Hebreerbrevet.
13.
Förbli i syskonkärleken (håll den ömsesidiga kärleken och omsorgen om varandra levande). Att visa omsorg om troende syskon gör att kärleken blir synlig. Här följer två exempel som tar upp gästfrihet och engagemang för de frihetsberövade. Jesus talar även om detta i Matt 25:31-46 och låter oss förstå att det vi gör utför vi egentligen för Herren själv. 
Glöm inte bort att vara gästvänliga (visa kärlek genom att vara generösa och inbjudande mot främlingen), för genom detta har somliga haft änglar som gäster utan att veta om det. Flera personer i GT fick möta änglar: Abraham, se 1 Mos 18; Lot, se 1 Mos 19; Gideon, se Dom 6; Simsons far Manoa, se Dom 13. 
Kom ihåg fångarna syskonen i tron som sitter bundna i fängelse, som om ni var deras fastbundna medfångar, de som misshandlas (plågas, torteras) som om ni själva var i den kroppen (kände deras lidande). Egoism är kärlekens och omsorgens motsats. Här tar författaren upp två områden där själviskheten orsakar problem: den sexuella moralen (vers 4) och synen på pengar (vers 5-6). Första delen i vers 4 saknar verb och formar en kiasm där adjektiven ”hedervärt” och ”obefläckad” ramar in sammanhanget. Sedan kommer två substantiv: ”äktenskapet” och ”sängen”, som är ett uttryck för det sexuella samlivet, se Rom 9:10; 13:13. Centralt står ”alla”, vilket förstärker att både ogifta och gifta ska högakta äktenskapet som är Guds instiftade institution, något som är dyrbart, fint och vackert – ett heligt förbund. 
Hedervärt (ärofyllt, dyrbart) ska äktenskapet vara bland alla och sängen hållas obefläckad (det sexuella samlivet inom äktenskapet är en fin och ren gåva från Gud), för sexuellt omoraliska (gr. pornos) och äktenskapsbrytare som kränker och förvanskar äktenskapet kommer Gud att döma. 
Var inte girig (inte penningkär – det grekiska adjektivet afilarguros är sammansatt av tre ord och betyder ”inte-älska-silver”) till sättet (karaktären), var nöjda med vad ni har (hur er nuvarande situation är). För han Gud har själv sagt: Nej – aldrig någonsin ska jag lämna dig (släppa taget om dig, ge upp, låta dig sjunka), inte heller – nej, aldrig någonsin ska jag överge dig (lämna dig hjälplös mitt under svåra omständigheter). 5 Mos 31:6, 8 Två olika negationer föregår verbet ”lämna” och upprepas tillsammans med en tredje negation före verbet ”överge” i grekiskan. Detta understryker verkligen att Gud inte ska lämna eller överge oss. Citatet är hämtat från 5 Mos 31:6, 8 där Mose uppmuntrar Josua inför intåget i löfteslandet. 
Därför kan vi frimodigt säga: Herren är min hjälpare (den som rycker ut för att rädda och betjäna) Ps 27:1, jag ska inte vara rädd (ha ångest, vara förskräckt). Vad kan en människa göra mig? Ps 118:6 
Kom ihåg era ledare som gav er (talade, förklarade) Guds ord. Studera noga (reflektera över) resultatet av deras liv (utgången; hur de fick sluta sina liv), och imitera (kopiera; ta som exempel) deras tro (trofasthet). Många av de första församlingsledarna var nu döda – flera hade dött martyrdöden, t.ex. Stefanos och Jakob, se Apg 7:60; 12:2. Ordet ”imitera” används även i 2 Thess 3:7, 9 där Paulus tar sig själv, Silvanus och Timoteus som exempel på hur de hade arbetat ideellt i Thessalonike för att inte belasta de troende där ekonomiskt. Johannes använder också samma ord i 3 Joh 1:11 om att följa goda exempel. Han omnämner Gaius, som var trofast och känd för sin osjälviska kärlek, se 3 Joh 1:5-7, och även Demetrius som alla talade väl om, se 3 Joh 1:12. 
Jesus den Smorde (Messias, Kristus), är alltid densamme – i går då Jesus vandrade på jorden och de första ledarna såg honom, se vers 7, men även sedan tidernas begynnelse, se 1 Pet 1:20, i dag i vår tid, och för evigt i alla tidsåldrar och med evighetens fulla innebörd. Jesus är utan början och slut och alltid densamme. Här ges extra tyngd när både hans namn (Jesus) och hans titel (Kristus) används. Det grekiska ordet Christos betyder ”den som är smord” eller ”den Smorde”. Den hebreiska motsvarigheten med samma innebörd är Mashiach (Messias). Israels präster och kungar smordes med olja, så ordet används generellt om en smord präst eller kung som avskilts för tjänst, se 3 Mos 4:5; 1 Sam 10:1, men mer specifikt syftar ”den Smorde” på världens Frälsare som ska regera som kung utifrån Jerusalem. Även om hebreiskan inte gör skillnad på små och stora bokstäver gör bibelöversättningar det för att förtydliga vad som åsyftas. Att Jesus är den Messias som Skrifterna (Gamla testamentet) profeterar om visar Nya testamentets författare genom att unisont vittna om honom som ”Jesus den Smorde” – vår smorde Konung och Överstepräst. Både människan Jesus – som genom sin jordiske far Josef härstammade från kung David av Juda och genom sin mor Maria från prästsläktet Levi stam – och Jesus, Guds Son, representeras i ”den Smorde”. Fadern i himlen har utsett och smort sin Son till att en dag bestiga Davids tron här på jorden, se Jes 9:6-7. 
Låt er inte föras bort (ryckas med, bli lurade) av alla slags främmande läror. För det är gott att bli styrkt i sitt hjärta den inre människan genom nåd och inte genom yttre ceremoniella regler om mat som inte har hjälpt dem som har sysslat med sådant. 
Vi har ett altare från vilket tabernaklets tjänare inte har rätt att äta. 
Offerdjurens blod bärs in i det allra heligaste av översteprästen som syndoffer, men själva kropparna bränns upp utanför lägret. 
Därför, för att helga folket genom sitt eget blod, led (pinades och dödades) även Jesus utanför stadsporten. Slaktresterna från djuren som offrats i templet kastades utanför lägret (2 Mos 29:14), på samma sätt dödades Jesus på Golgata kors, som låg utanför den dåtida stadsmuren i Jerusalem. 
Låt oss gå ut till honom utanför lägret och bära ordagrant: bärande – dvs. samtidigt som vi bär hans smälek (skymf, vanära) den förolämpning, tillrättavisning, förebråelse, beskyllning och ärekränkning som han fick utstå. Låt oss lämna betoningen på det yttre och i stället söka oss till Jesus där den inre överlåtelsen leder till verklig förändring. 
För här har vi ingen permanent stad, utan vi ser fram emot (söker efter, längtar efter) den som ska komma. 
Genom honom får vi därför ständigt oavsett omständighet frambära lovets offer till Gud ära och upphöja honom med sång – det är (det vill säga) en frukt från läppar som med tacksamhet och i full överenskommelse öppet bekänner sig till (bejakar, prisar) hans namn. 
Men glöm inte att göra gott och dela med er (försumma inte välgörenhet – gr. eupoiia och gemenskap – gr. koinonia) både när det gäller det materiella och det emotionella, för sådana offer behagar (är välbehagliga inför) Gud. 
Lyssna på dina andliga ledare och låt dig överbevisas av dem utifrån Guds ord som de talar, för de vakar ständigt över era själar och ska avlägga räkenskap för sin trohet till sin kallelse, se Apg 20:28. Låt dem kunna göra detta vaka över er med glädje och inte med tungt hjärta (suckan, klagan), för det skulle inte gagna er. Ordet ”gagna” är ordagrant en ekonomisk term: ”att inte betala”. Ett andligt ledarskap som ständigt måste oroa sig för en församling, är en dålig investering. 
Fortsätt be för (runtomkring – gr. peri) oss brevets författare och de som finns hos honom! Vi vet att vi har ett gott samvete, för vi vill göra det rätta (leva ärligt och rätt i allt). 
Jag vill verkligen uppmana er att göra detta be för mig, så att jag snart kan få komma tillbaka till er. Detta är första gången författaren nämner sig själv i brevet. Han ber om förbön. Det är oklart vad som hindrar författaren från att komma, vers 23 antyder att han är fri att resa. 
Nu ska fridens Gud som i kraft av ett evigt förbunds blod har återfört fårens store Herde, vår Herre Jesus, tillbaka från de döda, 
utrusta er (till tjänst) med allt gott så att ni kan (själva har förmågan att) utföra hans vilja. Hela tiden verkar han i oss, genom Jesus den Smorde (Messias, Kristus), så vi förmår göra det som behagar honom. Hans är härligheten i evigheters evighet, amen. Som avslutning definierar författaren vad det är han skrivit. Det är både en uppmuntran och ett brev. Ordet för skrivit är grekiska epistello. Det svenska ordet epistel, som beskriver ett brev, kommer härifrån. Avsaknaden av en inledning med avsändare, mottagare och hälsning gör att brevet skiljer sig från andra nytestamentliga och samtida brev. Genren verkar vara en uppmuntrande predikan med en avslutande hälsning. Det kan vara så att författaren i ödmjukhet väljer att inte blanda in sitt eget namn i inledningen. 
Jag ber er, syskon (bröder och systrar i tron), att lyssna tåligt på mina uppmuntrande (uppbyggande) ord, eftersom jag har skrivit kortfattat till er. Brevet tar ungefär en timme att läsa. Det är kortfattat i jämförelse med allt vad författaren hade på hjärtat och ville dela. På flera ställen ursäktar han sig för att han inte hinner gå in på alla detaljer, se Heb 5:11; 9:5. 
Jag kan berätta för er att vår broder Timoteus har blivit frisläppt. Om han snart kommer hit ska vi besöka er tillsammans. 
Hälsa alla era ledare och alla de heliga. De troende (bröderna och systrarna) som är från Italien hälsar också er. Det är naturligt att de som ursprungligen var från Rom och Italien hälsade tillbaka till sina vänner, vilket gör att brevet troligtvis var skrivet till Rom. Rubriken på brev är ofta en angivelse om vem brevet är avsett för. Romarbrevet är ju t.ex. skrivet till kristna i Rom. I detta fall avser dock titeln troligen brevets avsändare. Det är judar från någon provins i Romarriket. Efesos är en tänkbar plats. Timoteus rörde sig ofta där och kunde ha blivit fängslad och frigiven. 
Nåden vare med er alla.
