1 Kungaboken.
10.
När drottningen av Saba (hebr. Sheva) fick höra ryktet om Salomo och Herrens namn sambandet mellan hans ära och hans gudsrelation, hans moraliska och andliga vishet, kom hon för att sätta honom på prov med svåra frågor (ordspråk, problem). Saba låg antagligen i södra Arabien och var ett stort rike som kan ha sträckt sig över Röda havet ända till Etiopien. Sträckan upp till Israel genom öken och bergigt landskap är över 200 mil. 
Hon kom till Jerusalem med ett mycket stort följe, kameler lastade med väldoftande kryddor, guld i mängd och dyrbara ädelstenar. Hon besökte Salomo och talade med honom om allt som låg på hennes hjärta. 
Salomo svarade på alla hennes frågor (ordagrant: Salomo berättade för henne alla hennes ord). Inga ord svar på hennes komplexa frågor och ordspråk var dolda för kungen, som han inte kunde berätta för henne. Vi den här tiden var det vanligt att man diskuterade praktiska, existentiella och etiska problem genom ordspråksliknande frågor och svar. Denna berättartradition är än idag vanlig i den hebreiska kulturen liksom i hela Mellanöstern. Att ordet berättar (hebr. nagad) används i vers 3 visar att Salomo och drottningen ägnade sig åt denna för tiden och området mycket typiska berättartradition. Detta till skillnad från den senare grekiska traditionen som både Sokrates, Platon och Aristoteles är exempel på där just det förfinade samtalet skulle föras explicit med frågor och svar. I den hebreiska berättartraditionen är det istället just berättandet med ordspråk och andra finurliga formuleringar, gåtor och ibland underfundigheter, som präglar det sofistikerade samtalet. Raka frågor och förenklade svar finns inte i detta sätt att konversera. Istället böljar samtalet fram och tillbaka som ett historieberättande där ordens olika valörer betonas med anekdoter och ordspråk. Ordspråksboken finns många av dessa nedskrivna. Ett exempel på en fråga som drottningen kunde ha ställt var: ”Vilken kroppsdel är starkast?” Salomo skulle då ha svarat: ”Tungan, eftersom den har makt över död och liv”, se Ords 18:21. 
När drottningen av Saba själv såg all Salomos vishet, såg huset som han byggt hans eget palats eller templet, 
rätterna på hans bord, hur tjänarna satt vid borden, hur de personliga tjänarna betjänade, hur de var klädda, hans munskänkar (vinprovare), och brännoffren som han bar fram i Herrens (Jahvehs) hus, blev hon helt mållös (tappade hon andan). 
Hon sa till kungen: ”Det var alltså sant, det jag hörde i mitt land om dig och din vishet. 
Jag trodde inte på det förrän jag kom hit och fick se det med egna ögon. Ändå hade man inte ens berättat hälften för mig, din vishet och ditt välstånd överträffar allt jag fått höra. 
Lyckliga är dina män, lyckliga är dina tjänare, dessa som står inför dig oavbrutet hörande din vishet. 
Välsignad är Herren din Gud (Jahveh Elohim) som lutar sig mot dig och ger (har satt) dig på Israels tron, eftersom Herren (Jahveh) älskar Israel för evigt och därför har gjort dig till kung till att göra rätt och rättfärdighet.” 
Och hon gav kungen 120 talenter 4 ton guld och kryddor i mycket stora mängder och dyrbara stenar, där kom aldrig mer en så stor myckenhet av kryddor som den Sabas drottning gav kung Salomo. 
Och även Chirams flotta som förde guld från Ofir, förde in från Ofir stora mängder sandelträ och dyrbara stenar. 
Och av sandelträet gjorde kungen pelare till Herrens (Jahvehs) hus och till kungens hus, harpor och psaltare till sångarna. Sådant sandelträ har inte kommit och inte setts till denna dag. 
Och kung Salomo gav Sabas drottning allt hon önskade – vadhelst hon bad om, förutom det kung Salomo fritt gett henne (ordagrant: gett enligt hans hand). Och hon vände och gick till sitt land, hon och hennes tjänare. Det finns olika avarter av tolkningar av denna vers. En judisk legend hävdar att Salomo fick en son till drottningen, vilket var hennes ”önskan”. Den etiopiska traditionen liknar den judiska och hävdar att den kungliga abessinska linjen grundades av avkomman till Salomo och drottningen av Saba. Ingen av dessa traditioner har någon historisk grund, och de kan inte heller underbyggas av den bibliska texten. Jesus använder drottningen som ett exempel på den ansträngning man bör vara beredd att göra för att höra Guds ord (Matt 12:42). Hon reste över 200 mil för att fråga Salomo, men Jesu åhörare vägrade att lyssna på Guds egen Son. 
Vikten av guldet som kom till Salomo under ett år var 666 talenter guld 23 ton – 1827 guldtackor på 12,5 kg vardera, 
förutom det som kom med handelsmännen och från handelsresorna och alla kungens araber och landets guvernörer. De årliga intäkterna i guld på 23 ton var under Israels storhetstid, det är mycket, men inte orimliga siffror. I Egypten finns en inskription där Shishak (farao i Egypten 945-922 f.Kr.) donerar 200 ton guld till gudarna, en del av detta måste ha kommit från Jerusalem, se 2 Krön 12:2, 9. Några århundraden senare vid Alexander den stores seger vid Persepolis värderades guldet och silvret där till 120 000 talenter (4 500 ton).  • Det uppskattas att 190 000 ton guld har grävts fram genom historien (skulle rymmas i en kub som mäter 28 meter på varje sida).  • Den internationella valutafonden har 2 814 ton guld (2021).  • Sveriges riksbank har 126 ton guld (2024). 
Och kung Salomo gjorde 200 långsköldar (hebr. tsinah) av hamrat guld. 600 viktenheter shekel – 6,9 kg guld gick åt till en sköld. Skölden var gjord av trä och belagd med guld. 
Och han gjorde 300 sköldar (hebr. magen) av hamrat guld, tre minor (hebr. mane) guld gick åt till en sköld. Dessa sköldar hade hälften så mycket guld, se 2 Krön 9:16 Och kungen placerade dem i Libanons skogshus. Dessa 500 sköldar var troligtvis placerade på de 13,5 meter höga väggarna. Huset var 46 meter långt och 23 meter brett, se 1 Kung 7:2. Se även 1 Kung 14:26-28. 
Och kungen Salomo gjorde (lät tillverka) en stor tron av elfenben och förgyllde den med finaste (bästa) guld. 
Det var sex trappsteg till tronen och tronens huvud (den översta delen) var runt i bakstycket (ryggsidan, ordagrant ”bakom den”) och det var armstöd på båda sidor om sittplatsen, och två lejon stod bredvid armstöden. 
Och tolv lejon stod där, ett på ena sidan och ett på andra sidan på de sex trappstegen. Det fanns ingenting liknande tillverkat i något annat kungarike. 
Och alla kung Salomos dryckeskärl var av guld och alla redskap i Libanons skogshus var av rent guld, ingenting var av silver, det räknades inte som värdefullt under Salomos dagar. 
För kungen hade en egen Tarshish-flotta på havet tillsammans med Chirams flotta. Vart tredje år kom Tarshish-flottan hem med guld och silver, elfenben och apor och påfåglar. 
Och kung Salomo överträffade alla jordens kungar i rikedom och i vishet. 
Och hela jorden uppsökte Salomos ansikte för att höra hans vishet, som Gud (Elohim) hade lagt i hans hjärta. 
Och de förde med sig varje man sin gåva, redskap av silver och redskap av guld och dräkter och rustningar och kryddor, hästar och mulor, föremål år efter år. 
Och Salomo samlade ihop vagnar och ryttare, och han hade 1 400 vagnar och 12 000 ryttare som han placerade i vagnsstäderna och med kungen i Jerusalem. 
Och kungen lät silver vara lika vanligt i Jerusalem som stenar, och cedrar dess värde lät han vara lika vanligt fanns det så stor mängd av som sykomorträd i Låglandet hebr. Shefelah – låglandet mellan Medelhavskusten och Juda bergsbygd. 
Och Salomos hästar hade förts ut från Egypten i söder och från Qove motsvarar Kilikien i nuvarande sydöstra Turkiet, hästarna här var kända för sin styrka och uthållighet. Kungens köpmän köpte dem från Qove till bestämt pris. 
Och en vagn kom upp och gick ut från Egypten för 600 shekel priset av 6,9 kg silver och en häst för 150 shekel silver – motsvarar 1,7 kg. Och lika till hettiternas kungar och för Arams kungar, de förde ut dem för ett fast pris. 
