Apostlagärningarna.
12.
Vid den tiden som insamlingen pågick i Antiokia, se Apg 11:27-30 lät kung Herodes Agrippa I gripa och tortera några av dem som tillhörde församlingen i Jerusalem. Parallellt med händelserna i Antiokia startar en ny våg av förföljelse i Jerusalem. Det är vår, se vers 3. Agrippa dör 44 e.Kr. så dessa händelser utspelar sig inte senare än våren 44 e.Kr.  Herodes Agrippa I regerade i Judeen från 41 e.Kr. fram till sin död 44 e.Kr. Han följde den judiska lagen och firade högtiderna i Jerusalem. Han var barnbarn till Herodes den store, och brorson till Herodes Antipas som nämns i Luk 23:7 och Apg 4:27. Hans syster var Herodias, som låg bakom Johannes Döparens död. Bara tre år gammal förlorade Agrippa sin far Aristobulus på ett tragiskt sätt. Det var hans farfar, Herodes den store, känd för sin misstänksamhet även mot sina närmaste, som dödade sin son Aristobulus 7 f.Kr. Agrippas mor flyttade då till Rom, där han växte upp tillsammans med de blivande kejsarna Gaius och Claudius. Deras vänskap gjorde att Agrippa 34 e.Kr. blev tetrark över småstaterna norr om Galileen, och 38 e.Kr. även över Galileen och Dekapolis för att 41 e.Kr. också få makten över Judeen och Samarien. 
Herodes Agrippa I avrättade Jakob, Johannes bror Sebedeus son, en av de tolv lärjungarna, med svärd. Jakob tillhörde den innersta kretsen av Jesu lärjungar. Han hade varit med Jesus på förklaringsberget tillsammans med sin bror Johannes och Petrus, se Mark 9:2-3. I detta kapitel beskrivs hur Jakob dödas medan Petrus får änglabesök och befrias, se vers 7. Varför räddas Petrus men inte Jakob? Bibeln svarar inte på frågan, men säger att vi alltid måste vara redo för uppbrott. Förföljelsen gjorde även att bönen intensifierades i församlingen. Jesu ord till Jakob besannades, se Mark 10:39. Även Jesu ord till Petrus att han skulle bli gammal måste gå i uppfyllelse, se Joh 21:18. 
När han såg att detta behagade judarna, fortsatte han och lät fängsla Petrus också. Detta skedde under det osyrade brödets högtid. Om det väckte avsky bland de messiastroende judarna att även hedningar kunde bli kristna, se Apg 11:1-4, är det lätt att förstå att den romerska förföljelsen mot de kristna mottogs väl bland det judiska ledarskapet i Jerusalem. Under våren firas endags-högtiden pesach (påsken) direkt följt av den sju dagar långa osyrade brödets högtid, totalt alltså åtta helgdagar. Det är troligt att Petrus grips före, eller i början på, denna period. 
Efter gripandet satte han honom i fängelse troligtvis i Antoniaborgen och lät honom bevakas av fyra vaktskift med fyra man var. När påsken (pesach) var över tänkte han ställa honom inför folket. Petrus hade häktats två gånger tidigare, se Apg 4:3; 5:18. Den andra gången hade apostlarna befriats av en ängel. För att förhindra något liknande tilldelas totalt sexton romerska soldater detta uppdrag. 
Petrus hölls fängslad, men församlingen bad enträget (uthålligt; sträckte sig till det yttersta – gr. ektenos) till Gud för honom. Här använder Lukas en medicinsk term för en arm som sträcks till det yttersta. Det är troligt att bönen blev mer och mer intensiv för att kulminera med bön hela natten den sista högtidsdagen. Ordet används bara om bön en gång tidigare och det är när Jesus ber i Getsemane, se Luk 22:43-44. Vid båda dessa tillfällen sätter bönen änglar i rörelse. Ordet används totalt tre gånger i NT. Petrus som fick erfara hur de troende sträckte sig till det yttersta i bön för honom, väljer att använda samma uttryck för hur vi ska sträcka oss till det yttersta för att älska varandra, se 1 Pet 1:22. Adjektivet ektenes används en gång i NT, se 1 Pet 4:8. 
Natten innan Herodes skulle ställa honom inför rätta låg Petrus och sov mellan två soldater, bunden med två kedjor en till varje soldat, och utanför dörren stod vakter som bevakade fängelset. 
Plötsligt stod där en Herrens ängel och ett ljussken strålade i fängelsecellen. Han stötte till Petrus i sidan och väckte honom och sa: ”Ställ dig upp på en gång!” Kedjorna föll av från Petrus händer (handleder). 
Ängeln sa till honom: ”Spänn fast bältet och ta på dig dina sandaler.” Petrus gjorde det, sedan sa ängeln till honom: ”Ta på dig din mantel (dina ytterkläder) och följ mig.” 
Petrus gick ut och följde honom; han förstod inte att det som skedde genom ängeln var verkligt utan trodde han såg en syn (sov och drömde). 
När de hade passerat den första och den andra vakten kom de till järnporten som ledde ut till staden Jerusalem. Porten öppnades för dem av sig själv, och de gick ut, och gick längs en smal gata och plötsligt försvann ängeln från honom. 
När Petrus väl hade blivit sig själv igen vaknat upp sa han: ”Nu vet jag verkligen att Herren har skickat sin ängel och räddat mig ur Herodes händer, undan allt som det judiska folket väntat sig (trodde skulle ske).” 
När han hade funderat på vad han skulle göra insåg att han verkligen var frigiven, stod där själv på gatan och måste gå någonstans, gick han till Marias hus, hon var mor till den Johannes som kallades Markus. Där var många samlade och bad. Maria var Barnabas släkting, se Kol 4:10. Hennes son Markus följde med Barnabas och Paulus på den första missionsresan, se Apg 12:25; 13:5, 13. Enligt tidig tradition är Markus också författaren till Markusevangeliet. 
När Petrus knackade på den yttre porten, kom en tjänsteflicka som hette Rhode för att höra vem det var. 
När hon kände igen Petrus röst blev hon så glad att hon i stället för att öppna porten sprang tillbaka in och berättade att Petrus stod utanför porten. 
De sa till henne: ”Du är från vettet.” Men hon vidhöll att det var Petrus, och de fortsatte säga: ”Det är hans ängel.” 
Under tiden fortsatte Petrus att knacka. När de till sist öppnade porten och såg honom blev de helt förvånade. 
Han gav dem tecken med handen att vara tysta och berättade för dem hur Herren hade fört honom ut ur fängelset. Han sa: ”Tala om detta för Jakob Jesu halvbror som ledde församlingen i Jerusalem och för bröderna.” De var inte där just då. Sedan gav han sig av till en annan plats. Petrus håller sig gömd någonstans utanför Jerusalem en tid. Drygt ett år senare är han i Antiokia, se Gal 2:11, och kommer sedan till Jerusalemmötet 49 e.Kr. 
På morgonen blev det stor förvirring bland soldaterna över vad som hade hänt med Petrus. Petrus befrielse måste ha skett under den fjärde och sista nattväkten mellan klockan tre och sex, eftersom han annars skulle ha saknats vid det sista vaktbytet. 
När Herodes Agrippa I sänt soldater och låtit söka efter honom och inte fick tag i honom, förhörde han de sexton ansvariga vakterna och befallde att de skulle föras bort för att avrättas. Därefter reste han ner från Judeen till Caesarea Maritima, vid havet och stannade där. 
Det var politiskt oroliga tider och Herodes låg i bitter strid med det närliggande folket i de feniciska kuststäderna Tyros och Sidon. Gemensamt kom de deras representanter till kungen Herodes Agrippa I, som nu var tillbaka i sitt residens i Caesarea Maritima. När de hade fått över hans kammarherre (närmaste rådgivare) Blastus på sin sida bad de om fred. De var nämligen beroende av kungens område för sin försörjning. Fenikien var beroende av spannmålsleveranser från de inre områdena som Herodes Agrippa I styrde över. De kom till sist överens och Agrippa anordnade festligheter för att fira detta. 
På utsatt dag satte sig Herodes på tronen, klädd i kunglig skrud, och höll ett tal till dem. Den judiske historieskrivaren Josefus beskriver händelserna med fler detaljer. Han skriver hur Agrippa anordnade teaterföreställningar för att ära kejsaren, Claudius. Många höga officerare och andra män var inbjudna. På den andra dagen med dessa spel framträdde Herodes Agrippa iklädd en glänsande silvermantel. När morgonsolens strålar reflekterades i hans kläder glänste och glimmade han som en gud. 
Folket började då ropa (upprepade gånger): ”Det är en guds röst, inte en människas!” 
I stället för att säga emot dem, njöt han av deras beundran. På en gång slog en Herrens ängel ner honom med en sjukdom, eftersom han inte gav Gud äran, och han blev uppäten av maskar och dog. Herodes Agrippa I dog 44 e.Kr., 54 år gammal. Enligt Josefus ropade folket att han var en gud och odödlig. Han varken dementerade eller bekräftade uttalandet. Han drabbades av plötsliga magsmärtor och fick föras till sitt palats där han dog efter fem dagar. Det var en otäck sjukdom som verkade ha gjort att hans kropp ruttnade. 
Guds ord hade framgång och spred sig alltmer. 
När Barnabas och Saulus hade fullgjort sitt uppdrag i Jerusalem överlämnat de finansiella gåvorna, se Apg 11:29-30, vände de tillbaka till Antiokia och tog då med sig Johannes som kallades Markus. 
