Jesaja
Inledning
Jesaja var samtida med Jona, Amos, Hosea och Mika, men är yngre än de. Jesaja blir kallad till tjänst år 754 f.Kr. när kung Ussia dör (Jes 6:1-13). Jesaja får i en vision se in i himlens tronsal där han ser Guds Son på tronen, se Jes 6:1-3. Det är denna syn evangelisten Johannes omnämner när han skriver: ”Detta kunde Jesaja säga därför att han såg hans ära och talade om honom”, se Joh 12:41. Hans ära syftar här på Jesus, vilket visar hur Jesaja får se Jesus i denna syn! Vad gäller författarskap till Jesaja refererar Johannes både från slutet och början av Jesaja (Jes 53:1 och Jes 6:10) och kallar honom ”profeten Jesaja” (Joh 12:37-40). Även Petrus skriver om profeternas tjänst och däribland Jesaja (1 Pet 1:10-12). Dessa referenser, tillsammans med den kiastiska strukturen, är starka argument som pekar på Jesaja som författare till hela denna bok.
Intressant är att Jerusalem nämns 49 ggr, dvs. 7 x 7 ggr. Här finns även en koppling till det himmelska och det jordiska Jerusalem. Hebreiskan har förutom singular och plural även dual som innebär två – ändelsen ”-ajim” indikerar detta. Dual-formen på Jerusalem har ibland tolkats som de två berg som staden vilar på, men går också bokstavligt att se som att staden betyder dubbel frid. Här antyds också att det finns två Jerusalem – det himmelska och det jordiska, se Jes 26:1-3.
Struktur
Boken går att dela in i två huvuddelar:
1. Jesajas tjänst i Jerusalem, kapitel 1-39
2. Profetior om upprättelse, kapitel 40-66
Det finns också kiastiska mönster i flera nivåer:
A Dom och hopp för Jerusalem (Jes 1-12)
B Guds dom över nationerna (Jes 13-27)
C Verop (Jes 28-35)
D Det assyriska hotet (Jes 36-39)
C Herren står över avgudar (Jes 40-48)
B Tjänarens sånger (Jes 49-54)
A Dom, vädjan, löfte om återupprättelse (Jes 55-66)
Det finns även en stilistisk markör som visar på samma mönster:
Poesi (Jes 1-35)
Prosa (Jes 36-39)
Poesi (Jes 40-66)
Skrivet: 740-680 f.Kr.
Författare: Jesaja
1
1 Synen av Jesaja (hebr. Jeshajaho), son till Amots, som han såg angående Juda och Jerusalem (i de tider, under de dagar) då
Ussia [hebr. Uzzijaho; även kallad Asarja; Sydrikets 10:e regent ca 791-739 f.Kr. – en god kung, men dog som spetälsk, se 2 Krön 26],
Jotam [Sydrikets 11:e regent ca 759-742 f.Kr. – en god kung, se 2 Krön 27],
Achaz [Sydrikets 12:e regent ca 735-715 f.Kr. – gjorde det som var ont, se Jes 7-8; 2 Kung 16; 2 Krön 28] och
Hiskia [hebr. Chizkijaho; Sydrikets 13:e regent ca 715-686 f.Kr. – en god kung och reformator, se Jes 36-39; 2 Kung 18-20; 2 Krön 29-32]
var kungar i Juda.
[Jesajas far hette Amots. Hans namn är snarlikt profeten Amos från Tekoa (som levde tidigare i mitten på 700-talet f.Kr.) och skrev Amos bok, se Amos 1:1. Jesaja fick sin kallelse 740 f.Kr. (Jes 6:1-3, 6) och hans 50-åriga tjänst sträcker sig över fyra kungars regeringsperioder fram till 686 f.Kr. Enligt traditionen blev han ihjälsågad som martyr av Manasse (Hiskias son), se 2 Kung 21:1-6; Heb 11:37.]
Dom och hopp för Jerusalem (kap 1-12)
[De 12 första kapitlen i Jesaja formar det första av sju stora stycken som hela boken består av. Dessa kapitel formar en kiasm där Jesajas kallelse står centralt i kapitel 6.
A Introduktion – Israels olydnad (Jes 1:1-31)
B Visioner om framtida återupprättelse (Jes 2:1-4:6)
C Kommande dom över Juda (Jes 5:1-30)
D Jesajas kallelse (Jes 6:1-13)
C Kommande dom över Juda (Jes 7:1-8:18)
B Visioner om framtida återupprättelse (Jes 8:19-11:9)
A Sammanfattning – Israels framtida återupprättelse (Jes 11:10-12:6)]
Uppmaning till omvändelse
2 Lyssna, himlar,
och ge ditt öra (lyssna), du jord,
för Herren (Jahveh) har talat:
”Söner har jag fött upp och fostrat,
men de har gjort uppror mot mig.
[Uttrycket ’Lyssna, himlar, och ge ditt öra (lyssna), du jord!’ används redan i 5 Mos 4:26 där universum och skapelsen kallas som två vittnen till det som Gud gör på jorden (5 Mos 19:15). Det är samma sak här när Jesaja vill att vittnena ska höra vad Gud säger till Juda och Jerusalem.]
3 Oxen känner sin ägare
och åsnan sin krubba,
men Israel saknar kunskap,
mitt folk förstår ingenting.”
[Jesaja har levererat Herrens budskap i vers 2-3. Nu talar han till folket:]
4 Ve (hebr. hój), en syndfull nation,
ett folk nedtyngt av överträdelser,
avkomma (barn) från dem som gör det onda,
söner som handlar korrumperat.
De har övergett Herren (Jahveh),
de har föraktat Israels Helige.
De har vänt honom ryggen (ordagrant: blivit främmande – baksida/rygg). [De har gått bort från Gud.]
5 Var ska du slås igen
när du villar bort dig mer och mer?
Hela huvudet är sjukt,
hela hjärtat är svagt.
6 Från foten till huvudet
finns ingen sundhet.
Skador, blåmärken och öppna sår,
inte omskötta, inte omlagda och utan lindring med olja.
7 Ditt land är öde,
dina städer är brända i eld,
främlingar förtär dina fält
i din åsyn,
en ödeläggelse är det,
en omstörtning av främlingar.
8 Dottern Sion [Jerusalem] är lämnad som en hydda i en vingård,
som ett skjul i en fruktträdgård, som en belägrad stad.
9 Om inte Härskarornas Herre (Jahveh Sebaot) hade lämnat en liten kvarleva,
skulle vi ha varit som Sodom, vi skulle ha varit som Gomorra.
10 Hör (lyd) Herrens ord,
ni härskare av [ett annat] Sodom,
ta emot (lyssna på) Guds undervisning (hebr. Torah),
ni folk av [ett annat] Gomorra.
11 ”Vad är syftet med alla era många offer [om de inte kommer från hjärtat]?” säger Herren (Jahveh).
”Jag står inte ut med era brännoffer
av hjortar och gödkalvars fett [utan lydnad].
Jag har inget behag
till blod från tjurar, lamm och bockar [utan rättfärdighet].
12 När ni kommer inför mitt ansikte,
vem har begärt att mina förgårdar [mitt heliga tempel] ska trampas ner [av era oheliga fötter]?
[Genom att springa fram och tillbaka i ytliga ceremonier och procedurer.]
13 För inte fram några fler tomma (falska) offer,
röken från dem är avskyvärd för mig.
Nymånader och sabbater, utlysta fester
– jag står inte ut med era onda sammankomster (liturgiska ceremonier).
14 Era nymånader och era [skenheliga] högtider
avskyr min själ.
De har blivit en börda för mig,
jag är trött på att bära (ta emot) dem.
15 När ni sträcker era händer [i bön om hjälp],
så döljer jag mina ögon för er,
även om ni ber många böner,
så lyssnar jag inte.
Era händer är fulla av blod,
16 tvätta er, gör er rena.
Ta bort era onda handlingar,
från mina ögon.
Sluta att göra det onda (skada, planerad ondska),
17 lär er i stället att göra det som är gott (behagligt, rätt).
Sök efter rättvisa,
tillrättavisa den som förtrycker.
Försvara den faderlösa,
för änkans talan [i rätten].”
18 ”Kom nu och låt oss tala med varandra”,
säger Herren (Jahveh).
”Även om era synder är röda som scharlakan,
ska de bli vita som snö.
Även om de är röda som karmosin,
ska de bli vita som ull.
19 Om ni är villiga och lyder (min undervisning),
ska ni äta landets goda.
20 Men om ni vägrar och är upproriska,
ska ni förtäras av svärdet.”
För Herrens (Jahvehs) mun har talat.
21 Hur har inte den trofasta staden blivit en sköka!
En gång var hon full av rätt,
rättfärdigheten bodde i henne,
men nu bor mördarna där.
22 Ditt silver har blivit slagg,
ditt vin utspätt med vatten.
23 Dina furstar är upproriska
och är vänner med tjuvarna.
Alla älskar en muta
och jagar efter vinning.
De försvarar inte den föräldralöse
och änkans ärende bekommer dem inte.
24 Därför förkunnar (säger, proklamerar) Herren, Härskarornas Herre (Adonai Jahveh Sebaot),
den mäktige i Israel:
”Ve! Jag ska få lättnad från mina fiender
och ta hämnd för mig själv på mina motståndare.
25 Sedan ska jag vända min hand mot dig,
rensa bort ditt slagg och ta bort all din legering.
26 Jag ska upprätta dina domare,
som det var från början,
dina rådgivare
som från begynnelsen.
Därefter ska du kallas (ges namnet) Rättfärdighetens stad,
den Trofasta staden.
27 Sion [tempelberget i Jerusalem] ska återlösas med rätt
och hennes ångerfulla med rättfärdighet.
28 Men där ska vara ett fördärv av överträdare och syndare tillsammans,
och de som överger Herren (Jahveh) ska uppslukas.
29 De ska skämmas över de heliga ekarna som ni önskade,
och generas på grund av trädgårdarna som ni valde.
[Ekarna och trädgårdarna står för platser där man utövade avgudadyrkan och ägnade sig åt sexuella orgier.]
30 Du ska bli lik en ek med vissnande löv,
lik en trädgård utan vatten.
31 Den starke ska bli som fnöske
och hans arbete som en gnista,
båda ska brinna tillsammans
och ingen ska släcka dem.