2 Krönikeboken.
24.
Joash var 7 år gammal när han blev kung, och han regerade 40 år i Jerusalem. Hans mor hette Tsivia från Beer-Sheva. 
Joash gjorde det som var rätt i Herrens ögon så länge prästen Jojada levde. 
Och Jojada tog åt honom två hustrur, och han fick söner och döttrar. 
Efter en tid ville Joash reparera Herrens (Jahvehs) hus. 
Han samlade prästerna och leviterna och sa till dem: ”Ge er ut till Juda städer varje år och samla in pengar från hela Israel för att få er Guds hus i ordning. Och skynda er med det.” Men leviterna gjorde sig ingen brådska. 
Då kallade kungen till sig översteprästen Jojada och sa till honom: ”Varför har du inte sett till att leviterna driver in från Juda och Jerusalem den avgift till vittnesbördets tabernakel som Herrens tjänare Mose har pålagt Israels församling? 
Den ogudaktiga Ataljas söner har brutit ner Guds hus. Allt som var helgat till Herrens (Jahvehs) hus har de använt till baalerna.” 
På kungens befallning gjorde man en kista och ställde den utanför porten till Herrens (Jahvehs) hus. 
Och man lät utropa i Juda och Jerusalem att den skatt som Guds tjänare Mose hade ålagt Israel i öknen skulle erläggas åt Herren (Jahveh). 
Alla furstarna och allt folket kom då glada med sina bidrag och kastade dem i kistan tills allt var insamlat. 
När det blev tid att genom leviternas försorg föra kistan till de granskningsmän som kungen hade tillsatt, märkte de att det fanns mycket pengar i den. Då kom kungens sekreterare och översteprästens tjänsteman och tömde kistan och bar den sedan tillbaka till dess plats. De gjorde så dag efter dag och samlade in rikligt med pengar. 
Sedan lämnade kungen och Jojada pengarna åt de män som skulle utföra arbetet på Herrens (Jahvehs) hus. De lejde också stenhuggare och hantverkare för att få Herrens (Jahvehs) hus i ordning, och smeder som arbetade med järn och koppar. 
De som fått i uppdrag att utföra arbetet gjorde det med framgång, och de återställde Guds hus i dess förra skick och förstärkte det. 
När de var färdiga med arbetet bar de resten av pengarna till kungen och Jojada, och man gjorde av dem kärl till Herrens (Jahvehs) hus, kärl till gudstjänsten och offren, skålar och andra kärl av guld och silver. Och man offrade brännoffer i Herrens (Jahvehs) hus hela tiden så länge Jojada levde. 
Men Jojada blev gammal och mätt på att leva, och han dog. Han var vid sin död 130 år. 
Man begravde honom i Davids stad bland kungarna, därför att han hade gjort det som var gott mot Israel och mot Gud och hans hus. 
Men efter Jojadas död kom Juda furstar och föll ner för kungen, och han lyssnade till dem. 
Och de övergav Herrens, sina fäders Guds, hus och tjänade asherapålarna och avgudarna. Då kom Guds vrede över Juda och Jerusalem på grund av dessa synder. 
Och profeter blev sända till dem för att få dem att vända om till Herren (Jahveh), och dessa varnade dem, men de lyssnade inte till dem. 
Men Sakarja (Zecharjaho – betyder: Herren kommer ihåg), prästen Jojadas son, hade blivit beklädd med Guds Andes kraft. Han steg fram inför folket och sa till dem: ”Så säger Gud (Elohim): Varför bryter ni mot Herrens bud? Det kan inte sluta lyckligt. Eftersom ni har övergett Herren (Jahveh), har han också övergett er.” 
Då gaddade de ihop sig mot honom, och på kungens befallning stenade de honom på förgården till Herrens (Jahvehs) hus. 
Kung Joash tänkte inte på den kärlek som Sakarjas far, Jojada, hade visat honom utan dödade hans son. Och i sin dödsstund sa Sakarja: ”Herren ska se det här och utkräva hämnd.” 
Efter ett år drog araméernas här upp mot Joash. De kom till Juda och Jerusalem och utrotade ur folket alla dess furstar. Och allt byte som de tog sände de till kungen i Damaskus. 
Araméernas här kom med endast en liten skara, men Herren (Jahveh) gav ändå en mycket stor här i deras hand därför att folket hade övergett Herren (Jahveh), sina fäders Gud (Elohim). Så fick araméerna utföra straffdomen över Joash. 
När de drog bort från honom – de lämnade honom kvar svårt sjuk – gaddade hans tjänare ihop sig mot honom, därför att han hade utgjutit prästen Jojadas söners blod, och de dödade honom på hans bädd. Det blev hans död, och man begravde honom i Davids stad. Men man begravde honom inte i kungagravarna. 
De som gaddade ihop sig mot honom var Sabad, son till ammonitiskan Shimeat, och Josabad, son till moabitiskan Shimrit. 
Vad beträffar hans Joashs söner och de många budskap (profetord, bördor) som förkunnades mot honom och hur Guds (Elohims) hus återupprättades, det är skrivet i ”Utläggning av Kungaboken”. Hans son Amasja (hebr. Amatsjaho) blev kung efter honom. 
