2 Korintierbrevet.
3.
Måste vi rekommendera oss själva igen (lägga fram våra meriter)? Behöver vi, som vissa andra falska apostlar, se 2 Kor 2:17, rekommendationsbrev till er eller från er? Det var inte ovanligt med rekommendationsbrev. Några exempel i NT är: Apollos, Apg 18:27; Timoteus, 1 Kor 16:10; Febe, Rom 16:1; Johannes Markus, Kol 4:10; Titus, 2 Kor 8:22. Paulus känner sorg över att relationen med vissa i Korint har sjunkit så lågt att han skulle behöva rekommendationsbrev från en tredje part. Han hade ju varit med och fört många av korintierna till tro! 
Nej, ni är vårt brev (budskap), skrivet i våra hjärtan, känt och läst av alla människor. 
Det är uppenbart att ni är ett brev från den Smorde (ett Kristusbrev) skrivet genom vår tjänst, inte med bläck utan med den levande Gudens Ande, inte på tavlor av sten utan på tavlor av kött i era hjärtan. 
En sådan tillit har vi till Gud genom den Smorde (Messias, Kristus), 
inte så att vi på egen hand är kvalificerade (dugliga) att hävda att någonting kommer från oss själva. Vår förmåga (kvalifikation) kommer i stället från Gud, 
som har kvalificerat (utrustat) oss att vara tjänare till ett helt nytt (bättre) förbund frälsningen genom Jesus, inte tjänare för bokstaven skriven i lagen, utan tjänare för Anden, för bokstaven i lagen dödar, men Anden ger liv. 
Om nu redan dödens tjänst (ämbete, lärosystem, ordning) – som byggde på inristade bokstäver på stentavlor – kom i sådan härlighet (glans, ära, prakt) att Israels söner (barn) inte kunde se på Mose ansikte på grund av dess kortvariga strålglans gudsnärvaro som försvann, 
hur mycket större härlighet (atmosfär av mättad gudsnärvaro) ska då inte Andens tjänst (ämbete) ha! 
För om redan den gammaltestamentliga tjänst som gav fördömelse hade härlighet, hur mycket mer härlighet överflödar då inte den nytestamentliga tjänst som ger rättfärdighet (ett frikännande, ett liv som resulterar i rättfärdiga handlingar)! 
Ja, faktiskt, det som såg ut att ha härlighet det ursprungliga ämbetet, som Mose ansikte utstrålade har ingen härlighet alls i jämförelse med den överväldigande härligheten det förnyade förbundets ljus som Jesu ansikte utstrålar. 
För om det gamla som nu är i en process att upphöra genom att evangeliet predikas hade härlighet, hur mycket större framträder då inte den härlighet som består (är permanent)? 
När vi nu har ett sådant (i sanning har detta) hopp har en trosviss förväntan av detta slag, är vi mycket frimodiga (använder vi oss av stor frimodighet) talar vi helt fritt, handlar öppet och uppriktigt 
och gör inte som (just så som) Mose, som satte en slöja för sitt ansikte för att Israels söner (barn) inte skulle se (observera) slutet på det som bleknade bort och helt försvann 2 Mos 34:29-35. 
Men deras sinnen blev förhärdade (blev hårda) de förlorade förmågan att förstå, för än i dag finns samma slöja kvar när man läser när var och en vid föreläsningen på ett personligt sätt återknyter och lever sig in i gamla förbundets texter, och den lyfts inte bort, eftersom den först försvinner i den Smorde (Messias, Kristus). 
Ja, än i dag ligger istället en slöja över deras hjärta när nu Mose läses då man läser ur de fem Moseböckerna – Torah, 
men när och om man återvänder (skulle omvända sig) till Herren, tas slöjan den heltäckande slöjan för ansiktet bort. 
Och Herren är Anden, och där Herrens Ande är närvarande, där är frihet. 
Och alla vi som har fått slöjan för ansiktet borttagen reflekterar nu Herrens härlighet (ser – skådar själv – Herrens härlighet som i en spegel), vi förvandlas (genomgår en metamorfos) Rom 12:2 till en och samma bild (avbild, spegelbild) i hans likhet – från härlighet till härlighet – som just på detta sätt (som just så) kommer från Herren, som är Anden. 
