Job.
28.
Ja, det finns för silvret en gruva (utgång, utflöde – hebr. motsa), och en plats (hem) för guldet där det renas. Stycket öppnas med ett enkelt kiastiskt mönster där gruva/plats står centralt och ramas in av silvret/guldet. Versen beskriver de grundläggande stegen för att ta fram metaller. Först måste det brytas, sedan måste det renas. Väldigt sällan kan man hitta rena metaller, för det mesta är de uppblandade med värdelös sten. Visdom nämns inte förrän i vers 12, men analogierna med gruvnäringen är många. Vishet är värdefull som silver och behöver förädlas som guld. Det är ett krävande arbete, men ger stor lön. 
Järn hämtas upp ur jorden, stenar smälts till koppar. 
Han människan sätter gränser för mörkret (hebr. choshech) när facklor ger ljus i gruvgångar och utforskar det yttersta djupet, där stenen är mörker (hebr. ofel) och dödsskugga (hebr. tsalmavet). Tre olika ord för mörker används här. 
De spränger schakt långt från människors boningar, glömda av foten (avlägsna platser dit ingen går), hissas ner djupt i schakten och vajar (gungar, svajar), långt från människor. Gruvor, som t.ex. Timnah i södra Israel, låg otillgängligt till, långt från civilisationen. 
Från jorden kommer bröd ovan jord spirar och växer grödor, men där nere förvandlas den som av eld. Under jord ”växer” metallen fram genom eldsättning, den gamla metoden då berget hettades upp med eld vilket skapade sprickor som underlättade brytningen. 
Safiren har sin plats bland hennes stenar, och i stoftet (materialet) finns guld för honom gruvarbetaren. 
Stigen dit är inte känd av rovfågel, gladans (hökens) öga har inte upptäckt den. 
Inte har söners stolthet (hebr. ben shachats) trampat på den, inte har rytande lejon (hebr. shachal) passerat fram på den. Hebr. shachats används bara här och i Job 41:25. Det finns en dubbelhet i att syfta på både djur och människor, här utifrån parallellismen är det ”stolta lejon” (djurens konung) som åsyftas, men det utesluter inte stolta människor. Hebr. shachal är ett av närmare tio olika ord för lejon. Detta ord har sitt ursprung i verbet för att ryta, hebr. sheagah. Dessa män som jobbar i gruvorna fruktar inte vilda djur. 
På den hårda stenen lägger man sin hand och gräver ut bergen från grunden. 
De hugger ut kanaler för att leda ut vatten – gångar i klipporna, och ögat får se härliga ting. 
De stoppar upp vattenådrornas gråt, de drar fram hemligheter dolda skatter i ljuset. 
Men visheten – var finns hon? Var har förståndet sin boning? Nästan samma fras återkommer i vers 20. 
Nej, hennes värde (pris) känner inte en bräcklig människa. Nej, henne kan man inte finna i de levandes land. 
Djupet säger: ”Hon är inte i mig”, havet säger: ”Hon finns inte hos mig.” 
Nej, hon kan inte fås för dyrbaraste guld (inneslutet; renat guld – hebr. segor), dess pris (hebr. mechir) kan inte vägas upp med silver. 
Nej, hon kan inte betalas med guld från Ofir eller med dyrbar onyx och safir. 
Nej, hon kan inte jämföras med guld (hebr. zahav) och glas (kristall), inte ges i utbyte mot kärl av rent guld (hebr. paz), 
koraller ”höga saker”; röd korall, Hes 27:16 och kristall ska inte nämnas. Priset (penningpungen – hebr. meshech) för vishet är mer än pärlor. 
Nej, topas från Kush Etiopien kan inte radas upp bredvid henne, hon kan inte vägas upp med renaste guld. Topas är en olivgrön gulaktig sten; den andra stenen i bröstskölden, se 2 Mos 28:17. 
Men visheten – var kommer hon ifrån? Var har förståndet sin boning? Exakt samma innehåll som vers 12, förutom verben finns/kommer. 
Hon är gömd för alla levandes ögon, hon är dold för himlens fåglar. Jfr vers 7-8 
Abaddon (avgrunden, förgörelsens plats) Ords 27:20; Job 26:6; Upp 9:11 och döden säger: ”Vi har hört ett rykte (i våra öron har vi hört) om henne.” Ett rykte om var man kan hitta vishet. 
Gud (Elohim), han känner vägen till henne, han vet var hon bor, 
för han skådar till jordens ändar, han ser allt under himlarna. 
När han mätte upp vindens vikt och vägde vattnen efter mått under världens skapelse, se 1 Mos 1:2, 
när han gjorde en stadga (lag – hebr. choq) naturlag för regnet och en väg för åskans blixt, 
då såg han henne och uppenbarade (ordagrant: räknade) henne, han beredde henne och utforskade henne. Ords 8:22-29 
Och till människan (hebr. adam) sa han: ”Se, att frukta (vörda) Herren (Adonai) vissa manuskript har JHVH – Jahveh, det är vishet, och att fly det onda är förstånd.” I den hebreiska grundtexten står ordagrant Herrens fruktan. En sund och rätt gudsfruktan utgör första steget till vishet, se även Ords 1:7; 9:10. 
