1 Johannesbrevet.
5.
Var och en som tror att Jesus är den Smorde (Messias, Kristus), är född av Gud. Var och en som älskar Fadern (ordagrant: ”den som har fött honom”), älskar också hans barn (ordagrant: ”de som är födda av honom”). 
På detta sätt kan vi veta (känna igen, ha en personlig erfarenhet av) att vi älskar Guds barn, när vi älskar Gud och håller hans bud. 
För detta är att älska Gud – att vi håller hans bud. Hans bud är inte tunga (ingen börda, tynger inte ner) Matt 11:30, 
för allt som är fött av Gud alla som är pånyttfödda segrar över (strider mot och vinner ständigt över) världen den mänskliga fallna naturen, världens sätt, falska profeter och Satan som är världens härskare. Detta är den seger som ständigt segrar över världen: vår tro att vi litar på Jesus. 
Vem kan segra över världen utom den som tror att Jesus är Guds Son som tror och litar på den sanningen? 
Jesus den Smorde (Messias, Kristus) Guds utvalde Son, se vers 5 och Luk 23:35 är den som kom genom vatten och blod, inte bara med vattnet, utan med vattnet och blodet. Frasen ”vatten och blod” gör att tankarna går till Johannes tidigare redogörelse, då en soldat stack ett spjut i Jesu sida så att blod och vatten kom ut, se Joh 19:34. Det är dock inte troligt att det är denna händelse som detta refererar till, utan det handlar snarare om Jesu dop i vatten och korsfästelsen då hans blod rann för världens synd. Cerinthus, som var en samtida gnostisk dualistisk lärare, förnekade Jesu gudomliga födsel. Han lärde att Jesus var en vanlig människa och att en andlig varelse – Kristus – kom över Jesus vid vattendopet för att sedan lämna honom vid korsfästelsen. Enligt honom kom Kristus genom vatten, men inte genom blod. Förmodligen för att bemöta denna lögn skriver Johannes att Guds Son, se vers 5, inte bara kom genom vatten, utan genom vatten och blod. Den Jesus som hängde på korset var samma person som döptes i Jordanfloden. Anden den helige Ande är den som ständigt vittnar, eftersom Anden är sanningen. 
För de är tre som vittnar: 
Anden Guds Ande vittnar om att Jesus är Gud i Guds ord, vattnet Jesu dop då han fick den helige Ande och Fadern själv sa: ”Detta är min älskade Son”, se Matt 3:17 och blodet Jesu död på korset då han själv lade ner sitt liv för hela världens synd, och de tre är i överensstämmelse (deras vittnesbörd är samstämmiga). Vattnet och blodet har samma betydelse som i vers 6. Vattnet syftar på hans dop och blodet på hans död. Anden har att göra med Guds vittnesbörd, se vers 9. Anden vittnar genom Profeterna, Skriften och de historiska bevisen, från Jesu dop – då han inträdde i sin offentliga tjänst – till hans död på korset, om vem Jesus är. I en mänsklig domstol krävs två eller tre vittnen för att avgöra en sak, se 5 Mos 19:15. 
Om vi tar emot människors vittnesbörd eftersom vi har för vana att godta mänskliga vittnesmål, hur mycket större (av större auktoritet) är inte Guds vittnesbörd? För detta är Guds vittnesbörd som han har vittnat om sin Son. Han har sagt oss sanningen om sin egen Son. Bara Jesus kan ge evigt liv, se vers 11-12. 
Den som tror på Guds Son har detta vittnesbörd inom sig. Den som inte tror på Gud har gjort honom till en lögnare, eftersom han inte trott på vittnesbördet, som Gud gav om sin Son. 
Detta är vittnesbördet (beviset): Gud har gett oss evigt liv, och detta liv är (finns, har sin källa) i hans Son. 
Den som har (håller fast vid; äger) Sonen har livet. Den som inte har Guds Son har inte livet. I de två sista verserna i detta stycke introduceras nästa tema som är Guds överflödande liv. 
Jag har skrivit detta hela Johannes första brev till er som tror på (litar, lutar er emot) Guds Sons namn, för att ni ska veta (ha en klar förvissning om) att ni redan har evigt liv äger Guds överflödande och äkta liv – dvs. själva kärnan och meningen med livet. Syftet med brevet är en frälsningsvisshet. En naturlig följd av att äga det eviga livet är en frimodighet att komma till Gud med alla böner. 
Och detta är den rättframma tillförsikt (frimodighet) frihet på grund av absolut tillit som vi har inför honom, att om vi frågar om (skulle be om/begära) något efter hans vilja (önskan, plan, syfte) så hör han (lyssnar han till) oss. 
Och om vi vet att han hör (lyssnar till) oss vad vi än skulle fråga om, så vet vi att vi redan har det (plural; de önskningar) vi frågat (bett) honom om (begärt från honom). Allt det vi önskar måste överensstämma med hans vilja för att våra önskningar ska kunna bli beviljade, se även 1 Joh 3:22; Matt 26:39. Johannes går i nästa stycke vidare med vad som gäller när man ber för andra. Guds vilja är att ingen ska gå förlorad och att alla ska få tid att omvända sig, se 2 Pet 3:9. Samtidigt finns villkoret med personlig omvändelse och tro. 
Om någon ser (skulle se) sin broder ett trossyskon synda vanemässigt vika av från vägen, med en synd som inte leder till döden, ska han be, och han Gud ska ge honom liv. Jag talar om människor vars synd inte leder till döden. Det finns synd som leder till döden, jag säger inte att ni ska be för den. 
All orättfärdighet överträdelse av Guds bud är synd, men det finns synd som inte leder till (involverar, resulterar i) död. Vad är en synd som leder till döden? På 400-talet formulerades ”de sju dödssynderna”: stolthet, avund, vrede, lättja, girighet, frosseri och lust. Även om dessa synder är medvetna och allvarliga, finns det förlåtelse för var och en av dem. En ”synd till döden” skulle kunna vara synd som utsläcker mänskligt liv, men det finns exempel på mördare som blivit förlåtna. Natan blev sänd för att konfrontera och be för David, se 2 Sam 11. Det finns också exempel på synder som leder till syndarens egen död. Ananias och Safira dog hastigt när de ljög, se Apg 5:1-11; 1 Kor 5:5; 1 Kor 11:30. Johannes använder ofta skarpa kontraster i detta brev. Han talar om liv och död. I så fall kan han syfta på de falska profeter som utgått från församlingen, men helt lämnat tron och var andligt döda, se Matt 12:31-32; Mark 3:28-29.  Det kan också vara så att Johannes uppmanar till bön för alla, även personer som begår allvarliga synder. Däremot, när någon dött i sin synd är det lönlöst att be för den personen. På Johannes tid fanns det, och det finns än i dag, falska läror som undervisar att det är möjligt att be för döda. Traditionen omnämns i apokryferna, se 2 Mack 12:45. Vad Bibeln lär är att det är förutbestämt att alla människor ska dö och sedan dömas, se Heb 9:27; 10:26.  Oavsett vad ”synd till döden” exakt syftar på, är den generella uppmaningen att be för den som vandrar vilse. Det är vad Jakob uppmanar till, se Jak 5:19-20. Jesus bad för Petrus den kvällen då han förnekade honom, se Luk 22:32. Brevet avslutas med tre påståenden som alla börjar med ”vi vet” och handlar om att ha en klar förståelse av något. 
Vi vet (har insett/förstått) att var och en som är född av Gud inte syndar vanemässigt – medvetet, med vilja, för (men att) han som är född av Gud bevarar (skyddar, vaktar) honom håller honom intakt, och den onde rör (angriper) honom inte. Här har en del handskrifter: ”den/han som är född av Gud bevarar/vaktar sig själv”, se även 1 Pet 5:8. 
Vi vet (har insett/förstått) att vi kommer från Gud, och att hela världen (ordnade samhällssystem med föränderlig etik och moral) ligger under den ondes våld. Joh 12:31; Ef 2:2; 2 Kor 4:4; Ps 115:16 
Vi vet (har insett/förstått) också att Guds Son har kommit och gett oss förståelse (insikt, förmåga att förstå), så att vi kan känna (få personlig erfarenhet av) honom som är sann, och att vi är i honom som är sann, i hans Son, Jesus den Smorde (Messias, Kristus). Denne man är den sanne Guden och evigt liv. Ordet ”sann” upprepas tre gånger och betonar brevets budskap om den ende sanne Guden och Sonen. Ordet ”sann” fungerar också som en kontrast till ”avgudar” i vers 21, eftersom avgudar är motsatsen till en sann Gud. 
Kära barn älskade unga familjemedlemmar i tron, var på er vakt mot (skydda, bevara er från) avgudarna (avbilderna) 2 Mos 20:4; falska idéer och tankar om Gud! Johannes avslutande mening sammanfattar hela brevets resonemang: rata det falska och omfamna det äkta! Ordet för avgudarna kan syfta på mänskligt gjorda avgudar som Artemis och hennes tempel i Efesos, men även felaktiga idéer och föreställningar om Gud. I sin vidaste mening beskriver det allt som leder bort från Gud och tar den plats av vördnad, kärlek och tillbedjan som var tänkt att riktas enbart mot den ende sanne Guden. Amen (det är sant, låt det ske).
