2 Samuel.
4.
Och när Sauls son Ish-Boshet som regerade de 11 stammarna (utom Juda) från staden Machanajim på östra sidan om Jordanfloden, se 2 Sam 2:8 hörde att Avner hans befälhavare var död i Hebron blev hans händer matta (tappade han både styrka och mod) och alla israeliter blev förfärade. Avner hade mördats av Joav, se 2 Sam 3:27. Motsatta uttrycket med ”stärkta händer” finns i 2 Sam 2:7. 
Men Sauls son Ish-Boshet hade två män som var ledare för (var sitt) rövarband. De hade motsvarande position och uppdrag som Joav hade i Davids armé, se 2 Sam 3:22. Namnet på den ene var Baana betyder: ”att plåga” och namnet på den andre var Rechav betyder: ”en som rider”, de var söner till Rimmon, beerotiten av Benjamins stam. För även Beerot räknades till Benjamin, 
men beerotiterna flydde till Gittajim och har vistats där till denna dag. Staden Beerot låg 7 km norr om Jerusalem i Benjamins stams område. Staden/byn Gittajim (som betyder ”två vinpressar”) har inte identifierats men bör ligga på en plats där man skördade mycket vindruvor och var känd för sina två vinpressar. Den nämns bara här och i Neh 11:33, och där också en av benjaminiternas städer intill Rama och Chadid (Neh 11:34) norr om Jerusalem nämns. 
I denna vers, som är en parantes, introduceras Jonatans son Mefivoshet. Jonatan, Sauls son, hade en son som var förlamad i sina båda fötter. Han var 5 år när rapporten från Jizreel kom om Saul och Jonatan. Både Mefivoshets far och farfar hade dött vid slaget vid Gilboa i Jezereldalen, se 1 Sam 31:1. Mefivoshets (Israels tronarvinges) liv stod nu på spel, eftersom alla potentiella efterträdare brukade röjas ur vägen av nya härskare. Hans barnflicka som ansvarade för Mefivoshet då Jonatan gått ut i striden tog (lyfte upp) honom och flydde, men under den kaosartade flykten föll han och blev lam. Hans namn var Mefivoshet. Även om detaljerna inte ges här är det troligt att filistéerna tog kontroll över hela regionen, och var på väg söderut för att plundra Sauls huvudstad Giva (1 Sam 10:26; 11:4, strax norr om Jerusalem), där Mefivoshet befann sig. Texten ger inga detaljer om hur han föll, kanske hoppade de från någon mur och han bröt benen, eller fick en nervskada i nacken som gjorde att han blev lam. Oavsett så måste detta skapat djupa skuldkänslor hos barnflickan som i en svår situation försökte skydda honom, men det sker en olyckshändelse och barnet blir handikappat. Namnet Mefivoshet betyder ”krossar skam”, utanför Samuelsböckerna kallas han också Meriv-Baal, se 1 Krön 8:34; 9:40. Omnämnandet av Mefivoshet just här har även en litterär poäng, i nästa vers nämns hur Sauls son Ish-Boshet som betyder ”man av skam” dör. Författaren vill ge hopp, skammen kommer krossas. Mefivoshet kommer spela en avgörande roll i framtida händelser, se 2 Sam 9:1-13; 16:1-4; 19:24-30. 
Beerotiten Rimmons söner, Rechav och Baana gjorde upp en plan för att mörda Ish-Boshet och gick ut från Gittajim norr om Jerusalem till staden Machanajim på andra sidan Jordan nära Jabbok, se 2 Sam 2:8. De kom till Ish-Boshets hus palats när dagen var som varmast omkring tretiden på eftermiddagen då han tog sin middagsvila siesta efter maten. 
Och de kom nära, in i mitten av huset som om de skulle ha hämtat vete i ett inre förrådsrum. Och de slog (stack – hebr. naka) honom Ish-Boshet i bröstet (buken, ”den femte” – hebr. chomesh) och Rechav och hans bror Baana flydde. Som militära ledare kunde Rechav och Baana hämta ransoner av vete till sina underordnade, de hade säkert gjort detta tidigare. Nu använde de detta skäl som en förevändning att ta sig in i de centrala delarna av palatset. Den grekiska översättningen Septuaginta skriver att ”den kvinnliga dörrvakten rensade vete, men hade somnat”, vilket gjorde att de kunde ta sig in obemärkt. Ish-Boshet dödas på liknande sätt som Asahel och Avner hade dött, se 2 Sam 2:23; 3:27. Hebr. chomesh betyder fem, och kan syfta på det femte ”revbenet”, dvs. i hjärtat i bröstkorgen. I 2 Sam 20:10 blir resultatet att inälvorna rann ut, vilket tyder på att det är nedre delen av bröstkorgen mot buken som åsyftas. 
För när de kom in i huset där han kungen Ish-Boshet låg på sin säng i sängkammaren, slog de honom och dödade honom och halshögg honom och tog hans huvud och gick längs Aravas väg ökenvägen hela natten. Denna vers ger fler detaljer. Att ta huvudet var ett sätt att bevisa att kungen Ish-Boshet var död. De tar med sig denna grymma trofé i sina händer och beger sig den ödsligare vägen söder om Machanajim längs med Jordandalen norr om Döda havet under eftermiddagen och kvällen. Tidpunkten och värmen gör att vägen är ganska ödslig och de upptäcks inte av någon allierad med Sauls hus på väg ner mot David i Hebron. 
Och de förde Ish-Boshets huvud till David i Hebron och sa till kungen: ”Se, Ish-Boshets huvud, Sauls son, din fiende som sökte ditt liv, och Herren (Jahveh) har hämnats min herre kungen på Saul denna dag och på hans säd (efterkommande).” Senast någon kommit med ett huvud inför kungen var när David kom med Goliats huvud inför Saul, se 1 Sam 17:57. David blev belönad med en position hos kungen och i den kungliga familjen, och även befriad från skatt, se 1 Sam 17:25. Rechav och Baana förväntade sig troligen någon liknande belöning. 
Men David svarade Rechav och hans bror Baana, Rimmons söner, beerotiten, och sa till dem: ”Så sant Herren (Jahveh) lever, som har räddat min själ från alla trångmål 1 Kung 1:29. 
När någon berättade för mig och sa: Se Saul är död, och han i sina egna ögon trodde att han kom med goda nyheter, då tog jag tag i honom och slog honom i Tsiklag i södra delen av Juda i Negevöknen, istället för att belöna honom för hans nyhet 2 Sam 1:1-16. 
Hur mycket mer – när onda män som ni är har dödat en rättfärdig man i hans eget hus i hans säng – ska inte jag utkräva hans blod 1 Mos 9:5 av er hand och utplåna (förbränna) er från jorden!” 
Och David befallde sina unga män och de slog dem och högg av deras händer och deras fötter och hängde upp dem vid sidan av dammen i Hebron. Men de tog Ish-Boshets huvud och begravde det i Avners grav i Hebron. Ish-Boshet blev 42 år. 
