Filipperbrevet.
2.
Om det nu finns någon uppmuntran (uppmaning, vägledning, tröst) i den Smorde (Messias, Kristus), om det finns någon tröst (uppmuntran) i kärleken vänliga uppbyggande ord i den kärlek som är osjälvisk och utgivande, om det finns någon gemenskap (delaktighet) gemensamt mål i Anden, om det finns några ömhetskänslor mjuka hjärtan och medkänsla plural; uttryck av barmhärtighet som leder till praktiska kärleksfulla handlingar – 
gör då min glädje fullkomlig genom att ha samma sinnesinställning (attityd, tänkesätt, förståelse) och samma osjälviska och utgivande kärlek – att vara ett i själ och sinne förenade i samförstånd som syskon i Herren. Nu följer stegen för att uppnå sann enhet: 
Låt ingenting ske utifrån motiveras av självhävdelse (rivalitet, partikäbbel, konflikt) Fil 1:17 och fåfänglig (tom) ära, utan var istället ödmjuka och sätt andra högre än er själva. 
Se inte var och en bara till ert eget enskilda bästa, utan även till andras enskilda behov. 
Låt samma ödmjuka sinnesinställning (hjärtelag; attityd, insikt, perspektiv) finnas hos (i) er detta tänkesätt som också fanns hos (i) den Smorde (Messias, Kristus) Jesus. Inledningen på vers 3 lyder ordagrant: ”ingenting ner-/utifrån självhävdelse och inte heller ner-/utifrån fåfänglig ära”. Avsaknaden av verb förstärker uttalandet som inkluderar handlingar, men framför allt betonar de bakomliggande motiven och att inte låta sig drivas av själviska ambitioner, utan tvärtom ha ”samma sinnesställning”, se vers 2 och 5. 
Vers 6-11 innehåller några ovanliga grekiska ord och har en poetisk form som liknar en sång. Detta är antagligen en tidig kristen hymn eller dikt som Paulus citerar, liknande exempel finns i 1 Tim 3:16 och 2 Tim 2:11-13. Han som var till (existerade; preexisterade) i Guds gestalt iklädd Guds väsen – hade Guds hela fullhet, se Joh 12:41; Jes 6:1, men inte räknade det som en trofé (ett segerbyte; en skatt att gripa tag i och hålla fast vid) att vara jämlik Gud, 
utan istället tömde sig själv avsade sig alla sina privilegier när han antog (villigt tog/mottog) en tjänares (en slavs, en livegens) gestalt, då han blev till i människors likhet. Här finns det kiastiska centrumet i vers 7-8. Och sedan han till det yttre blev som (befanns vara) en människa, 
ödmjukade (böjde) han sig och (när han) blev lydig intill (ända till) döden – ja, döden på ett kors. 
Därför har också (av den orsaken har) Gud upphöjt honom till den högsta positionen och gett honom namnet över varje namn, 
för att, i Jesu namn, varje knä ska böjas, i himlarna, på jorden och under jorden, 
för att varje tunga ska bekänna (öppet erkänna, säga samma sak som Gud) att Jesus den Smorde (Messias, Kristus) är Herren Rom 10:9, till ära för Gud Fadern. 
Därför, mina älskade, precis som ni alltid uppmärksamt har lyssnat lytt mina råd, inte bara i min närvaro utan ännu mycket mer nu i min frånvaro: arbeta fullt ut på er egen frälsning (räddning, befrielse; ert eget bevarande) låt er fullkomnas med fruktan gudsfruktan och bävan varsamhet för hur ni lever. Lev i helgelse (1 Thess 4:1-12), var vaksamma (1 Kor 10:12-14) och var medvetna om att hjärtat är bedrägligt (Jer 17:9-10). 
För Gud är den som ständigt verkar i er både när det gäller att vilja och att verka efter hans välbehag (glädje; goda vilja). Gud förser sina barn med kraft så att de alltid vill arbeta energiskt och effektivt för hans syften. 
Gör allt utan att lågmält muttra i tysthet och sprida missnöje (driva ifrågasättande diskussioner med en underton av tvivel på Gud) 2 Mos 15:24, 
så att ni blir fläckfria och rena, Guds oskyldiga barn mitt i ett falskt och fördärvat släkte, där ni lyser som stjärnor i världen 
när ni håller fast vid livets ord evangeliet – det glada budskapet. Då blir ni till ära för mig (jag kan vara stolt) på den Smordes (Kristi) dag domens dag. Jag har inte löpt förgäves som en löpare i ett sprinterlopp som inte vunnit eller arbetat förgäves. 
Ja, även om mitt blod skulle utgjutas medan er tro bärs fram som ett offer är jag glad och gläds med er alla. 
På samma sätt är ni glada och gläds med mig. 
Jag hoppas nu i Herren Jesus att snart kunna skicka Timoteus till er, så att även jag blir vid gott mod (uppmuntrad) när jag får veta hur ni har det. Timoteus var med Paulus i Rom, se Fil 1:1. Under perioder fanns även flera personer där, se Kol 4:10-14; Fil 1:24. 
Jag har ingen som han (som är så ”likasinnad”, som är så lik mig), ingen som så uppriktigt kommer att bry sig om er (genuint intresserad av ert bästa). 
Alla söker de sitt, inte det som gagnar Jesus den Smorde (Messias, Kristus). Syftar troligen på Demas som övergav Paulus för världsliga intressen och for till Thessalonike, se 2 Tim 4:10. 
Men ni vet hur äkta Timoteus är. Som en son vid sin fars sida har han arbetat tillsammans med mig för evangeliet (det glada budskapet). 
Honom hoppas jag alltså kunna skicka så snart jag fått se hur det går för mig, 
även om jag i Herren är övertygad om att snart kunna komma själv. 
Jag tyckte dock det var nödvändigt att skicka tillbaka Epafroditus till er, min broder, medarbetare och medkämpe (ordagrant ”medsoldat”) som ni sände för att hjälpa mig med vad jag behövde. Epafroditus var Paulus medarbetare i Filippi. Hans namn betyder ”vacker”, och ordet härstammar från den grekiska kärlekens och skönhetens gudinna Afrodite. Hans föräldrar var antagligen hedniska greker som tyckte det var ett passande namn. Eftersom man inte hittat något Afroditetempel i Filippi, är det troligt att han inte var född i staden utan flyttat dit senare. Paulus kallar Epafroditus medsoldat trots att Paulus själv inte var soldat i den romerska armén. Det kan finnas en dubbelmening i detta uttalande vilket talar för att Epafroditus kan ha varit en pensionerad soldat. 
Epafroditus har längtat efter (saknat) er alla och varit orolig, eftersom ni har hört att han blivit sjuk. 
Ja, han var verkligen sjuk, nära döden. Men Gud förbarmade sig över honom, och inte bara över honom utan också över mig så att jag inte skulle få sorg på sorg. 
Därför är jag så mycket mer angelägen att skicka honom tillbaka till Filippi, så att ni får glädjen att återse honom och jag själv får känna lättnad. Epafroditus hade kommit med en gåva till Paulus i Rom från församlingen i Filippi. Troligen hade han resesällskap, dels för att skydda pengarna, dels för att det skulle finnas vittnen på att allt gått rätt till. Under den långa resan eller väl framme i Rom hade Epafroditus blivit svårt sjuk och kunde inte hjälpa Paulus som det var tänkt. Dessutom hade Paulus hört hur två kvinnor, Evodia och Syntyche, i församlingen i Filippi inte kom överens, se Fil 4:2. Hade Epafroditus dött skulle det bli sorg på sorg för Paulus, men Gud helade Epafroditus. Paulus sände hem Epafroditus och skickade med detta brev. Mellan Rom och Filippi är det 125 mil. Sträckan tog två månader att vandra längs med de romerska huvudvägarna Via Appia och Via Egnatia. Med tanke på att bud hann nå både Filippi och Rom om Paulus fångenskap och Epafroditus hälsa, se vers 26, skrevs detta brev sannolikt i slutet på Paulus tvååriga fängelsevistelse i Rom. 
Ta nu emot honom i Herren med all glädje. Visa uppskattning för sådana som han, 
för han var nära döden i sitt arbete för den Smorde (Messias, Kristus). Han satte sitt liv på spel för att ge mig den hjälp som ni inte kunde ge. För att undvika att filipperna skulle se Epafroditus som en svag vekling som misslyckats med delar av sitt uppdrag att stanna kvar hos Paulus och hjälpa honom, säger Paulus att han är en hjälte. Uttrycket ”satte sitt liv på spel” anspelar på Epafroditus namn som härstammar från gudinnan Afrodite. Innan en spelare kastade tärningen åkallade han ofta Afrodite. Epafroditus åkallade inte en hednisk Gud utan den levande Guden – Jesus den Smorde! 
