Psaltaren.
61.
Till (för) ledaren. Beskriver någon som utmärker sig – som är strålande och framstående inom sitt område. Syftar dels på föreståndaren för tempelmusiken men även på Messias, den strålande morgonstjärnan, se Upp 22:16 och inledningen till Psaltaren. Till stränginstrument. Av (till) David. 
Hör mitt rop, Gud (Elohim), ge akt (lyssna uppmärksamt) på min bön. 
Från jordens yttersta gräns ropar jag (höjer jag min röst i bön) till dig när mitt hjärta försvagas. Led mig till en klippa som är för hög för mig, 
för du har blivit min tillflykt, ett starkt torn framför min fiendes ansikte. 
Jag vill bo i ditt tält för evigt, jag vill ta min tillflykt i gömstället under dina vingar. Selah. Antagligen ett avbrott för instrumentalt mellanspel, en paus för att begrunda vad som just har sjungits. 
För du, Gud (Elohim), har hört mina löften. Du har garanterat ett arv för dem som fruktar (vördar, respekterar) ditt namn. 
Må du lägga dagar till kungens dagar (förlänga hans liv), låt hans år bli som många generationers. 
Må han kungen sitta (leva, bo) inför Gud (Elohim) för evigt; låt nåd (kärleksfull omsorg) och sanning bevara honom. Genom hela Bibeln är nåd och sanning följeslagare, se 2 Sam 15:20; Ords 16:6; Ps 85:11; Joh 1:14. Första gången dessa ord nämns tillsammans är i Guds eget vittnesbörd, se 2 Mos 34:6. Nåd utan sanning blir uddlös, medan sanning utan nåd blir obarmhärtig. Det behövs både nåd och sanning, och nåden kommer alltid först. 
Så ska jag prisa ditt namn för evigt, dagligen ska jag fullgöra (infria) mina löften. 
