1 Korintierbrevet.
7.
När det gäller det ni skrev: ”Det är visserligen bra för en man att inte röra en kvinna.” 
Men på grund av risken och frestelserna för sexuella synder (otukt i plural – gr. porneia) som var utbrett och allmänt accepterat i Korint ska varje man ha umgänge med sin hustru och varje hustru umgänge med sin man. 
Mannen ska ge sin hustru vad han är skyldig henne, och på samma sätt hustrun sin man. 
Hustrun bestämmer inte över sin kropp, det gör mannen. På samma sätt bestämmer inte mannen över sin kropp, det gör hustrun. 
Håll er inte ifrån varandra, utom möjligen för en tid med bådas samtycke för att kunna ägna er åt bönen. Kom sedan tillsammans igen, så att Satan inte frestar er, eftersom ni inte kan leva avhållsamt. Frasen ”detta säger jag” syftar framåt på samma sätt som i 1 Kor 4:17. Till skillnad från fallet med incest och frågan om det är förenligt med kristen tro att gå till prostituerade som hade ett tydligt svar, finns det inget entydigt svar om änkor och änkemän bör gifta om sig. I vers 7 är det tydligt att en av de andliga gåvorna är att kunna leva ogift. Den rådande situationen i omvärlden spelade också roll, se 1 Kor 7:26. 
Men detta säger jag som ett råd, inte som en befallning: 
Helst skulle jag vilja att alla människor var som jag. Men var och en har sin gåva från Gud, den ene på ett sätt, den andre på ett annat. Vi vet inte så mycket om Paulus äktenskapliga historia. Vi vet att han läste under rabbinen Gamaliel, men inte om han själv blev en rabbin, se Apg 22:3. Om så är fallet måste han ha varit gift tidigare, eftersom giftermål var ett krav för att bli en rabbin vid den här tiden. Rabbinsk tradition ger en minimiålder för giftermål på 18 år för pojkar (Mishnah Abot 5:21). Om man inte är gift vid 20 års ålder förbannas man av Gud (T.B. Sanh. 76b). Det vi vet med säkerhet är att han inte är gift när han skriver detta brev. Kanske var Paulus änkeman, det kan antydas i följande vers. 
Till de ogifta och till änkorna säger jag: det är bäst för dem om de förblir som jag. 
Men kan de inte leva avhållsamt ska de gifta sig, för det är bättre att gifta sig än att brinna av begär. Nu tar Paulus upp lite mer komplicerade frågor som rör skilsmässa, se även Rom 7:1-3 
De gifta där båda två är troende ger jag en befallning som inte är min utan Herrens: ”En hustru får inte skilja sig från sin man.” Matt 5:31-32; 19:4-9 
Men om hon skiljer sig ska hon förbli ogift eller försonas med sin man. En man får inte heller överge sin hustru. 
Till de andra säger jag, inte Herren: Om en broder har en hustru som inte är troende och hon är villig att leva med honom, får han inte överge henne. 
Om en hustru har en man som inte är troende och han är villig att leva med henne, får hon inte överge honom. 
Mannen som inte tror är nämligen helgad genom sin hustru, och hustrun som inte tror är helgad genom sin troende man. Annars skulle era barn vara orena, men nu är de heliga. I judisk tradition, vad gäller heligt och orent, antogs det oheliga vanhelga det heliga. Jesus vänder på detta. I Mark 5:21-43 orenar varken kvinnan med blödningar eller Jairus döda dotter Jesus. Han rör vid det som anses orent utan att själv bli orenad, i stället helas och renas det han rör vid. 
Men om den som inte tror vill skiljas, så låt honom skiljas. I sådana fall är den troende brodern eller systern inte moraliskt bunden vid äktenskapet som en slav. Gud har kallat er att leva i frid. 
För hur vet du, hustru, om du kommer att frälsa din man? Eller hur vet du, man, om du kommer att frälsa din hustru? Huvudbudskapet i denna del är att vara kvar i den lott Herren gett en person, frasen återkommer i vers 17, 20 och 24. Terminologin är hämtad från 4 Mos 26:52-56 som handlar om hur Gud tilldelar israeliterna olika jordlotter i löfteslandet. Varför tar Paulus upp jude/grek och slav/fri mitt i ett sammanhang som talar om familjerelationer? Svaret kan finnas i Gal 3:28 där dessa två ämnen tas upp i samband med att i Jesus är det inte längre man och kvinna. 
Men var och en ska leva i den ställning (lott) som Herren har tilldelat honom, så som Gud har kallat honom. Det föreskriver jag i alla församlingar. 
Var någon judisk man redan omskuren när han blev kallad av Gud? Då ska han inte ändra på det. Ta bort sin judiska identitet genom kirurgiskt ingrepp, ordagrant ”skaffa sig förhud”. Var någon icke-judisk man oomskuren när han blev kallad av Gud? Då ska han inte låta omskära sig. 
Detta ingrepp som kallas omskärelse har ingen betydelse, och detta fysiska ingrepp där man åter blir oomskuren har heller ingen betydelse, vad som betyder något är att man håller Guds bud. Den grekiska kulturen hade nakenhet som ideal. I Jerusalem byggs ca 175 f.Kr. den första romerska idrottsanläggningen. Det grekiska ordet är gymnasium, av grekiskans gymnos (naken), eftersom man tränade och tävlade nakna. Våra ord ”gym” och ”gymnastik” kommer från detta ord. Både Första Mackabeerboken 1:17 och i Josefus verk Judiska fornminnen (bok 12, 5:1), talas det om hur grekiska judiska män skämdes för sin judiska identitet och gjorde kirurgiska ingrepp för att ”skaffa förhud” och bli oomskurna. 
Var och en ska bli kvar i den ställning han hade när han blev kallad. 
Var du slav när du blev kallad av Gud? Bekymra dig inte över det, men om du kan bli fri (få din frihet), så tag den chansen. Sista delen är ordagrant ”men även om du kan bli fri, använd den”. Det går att översättas så att betydelsen blir ”även om du kan bli fri, så förbli hellre slav.” I ljuset av 1 Tim 1:10 där slavhandlare jämförs med mördare, och innehållet i nästa vers, är det troligast att betydelsen är att Paulus inte är emot att en slav blir frigiven, se även brevet till Filemon. 
Den som var slav när han blev kallad av Herren är Herrens frigivne, och den som var fri när han blev kallad är slav till den Smorde (Messias, Kristus). 
Ni är köpta till ett högt pris Jesus betalade med sitt liv på korset, så bli inte slavar under människor. 
Syskon (bröder och systrar i tron), var och en ska inför Gud förbli som han var när han blev kallad. 
När det gäller de kvinnor som lever ogifta (jungfrur) har jag ingen befallning från Herren. Men jag ger ett råd som en som genom Herrens barmhärtighet är trovärdig. 
Jag menar att i det svåra läge som nu råder är det bäst för människor att förbli som de är. 
Är du bunden vid en hustru, sök då inte bli fri. Är du inte bunden, så sök inte någon hustru. 
Men om du gifter dig syndar du inte, och om en ogift kvinna (jungfru) gifter sig syndar hon inte. De som gör så kommer dock att få lida här i livet, och jag vill gärna skona er. 
Men det säger jag, syskon (bröder och systrar i tron): Tiden är kort, från och med nu: Låt även de som har hustrur leva som om de inte hade det, 
och de som gråter vid en begravning som om de inte grät, de som är glada vid en födsel som om de inte var det, de som köper något egendomar som om de inte fick behålla det, 
och de som brukar den här världen säljer och köper varor som om de inte brukade den. Den här världens ordning går nämligen mot sin undergång. 
Jag vill att ni ska vara fria från bekymmer. Den ogifte tänker på det som hör till Herren, hur han ska glädja Herren. 
Den gifte tänker på det som hör till världen, hur han ska glädja sin hustru, 
och så blir han splittrad. Den ogifta kvinnan och jungfrun tänker på det som hör till Herren, att vara helig till både kropp och själ. Den gifta kvinnan tänker på det som hör till världen, hur hon ska glädja sin man. 
Detta säger jag för att bygga upp er (för er vinst och ert eget bästa), inte för att begränsa er (lägga band på er), så ni utan distraktion kan leva rätt och troget hålla fast vid Herren. Paulus avslutar nu sina riktlinjer med att vara tydlig med att äktenskapet är något gott och att det inte är fel att gifta sig. Dock under rådande omständigheter i världen kommer det att bli extra bekymmer att bilda familj, varför Paulus i detta läge avråder. Han är fullt förvissad om att Herren förmår fylla de ogiftas grundläggande längtan och behov. Vers 36 är svåröversatt och kan antingen syfta på en far som är på väg att gifta bort sin giftasvuxna dotter, eller en ung man som trolovats med en ung flicka. Oavsett, så är slutsatsen densamma – det är inte syndigt att gifta sig. 
Men om någon tycker sig göra fel mot sin flicka som är giftasvuxen och vill gifta sig, då ska han göra som hon vill, han syndar inte, låt dem gifta sig. 
Den däremot som står fast i sitt sinne och inte är under tvång utan har frihet att följa sin egen vilja och har bestämt sig för att låta sin flicka förbli ogift, han gör något som är bra. 
Alltså: den som gifter bort sin flicka gör något bra, den som inte gifter bort henne gör något som är ännu bättre. 
En hustru är bunden så länge hennes man lever. Om mannen dör, är hon fri att gifta om sig med vem hon vill, bara det sker i Herren. Uttrycket ”i Herren” innebär att hon gifter sig med en troende man, se 2 Kor 6:14. Senare i 1 Tim 5:9-13 uppmanar han yngre änkor att gifta om sig. 
Men lyckligare (saligare) är hon om hon förblir som hon är. Det är min mening, och jag tror att även jag har Guds Ande. 
