Nehemja.
12.
Dessa var de präster och leviter som drog upp med Serubbabel, Shealtiels son, och Jeshua. Prästerna var: Seraja, Jeremia, Esra, 
Amarja, Malluk, Hattush, 
Shekanja, Rehum, Meremot, 
Iddo, Ginnetoj, Avijah, 
Mijamin, Maadja, Bilgah, 
Shemaja, Jojarib, Jedaja, 
Sallu, Amok, Hilkia (hebr. Chilqijaho) och Jedaja. Dessa var huvudmän för prästerna och för sina bröder i Jeshuas tid. 
Leviterna var: Jeshua nämns även i Esra 2:40, Binnoj, Kadmiel nämns även i Esra 2:40, Sherebja, Juda och Mattanja, som med sina bröder ledde tacksägelsen (lovsången), 
vidare Bakbukja och Unni, deras bröder, som hade sina platser mitt emot dem under tjänstgöringen. I 1 Krön 15:16-24 finns mer detaljer kring hur sången och musiken i templet var organiserad. Det fanns troligtvis lika många kvinnor som män i kören, se Esra 2:65. 
Översteprästen Jeshua blev far till Jojakim, Jojakim blev far till Eljashib, Eljashib blev far till Jojada, 
Jojada blev far till Jonatan och Jonatan blev far till Jaddua. 
I Jojakims tid var huvudmännen för prästernas familjer följande: för Seraja: Meraja, för Jeremia: Hananja, 
för Esra: Meshullam, för Amarja: Johanan, 
för Meliku: Jonatan, för Shebanja: Josef, 
för Harim: Adna, för Merajot: Helkaj, 
för Iddo: profeten Sakarja Esra 5:1, för Ginneton: Meshullam, 
för Avijah 1 Krön 24:10; Luk 1:5: Sikri, för Minjamin och för Moadja: Piltaj, 
för Bilgah: Shammua, för Shemaja: Jonatan, 
för Jojarib: Mattenaj, för Jedaja: Ussi, 
för Sallaj: Kallaj, för Amok: Ever, 
för Hilkia (hebr. Chilqijaho): Hashabja, för Jedaja: Netanel. 
I Eljashibs, Jojadas, Jochanans och Jadduas tid blev huvudmännen för leviternas familjer upptecknade, likaså prästerna, under persern Darejaveshs regering. Detta syftar troligtvis på Darius den Store 522-486 f.Kr. eller Darius II, som regerade 424-404 f.Kr. 
Huvudmännen för Levi barns familjer är upptecknade i Krönikeboken 1 Krön 9 ända till Johanans, Eljashibs sons tid. Han var överstepräst i Jerusalem och omnämns i ett brev från egyptiska Elefantine daterat till 408 f.Kr., se även Jer 44:1. 
Leviternas huvudmän var Hashabja, Sherebja och Jeshua, Kadmiels son, och deras bröder, som stod mitt emot dem för att växelvis lova och tacka, så som gudsmannen David hade befallt. Denna form där en ledare först sjunger en fras som sedan församlingen/kören svarar på kallas antifonal, se t.ex. Ps 136. Titeln ”gudsmannen” används bara här och i 2 Krön 8:14 om David och då alltid i samband med hur lovsången organiseras. 
Mattanja, Bakbukja, Obadja, Meshullam, Talmon och Ackub var dörrvakter och höll vakt över förrådshusen vid portarna. 
Dessa levde i Jojakims, Jeshuas sons, Josadaks sons, tid och i ståthållaren Nehemjas och prästen Esras, den skriftlärdes, tid. 
När Jerusalems mur skulle invigas, sökte man upp leviterna överallt där de bodde och förde dem till Jerusalem för att hålla invigningshögtid och glädjehögtid under tacksägelse och sång, med cymbaler, lyror och harpor. 
Då samlades sångarnas söner från trakten omkring Jerusalem och från netofatiternas byar, 
från Beit-Haggilgal och från markerna kring Geva och Asmavet, för sångarna hade byggt sig byar runt omkring Jerusalem. 
Prästerna och leviterna renade sig och renade sedan folket, portarna och muren. 
Jag lät Juda furstar stiga upp på muren. Därefter ordnade jag två stora lovsångskörer. Den ena gick till höger ovanpå muren fram till Dyngporten. 
Bakom dem följde Hoshaja och ena hälften av Juda furstar, 
samt Asarja, Esra och Meshullam, 
Juda, Benjamin, Shemaja och Jeremia 
och några av prästernas söner med trumpeter, vidare Sakarja, son till Jonatan, son till Shemaja, son till Mattanja, son till Mikaja, son till Sackur, son till Asaf, 
och hans bröder Shemaja, Asarel, Milalaj, Gilalaj, Maaj, Netanel och Juda samt Hanani med gudsmannen Davids musikinstrument. Esra, den skriftlärde, gick framför dem. 
De gick över Källporten och rakt fram uppför trapporna till Davids stad, på trappan i muren ovanför Davids hus, ända fram till Vattenporten mot öster. 
Efter den andra lovsångskören, som gick åt motsatt håll, följde jag med den andra hälften av folket, ovanpå muren, upp genom Ugnstornet (”tornet med ugnarna” – hebr. migdal ha-tanurim) ända till Breda muren, 
vidare över Efraimsporten, Gamla porten och Fiskporten i norr där fisk från bl.a. Tyros importerades, se 2 Krön 33:14; Neh 3:3; Sef 1:10 och genom Chananels torn (”Guds-favör-torn” – hebr. migdal chananel) och ”De hundras torn” (Meahtornet – hebr. migdal ha-meat) Neh 3:1, ända fram till Fårporten; och de stannade vid Fängelseporten. 
Sedan stannade de båda lovsångskörerna vid Guds hus, och även jag och ena hälften av föreståndarna tillsammans med mig, 
samt prästerna Eljaqim, Maaseja, Minjamin, Mikaja, Eljoenaj, Sakarja och Hananja, med trumpeterna, 
och Maaseja, Shemaja, Elazar, Ussi, Johanan, Malkijah, Elam och Eser. Sångarna sjöng under Jisrajas ledning. 
På den dagen bar de fram stora offer och gladde sig, för Gud hade gett dem stor glädje. Också kvinnorna och barnen gladde sig, och glädjen från Jerusalem hördes vida omkring. 
Vid samma tid tillsattes män som skulle förestå förrådskamrarna där offergåvor, förstlingsfrukter och tionden lades ner. Från stadens åkrar skulle de samla in det som enligt undervisningen (hebr. Torah) tillföll prästerna och leviterna. Det rådde glädje i Juda över prästerna och leviterna som gjorde tjänst. 
De iakttog vad som var att iaktta vid gudstjänsten och vid reningarna, och även sångarna och dörrvakterna utförde sin tjänst så som David och hans son Salomo hade befallt. 
Redan för länge sedan, på Davids och Asafs tid som skrivit många av psaltarpsalmerna, se 1 Krön 16:5; 25:2, fanns nämligen ledare för sångarna, och man sjöng lovsånger och tacksägelsesånger till Gud (Elohim). 
Under Serubbabels och Nehemjas tid gav hela Israel till sångarna och dörrvakterna vad dessa för varje dag skulle ha. Man gav till leviterna deras helgade andel, och leviterna gav till Arons söner deras helgade andel. 
