Apostlagärningarna.
11.
Apostlarna och bröderna runt om i Judeen fick höra att även hedningarna hade tagit emot Guds ord. Petrus stannade några dagar i Caesarea Maritima, se Apg 10:48. Under tiden spred sig ryktet om vad som hänt snabbt. 
När Petrus kom upp till Jerusalem började de omskurna den gruppen av messiastroende judar som ansåg att hedningar först var tvungna att bli proselyter, och männen även omskära sig, innan de kunde bli kristna att strida mot (tog avstånd, separerade sig från, angrep) Petrus. 
De sa: ”Du har varit inne hos oomskurna män och till och med ätit med dem!” 
Petrus förklarade då steg för steg vad som hade hänt han återger kortfattat händelserna i föregående kapitel: 
”Jag var i staden Joppe, och medan jag bad kom jag i hänryckning och fick se en syn. Det kom ner något som liknade en stor linneduk. Fäst i sina fyra hörn sänktes den ner från himlen och kom till mig. 
När jag såg efter och studerade den närmare, fick jag se jordens fyrfotadjur, både vilda och tama, och kräldjur och himlens fåglar. Sådana djur som hade förklarats orena, se Apg 10:12; 3 Mos 11. 
Jag hörde också en röst som sa till mig: ’Res dig upp, Petrus, slakta och ät!’ 
Jag svarade: ’Nej, verkligen inte, Herre! Det har aldrig kommit något ceremoniellt oheligt eller orent i min mun.’ 
För andra gången talade en röst från himlen: ’Vad Gud har förklarat rent ska inte du kalla orent.’ 
Detta hände tre gånger, och sedan drogs alltsammans upp till himlen. 
Samtidigt stod tre män utanför huset där vi var. De hade skickats till mig från Caesarea Maritima, som låg fem mil norr om Joppe längs med kusten. 
Anden den helige Ande sa till mig att jag skulle gå med dem utan att tveka. Dessa sex judiska bröder som är med mig här som vittnen följde också med mig till Caesarea, och vi kom in i mannens Cornelius hus. Att det var totalt sju vittnen, sex män plus Petrus, kan ha betydelse. Sju sigill beseglade ofta viktiga romerska dokument. 
Han berättade för oss hur han hade sett ängeln stå i hans hus och säga: ’Skicka bud till Joppe och hämta hit Simon som kallas Petrus. 
Han ska tala till dig, och genom de orden ska du bli frälst, du och hela din familj.’ 
När jag började tala föll den helige Ande över dem, så som han föll över oss under den första tiden. Apg 2:1-4 
Då kom jag ihåg vad Herren hade sagt innan han for upp till himlen, se Apg 1:5: ’Johannes döpte med vatten, men ni ska bli döpta i den helige Ande.’ 
Om nu Gud gav dem samma gåva som han gav oss när vi kom till tro på Herren Jesus den Smorde (Messias, Kristus), vem var då jag att kunna hindra Gud?” 
När de hörde detta lugnade de sig, och de prisade Gud och sa: ”Till och med åt hedningarna har Gud alltså skänkt omvändelsen som ger liv.” Berättelsen går nu tillbaka till tiden just efter Stefanos martyrdöd, se Apg 8:4. Det har gått några år efter Jesu död och uppståndelse, och händelserna dateras till omkring 32-35 e.Kr. 
De grekisktalande judarna i Judeen som hade skingrats under den förföljelse som började med Stefanos, kom ända till: området Fenikien, Benämning på den smala kustremsan norr om berget Karmel som var en del av den romerska provinsen Syrien. Här låg städerna Ptolemais, Tyros, Sarefat och Sidon, se Apg 21:3-7; 27:3. ön Cypern och staden Antiokia i Syrien. Staden låg i den romerska provinsen Syrien och hade en halv miljon invånare och var den tredje största staden i riket, bara Rom och Alexandria var större. Här fanns också en stor judisk befolkning. De som hade flytt till dessa platser predikade ordet bara för judar. 
Men bland dem som kommit till Antiokia fanns det några män som flytt från Jerusalem och som ursprungligen var från Cypern och Kyrene vid Nordafrikas kust. De talade också till grekerna i staden och predikade evangeliet (det glada budskapet) om Herren Jesus. 
Herrens hand var med dem (Guds närvaro var påtaglig runt dem), och ett stort antal kom till tro och vände om (kapitulerade, överlämnade sig) till Herren. Antiokia var en mångkulturell stad. Många icke-judar lämnade nu sin tro på hedniska avgudar som Apollo, Artemis, Zeus och Baal. 
Ryktet om detta kom till församlingen i Jerusalem, och de skickade då Barnabas till Antiokia. Barnabas var en lämplig kandidat, han kände till området väl eftersom han var född på Cypern, se Apg 4:36. 
När han kom dit och fick se Guds nåd över dem Guds favör, Andens frukt (Gal 5:22-23) och de andliga gåvorna (1 Kor 12:8-11; 12:28-31; Ef 4:11; 1 Pet 4:10-11) i tjänst, blev han glad och uppmuntrade (förmanade) dem alla att helhjärtat hålla sig till Herren, 
för han var en god man (hade ett generöst och öppet hjärta), och var fylld av den helige Ande och full av tro. En stor skara människor fördes till Herren. Barnabas kommer nu att tänka på Saulus som finns inte så långt ifrån Antiokia i sin hemort Tarsus, se Apg 9:30; Gal 1:21. Landvägen dit tar fem dagar, sjövägen tolv timmar. Denna händelse sker troligtvis i början på 40-talet e.Kr. 
Barnabas for sedan till Tarsus för att försöka söka upp (leta efter) Saulus. Ordet indikerar att det var en viss ansträngning involverad i sökandet. 
När han hade hittat honom, tog han med sig honom till Antiokia. Under ett års tid var de tillsammans med församlingen och undervisade ett stort antal människor. Det var i Antiokia som lärjungarna för första gången började kallas kristna (kristusanhängare). Tidigare hade de troende kallats ”Vägen”, se Apg 9:2. Ett annat namn var anhängare till ”nasaréernas sekt”, eftersom Jesus var från Nasaret och kallades nasaré, se Apg 24:5; Matt 2:23. Här i Antiokia började man kalla dem ”kristna”, antagligen i en nedsättande ton. Det grekiska ordet christianos betyder ordagrant ”anhängare till den Smorde” eller transkriberat ”kristusanhängare” och återfinns bara tre gånger i NT, här och i Apg 26:28; 1 Pet 4:16. Denna typ av nya sammansatta ord var inte ovanliga, i Matt 22:16 kallas de som stödde kung Herodes för ”herodianer”. Det har gått några år sedan Saulus kommit till Antiokia, se vers 26. Händelserna utspelar sig i början på 40-talet e.Kr. 
Vid den tiden när Barnabas och Saulus var i Antiokia kom några profeter från Jerusalem ner till Antiokia. Nya testamentet använder sig av det hebreiska topografiska sättet att ange alla riktningar ”ned från Jerusalem”, eftersom staden ligger på högre höjd. 
En av dem som hette Agabos steg fram och förutsade genom Anden att en svår svält skulle drabba hela världen det romerska riket – den kom också under Claudius regering. 
Då beslöt lärjungarna att var och en skulle skicka så mycket han kunde för att hjälpa bröderna som bodde i Judeen. 
De gjorde så och sände hjälpen med Barnabas och Saulus till de äldste församlingsledarna i Jerusalem. Claudius var den fjärde kejsaren över Romarriket och regerade 41-54 e.Kr. Flera utombibliska källor bekräftar att det var flera år av dåliga skördar i Romarriket under hans regeringstid. I Judeen var det hungersnöd 46 e.Kr. Egyptiska dokument bekräftar också en stor svält kring Nilen, på grund av översvämningar 45-46 e.Kr. Agabos nämns även i Apg 21:10-11, där han profeterar att Paulus kommer att fängslas i Jerusalem. 
