1 Moseboken.
33.
Och Jakob lyfte upp sina ögon och såg, och se, Esau kom och med honom 400 män. Och han delade barnen till Leah och till Rakel och till de två tjänstekvinnorna. 
Och han ställde tjänstekvinnorna och deras barn först och Leah och hennes barn efter och Rakel och Josef längst bak. 
Själv gick han över framför dem och böjde sig till marken sju gånger till dess han kom nära sin bror. Att buga sig djupt var en dåtida vanlig hedersbevisning, se 1 Mos 18:2; 19:1; 23:7, 12; 33:6, 7. Att upprepa gesten sju gånger förstärkte underkastelsen och äran som gavs. I egyptiska texter från El Amarna (1300-talet f.Kr.) avbildas vasaller som bugar sju gånger för farao. 
Men Esau sprang och mötte honom och omfamnade honom och föll honom om halsen och kysste honom och grät. 
Och han lyfte upp sina ögon och såg kvinnorna och barnen och frågade: ”Vilka är dessa som du har med dig”? Och han Jakob svarade: ”Barnen som Gud i sin nåd (oförtjänta kärlek – hebr. chanan) har gett sin tjänare.” 
Sedan kom tjänstekvinnorna nära, de och deras barn och de böjde sig ner. 
Även Leah och hennes barn kom nära och böjde sig ner, och efter kom Josef nära och Rakel och de böjde sig ner. Samma ordning som i vers 2-3. 
Sedan frågade han Esau: ”Vad menar du med den stora skara (alla de läger) som jag mött som du sänt framför dig”? Och han Jakob svarade: ”För att finna nåd (oförtjänt kärlek – hebr. chen) i dina ögon, min herre.” 
Och Esau sa: ”Jag har nog, min bror, låt det du har vara ditt.” 
Och Jakob svarade: ”Nej, jag ber dig, om jag har funnit nåd (oförtjänt kärlek – hebr. chen) i dina ögon, ta då emot gåvorna ur min hand, för så sant som jag har sett ditt ansikte, som när någon ser Guds (Elohims) ansikte, ger du mig nåd (villkorad nåd – hebr. ratsah). 
Jag ber dig (vädjar), ta emot min gåva som jag har fört till dig, eftersom Gud (Elohim) har handlat med nåd (oförtjänt kärlek – hebr. chanan) mot mig, och eftersom jag har nog.” Och han bad enträget och han tog emot den. 
Och han sa till honom: ”Låt oss fortsätta vår resa och låt oss gå och jag ska gå före dig.” 
Och han sa till honom: ”Min herre vet att barnen är späda och att flockarna och hjordarna som ger di är viktiga för mig, och om vi driver dem för hårt en dag kan hela flocken dö. 
Jag ber dig, må min herre gå över före sin tjänare och jag ska vandra vidare långsamt, efter boskapens takt (tempo) och i barnens takt (tempo), till dess jag kommer till min herre i Seir.” 
Och Esau sa: ”Låt mig lämna några från mitt folk med dig.” Och han sa: ”Varför detta? Låt mig finna nåd (oförtjänt kärlek – hebr. chen) i min herres ögon.” 
Och Esau återvände den dagen på sin väg till Seir. 
Och Jakob vandrade till Sukkot öster om Jordanfloden nära Jabbok; troligtvis nuvarande Tell Deir Alla och byggde sig ett hus och gjorde stall (hebr. sukkot) till sin boskap. Därför har den platsen namnet Sukkot. Sukkot betyder hydda och motsvarar de boskapsskydd som man byggde som stall på den här tiden. Samma ord finns i lövhyddohögtiden som heter sukkot på hebreiska. 
Och Jakob vandrade vidare västerut, över Jordan och kom välbehållen (i frid) till staden Shechem i Kanaans land när han kom från Paddan-Aram 1 Mos 25:20 och slog läger framför staden. Shechem (betyder: skuldra) är nuvarande Nablus. Staden ligger i det centrala bergsområdet ca 70 kilometer norr om Jerusalem vid bergen Gerizim och Ebal. Jakob slår upp tälten framför staden, dvs. öster om den på de bördiga fälten. 
Och han köpte den biten mark som han slog upp (bokstavligt spred ut) sina tält på, från Chamors söners hand, Shechems far, för 100 silvermynt (hebr. qesitah). 
Och han reste där ett altare och kallade det El-Elohei-Israel (Gud, Israels Gud). Värdet på silvermyntet qesitah är okänt men motsvarar troligtvis en shekel, den grekiska översättningen Septuaginta översätter ordet med lamm, som såldes för en shekel, se även Jos 24:32; Job 42:11. 
