Psaltaren.
139.
Till (för) ledaren. Beskriver någon som utmärker sig – som är strålande och framstående inom sitt område. Syftar dels på föreståndaren för tempelmusiken men även på Messias, den strålande morgonstjärnan, se Upp 22:16 och inledningen till Psaltaren. En psalm sång ackompanjerad på strängar av (för) David. ______ Herre (Jahveh), du rannsakar (utforskar, genomsöker, granskar) mig och känner mig. 
Du vet (känner exakt till) när jag sitter och när jag står känner varje handling; du urskiljer (förstår) mina motiv på långt avstånd (redan innan jag själv vet om dem). Matt 10:30 
Min stig mina dagliga aktiviteter – det publika och min bädd det privata synar (mäter) du – med alla mina vägar (livsval, vanor) är du förtrogen. 
För inget ord (hebr. milah) har formats på min tunga, utan att du, Herre (Jahveh), vet om (känner till) det. 
Du omsluter (belägrar, omringar) mig – bakom och framför (på alla sidor), och du har lagt din hand över mig. 
Den kunskapen övergår mitt förstånd (är obeskrivlig/underbar – hebr. pili) Dom 13:18, den är så hög att jag inte kan förstå den. 
I ett par retoriska frågor hyllar David nu Guds stora kärlek och nåd som når överallt, se även, se även Ps 23:6: Vart kan jag gå (skulle jag vandra) från din Ande? Vart kan jag fly från ditt ansikte (din närvaro; ordagrant: dina ansikten)? 
Om jag stiger upp för himlarna, är du där, och lägger jag mig (bäddar jag åt mig) i Sheol (graven, underjorden – de dödas plats) dödsriket, se, där är du också! ordagrant: se – du/dig! 
Tar jag lyfter jag på morgonrodnadens vingar förflyttar jag mig i ljusets hastighet längs med en solstrimma i soluppgången och bosätter mig på andra sidan – på de öar som ligger längst ut (ytterst) i havet i väst, 
ska också där din hand leda mig, och din högra hand hålla (gripa tag om) mig. 
Och säger jag: ”Mörker ska helt visst täcka mig öppna sitt vida gap; överväldiga, krossa mig, se 1 Mos 3:15; Job 9:17”, så är även natten ljus för mig. Joh 1:5 
Nej, mörkret ska inte vara mörkt (mörkna) för dig, utan natten lysa som dagen – mörkret och ljuset gör ingen skillnad för dig. Versen avslutas ordagrant: ”som mörkret som ljuset”. De två vertikala ytterligheterna (himlarna och underjorden, se vers 8) och de två horisontala (öst och väst, se vers 9) beskriver på ett poetiskt sätt att det inte finns någon plats där Guds Ande inte kan nå fram och hans närvaro förvandla situationen! 
För du har skapat mina njurar mitt inre, du sammanvävde (hebr. sachach) mig i min mors livmoder. Job 10:11; Ps 119:73; Jes 44:24 Njurarna representerar det mest känsliga med livsavgörande funktion inombords. Det hebreiska ordet för att väva, vira och fläta ihop innebär att skapa ett avskärmande och täckande skydd. Betydelsen blir därför också att omgärda, inhägna, avskärma, stänga in, täcka och skydda. 
Jag tackar dig med öppna händer prisar, hyllar och erkänner jag dig för att jag med stor vördnad (innerlig respekt) är (blev) en underbar (unik och separat) skapelse exklusiv och särbehandlad som Guds avbild. Underbara är dina verk, och det vet min själ mycket väl (känner jag i högsta grad själv till; är jag verkligen intimt förtrogen med). 
Min kropp (skelett) var inte dold för dig när jag formades i det fördolda. När jag flätades samman (som ett tyg broderas med olika färger) i jordens djup, 
såg dina ögon min oformade kropp (ihoprullad, hopvikt) inte ännu utvecklad, dvs. när jag bara var ett embryo. Alla mina dagar var uppskrivna i din bok livets bok, se Ps 69:29 innan de tog form, innan någon av dem hade kommit. 
Hur ofattbara (dyrbara) är inte dina tankar om mig, Gud (El) den mäktige, starke! Hur ofantligt stor är inte summan av dem alla! 
Om jag skulle räkna dem skulle de vara fler än sandkornen. När jag vaknar upp från min sömn, eller från alla mina funderingar på detta, är jag fortfarande hos dig. Följande fyra verser utelämnas ibland när psalmen reciteras, men de finns med i psalmen och ger en bakgrund till varför den komponerades. Psalmisten har blivit sårad och sviken, utstått ondska från människor som hatar Gud och gör uppror mot honom. Mitt i detta kaos och motstånd, talar denna psalm om förtröstan, tacksamhet och en innerlig gudsnärvaro. 
Om du bara ville döda de gudlösa, Gud (Eloha) Elohim i singular – den ende Guden! Bort från mig, ni blodtörstiga! 
De som talar om dig med svek i sinnet, de har fört dina städer i fördärvet. 
Skulle jag inte hata dem som hatar dig, Herre (Jahveh), och avsky dem som gör uppror mot dig? 
Jag hatar dem med starkaste (fullständigt, omslutande) hat, de har blivit mina fiender. David avslutar psalmen med samma verb som han använder i inledningen, se vers 1b-2, dock med en vädjan istället för i den indikativa formen ”Du rannsakar mig och känner mig”: 
Rannsaka (genomsök, granska) mig Gud (El), och känn (bli intimt förtrogen med; var personligt involverad i) mitt hjärta (mitt innersta). Ps 26:2 Pröva (undersök, testa) mig som silver och guld renas, se Ps 66:10; Ords 17:3 och känn ta hand om mina oroliga tankar (min oro – hebr. saraf). Det hebreiska ordet med innebörden ”oroliga tankar” står i plural och används bara här och i Ps 94:19. 
Och se sedan om det finns en fördärvlig (smärtsam) väg hos (i) mig ett sätt som sårar dig och skadar mig, och led mig på den eviga vägen. Den väg som leder till en evig fortsättning i gemenskap med Gud. 
