4
Den andra bönen
1 Men detta [att Gud är god och förlåter] gjorde Jona mycket missnöjd (för Jona var det något ont, ja, något mycket ont), och han blev rasande.
[Nineve var huvudstad i det stora assyriska riket som var känt för sin blodtörst och grymhet, se Nah 3. Arkeologiska fynd och inskriptioner från den här tiden beskriver hur man flådde sina fiender levande. Att Gud skulle visa nåd mot dessa grymma assyrier, en av Israels värsta fiender genom alla tider, verkade helt fel och var något ont i Jonas ögon.]
2 Han bad till Herren (Jahveh) och sa: ”O (Ack – hebr. ana), Herre (Jahveh), var inte det här mitt ord (vad jag trodde skulle hända) när jag var i mitt land. Det var därför jag försökte fly till Tarshish! Jag visste att du är en nådig (hebr. chanon) och barmhärtig Gud (El), sen till vrede och rik på nåd (kärleksfull omsorg – hebr. chesed), beredd att ångra (känna sorg över och ångra – hebr. nachum) det onda du hotat med. 3 Så ta i stället mitt liv, Herre, för jag vill hellre dö än leva.” [Kanske var Jona rädd för att assyrierna skulle hota Israel igen som de gjort tidigare, se 2 Kung 18:19.]
4 Herren sa: ”Är det rätt av dig (mår du bra av) att vara arg?” [Jämför med lärjungarnas reaktion i Luk 9:53-55.]
Avslutning
5 Jona gick ut ur staden [utan att svara Gud] och stannade öster om den och byggde sig ett solskydd (temporärt skydd – hebr. sukkah) [en hydda med kvistar och blad, se även Job 27:18; Jes 1:8; 4:6]. Där satte han sig i skuggan för att se vad som skulle hända med staden [Nineve].
[Det hebreiska ordet för öster, kedem, är ett rikt ord som också har betydelsen att fundera, göra bokslut bakåt och ha visioner framåt. Här antyder det att Jona inte bara satt öster om staden utan också begrundade både det som skett och funderade på det som skulle ske.]
6 Herren Gud (Jahveh Elohim) hade förberett ett litet träd (kurbitsträd, ricinbuske – hebr. qiqajon) och gjorde så att det växte upp över honom och befriade honom från hans missnöje (onda attityd).
[Antagligen hade bladen från det solskydd Jona själv byggt vissnat och han var utsatt för solens hetta. Det ovanliga hebreiska ordet qiqajon beskriver en oidentifierad buske eller ett träd. Bland förslagen finns kurbitsträd, ricinbuske, vinranka eller en oljeväxt. Ordet används bara här i hela Bibeln. Rotordet qir beskriver en bred yta och indikerar ett kraftigt bladverk och att trädet hade en paraplyliknande form som fungerade bra som ett solskydd. Ändelsen on i qiqajon är en diminutiv form som förminskar ordet, därav översättningen ”ett litet träd”. Växten i sig måste ju ha varit några meter hög för att kunna täcka Jona, så från Jonas perspektiv var det inget litet träd utan ett stort träd. Troligtvis används den diminutiva formen för att öka kontrasten i vers 10-11. Från Guds perspektiv var det ett litet träd i jämförelse med den stora staden Nineve.]
Jona blev mycket glad över [att få skydd av] det lilla trädet. 7 Men nästa morgon hade Gud förberett en mask som angrep det lilla trädet så att det vissnade. 8 När solen gått upp hade Gud (Elohim) förberett en glödhet östanvind. Solen stekte Jona på huvudet så han var nära att svimma. Då önskade han sig döden och sa: ”Det är bättre för mig att dö än att leva.”
[I dessa verser nämns det lilla trädet, masken, solen och östanvinden. Gemensamt är att det var Gud som sänt dem, på samma sätt som han tidigare hade sänt stormen och fisken, se Jona 1:4; 2:1.]
9 Då frågade Gud honom: ”Är det rätt av dig (mår du bra av) att bli så upprörd över att det lilla trädet dog?”
Jona svarade: ”Jag har all rätt att vara arg (arg till döden)!”
10 Herren sa: ”Du är upprörd över ett litet träd som du inte lagt ner något arbete på och som du själv inte fått att växa, som växte upp över en natt och försvann (vissnade) nästa dag. 11 Skulle inte jag vara mer bekymrad över den stora staden Nineve? Där bor mer än 120 000 människor som inte ens kan skilja mellan höger och vänster (rätt från fel), och dessutom många djur (all den boskap som också finns där)!”
[Här är ett av alla de ställen i GT där Gud visar att hans frälsning inte enbart gäller judarna, utan alla folk. Efter dessa träffande ord hade Jona inget mer att tillägga.]