Psaltaren.
107.
Så ska de återlösta (befriade) säga, de som Herren (Jahveh) har återlöst (befriat) från fiendens hand, 
och samlat från avlägsna länder: från öster (där solen går upp), från väster (där solen går ner), från norr (hebr. tsafon) Ps 48:3 och från havet. Här förväntar man sig de fyra väderstrecken, men det sista ordet är havet som i vanliga fall brukar syfta på väst. Det kan vara en referens till Röda havet och uttåget ur Egypten, och då är det syd som avses. Oavsett tolkning av havet, så leder dessa fyra ord här upp till de fyra sektioner som nu följer: Öknen öster om Israel, se vers 4-9; fångenskapen (också bildligt för mörker) motsvaras av väst där solen går ner, se vers 10-16; sjuka som blivit helade i norr (kan syfta på gudaberget Tsafon i norr och avgudadyrkan), se vers 17-22 och till sist havet och sjömännen, se vers 23-32. 
De vandrade genom öknen på en öde väg, de fann ingen stad att bo i. 
De var hungriga och törstiga, deras själ försmäktade (de gick under av utmattning). 
Bön: Då ropade de till Herren (Jahveh) i sin svåra situation (nöd, smala passage), och han räddade (ryckte upp; förde ut) dem från deras svårigheter (trångmål). Frasen återkommer snarlikt i vers 13, 19 och 28. 
Befrielse: Han ledde dem på en jämn väg, så att de kunde hitta en stad där de kunde bo. 
Tacksägelse: Må de tacka med öppna händer – prisa, hylla och erkänna Herren (Jahveh) för hans nåd (omsorgsfulla kärlek), och allt han gör för människosläktet (Adams barn). Exakt samma fras återkommer i vers 15, 21 och 31. 
För han har överflödande gett vatten till den själ (person; även ”strupe”) som törstat, och mättat den själ som hungrar med sitt goda. Jes 58:10-11; Jer 31:25; Luk 1:53 
Som den som sitter i mörkret och i dödens skugga, som är bunden i lidande och järnkedjor. 
Eftersom de gjorde uppror mot Guds ord, och föraktade den Högstes (Elions) råd. 
Därför har han ödmjukat deras hjärtan med födslovåndor, de snubblade och där fanns ingen som kom till hjälp. 
Bön: Då ropade de till Herren (Jahveh) i sin svåra situation (nöd, smala passage), och han räddade (frälste) dem från deras svårigheter (trångmål). Se vers 6, 19 och 28. 
Befrielse: Han förde dem ut ur mörkret och dödens skugga; ja, deras bojor slet han loss. 
Tacksägelse: Må de tacka med öppna händer – prisa, hylla och erkänna Herren (Jahveh) för hans nåd (omsorgsfulla kärlek), och allt han gör för människosläktet (Adams barn). Jfr vers 8, 21 och 31. 
För han har brutit sönder portarna av brons, och huggit sönder bommarna av järn. 
Dårar moraliskt fördärvade var de, eftersom de vandrar på överträdelsens väg och olyckliga på grund av sina synder. 
De tappade aptiten för all mat, och drogs nära dödens portar. 
Bön: Då ropade de till Herren (Jahveh) i sin svåra situation (nöd, smala passage), och han räddade (frälste) dem från deras svårigheter (trångmål). Se vers 6, 13 och 28. 
Befrielse: Han sände sitt ord och helade dem, och räddade dem från fällan (gropen, graven) de var fångade i. 
Tacksägelse: Må de tacka med öppna händer – prisa, hylla och erkänna Herren (Jahveh) för hans nåd (omsorgsfulla kärlek), och allt han gör för människosläktet (Adams barn). Jfr vers 8, 15 och 31. 
Låt dem bära fram tackoffer och med starkt jubel återge ropa ut vad han gjort. I marginalen till följande sex verser (vers 23-28) finns ett inverterat nun (׆), se inledningen. 
De som går ner till havet i skepp, som gör affärer (sjömännen) på de stora vattnen, 
de såg Herrens (Jahvehs) verk och hans under i djupen. 
Han talade och frambringade stormvinden, som lyfte upp dess (havets) vågor, 
de reste sig mot himlen, de kom ner i djupen. Deras själ smälte bort på grund av skräck. 
De vinglade (rörde sig i cirklar, dansade) och raglade som en berusad (drucken man), all deras vishet var uppslukad. Ordet för att smälta i vers 26 betecknar en förändring som inte går att stå emot. Människorna skakar av skräck och kan inte göra någonting åt situationen. Hebreiskan växlar ofta mellan plural och singular. Genom att beskriva hur ”de” betedde sig som ”en berusad man” målas en inre detaljrik bild upp för läsaren av en berusad man som vinglar fram på en gata, inte en grupp berusade på avstånd. 
Bön: Då ropade de till Herren (Jahveh) i sin svåra situation (nöd, smala passage), och han förde ut (befriade) dem från deras svårigheter (trångmål). Se vers 6, 13 och 19. 
Befrielse: Han tystade stormen, och stillade vågorna. Jesus stillade stormen, se Matt 8:26 
Tacksägelse: Sedan blev de glada när sjön blev lugn, och han förde dem säkert till den hamn dit de ville. Jona 1:11-12; Joh 6:21 
Må de tacka med öppna händer – prisa, hylla och erkänna Herren (Jahveh) för hans nåd (omsorgsfulla kärlek), och allt han gör för människosläktet (Adams barn). Jfr vers 8, 15 och 21. 
Må de upphöja honom i församlingen, och prisa (lova) honom inför folkets ledare (de äldste). 
Han gjorde floder till öken och vattenkällor till törstig mark. 
Ett fruktbärande land till saltavfall, på grund av ondskan hos dem som bodde där. 1 Mos 19 
Han gjorde öknen till en vattenrik sjö och torrt land till vattenkällor. 
Där lät han de hungriga bo och de gjorde en stad där man bor, 
de besådde fälten och planterade vingårdar, som bar riklig frukt. 
Han välsignade dem så att de förökades rikligt och deras boskap led inte av att bli färre (förminskades inte). 
Åter blev de svaga och krympte ihop genom förtryck och ondska och sorg. 
Han utgöt förakt över furstar och lät dem vandra i meningslöshet, där det inte fanns någon väg. I marginalen finns ett inverterat nun (׆), se inledningen. 
Han sätter de behövande högt över (långt ifrån) lidande, och gör sin familj till en fårhjord (flock av småboskap). 
De med uppriktiga hjärtan (ärliga och rena hjärtan, de rättsinniga, ordagrant ”rakhjärtade”) ser det och är glada, och all missgärning upphör (ordagrant: stoppar hennes mun). 
Den som är vis, låt honom lägga märke till (bevara, skydda) dessa ting, och låt dem förstå (uppfatta, se) Herrens (Jahvehs) nåd (omsorgsfulla kärlek). Hos 14:9 
