7
Falsk religion
1 Ordet kom till Jeremia från Herren (Jahveh), han sa:
2 Ställ dig i porten till Herrens (Jahvehs) hus [templet i Jerusalem]. Där ska du ropa ut detta budskap:
[Jeremias namn betyder ”Herren är upphöjd” eller ”Herren uppreser”. Året är 609 f.Kr. och det är antagligen under någon av de tre stora pilgrimshögtiderna då många är i Jerusalem han får denna uppmaning. Här mellan den inre och yttre tempelplatsen får Jeremia leverera ett av sina svåraste men viktigaste budskap.]
Hör Herrens (Jahvehs) ord, ni alla från Juda som går in genom dessa portar för att tillbe Herren (Jahveh)!
[Budskapet är till det södra riket, Juda. Det norra riket, Israel, har redan fallit på grund av sin synd och folket är spritt i Assyrien.]
3 Så säger Härskarornas Herre (Jahveh Sebaot),
Israels Gud (Elohim):
Ändra era vägar och era gärningar (gör en radikal förändring i era liv; gör gott),
så ska jag bo bland er på denna plats [i templet och i landet Israel].
4 Sluta att sätta er förtröstan på lögnaktigt tal [från de falska profeterna] som säger:
”Detta är Herrens (Jahvehs) tempel,
Herrens (Jahvehs) tempel,
Herrens (Jahvehs) tempel.” [Som om templet och byggnaderna i sig skulle beskydda Jerusalem.]
5 Nej, bara om ni verkligen ändrar (gör gott, gott – hebr. jatav jatav) era vägar (ert liv) och era gärningar [vers 3].
Om ni dömer rättvist mellan en man och hans medmänniska (granne),
6 inte förtrycker invandraren, den faderlöse och änkan,
inte låter oskyldigt blod flyta på denna plats [i Jerusalem]
och inte skadar er själva genom att följa andra gudar.
7 Om ni slutar med allt detta [och börjar leva efter budorden, se 2 Mos 20:13],
då ska jag bo bland er på denna plats,
i det land som jag gav åt era fäder från urminnes tid och för all framtid.
8 Se, ni litar på lögnens ord som inte kan gagna er.
9 Ska ni stjäla, mörda och begå äktenskapsbrott och avlägga falska eder och offra till Baal och vandra efter andra gudar som ni inte känner, 10 och komma och stå inför mitt ansikte i detta hus, där mitt namn åkallas, och säga: Vi är befriade, när ni gör alla dessa styggelser? 11 Har detta hus, där mitt namn åkallas blivit en rövarkula i era ögon? [Mark 11:17; Luk 19:46] Se, även jag, jag har sett det, förkunnar (säger, proklamerar) Herren (Jahveh).
12 Gå nu, jag ber dig [Israel], till min plats som var i Shilo [4 mil norr om Jerusalem], där jag först lät mitt namn bo [där tabernaklet stod i 300 år], och se vad jag har gjort med det för mitt folk Israels ondska. 13 Och nu när ni [folket i Juda] har gjort alla dessa ting [samma eller värre än Israel i norr när tabernaklet stod i Shilo], förkunnar (säger, proklamerar) Herren (Jahveh), steg jag upp tidigt [metafor för engagemang och hängivenhet] och talade till er [gång på gång], men ni lyssnade inte, och jag kallade på er men ni svarade inte, 14 därför ska jag göra mot detta hus, där mitt namn åkallas, som ni litar på, och mot denna plats, som jag gav till er och till era fäder, som jag har gjort med Shilo. 15 Och jag ska kasta bort er från mina ögon, så som jag har kastat bort alla era bröder, hela Efraims säd.
16 Och du, be inte för detta folk, lyft inte upp något rop eller vädjan för dem, för inte deras talan hos mig, eftersom jag inte kommer att lyssna på dig. 17 Ser du inte vad de gör i Juda städer och på Jerusalems gator? 18 Sönerna samlar ved och fäderna tänder eld och kvinnorna knådar deg för att göra brödkakor till himmelens drottning och för att hälla ut drickoffer till andra gudar, så att de provocerar mig. 19 Provocerar de mig, förkunnar (säger, proklamerar) Herren (Jahveh), provocerar de inte sig själva, till sin egen skam (sina egna ansiktens förvirring)?
20 Därför, så säger Herren (Jahveh): Se, min vrede och mitt raseri ska hällas ut över denna plats, över människor och över djur och över fältets träd och över landets frukt, och den ska brinna och inte kunna släckas.
21 Så säger Härskarornas Herre (Jahveh Sebaot), Israels Gud (Elohim): Addera (lägg till) era brännoffer till era offer och ät köttet.
[Brännoffret skulle brännas helt och inget skulle ätas (3 Mos 1:3-9). De övriga offren ska brännas delvis medan valda delar skulle ätas. Med sarkasm säger Herren att han inte bryr sig om offren, det gör inte längre någon skillnad till den ondska som redan görs, se 1 Sam 15:22; Ords 15:8; Jes 1:11-13; Hos 6:6; Amos 4:4-5; 5:21-22; Mika 6:6-8; Matt 23:23.]
22 För jag talade inte till era fäder och befallde dem inte när (den dag – hebr. bejom) jag förde dem ut ur Egyptens land angående brännoffer och offer, 23 men dessa ting befallde jag dem och sa: Lyssna till min röst och jag ska vara er Gud (Elohim) och ni ska vara mitt folk och vandra på alla de vägar som jag befaller er, för att det ska gå väl för er. 24 Men de lyssnade inte och vände inte sina öron [för att höra noggrant], men vandrade i sina egna råd, i sina hjärtans envishet och gick baklänges, inte framåt. 25 Ända sedan dagen då era fäder kom ut från Egypten till denna dag, och fast jag har sänt alla mina tjänare profeterna, sänt dem tidigt på morgonen [gång på gång, se även vers 13] 26 har de inte lyssnat till mig, inte vänt sina öron [för att höra], men gjort sina nackar styva. De har varit värre än sina fäder.
27 Och du ska tala till dem alla dessa ord, men de ska inte lyssna till dig. Och du ska kalla på dem, men de ska inte svara dig. 28 Och du ska säga till dem: Detta är folket som inte lyssnar till Herren sin Guds (Jahveh Elohims) röst, inte tar emot tillrättavisning. Sanningen (trofastheten) är borta och är avhuggen från deras mun. 29 Klipp av ditt hår och kasta bort det och stäm upp en klagosång på de kala höjderna [de höga kullarna utan vegetation], för Herren (Jahveh) har förskjutit och övergett sin vredes släkte (generation).
30 Eftersom Juda söner har gjort det som är ont i mina ögon, förkunnar (säger, proklamerar) Herren (Jahveh), de har placerat sina osmakliga ting i huset över vilket mitt namn är uppkallat, till att vanhelga det. 31 Och de har byggt Tofets höga platser som är i Hinnoms sons dal, till att bränna sina söner och sina döttrar i eld, vilket jag inte har befallt och det har inte funnits i mitt sinne. 32 Därför, se, dagarna kommer, förkunnar (säger, proklamerar) Herren (Jahveh), då denna plats inte mer ska heta Tofet, Hinnoms söners dal, utan Slaktdalen. Och man ska begrava i Tofet i brist på plats. [Jer 19:6] 33 Och kropparna av detta folk ska bli mat till himlarnas fåglar och till markens djur, och ingen ska skrämma bort dem. 34 Och jag ska få att tystna från Juda städer och från Jerusalems gator, rösten av fröjd och rösten av jubel, brudgummens röst och brudens röst, för landet ska vara öde. [Jer 16:9; 25:10]