1 Moseboken.
11.
Hela jorden (världen) talade ett gemensamt språk och man uttryckte sig på samma sätt (hade ett gemensamt språk för både tal och skrift). 
När de flyttade österut hittade de en slätt i Sinear och bosatte sig där. Området är den bördiga dalen mellan floderna Eufrat och Tigris, det som senare kom att bli Babylon, nuvarande Irak. 
Sedan sa de till varandra: ”Kom, låt oss göra tegel och bränna det (härda det ordentlig).” Man använde tegel i stället för sten, och jordbeck i stället för murbruk. 
De sa: ”Kom, låt oss bygga en stad och ett torn (hebr. migdal) som når ända upp i himlen. Då ska vårt namn bli känt, och vi behöver inte bli kringspridda över hela jorden.” Detta går helt emot vad Gud sagt om att de skulle uppfylla hela jorden, se 1 Mos 9:1, 7. Ett ziggurat är ett religiöst tempeltorn. Det är byggt på liknande sätt som en pyramid, men med en trappa som leder till toppen. Högst upp var den plats som kallades Babilu – ”Porten till Gud”. Här fanns ett rum med en bädd och ett bord. Man ville hålla sig väl med sina gudar genom att ge dem en plats där de kunde vila och äta. Både bokstavligt och bildligt försöker människan själv nå Gud på sina villkor genom att bygga ett torn med en trappa upp till Gud. 
Men Herren steg ner för att se staden och tornet som människorna hade börjat bygga. 
Herren sa: ”Folket är helt enat och de talar alla ett och samma språk. Detta är bara början på vad de kommer att göra som går emot min vilja. Ingenting de beslutar sig för att göra kommer att vara omöjligt för dem. Det finns inga gränser för hur långt de kommer att fortsätta i sin synd. 
Kom, låt oss gå ner och förvirra (röra ihop) deras språk så att de inte förstår varandra.” Resultatet av enhet som utelämnar Gud är förvirring. 
Så spridde Herren (Jahveh) människorna över hela jorden, och de slutade att bygga staden. 
Därför fick den namnet Babel, eftersom det var där Herren (Jahveh) förvirrade jordens gemensamma språk till ett obegripligt ”babbel”, och därifrån spridde Herren (Jahveh) ut människorna över hela jorden. Hebr. bavel betyder att ”förvirra” och är snarlikt det babyloniska ordet babilu som betyder ”porten till Gud”. Vårt svenska ord ”babbel” kommer just från detta ord. Här kommer en ny ”toledot-enhet” som formar den sjätte litterära enheten (av tolv) i Första Moseboken. 
Detta är Shems (Sems) fortsatta historia (hans genealogi/släkttavla – hebr. toledot). Nu följer tio generationer från Shem fram till Abram. När Shem var 100 år gammal blev han far till Arppacheshad, två år efter floden hade startat. 
Och Shem levde 500 år efter att han blivit far till Arppacheshad. Och han blev far till söner och döttrar. Shem blev 600 år. 
Och Arppacheshad levde 35 år innan han blev far till Shelach. 
Och Arppacheshad levde 403 3 år och 400 år efter att han blivit far till Shelach. Och han blev far till söner och döttrar. Arppacheshad blev 438 år. 
Och Shelach levde 30 år innan han blev far till Ever. 
Och Shelach levde 403 år 3 år och 400 år efter att han blivit far till Ever. Och han blev far till söner och döttrar. Shelach blev 433 år. 
Och Ever levde 34 år innan han blev far till Peleg. 
Och Ever levde 430 år 30 år och 400 år sedan han blivit far till Peleg. Och han blev far till söner och döttrar. Ever blev 463 år. 
Och Peleg levde 30 år innan han blev far till Reo. 
Och Peleg levde 209 år 9 år och 200 år efter att han blivit far till Reo. Och han blev far till söner och döttrar. Peleg blev 239 år. 
Och Reo levde 32 år innan han blev far till Serog. 
Och Reo levde 207 år 7 år och 200 år efter att han blivit far till Serog. Och han blev far till söner och döttrar. Reo blev 239 år. 
Och Serog levde 30 år innan han blev far till Nachor. 
Och Serog levde 200 år efter att han blivit far till Nachor. Och han blev far till söner och döttrar. Serog blev 230 år. 
Och Nachor levde 27 år innan han blev far till Terach. 
Och Nachor levde 119 år 19 år och 100 år efter att han blivit far till Terach. Och han blev far till söner och döttrar. Nachor blev 146 år. 
Och Terach levde 70 år innan han blev far till Abram, Nachor och Haran. Här kommer en ny ”toledot-enhet” som formar den sjunde litterära enheten (av tolv) i Första Moseboken. 
Detta är Terachs (Teras) fortsatta historia (hans genealogi/släkttavla – hebr. toledot). Terach blev far till Abram, Nachor och Haran, och Haran blev far till Lot. 
Haran dog inför sin far Terachs ansikte i landet där han föddes, i Ur i Kaldéen. 
Abram och Nachor tog sig hustrur. Abrams hustru hette Saraj och Nachors hustru hette Milkah betyder: ”drottning”, Harans dotter – far till Milkah och far till Iskah betyder: ”någon som vakar och är observant”. 
Men Saraj var ofruktsam, hon hade ingen livsfrukt (avkomma – hebr. valad). Ovanligt ord för livsfrukt som bara används här i GT. Det betonar en manlig avkomma som kan föra släkten vidare. Det vanliga ordet är hebr. jeled. 
Terach tog Abram, sin son och Lot, Harans son, och Saraj, sin svärdotter, Abrams hustru, och de vandrade iväg från Ur i Kaldéen och de kom till Haran (hebr. Charan) där de vistades. 
Alla dagar som Terach levde var 205 år, sedan dog Terach i Haran. 
