lärjungen som var känd av översteprästen gick ut och talade med tjänsteflickan som vaktade porten, och släppte in Petrus. 
Tjänsteflickan 13-20 år som vaktade porten sa till Petrus: ”Visst är du en av den där mannens lärjungar, eller hur?” Han svarade: ”Nej, det är jag inte.” 
Tjänarna som arbetade i huset och vakterna (tempelvakterna) stod och värmde sig vid kolelden de gjort upp, eftersom det var kallt. Petrus var också tillsammans med dem och värmde sig. 
Översteprästen Hannas frågade (begärde svar från) Jesus om hans lärjungar och om hans lära (doktrin). Detta verkar vara ett preliminärt förhör. Inga vittnen förs fram och normala procedurer följs inte. Hannas var ökänd för sin girighet, rovlystnad och sitt maktmissbruk. Alla hans fem söner blev överstepräster. I Talmud, det judiska kommentarverket till Torah, finns ett stycke som fördömer familjen: ”Ve över Hannas familj! Ve över deras ormliknande väsande.” Den första frågan Hannas ställde till Jesus gällde hans lärjungar. Trogen sin karaktär verkar Hannas vara mer intresserad av hur stort inflytande Jesus hade, än vad han lärde. 
Jesus svarade honom: ”Jag har talat öppet för världen. Jag har alltid undervisat i synagogan och i templet tempelområdet där judarna brukar samlas, jag har inte sagt något i hemlighet. 
Varför frågar du mig? Fråga dem som har hört mig vad jag har sagt till dem. De vet ju vad jag har sagt.” 
När Jesus sa detta, gav en av vakterna (tempelvakterna) som stod bredvid honom ett slag i ansiktet och sa: ”Är det så man svarar översteprästen?” 
Jesus svarade: ”Om jag har sagt någonting fel (orätt, grovt, talat ondska) så bevisa att det är fel! Men om det är sant (rätt, gott), varför slår du mig?” 
Hannas sände sedan Jesus, fortfarande bunden, till översteprästen Kaifas. 
Under tiden stod Simon Petrus och värmde sig. Då sa de till honom: ”Är inte du också en av hans lärjungar?” Han förnekade det och sa: ”Det är jag inte.” 
En av översteprästens tjänare, en släkting till den man som Petrus huggit av örat på, sa: ”Såg jag inte (med egna ögon) dig tillsammans med honom i trädgården?” 
Petrus nekade igen, och i samma ögonblick gol en tupp. 
De förde sedan Jesus från Kaifas till romerska guvernörens palats (pretoriet). Det var tidigt (mellan klockan tre och sex) på morgonen. Själva gick de inte in i palatset, för att de inte skulle bli ceremoniellt orena, utan kunna äta påskmåltiden. 
Pilatus gick ut till dem och frågade för att bli upplyst (gr. phemi): ”Vad anklagar ni den här mannen för?” 
De svarade: ”Om han inte vore en förbrytare (en som medvetet gör ondska) skulle vi inte ha överlämnat honom åt dig.” 
Då sa Pilatus till dem: ”Ta honom och döm honom efter er lag!” Judarna svarade: ”Det är inte lagligt för oss att avrätta någon.” 
Detta skedde för att de ord Jesus hade sagt, när han visade på vilket sätt han skulle dö, skulle uppfyllas. Joh 12:32-33 
Pilatus gick tillbaka in i palatset och kallade till sig Jesus och frågade honom: ”Är du judarnas konung?” 
Jesus svarade: ”Säger du detta av dig själv (på eget initiativ), eller har andra sagt det om mig?” 
Pilatus svarade: ”Jag är väl inte jude, eller hur? Ditt eget folk och översteprästerna har överlämnat dig till mig. Vad har du gjort (vad är ditt brott, bekänn nu)?” 
Jesus svarade Pilatus: ”Mitt rike (min konungamakt som inte är begränsat till en plats, utan finns överallt där mina befallningar råder) tillhör inte denna världen. Om mitt rike var från den här världen, hade mina efterföljare kämpat (stridit) för att jag inte skulle bli överlämnad till judarna. Mitt rike är inte av (har inte sitt ursprung eller källa i) den här världen.” 
Pilatus sa till honom: ”Då är du alltså en kung?” Jesus svarade: ”Du har rätt när du säger att jag är en kung ja, jag är en kung. Jag var född för detta denna roll, och därför kom jag till världen för att vittna för sanningen. Var och en som är av (som är vän med, tillhör) sanningen, hör och lyssnar till min röst.” 
Pilatus sa till honom: ”Vad är sanning?” Här står Jesus som är Sanningen, se Joh 14:6, framför Pilatus och när han ställer frågan tittar han bokstavligen på svaret. Pilatus förväntar sig inget svar eftersom han går ut. Frågan ger uttryck för både förakt och medlidande – vem är Jesus som tror sig veta sanningen? När han sagt detta gick han ut till judarna igen och sa till dem: ”Jag ser inte att han har begått något brott. 
Nu är det tradition kring påsk att jag friger en fånge. Vill ni att jag friger judarnas konung till er?” 
Då skrek de alla högt tillbaka igen: ”Inte honom, utan Barabbas!” Barabbas var en rånare (våldsman, revolutionär). Utifrån källor hur detta ord används i annan samtida litteratur är det troligt att Barabbas inte bara var en enkel rånare. Snarare var han en revolutionär ledare och våldsman som med blandade motiv av nationalism och eget begär hade begått rån och satt Judeen i skräck. 
