Daniel.
10.
Daniel är nu i 85-årsåldern. Två år tidigare hade den nya persiske kungen Kyros gett judarna tillåtelse att återvända till Jerusalem, se Esra 1:3. Det är dock få judar som brutit upp, och för dem som gjort det var omständigheterna svåra.  Själva synen sker ett specifikt datum, den 24:e i vårmånaden nisan, se vers 4. Den judiska påsken firas 14:e nisan, så under de tre veckor som beskrivs här, har påsken kommit och gått. Påsken firas till minne av uttåget ur Egypten. Kanske hade Daniel haft svårt att glädja sig denna högtid eftersom så få tagit möjligheten att göra ett nytt ”exodus” från Babylon. I stället hade han känt sorg, se vers 2.  Synen inträffar när Daniel är borta från staden Babylon och befinner sig vid floden Tigris. Texten säger inte varför, kanske var han där på administrativt uppdrag eller för att uppmana judar att återvända?  Strukturen i den sista delen av Daniels bok är:  1. Prolog – Dan 10:1-11:2 2. Uppenbarelsen – Dan 11:2-12:4 3. Epilog – Dan 12:5-13. I den persiske kungen Kyros (Koresh) tredje regeringsår 536 f.Kr. fick Daniel, som också kallades Belteshassar namnet han fått när han togs tillfånga Dan 1:7, ett budskap (ord) uppenbarat. Han får se ännu en vision. Budskapet är sant, och handlar om ett stort krig (en svår tid, en stor vedermöda). Han förstod budskapet och i synen kom insikt i vad den handlade om. 
Vid den tiden hade jag, Daniel, sörjt i tre veckor Ordagrant ”tre sjuor av dagar”, troligtvis för att särskilja denna tid från de sjuttio sjuperioderna i föregående kapitel. 
Jag åt ingen lyxmat (delikatesser), inget kött eller vin vidrörde min mun. Daniel verkar delvis ha fastat från mat, levt enkelt och bara ätit bröd och vatten under tre veckor. Jag smorde inte heller min kropp med olja förrän de tre veckorna hade gått. Att smörja sin kropp med olja var vanligt bland judarna och antika folk, oljan mjukgjorde huden och skyddade mot hettan. 
På den tjugofjärde dagen i första månaden nisan, som infaller i mars/april, vid påskhögtiden var jag vid stranden av den stora floden Tigris. Floden Eufrat rann genom staden Babylon. Parallellt öster om den rinner floden Tigris i nuvarande Irak. 
Jag lyfte min blick och fick se en man stå där, klädd i linnekläder. Han hade ett bälte av guld från Ufas Jer 10:9 runt midjan. Synen liknar den av Jesus i Upp 1:13 
Hans kropp var som av krysolit (guldskimrande topas), hans ansikte som en blixt, hans ögon som eldslågor och hans armar och ben som glänsande brons. Ljudet av hans ord var som ett väldigt dån. Hes 1:7, 13, 23, 24, 27; 9:2; Upp 1:15 
Jag, Daniel, var den ende som såg synen. Männen som var med mig såg den inte, men de greps av stark skräck så att de sprang och gömde sig. 
Jag blev ensam kvar, och när jag såg den mäktiga synen försvann all min kraft. Färgen vek från mitt ansikte så att jag blev likblek, och jag hade ingen kraft kvar. 
Då hörde jag ljudet av hans ord, och när jag hörde det föll jag bedövad ner med ansiktet mot jorden. 
Då rörde en hand vid mig och hjälpte mig upp (skakande) på mina knän och handflator. 
Han mannen i synen sa till mig: ”Daniel, du är högt älskad (dyrbar). Ge akt på (förstå) de ord som jag ska tala till dig. Res dig upp, för nu har jag blivit sänd till dig.” När han talade dessa ord till mig, reste jag mig upp men skakade fortfarande. 
Sedan sa han till mig: ”Var inte rädd, Daniel, från första dagen då du bestämde dig (vände ditt hjärta) till att söka förstånd och ödmjuka dig inför din Gud har dina ord varit hörda. Jag har blivit sänd på grund av vad du har sagt (din bön). 
Fursten över Persiens rike stod emot mig under 21 dagar. Då kom Mikael, en av de förnämsta furstarna, till min hjälp, och jag blev kvar där hos Persiens kungar. 
Men nu har jag kommit för att undervisa dig om vad som ska hända ditt folk i kommande dagar, för synen syftar på framtiden.” 
Medan han mannen i synen talade till mig böjde jag mitt ansikte mot jorden och blev stum. Daniel blir överväldigad av det bönesvar han får. 
Plötsligt rörde någon som liknade en människoson vid mina läppar antagligen ängeln Gabriel i mänsklig gestalt, se Dan 9:21. Då öppnade jag min mun och talade till honom som stod framför mig: ”Min herre (hebr. adóni), på grund av synen har stor vånda kommit över mig (som när en kvinna som ska föda), och jag är helt kraftlös. 
Hur skulle min herres tjänare som är så svag kunna tala med dig? Min styrka är borta, och jag kan knappt andas.” 
Då rörde han som liknade en människa vid mig igen och styrkte mig. 
Han sa: ”Var inte rädd, du högt älskade man (du är dyrbar i Guds ögon, han har sin glädje i dig)! Frid vare med dig (Guds välsignelse på alla områden)! Var stark, ja, var stark!” Medan han talade till mig blev jag styrkt. Jag sa: ”Låt min herre tala nu, för du har styrkt mig.” 
Då sa han: ”Förstår du varför jag har kommit till dig? Jag måste strax vända tillbaka för att kämpa mot fursten över Persien, och när jag drar bort från honom kommer fursten över Grekland (Javan). 
Men jag vill berätta för dig vad som är skrivet i sanningens bok. Ingen enda hjälper mig mot dessa andliga furstar över Persien och Grekland förutom Mikael, er Israels folks furste. 
