Psaltaren.
52.
Till (för) ledaren. Beskriver någon som utmärker sig – som är strålande och framstående inom sitt område. Syftar dels på föreståndaren för tempelmusiken men även på Messias, den strålande morgonstjärnan, se Upp 22:16 och inledningen till Psaltaren. En undervisning (instruktion, välskriven sång – hebr. maskil) av (till) David. 
När Doeg, edomiten, kom till Saul och berättade för honom att David kommit till Ahimeleks hus. 
Varför förhäver du dig själv med ondska (skryter med din ondska), mäktige man? Guds (Els) nåd (kärleksfulla omsorg; trofasthet) varar oavbrutet. 
Din tunga tänker ut fördärv, som en skarp kniv arbetar den bedrägligt. 
Du älskar ondska istället för det goda, lögn mer än att tala det rättfärdiga. Selah. Antagligen ett avbrott för instrumentalt mellanspel, en paus för att begrunda vad som just har sjungits. 
Du älskar bara förtärande ord, du förrädiska tunga. 
I psalmens centrum ändras nu subjektet till Gud. Gud (El) ska på samma sätt slå ned dig för alltid, rycka upp dig och kasta ut dig ur ditt tält och utrota dig ur de levandes land. Selah. Antagligen ett avbrott för instrumentalt mellanspel, en paus för att begrunda vad som just har sjungits. 
De rättfärdiga ska se det och frukta (Herren), de ska skratta åt honom. 
Se, detta är den man (stridsman – hebr. gever) en man i sin krafts dagar som inte gjorde Gud (Elohim) till sitt värn (sin tillflykt, skydd, försvar, en säker fästning). Istället litade han på sin myckna rikedom och styrkte sig själv med sina onda önskningar. 
När det gäller mig är jag som ett grönskande olivträd i Guds (Elohims) hus. Jag litar på Guds (Elohims) nåd (kärleksfulla omsorg; trofasthet) i all evighet. 
Jag vill tacka med öppna händer – prisa, hylla och erkänna dig för evigt för allt som du gjort. Jag hoppas på (ser till) ditt namn för det är gott, i närvaron av dina heliga. 
