Josua.
6.
Nu var Jeriko helt stängt på grund av Israels söner. Ingen gick ut och ingen kom in. 
Herren (Jahveh) sa till Josua: ”Se, jag har gett Jeriko i din hand med dess kung, liksom dess tappra stridsmän. 
Och ni ska omringa staden, alla stridsmän ska gå runt staden ett varv. Det ska ni göra i sex dagar. 
Och sju präster ska bära sju jubelbasuner (hebr. shofar jovel) framför arken. Och den sjunde dagen ska ni gå sju gånger runt staden och prästerna ska blåsa i shofarerna. Totalt går man 13 gånger runt staden. 
Och det ska ske att när de blåser en lång signal i hornet (hebr. qeren) och ni hör ljudet av shofarerna, då ska hela folket ropa högt (uppge ett härskri), och stadens murar ska rasa samman (ordagrant: ”komma ned och bli under”) och folket ska gå upp, var och en rakt fram – framför sig.” 
Och Josua, Nuns son, kallade på prästerna och sa till dem: ”Ta upp förbundsarken och låt sju präster bära sju jubelbasuner (hebr. shofar jovel) framför Herrens (Jahvehs) ark.” 
Och han sa till folket: ”Gå vidare, och gå runt staden och låt de beväpnade dra fram framför Herrens (Jahvehs) ark.” 
Och det blev så att när Josua hade talat till folket, gick de sju prästerna som bar de sju jubelbasuner inför Herren framför, och blåste med shofarerna, och Herrens förbundsark följde dem. 
Och de beväpnade männen gick före prästerna som blåste i shofarerna och eftertruppen gick efter arken, medan man prästerna blåste i shofarerna oavbrutet. 
Och Josua befallde folket och sa: ”Ni ska inte ropa och inte låta er röst bli hörd, inte heller ska några ord passera ut ur era munnar förrän den dag jag ber er ropa – då ska ni ropa.” 
Så fick han Herrens (Jahvehs) ark att omringa staden genom att gå runt den en gång, och de kom tillbaka till lägret och de stannade i lägret. 
Josua steg upp tidigt på morgonen och prästerna tog upp Herrens (Jahvehs) ark. 
Och de sju prästerna som bar de sju jubelbasunerna framför Herrens (Jahvehs) ark gick vidare oavbrutet och blåste i shofarerna, och de beväpnade männen gick före dem och eftertruppen gick efter Herrens (Jahvehs) ark, (prästerna) blåste i shofarerna oavbrutet. 
Och den andra dagen omringade de (gick de runt) staden en gång och de återvände till lägret. Så gjorde de i sex dagar. 
Och det skedde på den sjunde dagen att de steg upp tidigt när dagen grydde, och de omringade (gick runt) staden på samma sätt sju gånger. Bara på den dagen omringade de (gick de runt) staden sju gånger. 
Och det skedde att den sjunde gången, när prästerna blåste i shofarerna, sa Josua till folket: ”Ropa (uppge ett härskri), för Herren (Jahveh) har gett er staden, 
och staden och allt som är i den, ska vara helgad (avskild) Jos 2:10 till Herren (Jahveh), endast skökan Rahab (hebr. Rachav) ska leva, hon och alla som är med henne i huset, eftersom hon gömde budbärarna som vi sände Jos 2:1-14. 
Håll bara er själva borta från det helgade (avskilda), så att ni inte drar en förbannelse (bestämt till att dö – hebr. charam) över er genom det som är helgat (avskilt), då gör ni Israels läger förbannat (bestämt till att dö) och ni drar olycka över det (ödelägger, skapar stora bekymmer). 
Men allt silver och guld och redskap av brons och järn är heligt för Herren (Jahveh), det ska komma till Herrens (Jahvehs) skatter.” Utgrävningar av Tel es-Sultan, som kullen där Jeriko låg heter, visar att staden var väl befäst. Den yttre muren var 7 meter hög och den inre närmare 10 meter hög. En vattenkälla, som än idag flödar med vatten, var belägen innanför muren i den sydöstra delen. Staden hade några tusen invånare. När Josua och israeliterna intog Jeriko var det vår och skörden var just bärgad, se Jos 3:15. Vid utgrävningar på 1930-talet av Garstang hittades flera stora krukor fulla med spannmål som bekräftar detta, och visar att Jeriko kunde klarat flera års belägring. Man hittade också ett lager med stenar som ligger huller om buller, som om det sjunkit rakt ned, och tecken på att staden bränts. Egyptiska målningar på krukor och lampor ringar in dateringen till mellan 1500- och 1400-talet f.Kr., vilket stämmer med Bibelns kronologi att intåget skedde våren 1406 f.Kr. Arkeologen Kenyon, som gjorde utgrävningar där på 1950-talet, beskriver hur hon hittade högar av rött tegel som troligtvis rasat ner från den högre inre muren nedanför den yttre muren. Detta skulle ha kunnat skapa en naturlig ramp så israeliterna kunde gå ”upp” i staden. Redan i den första utgrävningen 1907-1909 upptäcktes de raserade murarna. I alla utgrävningar såg man att en del av den norra muren var intakt. Det tyder på att Rahabs hus låg i den norra delen av staden, närmast bergen, se Jos 2:15. 
Så folket ropade och (prästerna) blåste i shofarerna. Och det skedde när folket hörde ljudet av shofarerna att folket ropade med ett starkt (stort) rop (ett härskri) och murarna kom ner platt (ordagrant: murarna föll under sig själva), så att folket gick upp vilket bekräftats av arkeologin, in i staden, varje man rakt framför sig, och de intog staden. 
Och de förstörde grundligt allt som fanns i staden, både män och kvinnor, både unga och gamla, och oxar och får och åsnor, med svärdsegg. 
Och Josua sa till de båda män som hade utforskat (bespejat) landet: ”Gå in i skökans hus och för ut skökan och alla som är med henne, så som ni lovat henne.” 
Och de unga männen som spejat gick in och förde ut Rahab och hennes far och hennes mor och hennes bröder, alla som var hos henne, alla hennes släktingar förde de ut, och de placerade dem i Israels läger. 
Och de brände staden i eld och allt som fanns därinne. Endast silvret och guldet och redskapen av brons och av järn lade de bland skatterna i Herrens (Jahvehs) hus. 
Men skökan Rahab och hennes fars hus och allt som hon hade, lät Josua rädda levande, och hon bor mitt i Israel till denna dag, eftersom hon gömde budbärarna som Josua hade sänt för att bespeja Jeriko Matt 1:5; Heb 11:31; Jak 2:25. 
Vid den tiden tog Josua en ed av folket och sa: ”Förbannad (helt förgjord – hebr. arar) är den man inför Herren (Jahveh) som står upp och återuppbygger denna stad Jeriko, han ska förlora sin förstfödde när han lägger dess grund och sin yngste son när han sätter upp dess portar.” Arkeologiska inskriptioner i Assyrien visar att det inte var ovanligt att förstörda städer inte skulle byggas upp igen. Dock har ingen av dessa en åtföljande ed. Josuas ord här har likheter med Moses instruktioner i 4 Mos 13:12-16. Många år senare får denna förbannelse sin fullbordan när Hiel, en man från Betel, bygger upp Jeriko igen. Han förlorar sin förstfödde Aviram och sin yngste son Segov, se 1 Kung 16:34 
Så var Herren (Jahveh) med Josua och han var aktad i hela landet. 
