1 Moseboken.
21.
Och Herren (Jahveh) kom ihåg Sarah som han hade sagt och Herren (Jahveh) gjorde mot Sarah som han hade talat. 
Och Sarah blev havande och födde en son till Abraham vid hans höga ålder, vid den bestämda tiden som Gud (Elohim) hade talat till honom. 
Och Abraham gav sin son, som föddes åt honom, som Sarah födde till honom, namnet Isak. Isak (hebr. Jits-chak) betyder han skrattar. Då Isak är en viktig bild på Jesus är det värt att notera kopplingen till att han kommer med glädje. 
Och Abraham omskar sin son Isak när han var åtta dagar gammal som Gud (Elohim) hade befallt honom. 
Och Abraham var 100 år gammal när hans son Isak föddes åt honom. 
Och Sarah sa: ”Gud (Elohim) har gjort ett skratt (hebr. tsechoq) åt mig, alla som hör detta ska skratta med mig.” 
Och hon sa: ”Vem skulle ha sagt (flödat fram ord från hjärtat – hebr. malal) till Abraham att Sarah ska amma ett barn? För jag har fött honom en son vid hans höga ålder.” Dessa händelser 2000 f.Kr. är profetiska. Isaks liv är fyllt med skuggbilder för den kommande Messias:  Båda föds på ett mirakulöst sätt – Sarah hade för hög ålder, Jesus genom jungfrufödsel (Matt 1:18)  Båda mödrarna frågar hur det ska gå till (1 Mos 17:18; 18:12; Luk 1:34)  Namnges innan födseln (1 Mos 17:19; Matt 1:21)  Föds vid förutsagd tid (1 Mos 21:1; Gal 4:4)  Enfödd son (1 Mos 22:2; Joh 3:16)  Älskad av sin far (1 Mos 22:2; Joh 3:35)  Tas upp på Moria berg för att offras (1 Mos 22:2)  Tjänarna följer inte med upp (1 Mos 22:5; Joh 13:36)  Båda ska komma tillbaka (1 Mos 22:5; Matt 20:17-19)  Red på en åsna innan offret (1 Mos 22:5; Matt 21:1-11; Sak 9:9)  Bär på trä till offerplatsen (1 Mos 22:6; Joh 19:17)  Underordnade sig sin faders vilja (1 Mos 22:6, 9; Matt 26:42)  Båda var i trettioårsåldern (1 Mos 22:1-5; Luk 3:21)  Båda levde efter offret (Upp 1:18)  Efter sonens död och uppståndelse sänder hans far ut tjänare för att hitta en brud åt honom (1 Mos 24:14; Ef 5:23-32; Upp 19:6-7)  Båda ber för sin hustru och framtida barn (1 Mos 25:21; Joh 1:12; 17:20) 
Barnet växte och blev avvant. Och Abraham gjorde en stor fest på den dagen då Isak blev avvand. Förmodligen först vid 4-5 års ålder. 
Och Sarah såg egyptiskan Hagars son, som hon hade fött åt Abraham, skratta (roa sig, ”skojbråka” – hebr. tsachaqt). 
Därför sa hon till Abraham: ”Driv ut denna tjänstekvinna och hennes son, för tjänstekvinnans son ska inte vara arvtagare tillsammans med min son, min Isak.” 
Denna sak var mycket smärtsam (sorglig, bedrövande) i Abrahams ögon på grund av hans son. 
Och Gud (Elohim) sa till Abraham: ”Låt inte detta vara smärtsamt (sorgligt, bedrövligt) i dina ögon på grund av ynglingen och på grund av din tjänstekvinna. I allt som Sarah sagt till dig ska du lyssna på hennes röst (det hon sagt), för i (genom) Isak ska säd (avkomlingar, framtida generationer) uppkallas efter dig. 
Men också av tjänstekvinnans son ska jag göra ett folk, eftersom han är din säd.” 
Och Abraham steg upp tidigt på morgonen och tog bröd och ett skinn med vatten och gav det till Hagar, lade det på hennes skuldra och barnet, och sände iväg henne och hon gick iväg och irrade omkring i Beer-Shevas öken. 
Och vattnet i skinnet tog slut och hon övergav barnet under en buske (träd – hebr. siach). Ovanligt ord för buske eller träd, kan vara en tamariskbuske, se även 1 Mos 2:5. 
Hon gick och satte sig ner mitt emot, ett gott stycke bort, så det var ett bågskott emellan, för hon sa: ”Låt mig inte se när barnet dör.” Och hon satt mitt emot honom och lyfte upp sin röst och grät. 
Och Gud (Elohim) hörde ynglingens röst och Guds (Elohims) ängel (budbärare) ropade på Hagar från himlarna och sa till henne: ”Vad plågar dig Hagar? Frukta inte, för Gud (Elohim) har hört ynglingens röst där han är. 
Res på dig, lyft upp ynglingen och håll fast honom i din hand, för jag ska göra honom till ett stort folkslag (nation).” 
Och Gud (Elohim) öppnade hennes ögon och hon såg en vattenkälla. Och hon gick och fyllde skinnet med vatten och gav ynglingen att dricka. 
Och Gud (Elohim) var med ynglingen och han växte och han bodde i öknen och blev en bågskytt. 
Och han bodde i Parans öken och hans mor tog (hämtade ut) en hustru åt honom från Egyptens land. 
Och det hände vid den tiden att Avimelech och Pichol, ledaren för hans här, talade med Abraham och sa: ”Gud (Elohim) är med dig i allt som du gör. 
Ge mig därför din ed (löfte) vid Gud (Elohim) att du inte agerar falskt (gör fel) mot mig, inte mot mina söner, inte mot mina sonsöner (barnbarn), utan i enlighet med den nåd (omsorgsfulla kärlek – hebr. chesed) som jag har visat (gjort mot) dig, så ska du göra mot mig och mot landet som du har vandrat omkring i.” 
Och Abraham sa: ”Jag lovar (svär, avlägger en ed)” 
Och Abraham tillrättavisade Avimelech på grund av vattenkällorna (brunnarna – hebr. beer) som Avimelechs tjänare med våld tagit bort (fördärvat) förmodligen fyllt med jord och sten. 
Och Avimelech sa: ”Jag vet inte vem som har gjort detta, inte heller har du berättat för mig, jag har inte hört något om detta förrän idag.” 
Och Abraham tog får och oxar och gav dem till Avimelech och de två skar ett förbund. De ingick blodsförbund med varandra, vilket var relativt vanligt vid denna tid. 
Och Abraham tog sju lamm av honkön från flocken och placerade avsides. 
Och Avimelech sa till Abraham: ”Vad betyder dessa sju lamm av honkön som du placerat för sig själva?” 
Och han svarade: ”Dessa sju lamm av honkön ska du ta ur min hand, så att det blir ett vittnesbörd för mig att jag har grävt dessa sju brunnar (sju vattenkällor – hebr. beer sheva).” 
Därför kallas platsen Beer-Sheva eftersom de båda avlade en ed (gav varandra löften). Hebr. beer betyder källa och sheva har betydelsen sju och ed eller löfte. Att svära en ed kan också bokstavligt uttryckas som ”att sjua sig själv”. Talet sju hör ihop med fullbordan, fullkomlighet och tillfredsställelse. Det handlar också om perfektion, myckenhet och överflöd. Ordet inkluderar även att allt detta är med glädje, alltså något positivt. 
Så skar de ett förbund i Beer-Sheva och Avimelech och Pichol, ledaren för hans här, reste sig och de återvände till filistéernas land. 
Och Abraham planterade en tamarisk i Beer-Sheva och åkallade Herrens (Jahvehs) namn på platsen, den Evige Guden (El Olam). Tamarisken växer långsamt, det tar 400 år innan den når full höjd. Ett träd planteras inte för sin egen skull, utan för kommande generationer. Detta är en profetisk handling av Abraham som säger att här ska kommande generationer bo och de ska få svalka sig i skuggan av detta träd! Tamarisken växer i jord med hög salthalt och är därför det enda träd som kan växa kring Döda havet. Under dagen utsöndrar trädet salt på sina löv, en process som kräver mycket vatten. Under natten absorberar saltet vatten, som sedan på morgonen avdunstar och ger en naturlig kylande effekt. Detta är en anledning till varför detta träd är populärt att plantera i trädgårdar. Se även 1 Sam 22:6; 31:13. 
Och Abraham vandrade omkring i filistéernas land under många dagar. 
