1 Korintierbrevet.
4.
Låt människor se på oss jag Paulus, Apollos och andra ledare, se 1 Kor 3:5, 22; 4:6 tjänare till den Smorde (Messias, Kristus), som förvaltare av Guds mysterier (bärare av hans dolda planer och syften). 
Det som krävs av en förvaltare här på detta område är att han är pålitlig (den egenskap man letar efter hos dem som ska ha auktoritet och ansvar är trohet). Korintierna verkade bara värdesätta vältalighet och mänsklig filosofisk kunskap. En tjänare och förvaltare, i detta fall en Guds tjänare, kommer ständigt att bedömas och kritiseras. Paulus pekar nu på hur kritik kan komma från tre håll. Andra människor, sig själv och Gud. 
För mig personligen spelar det ingen roll om ni eller en mänsklig domstol ställer mig inför rätta på denna punkt hur jag har förvaltat det uppdrag jag fått av Gud. Jag sätter mig inte på Guds plats och dömer inte ens mig själv. 
Jag har inget dåligt samvete, men det betyder inte att jag är frikänd. Den som dömer (undersöker) mig är Herren. 
Döm därför inte i förtid (hastigt), innan Herren kommer tillbaka, för då ska han föra fram i ljuset det som nu är i mörker och uppenbara hjärtans motiv; sedan får var och en sin ära (sitt beröm) från Gud. Det Paulus varnar för är att förhastat döma människor, vilket lätt leder till hämndaktioner. Det är bara Gud som känner hjärtan och kan ge en fullständigt rättvis dom, se Rom 14:10. Däremot, som vi ser redan i nästa kapitel, måste vi bedöma vad som är gott och ont, se 1 Kor 5:11-13; Matt 7:1-5. Paulus uppmanar oss att bedöma och rannsaka oss själva, se 1 Kor 11:28, 31. Se även Matt 18:15-17. 
Nu syskon (bröder och systrar i tron), har jag tagit mig och Apollos som exempel för er skull men principen gäller alla lärare, för att ni ska lära er vad uttrycket ”inte utöver det som är skrivet” betyder. Detta för att ni inte ska skryta över någon på annans bekostnad. Paulus och Apollos har nämnts två gånger tidigare, se 1 Kor 1:12; 3:5. Uttalandet här, att Paulus har tagit dessa namn som exempel, gäller helt säkert 1 Kor 3:5, men troligen även också 1 Kor 1:12. Paulus och Apollos verkade inte ha haft några inbördes konflikter, se 1 Kor 3:4-6. 
Vem ger dig en särställning (vad gör dig så speciell)? Vem är du att välja olika ledare och grupperingar, se 1 Kor 1:12. Vad har du som du inte har fått? Och om du har fått det, varför skryter du då som om du inte hade fått det? Hela argumentet i vers 8-13 är uppbyggt på kontraster. Korintierna verkade ha en överbetoning på framtiden där den kommande tiden redan var här – en s.k. överrealiserad eskatologi. De kan också ha tagit till sig en samtida stoisk livsfilosofi där en vis människa skulle vara befriad från vardagens bekymmer. Resonemanget med ”kungar” är intressant och verkar ha funnits inom dessa kretsar. Några år senare skriver Epiktetos (50-135 e.Kr.): ”När någon ser på mig, vem känner då inte att hon ser sin kung eller mästare?” 
Ni är redan mätta, ni är redan rika, ni har blivit kungar och det utan oss. Jag skulle önska att ni verkligen hade blivit kungar, så att vi kunde regera tillsammans med er! 
Det verkar som om Gud har ställt oss apostlar sist, som dödsdömda. Vi har blivit ett skådespel för världen, för både änglar och människor. 
Vi är dårar för den Smorde (Messias, Kristus), ni är kloka i den Smorde. Vi är svaga, ni är starka. Ni är aktade, vi är föraktade. 
Ännu i denna stund är vi hungriga och törstiga, vi är nakna, misshandlade och hemlösa. 
Vi sliter och arbetar med våra händer. Paulus arbetade för sitt eget uppehälle för att inte vara en börda för församlingen, se 1 Thess 2:9. När vi blir hånade välsignar vi, när vi blir förföljda härdar vi ut, 
när folk talar illa om oss talar vi väl om dem. Vi har blivit som världens skräp, som mänsklighetens avskrap (avskum), och så är det än i dag. 
Jag skriver inte det här för att få er att skämmas, utan för att vägleda (förmana, milt varna) er som mina älskade barn. 
För även om ni skulle ha en myriad det högsta talvärdet i grekiskan som är 10 000, men används också bildligt talat för att beskriva en oräknelig mängd uppfostrare i den Smorde (Messias, Kristus), så har ni ändå inte många fäder. Det var jag som i den Smorde Jesus födde er till liv genom evangeliet. 
Därför ber (uppmuntrar, uppmanar) jag er: ha mig som förebild (bli ”imitatörer” av mig – gr. mimetes). Följande vers kan syfta tillbaka på splittringarna i församlingen, eller framåt på den öppna sexuella synd som Paulus snart tar itu med i kapitel 5. Eftersom ordet ”därför” används i vers 16 och syftar tillbaka, är det troligt att detta ”därför” syftar framåt. Besöket Paulus talar om återkommer även i 1 Kor 5:3. Det stämmer även överens med den kiastiska strukturen. 
Just därför (av den här anledningen) har jag sänt er Timoteus, mitt älskade och trofasta barn i Herren. Han ska påminna er om mina vägar i den Smorde (Messias, Kristus) Jesus, det jag lär ut i alla församlingar överallt. Paulus träffade Timoteus under sin första missionsresa. På den andra resan följde Timoteus med som medhjälpare, se Apg 16:1. Han var känd i församlingen i Korint, se Apg 18:5. 
Några har blivit självsäkra, för de tror att jag inte ska komma till er. 
Men jag kommer snart till er, om Herren vill, och då får jag veta hur det är, inte med orden utan med kraften hos dem som är uppblåsta. 
För Guds rike består inte i ord utan i kraft. 
Vad vill ni? Ska jag komma till er med riset, eller med kärlek som är osjälvisk och utgivande och en mild (känslomässigt välbalanserad) ande? 
