Job.
31.
Jag skar ett förbund (slöt ett kontrakt) med mina ögon, hur skulle jag då kunna tänka på (se på, låta tanken vandra iväg, fantisera om) en jungfru (ung kvinna)? Här handlar det inte bara om handlingar (vers 9-12) utan också om tankar, se Ords 6:25; Matt 5:28. 
Och vilken är Guds (Elohims) del ifrån ovan och arvet från den Allsmäktige (Shaddaj) från höjden? 
Är det inte olycka till förvrängaren och katastrof till den som gör falskhet (ordagrant tomhet, det som ingenting är)? 
Har inte han sett mina vägar och räknat mina steg? 
Om jag har vandrat med fåfängan och min fot har hastat till bedrägeri – 
låt mig bli vägd på rättvisans våg, och Gud (Elohim) känner (är intimt förtrogen med) min oskuld. Job 23:10; 27:5, 6 
Om mitt steg har vänt bort från vägen och mitt hjärta vandrar efter mina ögon Hes 6:9, och om någon fläck klamrar sig fast vid mina händer, 
låt mig då så och låt någon annan äta, ja, låt frukten från mitt fält bli uppryckt. 3 Mos 26:16 
Om mitt hjärta har lockats till en kvinna och jag har legat på lur vid min grannes dörr, 
låt då min hustru mala åt någon annan och låt andra böja sig över henne Jer 8:10. 
Eftersom det är ett avskyvärt brott, det är en synd som ska straffas av domaren. 
Eftersom det är en eld som slukar ända till Abaddon (avgrunden, förgörelsens plats) Ords 27:20; Job 26:6; Upp 9:11 och skulle utplåna all min tillväxt. 
Om jag skulle förakta min tjänares eller min tjänarinnas sak när de tvistar med mig 5 Mos 24:14, 15, 
vad skulle jag då göra när Gud (Elohim) reser sig? Och när han kommer ihåg, vad ska jag svara honom? 
Har inte han som har skapat mig i livmodern skapat honom? Och har inte den Ende skapat oss i livmodern? 
Som respons på Elifaz anklagelser i Job 22:7-9 att han skulle ha förtryckt de fattiga säger nu Job: Om jag har undanhållit något som den ringe önskar, och om mina ögon har fått änkan att misslyckas Job 29:12, 
eller har ätit min smula (mat, oavsett hur lite) själv (ensam) och den faderlöse inte har ätit av den – 
för från min ungdom växte han upp, med mig som en far och jag har varit hennes vägledare från min mors sköte (livmoder). 
Om jag har sett någon vandrare i behov av kläder eller att en behövande inte har något att skyla sig med, 
om hans länder inte har välsignat mig och om han inte blivit varm av ullen från mina får, 
om jag har lyft upp min hand mot den faderlöse, eftersom jag i porten såg min hjälp, 
låt då mina skuldror falla loss från skulderbladen och mina armar brytas loss från skelettet. 
Olycka från Gud (Elohim) var en skräck för mig och på grund av hans majestät kan jag inte göra något. 
Om jag har satt mitt hopp till guld och har sagt till det fina guldet: ”Du är min trygghet”, 
om jag gladde mig därför att min rikedom var stor (hebr. rav) och för att min hand har fått mycket (stor volym – hebr. kabir), 
om jag såg solen när den sken eller månen vandra i klarhet, 
och mitt hjärta i hemlighet har blivit lockat och min mun har kysst min hand, 
även detta en synd som ska straffas av domaren jfr vers 11, eftersom jag då förnekat (bedragit, ljugit för) Gud (Elohim) som är därovan (från ovan). Gud är högre än sol och måne som människor är frestade att tillbe. 
Om jag gläder mig åt att han som hatar mig blir fördärvad, eller jublar när ondska blir funnen hos honom – 
och inte avhåller min mun från att synda genom att uttala en förbannelse över hans själ (liv). 
Om inte de vuxna i mitt tält säger: Vem kan finna någon som inte har blivit mätt av hans kött? 
Främlingen bor inte på gatan, mina dörrar har jag öppnat mot gatan. 
Om jag på människors sätt har dolt mina överträdelser genom att gömma dem i famnen, 
eftersom jag fruktade för skarorna och de mest föraktade familjerna skrämde mig, så att jag teg och inte gick ut genom dörren. 
Vem ger till mig, lyssnar till mig, se mitt märke (avtryck, signatur, autograf). Låt den Allsmäktige (Shaddaj) svara (se, uppmärksamma) mig. Och bevisa i skrift en man, min motståndare. 
Om jag inte kan bära det på min skuldra ska jag binda det vid mig som en krona. 
Jag ska berätta för honom antalet av mina steg, som en furste ska jag gå nära honom. 
Om mitt land ropar mot mig och dess plogfåror gråter tillsammans, 
om jag har ätit dess frukt (styrka – hebr. koach) utan silver ge betalning och har fått dess ägare (herrar) att bli missnöjda (ordagrant: utsläckt deras själ), 
låt tistlar växa istället för vete och skadlig vass istället för korn. Här slutar Jobs ord. 
