GEN 1:1 U početku stvori Bog nebo i zemlju.
GEN 1:2 Međutim, zemlja je bila pusta i bezoblična, i tama se prostirala nad bezdanom, a Duh Božiji je lebdeo nad vodama.
GEN 1:3 Tada reče Bog: „Neka bude svetlost!“ I postade svetlost.
GEN 1:4 Bog je video da je svetlost dobra, pa je razdelio svetlost od tame.
GEN 1:5 Svetlost je Bog nazvao „dan“, a tamu je nazvao „noć“. Prođe veče, svanu jutro – dan prvi.
GEN 1:6 Zatim reče Bog: „Neka se prostre svod posred voda da deli [donje] vode od [gornjih] voda!“
GEN 1:7 Bog načini svod, te odvoji vode pod svodom od voda nad svodom. Tako se i zbilo.
GEN 1:8 Svod nazva Bog „nebo“. Prođe veče, svanu jutro – dan drugi.
GEN 1:9 Zatim reče Bog: „Vode pod svodom neka se saberu na jedno mesto i neka se pokaže kopno!“ Tako se i zbilo.
GEN 1:10 Kopno je Bog nazvao „zemlja“, a vodena zborišta „more“. Vide Bog da je to dobro.
GEN 1:11 Zatim reče Bog: „Neka iz zemlje nikne bilje: ono koje u sebi nosi zrnevlje i drveta koja rađaju plod; sve bilje koje, svako prema svojoj vrsti, rađa na zemlji, i u sebi nosi svoje seme!“ Tako se i zbilo.
GEN 1:12 Iz zemlje iznikne bilje koje u sebi nosi zrnevlje, svako prema svojoj vrsti i drveta koja rađaju plodove sa semenom, svako prema svojoj vrsti. Vide Bog da je to dobro.
GEN 1:13 Prođe veče, svanu jutro – dan treći.
GEN 1:14 Zatim reče Bog: „Neka budu svetila na nebeskom svodu da dele dan od noći, i da označavaju utvrđena doba, dane i godine,
GEN 1:15 te da svetle na nebeskom svodu osvetljavajući zemlju!“ Tako se i zbilo.
GEN 1:16 Bog je stvorio dva velika svetila: veće svetilo da upravlja danom i manje svetilo da upravlja noću – i zvezde.
GEN 1:17 Bog ih je postavio na nebeski svod da osvetljavaju zemlju,
GEN 1:18 da upravljaju danom i noći i da dele svetlo od tame. Vide Bog da je to dobro.
GEN 1:19 Prođe veče, svanu jutro – dan četvrti.
GEN 1:20 Zatim reče Bog: „Neka provrve vodom živa bića, i ptice nek polete nad zemljom po nebeskom svodu!“
GEN 1:21 Bog je stvorio i morske nemani i svakojaka živa bića što se kreću i vrve u vodi, te sve ptice krilate po svojim vrstama. Vide Bog da je to dobro.
GEN 1:22 Bog ih blagoslovi govoreći: „Plodite se i množite i napunite morske vode! Tako i ptice neka se namnože na zemlji!“
GEN 1:23 Prođe veče, svanu jutro – dan peti.
GEN 1:24 Zatim reče Bog: „Neka zemlja proizvede živa bića, svako prema svojoj vrsti: stoku, gmizavce i divlje životinje svake vrste!“ Tako se i zbilo.
GEN 1:25 Bog stvori svakovrsne divlje životinje, svakovrsnu stoku i svakovrsne gmizavce što puze po zemlji. Vide Bog da je to dobro.
GEN 1:26 Zatim reče Bog: „Načinimo čoveka po svom liku, da liči na nas, da bude vladar ribama morskim, pticama u vazduhu i stoci po celoj zemlji, i svim gmizavcima što puze po zemlji!“
GEN 1:27 Tako stvori Bog čoveka po svom liku, po Božijem liku ga stvori, stvori ih – muško i žensko.
GEN 1:28 I blagoslovi ih Bog govoreći: „Plodite se i množite se i napunite zemlju! Podložite je sebi i vladajte ribama morskim, pticama na nebu i svim živim bićima što puze po zemlji!“
GEN 1:29 Zatim reče Bog: „Evo, dajem vam za hranu sve bilje na zemlji što u sebi nosi zrnevlje, i sva drveta što u svome plodu nose seme! Neka vam to bude za hranu.
GEN 1:30 A divljim životinjama na zemlji, pticama u vazduhu i gmizavcima što puze po zemlji u kojima je dah života – dajem za hranu sve zeleno bilje.“ Tako se i zbilo.
GEN 1:31 Bog pogleda sve što je stvorio i sve je bilo veoma dobro. Prođe veče, svanu jutro – dan šesti.
GEN 2:1 Tako je dovršeno nebo i zemlja sa svim svojim mnoštvom.
GEN 2:2 [Do] sedmoga dana je Bog dovršio svoje delo koje je stvorio; sedmoga dana je počinuo od svih svojih dela.
GEN 2:3 Tada je Bog blagoslovio sedmi dan i posvetio ga, jer je do tog dana dovršio stvaranje svih svojih dela koja je stvorio.
GEN 2:4 To je izveštaj o poreklu neba i zemlje kad su bili stvoreni. Kada je Gospod Bog stvorio zemlju i nebo,
GEN 2:5 još nije bilo nikakvog poljskog rastinja, niti je bilo izniklo ikakvo bilje po poljima. Gospod Bog, naime, još nije pustio kišu na zemlju, a nije bilo ni čoveka da obrađuje zemlju.
GEN 2:6 Ipak, voda je izvirala iz zemlje i natapala tle.
GEN 2:7 Tada Gospod Bog načini čoveka od zemnog praha i udahnu mu u nosnice dah života, te posta čovek živo biće.
GEN 2:8 Onda je Gospod Bog zasadio vrt na istoku, u Edenu, i u njega smestio čoveka koga je načinio.
GEN 2:9 Gospod Bog je učinio da iz zemlje izrastu svakovrsna drveta primamljivog izgleda i dobra za hranu, te drvo života i drvo poznanja dobra i zla.
GEN 2:10 U Edenu je izvirala reka koja je napajala vrt. Odande se granala u četiri reke.
GEN 2:11 Prvoj je ime Fison; ona protiče svom zemljom evilskom, u kojoj ima zlata.
GEN 2:12 Zlato te zemlje je dobro, a ima tamo i smole i oniksa.
GEN 2:13 Drugoj reci je ime Gion; ona protiče celom kuškom zemljom.
GEN 2:14 Trećoj reci je ime Tigar; ona teče istočnim delom Asirije. Četvrta je Eufrat.
GEN 2:15 Gospod Bog uzme čoveka i postavi ga u edenski vrt da ga obrađuje i da se stara o njemu.
GEN 2:16 Gospod Bog zapovedi čoveku: „Sa svakog drveta u vrtu slobodno jedi,
GEN 2:17 ali sa drveta poznanja dobra i zla ne smeš jesti! Jer, toga dana kada budeš okusio s njega, sigurno ćeš umreti.“
GEN 2:18 Zatim Gospod Bog reče: „Nije dobro da je čovek sam. Načiniću mu pomoćnika koji će mu priličiti.“
GEN 2:19 Gospod Bog je načinio iz zemlje sve divlje životinje, i sve ptice na nebu, pa ih je doveo čoveku da vidi kako će koju nazvati. Svako živo biće trebalo je da se zove onako kako ga je čovek nazvao.
GEN 2:20 Čovek je dao imena svoj stoci, svim pticama na nebu i divljim životinjama. Ipak, za čoveka se nije našao pomoćnik koji bi mu priličio.
GEN 2:21 Gospod Bog učini da čovek utone u dubok san. Kada je čovek zaspao, Bog uzme od njega jedno rebro, a mesto popuni mesom.
GEN 2:22 Od rebra što je uzeo od čoveka, Gospod Bog načini ženu i dovede je čoveku.
GEN 2:23 A čovek reče: „Evo, ovo je kost od moje kosti i telo od moga tela! Neka se zato zove ’žena’, jer je od čoveka uzeta.“
GEN 2:24 Stoga će čovek ostaviti svoga oca i svoju majku, te se priljubiti uz svoju ženu, pa će biti jedno telo.
GEN 2:25 Oboje su bili goli, i čovek i njegova žena, ali se nisu stideli.
GEN 3:1 Zmija je bila lukavija od svih divljih životinja koje je stvorio Gospod Bog. Ona reče ženi: „Zar vam je Bog stvarno rekao da ne smete jesti ni s jednog drveta u vrtu?“
GEN 3:2 Žena odgovori zmiji: „Plodove sa drveta u vrtu smemo da jedemo,
GEN 3:3 osim ploda sa drveta što je nasred vrta. [Za njega] je Bog rekao: ’Ne jedite s njega niti ga dotičite, inače ćete umreti!’“
GEN 3:4 Zmija reče ženi: „Sigurno nećete umreti!
GEN 3:5 Naime, zna Bog da će vam se, kada okusite njegov plod, otvoriti oči, pa ćete biti kao bogovi koji poznaju dobro i zlo.“
GEN 3:6 Vide žena da je drvo dobro za jelo, za oči milo i primamljivo za mudrost. Uzme ona od njegovog ploda i pojede. Dala je i svom mužu koji je bio s njom, pa je i on jeo.
GEN 3:7 Uto im se oboma otvore oči i oni shvate da su goli. Zato su spleli smokvino lišće i napravili sebi pregače.
GEN 3:8 Tada su začuli korak Gospoda Boga, koji je šetao vrtom pri dnevnom povetarcu, pa su se sakrili među drvećem u vrtu.
GEN 3:9 Gospod Bog pozva čoveka: „Gde si!“
GEN 3:10 „Čuo sam tvoj korak u vrtu, ali sam se uplašio zato što sam go, pa sam se sakrio“ – odazva se [čovek].
GEN 3:11 „Ko ti je rekao da si go? – upita ga Bog. Zar si jeo plod sa drveta s kojeg sam ti zabranio da jedeš?“
GEN 3:12 „Žena koju si ti dao da bude sa mnom mi je dala plod sa drveta, pa sam jeo“ – odgovori čovek.
GEN 3:13 „Šta si to učinila?“ – upita Gospod Bog ženu. „Zmija me je prevarila, pa sam jela“ – odgovori žena.
GEN 3:14 Tada Gospod Bog reče zmiji: „Kad si to učinila, prokleta budi među svim životinjama i svim divljim zverima. Na svom trbuhu ćeš puzati i jesti prah celog svog veka!“
GEN 3:15 Evo, zamećem neprijateljstvo između tebe i žene; između tvog potomstva i njenog potomstva: Ono će ti glavu satirati, a ti ćeš mu petu ujedati.
GEN 3:16 A ženi reče: „Umnožiću tvoje trudničke muke, te ćeš s mukom decu rađati. Žudećeš za svojim mužem, ali on će vladati nad tobom!“
GEN 3:17 Adamu, pak, reče: „Zato što si poslušao svoju ženu, te jeo plod sa drveta za koji sam ti zapovedio: ’Ne jedi s njega!’, evo: Zemlja neka bude prokleta zbog tebe, s mukom ćeš se od nje hraniti celog svog veka!
GEN 3:18 Rađaće ti trnje i korov, a hranićeš se poljskim biljem.
GEN 3:19 Svoj hleb ćeš jesti u znoju svoga lica dok se ne vratiš u zemlju, pošto si iz nje uzet. Jer prah si, i u prah ćeš se vratiti.“
GEN 3:20 Čovek dade svojoj ženi ime „Eva“, jer je postala majka svim živima.
GEN 3:21 A Gospod Bog načini Adamu i njegovoj ženi odeću od kože, pa ih odenu.
GEN 3:22 Onda Gospod Bog reče: „Evo, čovek je sada postao kao jedan od nas znajući dobro i zlo. Stoga mu se ne sme dozvoliti da pruži ruku i uzme plod sa drveta, pa da ga pojede i živi večno.“
GEN 3:23 Zato ga Gospod Bog istera iz edenskog vrta da obrađuje zemlju iz koje je i uzet.
GEN 3:24 Pošto je isterao čoveka, Gospod Bog je istočno od edenskog vrta postavio heruvime i plameni mač koji je vitlao tamo i amo, da stražare na putu koji vodi k drvetu života.
GEN 4:1 Adam leže sa svojom ženom Evom, te ona začne i rodi sina. [Nazvala ga je] Kajin, rekavši: „Stekla sam čoveka pomoću Gospoda.“
GEN 4:2 Potom je rodila njegovog brata Avelja. Avelj je postao pastir sitne stoke, a Kajin zemljoradnik.
GEN 4:3 Jednog dana Kajin prinese Gospodu prinos od zemaljskih plodova.
GEN 4:4 A Avelj prinese kao prinos najbolje delove mesa od prvine svoga stada. I Gospod blagonaklono pogleda na Aveljev prinos,
GEN 4:5 a na Kajina i njegov prinos se nije ni obazreo. Zato se Kajin veoma naljuti i lice mu se namrgodi.
GEN 4:6 Gospod reče Kajinu: „Zašto se ljutiš i zašto ti se lice namrgodilo?
GEN 4:7 Ako činiš dobro, nećeš li biti vedar? A ako ne činiš dobro, greh vreba pred vratima; on žudi da te svlada, ali ti moraš da ga nadvladaš.“
GEN 4:8 Kajin reče svome bratu Avelju: „Hajdemo u polje!“ Ali kada su se našli u polju, Kajin napadne svoga brata Avelja i ubije ga.
GEN 4:9 Zatim Gospod upita Kajina: „Gde je tvoj brat, Avelj?“ Kajin odgovori: „Ne znam. Zar sam ja čuvar svoga brata?“
GEN 4:10 [Gospod] reče: „Šta si to učinio?! Glas krvi tvoga brata vapi k meni sa zemlje.
GEN 4:11 Stoga budi proklet: [izgonim] te sa zemlje koja je otvorila svoja usta da primi krv tvoga brata koju si prolio svojom rukom.
GEN 4:12 Kada budeš obrađivao zemlju, ona ti neće davati svoj rod. Bićeš lutalica i begunac na zemlji!“
GEN 4:13 Kajin reče Gospodu: „Preteško je snositi moju kaznu.
GEN 4:14 Evo, danas me izgoniš s lica zemlje. Sakrivaću se pred tvojim licem, i biću lutalica i begunac na zemlji, a svako ko me nađe moći će da me ubije.“
GEN 4:15 Gospod mu reče: „Ne! Ukoliko neko i ubije Kajina, na njemu će se izvršiti sedam puta veća osveta.“ Gospod tada stavi znak na Kajina, da ga ne ubije ko ga nađe.
GEN 4:16 Kajin ode pred licem Gospodnjim i nastani se u zemlji Nod, istočno od Edena.
GEN 4:17 Kajin leže sa svojom ženom, te ona zače i rodi Enoha. Kajin je sagradio grad i dao mu ime po imenu svoga sina – Enoh.
GEN 4:18 Enohu se rodio Irad, Iradu Mehujael, Mehujaelu Metusael, Metusaelu Lameh.
GEN 4:19 Lameh je uzeo sebi dve žene: jedna se zvala Ada, a druga Sela.
GEN 4:20 Ada je rodila Javala koji je bio praotac onih što žive pod šatorom i uzgajaju sitnu stoku.
GEN 4:21 Njegovom bratu je bilo ime Juval. On je praotac onih koji sviraju liru i sviralu.
GEN 4:22 Sela je rodila Tuval Kajina koji je kovao svaku vrstu oruđa od bronze i gvožđa. Njegova sestra se zvala Nama.
GEN 4:23 Lameh reče svojim ženama: „Ada i Sela, čujte moj glas! Žene Lamehove, besedu moju saslušajte. Čoveka sam ubio, jer me je ranio, mladića, jer me je udario.
GEN 4:24 Ako će Kajinov život biti osvećen sedam puta više, Lamehov [će biti] sedamdeset sedam puta više.“
GEN 4:25 Adam ponovo leže sa svojom ženom i ona rodi sina kome dade ime „Sit“, rekavši: „Bog mi je poklonio potomka umesto Avelja, koga je ubio Kajin.“
GEN 4:26 I Situ se rodio sin, kojemu je dao ime Enos. Otada se počelo prizivati ime Gospodnje.
GEN 5:1 Ovo je zapis Adamovog rodoslova. Kada je Bog onog dana stvorio čoveka, načinio ga je po svom liku.
GEN 5:2 Stvorio ih je muško i žensko. Onog dana kada ih je stvorio, blagoslovio ih je i nazvao „čovek“.
GEN 5:3 Kada je Adamu bilo stotinu trideset godina rodio mu se sin, njemu sličnom. Dao mu je ime Sit.
GEN 5:4 Nakon što mu se rodio Sit, Adam je živeo još osam stotina godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:5 Adam je ukupno živeo devet stotina trideset godina, te umro.
GEN 5:6 Kada je Situ bilo stotinu i pet godina, rodio mu se Enos.
GEN 5:7 Posle njegovog rođenja, Sit je živeo još osam stotina sedam godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:8 Sit je ukupno živeo devet stotina dvanaest godina, te umro.
GEN 5:9 Kada je Enosu bilo devedeset godina, rodio mu se Kajinan.
GEN 5:10 Nakon što mu se rodio Kajinan, Enos je živeo još osam stotina petnaest godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:11 Enos je ukupno živeo devet stotina pet godina, te umro.
GEN 5:12 Kada je Kajinanu bilo sedamdeset godina, rodio mu se Maleleilo.
GEN 5:13 Nakon što mu se rodio Maleleilo, Kajinan je živeo još osam stotina četrdeset godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:14 Kajinan je ukupno živeo devet stotina deset godina, te umro.
GEN 5:15 Kada je Maleleilu bilo šezdeset pet godina, rodio mu se Jared.
GEN 5:16 Nakon što mu se rodio Jared, Maleleilo je živeo još osam stotina trideset godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:17 Maleleilo je ukupno živeo osam stotina devedeset pet godina, te umro.
GEN 5:18 Kada je Jaredu bilo stotinu šezdeset dve godine, rodio mu se Enoh.
GEN 5:19 Nakon što mu se rodio Enoh, Jared je živeo još osam stotina godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:20 Jared je ukupno živeo devet stotina šezdeset dve godine, te umro.
GEN 5:21 Kada je Enohu bilo šezdeset pet godina, rodio mu se Matusal.
GEN 5:22 Nakon Matusalovog rođenja Enoh je živeo sa Bogom još tri stotine godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:23 Enoh je ukupno živeo tri stotine šezdeset pet godina.
GEN 5:24 Enoh je živeo sa Bogom, a onda nestao, jer ga je Bog uzeo.
GEN 5:25 Kada je Matusalu bilo stotinu osamdeset sedam godina, rodio mu se Lameh.
GEN 5:26 Nakon Lamehovog rođenja, Matusal je živeo još sedam stotina osamdeset dve godine, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:27 Matusal je ukupno živeo devet stotina šezdeset devet godina, te umro.
GEN 5:28 Kada je Lamehu bilo stotinu osamdeset dve godine, rodio mu se sin.
GEN 5:29 Dao mu je ime „Noje“, rekavši: „On će nas utešiti u trudu i naporu naših ruku na zemlji koju je prokleo Gospod.“
GEN 5:30 Nakon Nojevog rođenja, Lameh je živeo još pet stotina devedeset pet godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 5:31 Lameh je ukupno živeo sedam stotina sedamdeset sedam godina, te umro.
GEN 5:32 Kada je Noju bilo pet stotina godina, rodili su mu se Sim, Ham i Jafet.
GEN 6:1 Kada su ljudi počeli da se šire na zemlji i ćerke im se rodile,
GEN 6:2 opaze sinovi Božiji da su ćerke ljudske lepe, pa su ih uzimali sebi za žene po svom izboru.
GEN 6:3 Gospod reče: „Neće moj Duh zauvek ostati u čoveku, jer je telesan. Stoga, neka mu životni vek bude stotinu dvadeset godina.“
GEN 6:4 U one dane, a i posle, kada su sinovi Božiji odlazili ćerkama ljudskim i one im rađale decu, na zemlji su se pojavili Nefilimi. Oni su bili od davnina čuveni ljudi.
GEN 6:5 Gospod je video da je čovekova pokvarenost na zemlji velika i da je svaka namera koju čovek kuje u sebi uvek samo zlo.
GEN 6:6 Gospod je požalio što je stvorio ljude na zemlji i to zaboli njegovo srce.
GEN 6:7 Tada Gospod reče: „Istrebiću sa lica zemlje ljude koje sam stvorio, zajedno sa životinjama, gmizavcima i pticama nebeskim, jer sam požalio što sam ih stvorio.“
GEN 6:8 Ipak, Noje je našao naklonost u Gospodnjim očima.
GEN 6:9 Ovo je zapis o Noju. Noje je bio pravedan i besprekoran čovek među svojim savremenicima. Noje je živeo sa Bogom.
GEN 6:10 Noju su se rodila tri sina: Sim, Ham i Jafet.
GEN 6:11 No, zemlja se bila iskvarila pred Bogom; ispunila se nasiljem.
GEN 6:12 Bog pogleda na zemlju, a ono, cela zemlja se iskvarila i svaki čovek na zemlji se izopačio.
GEN 6:13 Bog reče Noju: „Odlučio sam da okončam život svim ljudima, jer se zemlja ispunila nasiljem zbog njih. Evo, istrebiću ih zajedno sa zemljom!
GEN 6:14 Zato napravi sebi plovilo od čempresovog drveta. U plovilu ćeš napraviti pregrade, a spolja i iznutra premazaćeš ga smolom.
GEN 6:15 A evo kako ćeš ga napraviti: dužina će mu biti tri stotine lakata, širina pedeset lakata i visina trideset lakata.
GEN 6:16 Na plovilu načini otvor za svetlost i pokrij ga nadstrešnicom lakat od vrha. Vrata na plovilu postavi sa strane; neka ima donji, srednji i gornji sprat.
GEN 6:17 Evo, ja ću pustiti potopne vode na zemlju da istrebim svako živo biće pod nebom, sve što u sebi ima dah života. Sve na zemlji će izginuti!
GEN 6:18 Ali sa tobom ću sklopiti savez. Ući ćeš u plovilo ti, tvoji sinovi, tvoja žena i žene tvojih sinova.
GEN 6:19 A od svakog živog bića uvedi u plovilo po dvoje, da s tobom prežive; i neka budu muško i žensko.
GEN 6:20 Po dvoje od ptica prema njihovim vrstama, od životinja prema njihovim vrstama i od gmizavaca što puze po zemlji neka uđu k tebi da prežive.
GEN 6:21 Sa sobom ponesi svaku vrstu hrane pa čuvaj, da bude i tebi i njima za jelo.“
GEN 6:22 Noje učini tako. Sve što mu je Bog zapovedio, on je to izvršio.
GEN 7:1 Tada Gospod reče Noju: „Uđi u plovilo ti i cela tvoja porodica, jer vidim da si ti jedini pravedan preda mnom u ovom naraštaju.
GEN 7:2 Od svih čistih životinja uzmi sa sobom po sedam parova: mužjaka sa ženkom, a od životinja koje nisu čiste uzmi po par: mužjaka sa ženkom.
GEN 7:3 Isto tako i od svih ptica nebeskih uzmi po sedam parova: mužjaka sa ženkom, da bi im se sačuvalo potomstvo na celoj zemlji.
GEN 7:4 Naime, za sedam dana ću pustiti kišu da pada na zemlju četrdeset dana i četrdeset noći, te ću istrebiti s lica zemlje svako živo biće koje sam načinio.“
GEN 7:5 Noje učini sve kako mu je Gospod zapovedio.
GEN 7:6 Noju je bilo šest stotina godina kada je potop došao na zemlju.
GEN 7:7 Zbog voda potopa Noje uđe u plovilo sa svojim sinovima, svojom ženom i ženama svojih sinova.
GEN 7:8 Od svih čistih životinja i od životinja koje nisu čiste, od ptica i od svega što puzi po zemlji,
GEN 7:9 uđe k Noju u plovilo po dvoje, mužjak i ženka, kao što je Bog zapovedio Noju.
GEN 7:10 Kada se navršilo sedam dana, navale vode potopa na zemlju.
GEN 7:11 Šeststote godine Nojevog života, drugog meseca, sedamnaestoga dana tog meseca, provale svi izvori velikog bezdana i otvore se sva okna na nebesima.
GEN 7:12 Kiša je pljuštala po zemlji četrdeset dana i četrdeset noći.
GEN 7:13 Tog istog dana uđu u plovilo Noje i njegovi sinovi: Sim, Ham i Jafet, Nojeva žena i tri žene njegovih sinova.
GEN 7:14 Sa njima su ušle sve životinje po svojim vrstama: stoka, gmizavci što puze po zemlji i svakojake ptice, sve što ima krila.
GEN 7:15 Ušli su k Noju u plovilo dvoje po dvoje od svakog bića što u sebi ima dah života.
GEN 7:16 Životinje koje su ušle unutra bile su par: muško i žensko od svakog bića, baš kao što je Bog zapovedio Noju. Zatim je Gospod zatvorio [vrata] za njim.
GEN 7:17 Potop je trajao na zemlji četrdeset dana. Voda je neprestano rasla, tako da je ponela plovilo koje se odiglo od zemlje.
GEN 7:18 Voda je navaljivala i podigla se visoko nad zemljom, pa je plovilo počelo da plovi po površini vode.
GEN 7:19 Voda je navaljivala sve jače i jače nad zemljom, te je prekrila sve najviše gore pod celim nebom.
GEN 7:20 Nabujala voda se uzdigla petnaest lakata povrh gora.
GEN 7:21 Tako su izginula sva bića koja se kreću po zemlji: ptice, stoka, zveri, svi gmizavci i svi ljudi.
GEN 7:22 Sve što je u svojim nozdrvama imalo dah života, sve što je bilo na kopnu, izginulo je.
GEN 7:23 Gospod je istrebio sva živa bića s lica zemlje: ljude, životinje, gmizavce i ptice na nebu – sve njih je istrebio sa zemlje. Ostao je samo Noje i oni što su bili s njim u plovilu.
GEN 7:24 Stotinu pedeset dana je voda gospodarila zemljom.
GEN 8:1 Ipak, Bog se setio Noja i svih životinja i sve stoke što je bila s njim u plovilu; pokrenuo je vetar da duva nad zemljom i voda se povukla.
GEN 8:2 Zatvorili su se izvori bezdana i okna na nebesima, te je pljusak sa neba prestao.
GEN 8:3 Voda se postepeno povlačila sa zemlje. Nakon stotinu pedeset dana voda je opala.
GEN 8:4 A sedamnaestoga dana sedmog meseca plovilo se zaustavilo na bregovima Ararata.
GEN 8:5 Voda je neprestano opadala do desetog meseca, a prvog dana tog meseca su se pokazali planinski vrhovi.
GEN 8:6 Nakon četrdeset dana Noje otvori prozor koji je načinio,
GEN 8:7 pa pošalje gavrana koji je odletao i doletao dok se voda na zemlji nije isušila.
GEN 8:8 Onda je poslao golubicu da vidi da li se voda povukla sa zemlje.
GEN 8:9 Ali golubica nije našla čvrsto tlo da spusti svoje noge, pa se vratila k Noju u plovilo zato što je voda još uvek pokrivala celu zemlju. On pruži ruku, uzme golubicu i unese je k sebi u plovilo.
GEN 8:10 Sačekao je još sedam dana pa je ponovo poslao golubicu iz plovila.
GEN 8:11 Golubica se vratila uveče, i gle, u kljunu joj svež maslinov list. Po tome je Noje znao da je opala voda sa zemlje.
GEN 8:12 Onda je pričekao još sedam dana pa je poslao golubicu. No, ona mu se nije više vratila.
GEN 8:13 Šest stotina prve godine [Nojevog života], prvog meseca, prvog dana u mesecu, voda se povukla sa zemlje. Noje skine poklopac sa plovila, pogleda, a ono, površina zemlje suva.
GEN 8:14 Drugog meseca, dvadeset sedmoga dana u mesecu, zemlja je bila suva.
GEN 8:15 Bog reče Noju:
GEN 8:16 „Izađi iz plovila ti, tvoja žena, tvoji sinovi i žene tvojih sinova s tobom.
GEN 8:17 Sa sobom povedi sva živa bića, sve životinje koje su s tobom: ptice, stoku i sve gmizavce što puze po zemlji. Neka vrve zemljom, plode se i množe se po zemlji!“
GEN 8:18 I Noje izađe sa svojim sinovima, sa svojom ženom i sa ženama svojih sinova.
GEN 8:19 I sve životinje, svi gmizavci, sve ptice, sva stvorenja što puze po zemlji izađu iz plovila, vrsta za vrstom.
GEN 8:20 Tada Noje sagradi žrtvenik Gospodu, te uzme od sve čiste stoke i svih čistih ptica i prinese na žrtveniku žrtve svespalnice.
GEN 8:21 Gospod omirisa ugodni miris, pa reče u svom srcu: „Nikad više neću zemlju izručiti prokletstvu zbog čoveka, jer su čovekove namere zle od detinjstva, niti ću ikad više uništiti sva živa bića koja sam stvorio.
GEN 8:22 Sve dok bude zemlje, setve i žetve, studeni i vrućine, leta i zime, dana i noći, nikada neće prestati.“
GEN 9:1 Zatim Bog blagoslovi Noja i njegove sinove i reče im: „Plodite se i množite i napunite zemlju.
GEN 9:2 Bojaće vas se i strahovati od vas sve životinje na zemlji, sve ptice nebeske, sve što se kreće po zemlji, i sve ribe u moru; u vaše ruke su predate.
GEN 9:3 Sve što se kreće i živi biće vam za hranu, kao i zeleno bilje; sve vam to dajem.
GEN 9:4 Ali meso s njegovim životom, to jest, s njegovom krvlju ne smete jesti.
GEN 9:5 A ko prolije vašu krv u kojoj je vaš život, tražiću da odgovara za to. Tražiću da odgovara svaka životinja i svaki čovek za svoga brata.
GEN 9:6 Ko prolije krv čovekovu, njegovu će krv čovek proliti, jer po svome liku stvori Bog čoveka.
GEN 9:7 A vi, plodite se i množite i raširite po zemlji množeći se na njoj.“
GEN 9:8 Još reče Bog Noju i njegovim sinovima što su bili s njim:
GEN 9:9 „Evo, ja sklapam svoj savez s vama i s vašim potomstvom posle vas,
GEN 9:10 i sa svim živim bićima s vama: s pticama, sa stokom i svim divljim životinjama na zemlji – s onima što su s vama izašle iz plovila – sa svim životinjama na zemlji.
GEN 9:11 Ja ću se držati svog saveza s vama, te potopne vode nikad više neće uništiti sva živa bića, niti će ikad više potop pustošiti zemlju.“
GEN 9:12 Još reče Bog: „Ovo je znak saveza koji sklapam između sebe i vas i svih živih bića što su s vama, savez za sva buduća pokolenja.
GEN 9:13 Svoju dugu postavljam u oblake da bude znak saveza između mene i zemlje.
GEN 9:14 A kad navučem oblake nad zemljom i pojavi se duga u oblacima,
GEN 9:15 tada ću se setiti svoga saveza između sebe i vas, i svakog živog bića, svakog stvorenja: neće više biti potopnih voda da zatru svako stvorenje.
GEN 9:16 Kad se duga pojavi u oblacima, ja ću na nju pogledati i setiti se večnog saveza između Boga i svakog živog bića, svakog stvorenja na zemlji.“
GEN 9:17 [Na kraju] reče Bog Noju: „Ovo je znak saveza koji sam sklopio između sebe i svakog stvorenja na zemlji.“
GEN 9:18 Nojevi sinovi, koji su izašli iz plovila, bili su: Sim, Ham i Jafet. Ham je otac Hananov.
GEN 9:19 Ova trojica su Nojevi sinovi; od njih je poteklo čovečanstvo koje se raširilo po celoj zemlji.
GEN 9:20 Noje počne da obrađuje zemlju i zasadi vinograd.
GEN 9:21 Jednom se on napije vina i opije, pa se svuče go nasred svog šatora.
GEN 9:22 Ham, otac Hananov, opazi golotinju svoga oca, pa javi to dvojici svoje braće napolju.
GEN 9:23 Tada Sim i Jafet uzmu ogrtač, prebace ga sebi preko ramena, pa hodajući natraške pokriju očevu golotinju. Licem su bili okrenuti na drugu stranu, tako da nisu videli očevu golotinju.
GEN 9:24 Kad se Noje otreznio od vina, doznao je šta mu je učinio najmlađi sin.
GEN 9:25 Tada [Noje] reče: „Proklet [da] je Hanan, svojoj braći najniži sluga neka bude!“
GEN 9:26 Potom je rekao: „[Neka je] blagosloven Gospod, Bog Simov, Hanan neka mu sluga bude!
GEN 9:27 Neka Bog umnoži potomstvo Jafetovo, neka živi među šatorima Simovim, Hanan neka mu je sluga!“
GEN 9:28 Noje je živeo još tri stotine pedeset godina nakon potopa.
GEN 9:29 Noje je ukupno živeo devet stotina pedeset godina i umro.
GEN 10:1 Ovo je rodoslov Nojevih sinova: Sima, Hama i Jafeta. Njima su se rodili sinovi posle potopa.
GEN 10:2 Jafetovi sinovi su: Gomer, Magog, Midij, Javan, Tuval, Meseh i Tiras.
GEN 10:3 Gomerovi sinovi su: Ashenas, Rifat i Togarma.
GEN 10:4 Javanovi sinovi su: Elisa i Tarsis, Kitim i Dodanim.
GEN 10:5 (Od njih su se razgranali ostrvski narodi po svojim zemljama; svaki sa svojim jezikom, svojim rodovima i svojim narodima.)
GEN 10:6 Hamovi sinovi su: Kuš i Misraim, Fut i Hanan.
GEN 10:7 A Kušovi sinovi su: Seva, Evila, Savata, Regma i Savataka. Regmini sinovi su: Sava i Dedan.
GEN 10:8 Kušu se rodio Nevrod. Ovaj je postao prvi moćnik na zemlji.
GEN 10:9 On je bio i moćni lovac pred Gospodom. Zato se kaže: „Kao Nevrod, moćni lovac pred Gospodom.“
GEN 10:10 Njegovo carstvo su u početku sačinjavali: Vavilon, Oreh, Arhad i Halani u zemlji Senar.
GEN 10:11 Iz te zemlje je otišao u Asiriju i podigao Ninivu, Rehovot Ir i Halah,
GEN 10:12 te Resen između Ninive i velikog grada Halaha.
GEN 10:13 Od Misraima su, pak, potekli Ludejci, Enemejci, Lavejci i Naftuhijci,
GEN 10:14 pa Patrošani, Haslonjani (od kojih su potekli Filistejci) i Kaftoreji.
GEN 10:15 Hananu se rodio Sidon, njegov prvenac, i Het.
GEN 10:16 [Od Hanana vode poreklo] Jevusejci, Amorejci, Gergešani,
GEN 10:17 Evejci, Arukejci, Sinijci,
GEN 10:18 Arvađani, Samarjani, i Amaćani. Posle su se hananska plemena rasejala,
GEN 10:19 tako da se granica Hananaca protezala od Sidona prema Geraru, sve do Gaze, pa prema Sodomi i Gomori, Admi i Sevojimu, sve do Lasa.
GEN 10:20 To su Hamovi potomci, prema svojim plemenima i jezicima, po svojim zemljama i narodima.
GEN 10:21 A i Simu, praocu svih sinova Everovih, starijem bratu Jafetovom, rodili su se sinovi.
GEN 10:22 Simovi sinovi: Elam, Asur, Arfaksad, Lud i Aram.
GEN 10:23 A Aramovi sinovi su: Uz, Ul, Geter i Mas.
GEN 10:24 Arfaksadu se, pak, rodio Sala, a Sali Ever.
GEN 10:25 Everu su se rodila dva sina: jedan se zvao Falek, jer su se za vreme njegovog života ljudi na zemlji podelili; a njegov brat se zvao Jektan.
GEN 10:26 Jektanu su se rodili Elmodad, Salef, Acarmavet i Jarah,
GEN 10:27 Adoram, Uzal, Dikla,
GEN 10:28 Oval, Avimail, Sava,
GEN 10:29 Ofir, Evila i Jovav; svi ovi su bili Jektanovi sinovi.
GEN 10:30 Njihova su se naselja protezala od Mase do Safira, istočnog gorja.
GEN 10:31 To su Simovi sinovi prema svojim plemenima i jezicima, zemljama i narodima.
GEN 10:32 To su plemena Nojevih sinova prema svojim rodoslovima i narodima. Od njih su se razgranali narodi posle potopa.
GEN 11:1 U ono vreme je sva zemlja imala isti jezik i iste reči.
GEN 11:2 No, seleći se na istok, ljudi naiđu na dolinu u zemlji Senar, i tu se nastane.
GEN 11:3 Tada rekoše jedan drugome: „Hajde da pravimo opeke i da ih valjano ispečemo!“ Opeke su im bile umesto kamena, a smola im je služila umesto maltera.
GEN 11:4 Zatim rekoše: „Hajde da sagradimo sebi grad i kulu s vrhom do nebesa. Stecimo time sebi ugled, da se ne bismo rasejali po zemlji.“
GEN 11:5 Tada je Gospod sišao da vidi grad i kulu što su ljudi gradili.
GEN 11:6 Gospod reče: „Pošto su oni jedan narod i svi imaju isti jezik, onda je ovo tek početak njihovog delovanja. Zato im sad ništa neće biti neostvarivo što god da naume.
GEN 11:7 Hajde da siđemo i pobrkamo im jezik, da ne razumeju šta govore jedan drugome!“
GEN 11:8 Tako ih je Gospod odatle rasuo po celoj zemlji, te su prestali da grade grad.
GEN 11:9 Zato mu je ime Vavilon, jer je tamo Gospod pobrkao jezik celoj zemlji, i odatle rasuo ljude po celoj zemlji.
GEN 11:10 Ovo je Simov rodoslov: Dve godine posle potopa, kad je Simu bilo stotinu godina, rodio mu se Arfaksad.
GEN 11:11 Nakon što mu se rodio Arfaksad, Sim je živeo još pet stotina godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:12 Kad je Arfaksadu bilo trideset pet godina, rodio mu se Sala.
GEN 11:13 Nakon Salinog rođenja, Arfaksad je živeo još četiri stotine tri godine, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:14 Sali je bilo trideset godina kad mu se rodio Ever.
GEN 11:15 Posle Everovog rođenja, Sala je živeo još četiri stotine tri godine, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:16 Kad su Everu bile trideset četiri godine, rodio mu se Falek.
GEN 11:17 Nakon Falekovog rođenja, Ever je živeo još četiri stotine trideset godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:18 Kad je Faleku bilo trideset godina, rodio mu se Ragav.
GEN 11:19 Posle Ragavovog rođenja, Falek je živeo još dve stotina devet godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:20 Kad su Ragavu bile trideset dve godine, rodio mu se Seruh.
GEN 11:21 Posle Seruhovog rođenja, Ragav je živeo još dve stotine sedam godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:22 Kad je Seruhu bilo trideset godina, rodio mu se Nahor.
GEN 11:23 Nakon Nahorovog rođenja, Seruh je živeo još dve stotine godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:24 Kad je Nahoru bilo dvadeset devet godina, rodio mu se Tara.
GEN 11:25 Nakon Tarinog rođenja, Nahor je živeo još stotinu i devetnaest godina, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
GEN 11:26 Kad je Tari bilo sedamdeset godina, rodili su mu se Avram, Nahor i Aran.
GEN 11:27 Ovo je Tarin rodoslov: Tari su se rodili Avram, Nahor i Aran. Aranu se rodio Lot.
GEN 11:28 Aran je umro pre svoga oca Tare u svom rodnom kraju u Uru Haldejskom.
GEN 11:29 Avram i Nahor su se oženili. Avramovoj ženi je bilo ime Saraja, a Nahorovoj Melha; ova je bila ćerka Arana, koji je takođe bio otac Jeske.
GEN 11:30 Međutim, Saraja je bila nerotkinja, nije imala dece.
GEN 11:31 Tara povede svoga sina Avrama, svoga unuka Lota, Aranovog sina, svoju snahu Saraju, ženu svoga sina Avrama, pa se s njima zaputi iz Ura Haldejskoga u Hanan. Tako dođu do Harana i tamo se nastane.
GEN 11:32 Tara je živeo dve stotine pet godina. Umro je u Haranu.
GEN 12:1 Gospod reče Avramu: „Idi iz svoje zemlje, od svoje rodbine i doma svoga oca u zemlju koju ću ti pokazati.
GEN 12:2 Učiniću od tebe veliki narod, blagosloviću te i ime ti učiniti slavnim; ti sam ćeš biti blagoslov.
GEN 12:3 Blagosloviću one koji tebe blagoslove, a prokleću onog koji tebe proklinje. Po tebi će biti blagoslovena sva plemena na zemlji.“
GEN 12:4 Avram je krenuo onako kako mu je rekao Gospod. Sa njim je pošao i Lot. Avramu je bilo sedamdeset pet godina kada je otišao iz Harana.
GEN 12:5 Avram je poveo sa sobom svoju ženu Saraju i Lota, sina svoga brata, i svu imovinu koju su stekli, zajedno sa svim slugama koje su pribavili u Haranu, te svi pođu za Hanan. Došavši u Hanan,
GEN 12:6 Avram je putovao do mesta Sihema – do velikog hrasta More. U to vreme su Hananci živeli u zemlji.
GEN 12:7 Gospod se ukazao Avramu i rekao mu: „Tvome potomstvu ću dati ovu zemlju.“ Na tom mestu je Avram sagradio žrtvenik Gospodu koji mu se ukazao.
GEN 12:8 Odatle je produžio prema brdima istočno od Vetilja, te je postavio svoj šator između Vetilja na zapadu i Gaja na istoku. Tu je Avram sagradio žrtvenik Gospodu i prizvao ime Gospodnje.
GEN 12:9 Avram je potom nastavio da putuje od mesta do mesta prema Negevu.
GEN 12:10 Ali kad je u zemlji nastala glad, Avram se spustio u Egipat da tamo provede neko vreme; u zemlji je, naime, zavladala velika glad.
GEN 12:11 Kad je bio nadomak Egipta, Avram reče svojoj ženi Saraji: „Brine me što si lepa žena.
GEN 12:12 Kada te Egipćani vide, reći će: ’To je njegova žena.’ Onda će me ubiti, a tebe ostaviti na životu.
GEN 12:13 Zato reci da si moja sestra, da bi se dobro ophodili prema meni, te da bi mi, zbog tebe, poštedeli život.“
GEN 12:14 Kad je Avram ušao u Egipat, opaze Egipćani da je žena veoma lepa.
GEN 12:15 A kad su je opazile i faraonove sluge, pohvalile su je pred faraonom, pa su je odvele na faraonov dvor.
GEN 12:16 Zbog nje se [faraon] pokazao dobrim prema Avramu, tako da je ovaj stekao sitnu i krupnu stoku, magarce, sluge i sluškinje, magarice i kamile.
GEN 12:17 Ali Gospod udari faraona i sav njegov dom opakim pošastima zbog Avramove žene Saraje.
GEN 12:18 Faraon pozva Avrama i reče mu: „Šta si mi to učinio? Zašto mi nisi rekao da je ona tvoja žena?
GEN 12:19 Zašto si rekao: ’Ona je moja sestra’, a ja je uzeo sebi za ženu? Evo ti sad tvoje žene. Uzmi je i odlazi!“
GEN 12:20 Faraon ga onda preda svojim ljudima, a ovi ga isprate s njegovom ženom i svom njegovom imovinom.
GEN 13:1 I tako ode Avram iz Egipta u Negev sa svojom ženom i svom svojom imovinom. S njim je bio i Lot.
GEN 13:2 Avram je bio veoma bogat stokom, srebrom i zlatom.
GEN 13:3 Putujući od mesta do mesta, iz Negeva je stigao do Vetilja, do mesta između Vetilja i Gaja, gde mu je isprva bio šator,
GEN 13:4 do mesta na kome je ranije podigao žrtvenik. Tu je prizvao ime Gospodnje.
GEN 13:5 A i Lot, koji je išao s Avramom, je imao ovaca, goveda i šatora.
GEN 13:6 Međutim, zemlja nije mogla da ih izdržava dok su bili zajedno; naime, njihova imovina je bila velika, tako da nisu mogli da žive zajedno.
GEN 13:7 Nastajale su svađe između pastira Avramove stoke i pastira Lotove stoke. U to vreme su u zemlji živeli Hananci i Ferežani.
GEN 13:8 Stoga Avram reče Lotu: „Neka ne bude svađe između tebe i mene, između mojih i tvojih pastira. Pa braća smo!
GEN 13:9 Nije li cela zemlja pred tobom? Odvoj se od mene. Kreneš li ti na levo, ja ću na desno, kreneš li na desno, ja ću na levo.“
GEN 13:10 Lot je pogledao oko sebe i video da je sva Jordanska dolina dobro navodnjena, kao vrt Gospodnji, kao zemlja egipatska prema Soaru. To je bilo pre nego što je Gospod uništio Sodomu i Gomoru.
GEN 13:11 Lot izabere za sebe Jordansku dolinu i ode na istok. Tako su se odvojili jedan od drugog.
GEN 13:12 Avram je živeo u Hananu, a Lot je živeo u gradovima doline i razapeo svoje šatore sve do Sodome.
GEN 13:13 A stanovnici Sodome su bili opaki: silno su grešili protiv Gospoda.
GEN 13:14 Nakon što se Lot odelio, Gospod reče Avramu: „Podigni svoj pogled s mesta na kome si i pogledaj prema severu i jugu, istoku i zapadu,
GEN 13:15 jer svu zemlju koju vidiš daću tebi i tvome potomstvu zauvek.
GEN 13:16 A tvoje ću potomstvo učiniti brojnim kao prah na zemlji. Pa ako ko bude mogao da prebroji zrnca prašine, i tvoje će potomstvo moći da izbroji.
GEN 13:17 Ustani i prođi zemljom uzduž i popreko, jer ću je tebi dati.“
GEN 13:18 Avram pokupi svoje šatore i dođe i nastani se kod velikih hrastova Mamrije, što su kod Hevrona. Onde je podigao žrtvenik Gospodu.
GEN 14:1 U te dane, Amrafel car Senara, Arioh car Elasara, Kedor-Laomer car Elama i Tidal car Gojima,
GEN 14:2 povedu rat protiv Bere, cara sodomskog, Varse, cara gomorskog, Šinaba, cara Adme, Simovora, cara Sevojima i cara Vale, to jest Soara.
GEN 14:3 Svi se oni skupe u dolinu Sidim, [gde je] Mrtvo more.
GEN 14:4 Dvanaest godina su bili potčinjeni Kedor-Laomeru, ali trinaeste godine se pobune.
GEN 14:5 Četrnaeste godine dođe Kedor-Laomer s carevima što su mu bili saveznici i potuku Refaimce u Astarot-Karnajimu, Zuzejce u Amu i Emijce na ravnici kirijatajimskoj,
GEN 14:6 te Horijce na njihovoj gori Sir, blizu El-Farana, što je pokraj pustinje.
GEN 14:7 Onda se vrate nazad i dođu u En-Mispat, to jest Kadis, i osvoje celu oblast Amaličana i Amorejaca, koji su živeli u Hasason-Tamaru.
GEN 14:8 Tada se digne car Sodome, car Gomore, car Adme, car Sevojima i car Vale, to jest Soara, pa zametnu bitku protiv onih u dolini Sidim:
GEN 14:9 Kedor-Laomera, cara Elama, Tidala, cara Gojima, Amrafela, cara Senara, Arioha, cara Elasara – četiri cara protiv petorice.
GEN 14:10 Dolina Sidim je bila puna jama sa smolom. Carevi Sodome i Gomore, bežeći, upadnu u njih, a ostali pobegnu u gore.
GEN 14:11 A [pobednici] odnesu sva dobra Sodome i Gomore i svu hranu, pa odu.
GEN 14:12 Odveli su i Lota, Avramovog sinovca, koji je živeo u Sodomi, sa [svim] njegovim dobrima.
GEN 14:13 Ali neki begunac dođe i sve ispriča Avramu Jevrejinu, dok je boravio kod hrastova Amorejca Mamrije, brata Eshola i Anera, koji su bili njegovi saveznici.
GEN 14:14 Kad je Avram čuo da mu je sinovac zarobljen, sabere svoje ljude vične boju – rođene u njegovom domu – njih tri stotine osamnaest, pa krene u poteru do Dana.
GEN 14:15 Onda ih je podelio u dve grupe, pa je noću napao onu vojsku i potukao je. Gonio ih je sve do Hove, severno od Damaska
GEN 14:16 i povratio sav plen. Vratio je i svoga sinovca, Lota, sa njegovim dobrima, žene i ostali svet.
GEN 14:17 Kad se nakon pobede nad Kedor-Laomerom i carevima koji su bili s njim, [Avram] vratio u dolinu Save, to jest u Carsku dolinu, izađe mu u susret car Sodome.
GEN 14:18 Tada Melhisedek, car Salima, donese hleb i vino. On je bio sveštenik Boga Svevišnjega.
GEN 14:19 On blagoslovi Avrama rekavši: „Neka Bog Svevišnji, stvoritelj neba i zemlje, blagoslovi Avrama!
GEN 14:20 Neka je blagosloven Bog Svevišnji, što tebi u ruke izruči neprijatelje tvoje!“ Avram mu tada dade desetak od svega.
GEN 14:21 A car sodomski reče Avramu: „Meni daj ljude, a ti uzmi dobra.“
GEN 14:22 Ali Avram mu reče: „Podižem ruku pred Gospodom, Bogom Svevišnjim, stvoriteljem neba i zemlje,
GEN 14:23 da neću uzeti ni končića s remena od obuće, niti išta što ti pripada, da ne bi rekao: ’Ja sam učinio Avrama bogatim!’
GEN 14:24 Za sebe neću ništa, osim što su moji momci pojeli. Deo plena neka uzmu ljudi koji su pošli sa mnom – Aner, Eshol i Mamrije.“
GEN 15:1 Posle ovih događaja Gospod objavi svoju reč Avramu u viđenju, govoreći: „Ne boj se, Avrame, ja sam tvoj štit; nagrada tvoja je veoma velika.“
GEN 15:2 A Avram upita: „Gospode Bože, šta ćeš da mi daš? Ja nemam poroda, pa će naslednik mog doma biti Eliezer Damaštanin.
GEN 15:3 Pošto mi nisi dao potomstvo – produži Avram – evo, jedan od slugu u mome domu će biti moj naslednik.“
GEN 15:4 Ali Gospod mu ponovo uputi reč: „Neće ti taj biti naslednik, nego će ti naslednik biti tvoj potomak, od tebe samog.“
GEN 15:5 Zatim ga [Gospod] izvede napolje i reče mu: „Pogledaj na nebo i prebroj zvezde ako ih možeš prebrojati. Toliko će biti tvoje potomstvo.“
GEN 15:6 Avram poverova Gospodu, i [Gospod] mu to uračuna u pravednost.
GEN 15:7 Zatim mu [Bog] reče: „Ja sam Gospod koji te je izveo iz Ura Haldejskog da ti dam ovu zemlju u posed.“
GEN 15:8 Ali Avram upita: „Gospode Bože, kako ću znati da ću je dobiti u posed?“
GEN 15:9 [Bog] mu reče: „Prinesi mi junicu od tri godine, kozu od tri godine, ovna od tri godine, jednu grlicu i golubića.“
GEN 15:10 Avram mu je doneo sve te životinje, rasekao ih na pola i sve polovine postavio jednu naspram druge; ptice nije rasecao.
GEN 15:11 U taj čas se ptice grabljivice okome na mrtve životinje, ali ih je Avram terao.
GEN 15:12 A kad je sunce bilo na zalasku, Avrama obuzme dubok san, a onda se na njega spusti gusta tama puna užasa.
GEN 15:13 Tada mu [Bog] reče: „Zacelo znaj da će tvoji potomci biti došljaci u zemlji koja neće biti njihova. Tamo će robovati i biti tlačeni četiri stotine godina.
GEN 15:14 Ali narodu kome budu robovali ja ću suditi, a na kraju će izaći iz te zemlje sa velikim blagom.
GEN 15:15 A ti ćeš se pridružiti svojim precima u miru; u dubokoj starosti bićeš sahranjen.
GEN 15:16 [Tvoji potomci] će se vratiti za četvrtog naraštaja, jer se još nije navršila mera amorejskih zlodela.“
GEN 15:17 Kad je sunce zašlo i spustila se tama, odjednom se pojavi zadimljena peć i goruća baklja, koja je prošla između [životinjskih] polovina.
GEN 15:18 Toga dana je Gospod sklopio savez s Avramom, rekavši: „Tvome potomstvu dajem ovu zemlju, od reke u Egiptu do velike reke, reke Eufrata:
GEN 15:19 [zemlju] Kenejaca, Kenezejaca, Kadmonejaca,
GEN 15:20 Hetita, Ferežana, Refaimaca,
GEN 15:21 Amorejaca, Hananejaca, Gergešana i Jevusejaca.“
GEN 16:1 No, Avramova žena Saraja nije Avramu rađala dece. Ona je imala sluškinju Egipćanku koja se zvala Agara.
GEN 16:2 Saraja reče Avramu: „Evo, Gospod me je učinio nerotkinjom. Idi i lezi s mojom sluškinjom, možda ću preko nje steći potomstvo.“ Avram je poslušao što mu je Saraja rekla.
GEN 16:3 Tada je Avramova žena Saraja dovela Avramu svoju sluškinju Agaru Egipćanku i dala mu je za ženu (bilo je to deset godina nakon što se Avram naselio u Hananskoj zemlji).
GEN 16:4 Avram legne sa Agarom i ona zatrudni. Kad je videla da je zatrudnela, s prezirom je gledala na svoju gospodaricu.
GEN 16:5 Saraja tada reče Avramu: „Tvoja je krivica što mi se nanosi ova nepravda. Predala sam svoju sluškinju u tvoj zagrljaj, ali otkako je opazila da je zatrudnela, počela je s prezirom da gleda na mene. Neka Gospod presudi ko je od nas dvoje kriv!“
GEN 16:6 Avram odgovori Saraji: „Evo, tvoja sluškinja je u tvojoj vlasti. Kako ti se čini da je dobro, tako postupi prema njoj.“ Saraja poče tako zlostavljati Agaru, da je ova pobegla od nje.
GEN 16:7 No, Anđeo Gospodnji je nađe kod izvora što je na putu za Sur,
GEN 16:8 pa je zapita: „Agaro, sluškinjo Sarajina, odakle dolaziš i kuda ideš?“ [Agara] odgovori: „Bežim od svoje gospodarice Saraje.“
GEN 16:9 Tada joj Anđeo Gospodnji reče: „Vrati se svojoj gospodarici i pokori joj se!“
GEN 16:10 Anđeo Gospodnji joj uz to reče: „Veoma ću umnožiti tvoje potomstvo, tako da se neće moći prebrojiti!“
GEN 16:11 Još joj reče Anđeo Gospodnji: „Evo, začela si i rodićeš sina. Daćeš mu ime ’Ismailo’, jer je Gospod čuo za tvoju nevolju.
GEN 16:12 On će biti [kao] divlji magarac: ruka će se njegova na svakoga dizati, i svačija ruka na njega će se dizati, sa svom svojom braćom u neprijateljstvu će živeti.“
GEN 16:13 [Agara] je nazvala Gospoda koji joj je govorio: „Ti si Bog koji me vidi!“ [Agara] je, naime, rekla: „Uistinu, videla sam onoga koji me vidi!“
GEN 16:14 Zato se taj izvor zove „Vir Lahaj Roj“ i nalazi se između Kadisa i Varada.
GEN 16:15 Agara je Avramu rodila sina. Avram je sinu koga mu je Agara rodila, dao ime Ismailo.
GEN 16:16 Avramu je bilo osamdeset šest godina kada mu je Agara rodila Ismaila.
GEN 17:1 Kad je Avramu bilo devedeset devet godina, ukazao mu se Gospod i rekao mu: „Ja sam Bog Svemoćni, po mojoj volji živi i budi besprekoran.
GEN 17:2 Savez svoj sklapam između sebe i tebe, i silno ću te umnožiti.“
GEN 17:3 Avram pade ničice, a Bog [nastavi da] mu govori:
GEN 17:4 „Ovo je moj savez sa tobom: postaćeš otac mnogim narodima.
GEN 17:5 I nećeš se više zvati Avram, nego će ti ’Avraham’ biti ime, jer sam te učinio ocem mnogih naroda.
GEN 17:6 Veoma, veoma plodnim ću te učiniti: od tebe će poteći narodi; i carevi će od tebe proisteći.
GEN 17:7 Savez svoj – savez večni – sklapam između sebe i tebe i između tvog potomstva posle tebe kroz sva pokolenja: ja ću biti Bog tebi i tvome potomstvu posle tebe.
GEN 17:8 Svu zemlju hanansku, zemlju u kojoj boraviš kao došljak, dajem u večni posed tebi i tvome potomstvu posle tebe; a ja ću biti njihov Bog.“
GEN 17:9 Još reče Bog Avrahamu: „A ti drži moj savez, ti i tvoje potomstvo posle tebe, od pokolenja do pokolenja.
GEN 17:10 A ovo je znak mog saveza između mene i tvog potomstva posle tebe, ovako ćete ga držati: svako muško među vama neka se obrezuje.
GEN 17:11 Obrezujte okrajak svoga tela, i to će biti znak saveza između mene i vas.
GEN 17:12 Svako muško među vama, od pokolenja do pokolenja, neka se obrezuje kad navrši osam dana; i rob, rođen u vašem domu i kupljeni za novac od stranaca koji nije vaš srodnik.
GEN 17:13 Da, čak i rob rođen u vašem domu, kao i kupljen za novac mora se obrezati. To će biti znak na vašem telu da je moj savez sa vama večni savez.
GEN 17:14 A muškarac koji nije obrezao okrajak svog tela, neka se istrebi iz svog naroda, takav je prekršio moj savez.“
GEN 17:15 Još reče Bog Avrahamu: „A Saraju, svoju ženu, nećeš više zvati Saraja; ime će joj biti ’Sara’.
GEN 17:16 Nju ću blagosloviti; šta više, od nje ću ti dati sina. Ja ću je blagosloviti, te će postati majka narodima, i carevi će naroda od nje poteći.“
GEN 17:17 Avraham pade ničice, pa se nasmeja i reče u sebi: „Može li se roditi sin čoveku od stotinu godina? Zar će Sara u devedesetoj roditi dete?“
GEN 17:18 Avraham reče Bogu: „Neka samo Ismailo živi pod tvojim okriljem.“
GEN 17:19 Bog reče [Avrahamu]: „Ipak će ti tvoja žena, Sara, roditi sina kome ćeš dati ime ’Isak’. Ja ću sklopiti svoj savez – večni savez – s njim i s njegovim potomstvom posle njega.
GEN 17:20 Uslišiću te i za Ismaila. Evo, blagosloviću ga i učiniti plodnim i veoma ga umnožiti. Dvanaest knezova će poteći od njega, te ću učiniti da od njega naraste veliki narod.
GEN 17:21 Ali svoj ću savez sklopiti sa Isakom koga će ti Sara roditi iduće godine u ovo doba.“
GEN 17:22 Kad je Bog završio razgovor sa Avrahamom, uzneo se od njega.
GEN 17:23 Avraham je zatim uzeo svog sina Ismaila i sve robove rođene u njegovom domu, kao i one kupljene za novac – sve muške u Avrahamovom domu – pa ih je istog dana obrezao, kako mu je Bog rekao.
GEN 17:24 Avrahamu je bilo devedeset devet godina kada je bio obrezan.
GEN 17:25 Ismailu je bilo trinaest godina kada je bio obrezan.
GEN 17:26 Avraham i njegov sin Ismailo su bili obrezani istoga dana.
GEN 17:27 Sa Avrahamom su bili obrezani i njegovi ukućani [rođeni] u njegovom domu, kao i svi oni kupljeni za novac od stranaca.
GEN 18:1 Gospod se ukazao Avrahamu kod hrastova Mamrije dok je ovaj sedeo na ulazu u šator tokom dnevne žege.
GEN 18:2 [Avraham] podigne pogled i ugleda tri čoveka kako stoje nedaleko od njega. Čim ih je ugledao, potrčao je s ulaza u šator njima u susret. Onda se poklonio do zemlje
GEN 18:3 i rekao: „Gospode, ako sam stekao naklonost pred tobom, nemoj mimoići mene, svoga slugu.
GEN 18:4 Neka se donese malo vode: operite noge i odmorite se pod ovim drvetom.
GEN 18:5 Doneću hleba da se okrepite, pre nego što produžite svojim putem. Jer navratili ste k svome sluzi.“ Oni odgovoriše: „Učini kako si rekao.“
GEN 18:6 Avraham je požurio Sari u šator i rekao: „Brzo uzmi tri mere brašna, umesi pogače i ispeci ih!“
GEN 18:7 Avraham onda požuri govedima, uhvati mlado i ugojeno tele, pa ga preda momku da ga brže zgotovi.
GEN 18:8 Onda je uzeo maslo, mleko i ono tele koje je zgotovio, pa je sve to izneo pred one posetioce. A on sam je stajao pred njima, pod drvetom, dok su oni jeli.
GEN 18:9 Onda su ga upitali: „Gde je tvoja žena Sara?“ [Avraham] odgovori: „Eno je u šatoru.“
GEN 18:10 [Gospod] reče: „Zaista ću se vratiti k tebi dogodine u ovo vreme, i evo, tvoja žena Sara će imati sina.“ Sara je to slušala na ulazu u šator koji je bio iza njega.
GEN 18:11 I Avraham i Sara su već bili ostareli i u odmaklim godinama. U Sare je, naime, bilo prestalo što biva u mlađih žena.
GEN 18:12 Sara se na to nasmejala u sebi rekavši: „Zar ću sada iskusiti radost, kad sam već uvenula, a moj gospodar ostareo?“
GEN 18:13 Gospod reče Avrahamu: „Zašto se smejala tvoja žena Sara i govorila: ’Zar ću sada roditi kad sam već ostarela?’
GEN 18:14 Zar je za Gospoda išta nemoguće? Da, vratiću se k tebi dogodine u ovo vreme i Sara će imati sina.“
GEN 18:15 Uplašivši se, Sara je poricala: „Ne, nisam se smejala!“ Ali [Gospod] joj reče: „Jesi, smejala si se.“
GEN 18:16 Zatim su ljudi ustali i pogledali prema Sodomi. Avraham je pošao s njima da ih isprati.
GEN 18:17 Gospod reče: „Zar ću od Avrahama skrivati šta ću učiniti,
GEN 18:18 kad ću od njega učiniti veliki i moćni narod, preko koga će biti blagosloveni svi narodi na zemlji?
GEN 18:19 Jer njega sam izabrao da pouči svoje sinove i svoj dom posle sebe da se drže Gospodnjeg puta čineći što je pravedno i pravo, da bi Gospod ostvario ono što je obećao Avrahamu.“
GEN 18:20 Gospod nastavi: „Glasna je tužba protiv Sodome i Gomore, jer je njihov greh veoma težak.
GEN 18:21 Sići ću, stoga, da vidim čine li zaista ono za šta ih tereti tužba što je k meni došla. Ako nije, znaću.“
GEN 18:22 Ljudi su se odande zaputili ka Sodomi, ali je Avraham ostao da stoji pred Gospodom.
GEN 18:23 Avraham mu pristupi i reče: „Zar ćeš pogubiti i pravednoga s grešnikom?
GEN 18:24 Možda u gradu ima pedeset pravednika. Zar ćeš i njih da uništiš i ne oprostiš tom mestu radi onih pedeset koji budu u njemu?
GEN 18:25 Daleko bilo od tebe da učiniš takvu stvar! Zar da pogubiš pravednoga s grešnikom, pa da pravednika snađe isto što i grešnika? Daleko bilo od tebe! Zar ni sudija celog sveta da ne čini što je pravo?“
GEN 18:26 Gospod odgovori: „Ako u gradu Sodomi nađem pedeset pravednika, zbog njih ću oprostiti celom mestu.“
GEN 18:27 Avraham nastavi: „Usuđujem se, evo, da opet kažem nešto svome Gospodu, iako sam prah i pepeo.
GEN 18:28 Možda u gradu nedostaje pet od pedeset pravednika. Zar ćeš uništiti celo mesto zbog petorice?“ [Gospod] odgovori: „Ako nađem tamo četrdeset pet pravednika, neću ga uništiti.“
GEN 18:29 [Avraham] mu se ponovo obratio: „A ako se u njemu nađe četrdeset pravednika?“ [Gospod] odgovori: „Neću ga uništiti zbog tih četrdeset.“
GEN 18:30 [Avraham] opet reče: „Neka se Gospod ne gnevi ako nastavim. Šta ako se tamo nađe trideset pravednika?“ [Gospod] odgovori: „Neću ga uništiti ako ih tamo nađem trideset.“
GEN 18:31 [Avraham] će opet: „Usuđujem se, evo, da opet kažem nešto svome Gospodu. Ako ih se u gradu nađe dvadeset?“ „Neću uništiti [grad] zbog onih dvadeset.“
GEN 18:32 [Avraham] opet reče: „Neka se moj Gospod ne ljuti ako mu se samo još jednom obratim. A ako se u gradu nađe samo deset pravednih?“ [Gospod] odgovori: „Neću [ga] uništiti zbog tih deset.“
GEN 18:33 Kad je završio razgovor s Avrahamom, Gospod je otišao, a Avraham se vratio kući.
GEN 19:1 Stignu ona dva anđela uveče u Sodomu baš kada je Lot sedeo kod gradskih vrata. Kad ih je video, Lot im je pošao u susret, poklonio se licem do zemlje
GEN 19:2 i rekao: „Molim vas, gospodo, svratite u dom svoga sluge da provedete noć i operete noge; onda uranite, pa nastavite svojim putem.“ Oni odgovoriše: „Ne, prespavaćemo na ulici.“
GEN 19:3 No, [Lot] ih je toliko saletao da su oni konačno svratili k njemu i ušli u njegovu kuću. Onda ih je ugostio, ispekao beskvasni hleb, pa su jeli.
GEN 19:4 Ali pre nego što su legli na počinak, žitelji grada – muškarci Sodome, stari i mladi – sav narod do poslednjeg čoveka, opkole kuću.
GEN 19:5 Onda su pozvali Lota i rekli mu: „Gde su oni ljudi što su noćas došli k tebi? Izvedi ih k nama da spavamo s njima!“
GEN 19:6 Lot izađe k njima na ulaz, a vrata zatvori za sobom.
GEN 19:7 Onda im reče: „Braćo moja, molim vas, ne činite tog zla!
GEN 19:8 Evo, imam ovde dve ćerke koje još nisu bile u dodiru ni s jednim čovekom. Njih ću vam izvesti, pa činite s njima što vam je volja; ali ovim ljudima ne činite ništa, jer su došli pod senku moga krova.“
GEN 19:9 Oni mu rekoše: „Skloni se odatle! Došao si ovde kao došljak, a već se postavljaš za sudiju. Sad ćemo s tobom da uradimo gore nego s njima.“ Onda silovito nasrnu na Lota i primaknu se vratima da ih razvale.
GEN 19:10 Ali ona dvojica ispruže ruke, uvuku Lota k sebi i zatvore vrata.
GEN 19:11 A one ljude što su bili pred vratima, stare i mlade, udare slepilom tako da nisu mogli da pronađu vrata.
GEN 19:12 Onda ona dvojica upitaše Lota: „Imaš li ovde još koga: zetove, sinove i ćerke, ili bilo koga u gradu? Izvedi ih iz mesta,
GEN 19:13 jer ćemo ga uništiti. Teška je optužba što ga tereti pred Gospodom; on nas je poslao da ga uništimo.“
GEN 19:14 Lot je zatim izašao i rekao svojim budućim zetovima koji su bili vereni s njegovim ćerkama: „Ustajte! Odlazite iz ovog mesta jer će Gospod uništiti grad!“ Ali njima se činilo da to Lot zbija šalu.
GEN 19:15 U sam osvit zore, anđeli navale na Lota govoreći: „Ustani i povedi svoju ženu i svoje dve ćerke koje su ovde, da ne budeš zatrt kad grad bude kažnjen!“
GEN 19:16 Međutim, Lot je oklevao. Ali pošto mu se Gospod smilovao, oni ga uzmu za ruku, kao i njegovu ženu i njegove dve ćerke i bezbedno ih izvedu iz grada.
GEN 19:17 Čim su ih izveli, jedan od njih reče: „Beži da spaseš život! Ne osvrći se niti se igde u ravnici zaustavljaj. Beži u brda da ne budeš zatrt!“
GEN 19:18 Ali Lot im reče: „Nemoj, Gospode, molim te!
GEN 19:19 Tvoj je sluga našao naklonost pred tobom; šta više, iskazao si mi obilje svoje milosti spasivši mi život. Ali ja ne mogu da bežim u brda, jer će me snaći nesreća, te ću poginuti.
GEN 19:20 Evo, tu u blizini ima jedno malo mesto gde bih mogao da pobegnem. Nije li zaista malo? Dopusti mi da pobegnem tamo da spasem život.“
GEN 19:21 Gospod mu odgovori: „Dobro, uslišiću ti i ovu molbu i neću zatrti grad o kome govoriš.
GEN 19:22 Brzo beži tamo, jer ne mogu ništa da učinim dok ti ne stigneš tamo.“ Zato se taj grad zove „Soar“.
GEN 19:23 Sunce je izlazilo nad zemljom kad je Lot ušao u Soar.
GEN 19:24 Tada je Gospod na Sodomu i Gomoru sručio kišu od užarenog sumpora – s neba, od Gospoda –
GEN 19:25 pa je uništio ove gradove i svu tu ravnicu, sve žitelje gradova i sve što je raslo na zemlji.
GEN 19:26 Ali Lotova žena se okrete za sobom i pretvori se u stub soli.
GEN 19:27 Rano sledećeg jutra, Avraham ustane i vrati se na mesto gde je stajao pred Gospodom.
GEN 19:28 Pogledao je prema Sodomi i Gomori i prema celoj ravnici, i ugledao kako se diže dim nad zemljom kao dim iz peći.
GEN 19:29 Kad je Bog uništavao gradove u ravnici gde je Lot živeo, držao je na umu Avrahama, pa je izveo Lota odatle, i izbavio ga od istrebljenja.
GEN 19:30 Lot je napustio Soar, jer se plašio da ostane tamo, i nastanio se u brdima sa svoje dve ćerke. Živeo je sa njima u jednoj pećini.
GEN 19:31 Tada je starija ćerka rekla mlađoj: „Naš je otac ostareo, a u zemlji nema muža da bude sa nama, kao što je red po svemu svetu.
GEN 19:32 Hajde da napijemo našeg oca vinom i legnemo s njim. Tako ćemo preko našeg oca sačuvati potomstvo.“
GEN 19:33 Iste noći opiju one svoga oca vinom, pa starija ode i legne sa svojim ocem. On nije znao ni kad je legla ni kad je ustala.
GEN 19:34 Ujutro je starija rekla mlađoj: „Evo, ja sam prošle noći legla sa našim ocem. Hajde da ga napijemo vinom i ove noći, pa idi i lezi s njim, kako bi preko našeg oca sačuvali potomstvo.“
GEN 19:35 Tako one ponovo napiju svoga oca vinom, pa mlađa ćerka legne s njim. A on opet nije znao ni kad je ova legla ni kad je ustala.
GEN 19:36 Tako su obe ćerke Lotove ostale u drugom stanju sa svojim ocem.
GEN 19:37 Starija ćerka je rodila sina i dala mu ime „Moav“. On je praotac današnjih Moavaca.
GEN 19:38 I mlađa je rodila sina. Dala mu je ime „Ven-Ami“. On je praotac današnjih Amonaca.
GEN 20:1 Odande Avraham ode u krajeve Negeva i nastani se između Kadisa i Sura. Dok je u Geraru živeo kao stranac,
GEN 20:2 Avraham je za svoju ženu Saru rekao da mu je sestra. Stoga je Avimeleh, car Gerara, poslao po Saru i uzeo je k sebi.
GEN 20:3 Ali Bog se ukazao Avimelehu noću u snu i rekao mu: „Zbog žene koju si uzeo k sebi, moraš umreti, jer je ona udata žena.“
GEN 20:4 Međutim, Avimeleh joj se nije približavao. Na to Avimeleh reče: „Gospode, zar ćeš i nedužan narod pobiti?
GEN 20:5 Nije li mi taj čovek rekao da mu je ona sestra? A i ona je rekla da joj je on brat. Učinio sam to čiste savesti, i nisam okaljao ruke.“
GEN 20:6 Bog mu u snu odgovori: „Znam ja da si to učinio čiste savesti; u stvari, ja sam te sprečio da ne zgrešiš protiv mene; zato ti nisam dozvolio da je takneš.
GEN 20:7 Stoga sad vrati ženu njenom mužu; on je, naime, prorok, pa će se moliti za tebe da ne umreš. Ako li je ne vratiš, sigurno ćeš umreti i ti i svi tvoji.“
GEN 20:8 Avimeleh ustane u rano jutro i pozva sve svoje sluge i ispriča im sve što se desilo. Ljude obuze veliki strah.
GEN 20:9 Avimeleh zatim pozva Avrahama i reče mu: „Šta si nam to učinio? I čime sam se to ogrešio o tebe, da na mene i moje carstvo svališ toliki greh? Poneo si se prema meni toliko loše, kako se niko ne bi poneo prema bilo kome.“
GEN 20:10 Avimeleh upita Avrahama: „Šta te je navelo da učiniš takvu stvar?“
GEN 20:11 Avraham odgovori: „Zaista sam mislio da nema Božijeg straha u ovom mestu, i da će me ubiti zbog moje žene.
GEN 20:12 A ona je zaista moja sestra, ćerka moga oca, ali ne i moje majke, pa sam je oženio.
GEN 20:13 Kad me je Bog poslao iz doma moga oca u tuđinu, ja sam joj rekao: ’Učini mi ovu uslugu: gde god pođemo, reci – on mi je brat.’“
GEN 20:14 Avimeleh uze ovaca, krupne stoke, sluge i sluškinje, pa ih dade Avrahamu. Vratio mu je i njegovu ženu Saru.
GEN 20:15 Avimeleh reče: „Evo, moja ti je zemlja otvorena. Nastani se gde god ti se sviđa.“
GEN 20:16 A Sari je rekao: „Evo, dajem tvom bratu hiljadu srebrnjaka, kao dokaz tvoje nevinosti pred svima što su s tobom; time si potpuno opravdana.“
GEN 20:17 Zatim se Avraham pomolio, te je Gospod iscelio Avimeleha, njegovu ženu, i njegove sluškinje, te su ponovo mogle da rađaju.
GEN 20:18 Gospod je, naime, zbog Sare, Avrahamove žene, učinio nerodnom svaku ženu u Avimelehovom domu.
GEN 21:1 Gospod je blagoslovio Saru, i učinio joj kao što je obećao.
GEN 21:2 Sara je zatrudnela i rodila Avrahamu sina u njegovoj starosti, u vreme kad je Bog rekao.
GEN 21:3 Svome sinu koga mu je rodila Sara, Avraham je dao ime Isak.
GEN 21:4 Avraham je obrezao svoga sina Isaka kad mu je bilo osam dana, kao što mu je Bog zapovedio.
GEN 21:5 Avrahamu je bilo stotinu godina kad mu se rodio sin Isak.
GEN 21:6 Tada Sara reče: „Bog me je zaista zasmejao, a i svako ko čuje o ovome smejaće se.“
GEN 21:7 Dodala je još: „Ko bi ikada rekao Avrahamu da će mu Sara dojiti decu? Jer rodila sam mu sina u njegovoj starosti.“
GEN 21:8 Dete je raslo i bilo odbijeno od dojenja. Tog istog dana kad je Isak bio odbijen od dojenja, Avraham je napravio veliku gozbu.
GEN 21:9 Tek, Sara opazi da se sin Agare Egipćanke, koga je ova rodila Avrahamu, podsmeva Isaku.
GEN 21:10 Ona reče Avrahamu: „Oteraj tu sluškinju i njenog sina, jer sin sluškinje neće deliti nasledstvo s mojim sinom Isakom!“
GEN 21:11 Avrahamu je ovo teško palo, jer je i Ismailo bio njegov sin.
GEN 21:12 Ali Bog reče Avrahamu: „Ne uzbuđuj se zbog dečaka i sluškinje. Poslušaj sve što ti je Sara rekla, jer će se tvoje potomstvo nastaviti preko Isaka.
GEN 21:13 Ipak, i od sina tvoje sluškinje podići ću narod, zato što je tvoj potomak.“
GEN 21:14 Rano ujutro je Avraham uzeo hleba i mešinu s vodom, te ih dao Agari. Onda je to stavio na njena ramena, pa ju je zajedno s dečakom otpremio. Ona je otišla i tumarala po vir-savejskoj pustinji.
GEN 21:15 Kada je nestalo vode iz mešine, odnela je dečaka pod jedan žbun,
GEN 21:16 a sama otišla i sela malo dalje, toliko koliko se lukom i strelom može dobaciti. Govorila je u sebi: „Neću da gledam kako mi dete umire.“ Sela je tamo, i glasno zajecala.
GEN 21:17 Ali Bog je čuo dečakov glas; Anđeo je Božiji pozvao Agaru s neba, govoreći joj: „Šta te muči, Agaro? Ne boj se, jer je Bog čuo vapaj dečakov tamo gde leži.
GEN 21:18 Ustani, uzmi dečaka za ruku i podigni ga, jer ću od njega podići veliki narod.“
GEN 21:19 Tada joj Bog otvori oči, te ona opazi izvor. Otišla je, napunila mešinu vodom, i napojila dečaka.
GEN 21:20 Bog je bio s dečakom. Odrastao je i živeo u pustinji i postao vešt u lovu lukom i strelom.
GEN 21:21 Dok je živeo u pustinji Faran, majka mu je dovela ženu iz Egipta.
GEN 21:22 U to vreme Avimeleh u pratnji Fihola, zapovednika njegove vojske, reče Avrahamu: „Bog je s tobom u svemu što radiš.
GEN 21:23 Zato mi se ovde zakuni pred Bogom da nećeš varati mene, moju decu, niti mog naslednika. Kao što sam ja bio dobar prema tebi, tako i ti budi dobar prema meni i prema ovoj zemlji u kojoj boraviš kao stranac.“
GEN 21:24 Avraham odgovori: „Zaklinjem se!“
GEN 21:25 Onda je Avraham prekorio Avimeleha zbog bunara što su mu ga Avimelehove sluge otele.
GEN 21:26 Avimeleh odgovori: „Ne znam ko je to uradio, a ni ti mi nisi rekao. Tek sam danas čuo o tome.“
GEN 21:27 Avraham uze ovaca i goveda, pa ih dade Avimelehu, te njih dvojica sklopiše savez.
GEN 21:28 Onda je izdvojio sedam jaganjaca iz stada.
GEN 21:29 Avimeleh upita Avrahama: „Šta znače ovih sedam jaganjaca što si ih izdvojio?“
GEN 21:30 [Avraham] odgovori: „Primi ovih sedam jaganjaca iz moje ruke da mi budu svedok da sam ja iskopao ovaj bunar.“
GEN 21:31 To mesto se zove „Vir-Saveja“, jer su se tamo obojica zaklela.
GEN 21:32 Nakon što su sklopili savez kod Vir-Saveje, Avimeleh i zapovednik njegove vojske Fihol su se vratili u zemlju filistejsku.
GEN 21:33 A [Avraham] je kod Vir-Saveje zasadio tamarisk, te prizvao ime Gospoda – večnog Boga.
GEN 21:34 Avraham je dugo živeo kao stranac u zemlji filistejskoj.
GEN 22:1 Posle ovih događaja Bog je iskušao Avrahama. [Bog] ga zovnu: „Avrahame!“ „Evo me!“ – odazva se [Avraham].
GEN 22:2 [Bog] mu onda reče: „Uzmi svoga sina Isaka, tvoga jedinca koga voliš, i pođi s njim u zemlju Moriju, pa ga prinesi kao žrtvu svespalnicu na brdu koje ću ti pokazati.“
GEN 22:3 Ustane Avraham u rano jutro i osamari magarca. Sa sobom je poveo dva momka i svoga sina Isaka, i pošto je nasekao drva za svespalnicu, digao se i krenuo na mesto koje mu je Bog rekao.
GEN 22:4 Trećega dana Avraham podigne pogled i izdaleka ugleda ono mesto.
GEN 22:5 Avraham reče momcima: „Vi ostanite ovde s magarcem, a ja i dečak idemo gore. Kad se pomolimo, vratićemo se k vama.“
GEN 22:6 Avraham uzme drva za žrtvu svespalnicu, natovari ih na svoga sina Isaka, a sam je poneo vatru i nož. Onda su obojica krenula.
GEN 22:7 Isak reče svome ocu Avrahamu: „Oče!“ Avraham se odazva: „Evo me, sine!“ [Isak] mu reče: „Evo, tu su vatra i drva, ali gde je jagnje za žrtvu svespalnicu?“
GEN 22:8 Avraham odgovori: „Bog će se postarati za jagnje za žrtvu svespalnicu, sine moj.“ Tako njih dvojica nastave put.
GEN 22:9 Kad su stigli na mesto za koje im je Bog rekao, Avraham podigne žrtvenik, naslaže drva, pa sveže svoga sina Isaka i položi ga na žrtvenik povrh drva.
GEN 22:10 Tad Avraham uze nož da zakolje svoga sina.
GEN 22:11 Ali Anđeo Gospodnji ga pozva s neba i reče mu: „Avrahame! Avrahame!“ On odgovori: „Evo me!“
GEN 22:12 [Anđeo Gospodnji] reče: „Ne diži ruku na dečaka, niti mu šta čini! Sad znam da se bojiš Boga, jer mi nisi uskratio ni svoga sina jedinca.“
GEN 22:13 Avraham se obazre, i gle, iza njega ovan; zapleli mu se rogovi u grmlje. Avraham priđe i uzme ovna, pa ga prinese na žrtvu svespalnicu umesto svoga sina.
GEN 22:14 Avraham nazva to mesto „Gospod će se postarati.“ Zato se i danas kaže: „Na brdu Gospodnjeg staranja.“
GEN 22:15 Anđeo Gospodnji po drugi put pozva Avrahama s neba
GEN 22:16 i reče mu: „Zaklinjem se samim sobom – govori Gospod – pošto si to učinio i nisi uskratio svoga sina jedinca,
GEN 22:17 obilno ću te blagosloviti, i tvoje ću potomstvo umnožiti, te će biti brojno kao zvezde na nebu i kao pesak na morskoj obali. Tvoje će potomstvo osvajati vrata svojih neprijatelja.
GEN 22:18 Zato što si poslušao moj glas, svi će narodi na zemlji biti blagosloveni preko tvog potomstva.“
GEN 22:19 Avraham se potom vratio k svojim momcima, te su se zajedno uputili u Vir-Saveju, gde je Avraham živeo.
GEN 22:20 Posle ovih događaja javili su Avrahamu: „Evo, i Melha je rodila decu tvome bratu Nahoru:
GEN 22:21 Njegovog prvenca Uza i njegovog brata Vuza, Kemuila, oca Aramovog,
GEN 22:22 Keseda, Azava, Fildesa, Jedlafa i Vatuila.“
GEN 22:23 Vatuilo je bio Revekin otac. Ovu osmoricu je Melha rodila Avrahamovom bratu Nahoru.
GEN 22:24 A Nahorova inoča, koja se zvala Reuma, je rodila Tevaha, Gahama, Tahasa i Mahu.
GEN 23:1 Sara je živela stotinu dvadeset sedam godina.
GEN 23:2 Umrla je u Kirijat-Arvi, to jest u Hevronu u hananskoj zemlji. Avraham je žalio za Sarom i naricao za njom.
GEN 23:3 Zatim je Avraham ustao s mesta gde je ležala njegova pokojnica, i obratio se Hetitima:
GEN 23:4 „Stranac sam i pridošlica među vama. Prodajte mi zemljište za grob kod vas, da bih mogao da otpremim i sahranim svoju pokojnicu.“
GEN 23:5 Hetiti odgovoriše Avrahamu:
GEN 23:6 „Čuj nas, gospodaru. Ti si knez Božiji među nama. Stoga sahrani svoju pokojnicu u našem najboljem grobu; niko od nas ti neće uskratiti svoj grob da u njega sahraniš svoju pokojnicu.“
GEN 23:7 Avraham je na to ustao i duboko se poklonio stanovnicima zemlje, Hetitima.
GEN 23:8 Zatim im je rekao: „Ako se, dakle, slažete da otpremim svoju pokojnicu i sahranim je kod vas, zauzmite se za mene kod Efrona, sina Coharova,
GEN 23:9 da mi proda pećinu u Makpeli što je u njegovom vlasništvu. Ona se nalazi na kraju njegovog imanja. Neka mi je pred vama proda za punu cenu, da bih imao grob u svom vlasništvu.“
GEN 23:10 Efron je sedeo među Hetitima. Tada Efron, Hetit, odgovori Avrahamu, da ga čuju Hetiti svojim ušima – sve starešine što su došle kod gradskih vrata:
GEN 23:11 „Nikako, gospodaru! Poslušaj me: dajem ti i njivu i pećinu na njoj. Dajem ti je pred svojim narodom; sahrani svoju pokojnicu.“
GEN 23:12 Avraham se duboko poklonio narodu te zemlje.
GEN 23:13 Avraham tada reče Efronu, da narod te zemlje čuje na svoje uši: „Saslušaj ti sada mene. Platiću ti novcem za tu poljanu. Primi to od mene, da mogu tamo da sahranim svoju pokojnicu.“
GEN 23:14 Efron odgovori Avrahamu:
GEN 23:15 „Čuj me, moj gospodaru. Zemljište vredi četiri stotine srebrnih šekela. Šta je to za tebe i mene? Samo ti sahrani svoju pokojnicu.“
GEN 23:16 Avraham se složio s Efronom, pa mu je izbrojao novac koji je Efron tražio u prisutnosti svih Hetita: četiri stotine šekela srebra trgovačke mere.
GEN 23:17 Tako je Efronova poljana u Makpeli, što je nasuprot Mamriji, sa pećinom, stablima, i svim što je bilo na njivi,
GEN 23:18 prešla u Avrahamovo vlasništvo u prisutnosti Hetita – svih starešina što su došle pred gradska vrata.
GEN 23:19 Nakon toga je Avraham sahranio svoju ženu Saru u pećini na poljani Makpela što je nasuprot Mamrije (kod Hevrona) u zemlji Hananskoj.
GEN 23:20 Tako je poljana i pećina na njoj prešla od Hetita u Avrahamovo vlasništvo za sahranjivanje.
GEN 24:1 Avraham je bio već star i dobro odmakao u godinama. Gospod ga je bio blagoslovio u svemu.
GEN 24:2 Avraham reče najstarijem sluzi u svom domu, pod čijom upravom je bila sva njegova imovina: „Stavi ruku pod moje bedro,
GEN 24:3 da te zakunem Gospodom, Bogom neba i zemlje, da mome sinu nećeš dovesti za ženu jednu od ćerki Hananaca među kojima živim,
GEN 24:4 nego da ćeš otići u moju zemlju, u moj rodni kraj, te dovesti ženu za mog sina Isaka.“
GEN 24:5 Sluga reče Avrahamu: „A šta ako žena neće da pođe u ovu zemlju? Treba li da se vratim i povedem tvoga sina u zemlju iz koje si ti došao?“
GEN 24:6 Avraham mu odgovori: „Pazi da ne odvedeš tamo moga sina!
GEN 24:7 Gospod, Bog nebeski, koji me je izveo iz doma moga oca i iz moje rodne zemlje, mi je govorio i zakleo se samim sobom, rekavši: ’Tvome potomstvu ću dati ovu zemlju.’ On će poslati anđela pred tobom, pa ćeš dovesti odande ženu za mog sina.
GEN 24:8 A ako žena neće da pođe s tobom, onda te moja zakletva više ne obavezuje. Samo pazi da tamo ne vodiš moga sina.“
GEN 24:9 Tada je sluga stavio ruku pod Avrahamovo bedro, pa mu se zakleo da će učiniti što mu je [Avraham] rekao.
GEN 24:10 Sluga je uzeo deset kamila svoga gospodara, i poneo svakovrsna dobra svoga gospodara. Onda je ustao i krenuo u Aram-Naharajim, u Nahorov grad.
GEN 24:11 Kod bunara, izvan grada, je pustio kamile da poležu. Bilo je veče, vreme kad žene dolaze da zahvataju vodu.
GEN 24:12 Onda se pomolio: „O, Gospode, Bože moga gospodara Avrahama, izađi mi danas u susret i iskaži milost mome gospodaru Avrahamu.
GEN 24:13 Evo, stojim ovde kod izvora, a ćerke meštana dolaze da zahvataju vodu.
GEN 24:14 Reći ću jednoj devojci: ’Spusti svoj krčag da se napijem.’ Ako ona odgovori: ’Pij! Napojiću i tvoje kamile’, neka ona bude ta koju si odredio za tvoga slugu Isaka. Po tome ću znati da si iskazao milost mome gospodaru.“
GEN 24:15 On još nije bio dorekao molitvu, kad dođe Reveka, koja se rodila Vatuilu, sinu Melhe, žene Avrahamovog brata Nahora, noseći krčag na ramenu.
GEN 24:16 Devojka je bila predivnog izgleda, devica koju muškarac nije dotakao. Sišla je k izvoru, napunila krčag, pa se vratila gore.
GEN 24:17 Sluga joj tada potrča u susret i reče joj: „Daj mi, molim te, malo vode iz tvog krčaga!“
GEN 24:18 Ona mu odgovori: „Pij, gospodaru!“, pa je hitro spustila krčag na ruku i dala mu da pije.
GEN 24:19 Kad ga je napojila, rekla je: „Naliću i tvojim kamilama da se napoje.“
GEN 24:20 Brzo je izlila krčag u pojilo, pa se požurila k bunaru da ponovo zahvati vode. Zatim je napojila sve njegove kamile.
GEN 24:21 Čovek ju je ćutke posmatrao, ne bi li saznao da li je Gospod učinio njegov put uspešnim ili nije.
GEN 24:22 Kad su se kamile napojile, čovek je uzeo zlatnu grivnu za njen nos tešku pola šekela, a za njene ruke dve zlatne narukvice teške deset šekela.
GEN 24:23 Sluga joj tada reče: „Reci mi, molim te, čija si ćerka? Ima li u kući tvoga oca mesta za nas da prenoćimo?“
GEN 24:24 Ona odgovori: „Ja sam ćerka Vatuila, sina koga je Melha rodila Nahoru.“
GEN 24:25 Još mu je rekla: „Kod nas ima puno slame i stočne hrane, a ima i mesta da se prenoći.“
GEN 24:26 Čovek se tada poklonio i pao ničice pred Gospodom,
GEN 24:27 govoreći: „Neka je blagosloven Gospod, Bog moga gospodara Avrahama, što nije uskratio svoju milost i vernost mome gospodaru. Gospod me je doveo pravo u kuću rođaka moga gospodara!“
GEN 24:28 Devojka je onda otrčala i ispričala sve ovo u kući svoje majke.
GEN 24:29 Reveka je imala brata koji se zvao Lavan. Lavan je otrčao napolje, ka čoveku kod studenca.
GEN 24:30 Čim je video grivnu i narukvice na rukama svoje sestre, i kad je čuo reči njegove sestre Reveke: „Ovako mi je govorio taj čovek“, otišao je k čoveku koji je stajao kod kamila na studencu.
GEN 24:31 Rekao mu je: „Dođi, blagosloveni od Gospoda! Zašto stojiš napolju? Ja sam već spremio kuću i mesto za kamile.“
GEN 24:32 Čovek je došao u kuću i rastovario kamile. Lavan je onda dao stočne hrane i slame kamilama, a sluzi i ljudima koji su bili s njim je doneo vode da operu noge.
GEN 24:33 Kad je postavio pred njega da jede, sluga reče: „Neću jesti dok ne kažem što imam da kažem.“ Lavan mu reče: „Govori [onda]!“
GEN 24:34 Sluga je počeo da priča: „Ja sam Avrahamov sluga.
GEN 24:35 Gospod je obilato blagoslovio moga gospodara, te je postao bogat. Dao mu je ovaca i goveda, srebra i zlata, slugu i sluškinja, kamila i magaraca.
GEN 24:36 Sara, žena moga gospodara, mu je rodila sina u njegovoj starosti, kome je dao svu svoju imovinu.
GEN 24:37 Moj me je gospodar zakleo, rekavši: ’Ne uzimaj za ženu mome sinu neku devojku od Hananejaca, u čijoj zemlji živim.
GEN 24:38 Nego idi k porodici moga oca, k mojoj rodbini, da nađeš ženu za moga sina.’
GEN 24:39 Ja sam onda upitao svoga gospodara: ’A šta ako žena neće da pođe sa mnom?’
GEN 24:40 On mi odgovori: ’Gospod, čiji put sledim, poslaće svog anđela s tobom, i učiniti tvoj put uspešnim, pa ćeš dovesti ženu za moga sina od moje rodbine, iz porodice moga oca.
GEN 24:41 Zakletve ćeš biti razrešen kad odeš k mojoj rodbini. Ako ti oni ne daju devojku, onda te moja zakletva više ne obavezuje.
GEN 24:42 Danas, kad sam došao kod izvora, rekao sam Gospodu: ’O, Gospode, Bože moga gospodara Avrahama, ako ti je po volji, molim te učini uspešnim put na koji sam krenuo.
GEN 24:43 Evo, stojim kod izvora i devojci koja dođe da crpi vodu, reći ću: ’Daj mi da popijem malo vode iz tvoga krčaga.’
GEN 24:44 Ako ona kaže: ’Pij! Izvući ću vode i za tvoje kamile’, to će biti ona koju je Gospod odredio za sina moga gospodara.
GEN 24:45 Ja još nisam bio dorekao molitvu u sebi, kad eto Reveke sa krčagom na ramenu. Sišla je k izvoru da zahvati vode. Ja joj rekoh: ’Daj mi, molim te, da pijem!’
GEN 24:46 Ona je brzo spustila krčag s ramena i rekla: ’Pij! Napojiću i tvoje kamile.’ Ja sam pio, a ona je napojila kamile.
GEN 24:47 Onda sam je upitao: ’Čija si ti ćerka?’ Ona odgovori: ’Ćerka sam Vatuila, koga je Nahoru rodila Melha.’ Tada sam joj stavio grivnu na nos, a narukvice na njene ruke.
GEN 24:48 Zatim sam pao ničice pred Gospodom i blagoslovio Gospoda, Boga moga gospodara Avrahama, koji me je vodio pravim putem da uzmem ćerku brata moga gospodara za njegovog sina.
GEN 24:49 A sad, recite mi ako nameravate da iskažete milost i vernost mome gospodaru; ako ne nameravate, i to mi recite, tako da znam hoću li poći na desno ili na levo.“
GEN 24:50 Tada Lavan i Vatuilo odgovore: „Od Gospoda je ovo došlo; mi ti ne možemo reći ni da ni ne.
GEN 24:51 Evo, Reveka je tu: uzmi je i idi, pa neka bude žena tvome gospodaru, kako je Gospod rekao.“
GEN 24:52 Kad je Avrahamov sluga čuo ove reči, poklonio se Gospodu licem do zemlje.
GEN 24:53 Sluga je onda izvadio zlatnog i srebrnog nakita, i haljina, pa ih dao Reveki. Njenoj braći i majci je takođe dao dragocene darove.
GEN 24:54 Zatim su on i njegovi saputnici jeli i pili, pa su prenoćili tamo. Kad su ujutro ustali, sluga reče: „Dopustite mi da se vratim svome gospodaru.“
GEN 24:55 Ali njen brat i njena majka mu rekoše: „Neka devojka ostane s nama još desetak dana; onda možeš da ideš.“
GEN 24:56 Ali on im reče: „Ne zadržavajte me, kad je Gospod već učinio moj put uspešnim. Pustite me da idem k svome gospodaru!“
GEN 24:57 A oni rekoše: „Pozovimo devojku i upitajmo je šta ona misli.“
GEN 24:58 Pozvali su devojku i upitali je: „Da li hoćeš da pođeš sa ovim čovekom?“ Ona odgovori: „Hoću.“
GEN 24:59 Tako oni otpreme svoju sestru i njenu dojilju sa Avrahamovim slugom i njegovim ljudima.
GEN 24:60 Onda su blagoslovili Reveku ovim rečima: „Sestro naša! Budi majka nebrojenim hiljadama, a tvoje potomstvo nek zauzme vrata svojih neprijatelja.“
GEN 24:61 Onda su Reveka i njene sluškinje ustale, uzjahale kamile, te pošle za slugom. Sluga je preuzeo Reveku i otišao.
GEN 24:62 A Isak se upravo vratio iz Vir Lahaj Roja; on je, naime, živeo u oblasti Negeva.
GEN 24:63 Predveče je izašao u polje da se prošeta. Podigne on pogled, kad ono, dolaze kamile.
GEN 24:64 I Reveka je podigla pogled. Kad je videla Isaka sišla je s kamile
GEN 24:65 i upitala slugu: „Ko je taj čovek što nam poljem dolazi u susret?“ Sluga odgovori: „To je moj gospodar.“ Ona je tada uzela veo i pokrila lice.
GEN 24:66 Zatim je sluga ispričao Isaku sve što je učinio.
GEN 24:67 Isak je tada uveo Reveku u šator svoje majke, Sare, i oženio se njome. Ona mu je postala žena i on ju je voleo. Tako se Isak utešio za svojom majkom.
GEN 25:1 Avraham je uzeo sebi još jednu ženu; zvala se Hetura.
GEN 25:2 Ona mu je rodila Zomrana, Joksana, Madana, Madijana, Jesvoka i Soijena.
GEN 25:3 Joksan je bio otac Save i Dedana. Dedanovi potomci su: Asurci, Letušani i Leumljani.
GEN 25:4 Madijanovi sinovi su: Gefa, Afir, Enoh, Avida i Eldaga. Sve su ovo Heturini potomci.
GEN 25:5 Avraham je svu svoju imovinu ostavio Isaku.
GEN 25:6 A sinovima svojih inoča Avraham je dao darove, i još za života ih razaslao u istočne zemlje, daleko od svoga sina Isaka.
GEN 25:7 Ovo su godine koje je Avraham doživeo: stotinu sedamdeset pet godina.
GEN 25:8 Onda je izdahnuo i umro u dubokoj starosti, star i sit života, te se pridružio svojim precima.
GEN 25:9 Sahranili su ga njegovi sinovi, Isak i Ismailo, u pećini Makpeli, na poljani Efrona Hetita, sina Cohara, što je nasuprot Mamrije;
GEN 25:10 na poljani koju je Avraham kupio od Hetita. Tamo je sahranjen Avraham i njegova žena Sara.
GEN 25:11 Posle Avrahamove smrti, Bog je blagoslovio njegovog sina Isaka, koji je živeo kod Vir Lahaj Roja.
GEN 25:12 Ovo je rodoslov Ismaila, sina Avrahamovog, koga mu je rodila Agara Egipćanka, Sarina sluškinja.
GEN 25:13 Ovo su imena Ismailovih sinova po redosledu njihovog rođenja: njegov prvenac Navajot, pa Kedar, Avdeilo, Mivsam,
GEN 25:14 Mišma, Duma, Masa,
GEN 25:15 Hadad, Tema, Jetur, Nafis i Kedma.
GEN 25:16 To su sinovi Ismailovi; dvanaest knezova nad dvanaest plemena. Po njima su njihova naselja i taborišta dobila ime.
GEN 25:17 Ovo su godine koje je Ismailo doživeo: stotinu trideset sedam godina. Izdahnuo je i umro i bio pridružen svojim precima.
GEN 25:18 Njegovo potomstvo se naselilo od Evile do Sura, koji je nasuprot Egiptu, na putu što vodi u Asiriju. Živeli su u neprijateljstvu sa svom svojom braćom.
GEN 25:19 Ovo je rodoslov Avrahamovog sina Isaka. Avraham je, dakle, bio Isakov otac.
GEN 25:20 Isaku je bilo četrdeset godina kad se oženio Revekom, ćerkom Aramejca Vatuila, iz Padan-Arama, a sestrom Aramejca Lavana.
GEN 25:21 Isak se pomolio Gospodu za svoju ženu, jer je bila nerotkinja. Gospod mu je uslišio molitvu, te je njegova žena Reveka zatrudnela.
GEN 25:22 Međutim, blizanci u njenoj utrobi se tako sudare, da je ona uzviknula: „Zašto mi se ovo dešava?“ Zato je otišla da upita Gospoda.
GEN 25:23 Gospod joj odgovori: „Dva su plemena u tvojoj utrobi; dva će se naroda razdeliti tek što iz tvog krila izađu. Jedan će narod drugi nadjačati; stariji će mlađemu služiti.“
GEN 25:24 Kad joj je došlo vreme da rodi, ispostavi se da su dva blizanca u njenoj utrobi.
GEN 25:25 Prvi koji je izašao bio je sav crven i kosmat kao kožuh. Zato su ga nazvali „Isav“.
GEN 25:26 Posle toga je izašao njegov brat držeći rukom Isava za petu. Zato su ga nazvali „Jakov“. Isaku je bilo šezdeset godina kada su mu se oni rodili.
GEN 25:27 Kad su dečaci odrasli, Isav postane vrstan lovac, čovek pustare. Jakov je bio miran čovek koji je provodio vreme u šatorima.
GEN 25:28 Isaku je Isav bio miliji, jer je voleo divljač, a Reveka je više volela Jakova.
GEN 25:29 [Jednom] je Jakov kuvao varivo. Isav je došao iz pustare, iznemogao.
GEN 25:30 Isav reče Jakovu: „Daj da se najedem tog crvenog variva, jer sam iznemogao!“ Zato mu je ime „Edom“.
GEN 25:31 Jakov mu reče: „Prvo mi ustupi tvoja prvenačka prava.“
GEN 25:32 A Isav mu odgovori: „Evo, samo što ne umrem; šta će mi prvenačka prava!“
GEN 25:33 Jakov mu odvrati: „Najpre mi se zakuni.“ [Isav] se tada zakleo i ustupio Jakovu svoja prvenačka prava.
GEN 25:34 Onda je Jakov dao Isavu hleba i variva od sočiva. Isav se najeo i napio, pa je ustao i otišao. Tako je Isav prezreo svoja prvenačka prava.
GEN 26:1 U zemlji je zavladala glad, drugačija od one što je bila u Avrahamovo vreme. Zato je Isak otišao u Gerar, k filistejskom caru, Avimelehu.
GEN 26:2 Gospod mu se ukazao i rekao mu: „Ne idi u Egipat, nego prebivaj u zemlji u koju te ja uputim.
GEN 26:3 Boravi u ovoj zemlji i ja ću biti s tobom, te ću te blagosloviti. A tebi i tvome potomstvu daću svu ovu zemlju, da izvršim zakletvu kojom sam se zakleo tvome ocu Avrahamu.
GEN 26:4 Tvoje potomstvo ću umnožiti kao zvezde na nebu i dati mu sve ove krajeve. Preko tvog potomstva biće blagosloveni svi narodi na zemlji,
GEN 26:5 zato što je Avraham poslušao moj glas, i pokoravao se mojim zapovestima, odredbama i zakonima.“
GEN 26:6 Isak se tada naselio u Geraru.
GEN 26:7 Kada su ga meštani pitali za njegovu ženu, on im rekao: „Ona mi je sestra.“ Plašio se, naime, da kaže da mu je ona žena, jer je mislio: „Ako kažem da mi je žena, meštani bi me mogli ubiti zbog Reveke, jer je veoma lepa.“
GEN 26:8 Isak je već tamo bio duže vreme, kad ga je, jednom prilikom, filistejski car Avimeleh ugledao s prozora kako miluje svoju ženu Reveku.
GEN 26:9 Avimeleh je tada pozvao Isaka i rekao mu: „Ona je očigledno tvoja žena. Kako si mogao da kažeš: ’Ona mi je sestra’?“ Isak mu odgovori: „Pomislio sam: ’Da ne umrem zbog nje.’“
GEN 26:10 Avimeleh mu tada reče: „Zašto si nam to učinio? Neko od ljudi je mogao da legne s tvojom ženom i tako bi na nas svalio krivicu.“
GEN 26:11 Tada je Avimeleh naredio celom narodu: „Ko god takne ovog čoveka ili njegovu ženu, izgubiće život sigurno.“
GEN 26:12 Isak je sejao u toj zemlji, i te mu je godine urodilo stostruko. Gospod ga je blagoslovio,
GEN 26:13 pa se čovek obogatio. Bogatstvo mu se sve više uvećavalo, dok nije postao veoma bogat.
GEN 26:14 Stekao je i stada ovaca i goveda, te mnogo slugu, tako da su mu Filistejci zavideli.
GEN 26:15 Zato su Filistejci zatrpali sve bunare što su ih sluge njegovog oca Avrahama iskopale – u vreme njegovog oca Avrahama, napunivši ih zemljom.
GEN 26:16 Tada Avimeleh reče Isaku: „Idi od nas, jer si postao mnogo moćniji od nas!“
GEN 26:17 Isak je otišao odande i postavio šator u Gerarskoj dolini, gde se i naselio.
GEN 26:18 Isak je ponovo iskopao bunare koji su bili iskopani u vreme njegovog oca Avrahama, a što su ih po njegovoj smrti zatrpali Filistejci. Bunarima je dao ista imena koja im je dao njegov otac.
GEN 26:19 Kopajući u dolini, Isakove sluge nađu izvor pitke vode.
GEN 26:20 Zbog toga su se gerarski pastiri posvađali sa Isakovim pastirima govoreći: „To je naša voda!“ Taj izvor su nazvali Esek, zato što su se svađali s njim.
GEN 26:21 Onda su iskopali drugi bunar, ali su se posvađali i zbog ovog. Zato su nazvali bunar Sitna.
GEN 26:22 Odande se preselio i iskopao još jedan bunar. Oko ovoga se nisu svađali. Zato ga je nazvao Rovot, rekavši: „Gospod nam je dao prostor da se umnožimo na zemlji.“
GEN 26:23 Odande je otišao u Vir-Saveju.
GEN 26:24 Iste noći mu se Gospod ukazao u snu i rekao mu: „Ja sam Bog tvoga oca Avrahama. Ne boj se, jer ja sam s tobom. Blagosloviću te i umnožiti tvoje potomstvo zbog moga sluge Avrahama.“
GEN 26:25 Isak je tamo podigao žrtvenik i prizvao ime Gospodnje. Tamo postavi svoj šator, a njegove sluge iskopaju bunar.
GEN 26:26 Tada mu iz Gerara dođe Avimeleh sa svojim savetnikom Ohozatom i Fiholom, zapovednikom vojske.
GEN 26:27 Isak im reče: „Zašto ste došli k meni kad me mrzite i kad ste me oterali od sebe?“
GEN 26:28 Oni odgovoriše: „Uvideli smo da je Gospod s tobom. Zato smo rekli: ’Hajde da se zakunemo jedni drugima, i sklopimo savez između sebe.’
GEN 26:29 Ti nama nećeš činiti zla, kao što ni mi tebe nismo dirali. Naprotiv, činili smo ti samo dobro i u miru te ispratili. Na kraju, ti si od Gospoda blagosloveni.“
GEN 26:30 [Isak] im je onda priredio gozbu, pa su jeli i pili.
GEN 26:31 Kad su ujutro ustali, zakleli su se jedni drugima. Isak ih onda isprati i oni odu u miru.
GEN 26:32 Tog dana dođu Isakove sluge i izveste ga o bunaru koji su iskopali. Rekli su mu: „Našli smo vodu!“
GEN 26:33 Taj bunar su nazvali Saveja. Zato se taj grad sve do danas zove „Vir-Saveja“.
GEN 26:34 Kad je Isavu bilo četrdeset godina, uzeo je za ženu Juditu, ćerku Veira Hetita, i Vasematu, ćerku Elona Hetita.
GEN 26:35 One su zagorčavale život Isaku i Reveki.
GEN 27:1 Kad je Isak ostareo, vid mu se ugasio, tako da nije mogao da vidi. Pozove on svoga starijeg sina Isava i reče mu: „Sine!“ Ovaj mu odgovori: „Evo me!“
GEN 27:2 [Isak] mu reče: „Evo, ostareo sam a ne znam kad ću umreti.
GEN 27:3 Zato uzmi sad svoj tobolac i luk, pa pođi u pustaru i ulovi neku divljač za mene.
GEN 27:4 Onda mi skuvaj ukusno jelo, onako kako volim, pa mi donesi da jedem, da te blagoslovim pre nego što umrem.“
GEN 27:5 Ali Reveka je čula šta je Isak rekao svome sinu Isavu. Kad je Isav otišao u pustaru da ulovi divljač svome ocu,
GEN 27:6 Reveka reče svome sinu Jakovu: „Evo, upravo sam čula kako tvoj otac govori tvome bratu Isavu:
GEN 27:7 ’Donesi mi divljač i skuvaj mi ukusno jelo da jedem, pa da te blagoslovim u prisustvu Gospodnjem pre nego što umrem.’
GEN 27:8 Zato, sine moj, poslušaj me i učini ono što ti naredim.
GEN 27:9 Idi do stada pa mi donesi odande dva lepa jareta, a ja ću od njih pripremiti ukusno jelo za tvoga oca, baš kako on voli.
GEN 27:10 Onda to odnesi tvome ocu da jede, da te blagoslovi pre nego što umre.“
GEN 27:11 Jakov reče svojoj majci Reveki: „Ali moj brat Isav je kosmat, a ja sam bez dlaka.
GEN 27:12 Šta ako me otac dotakne? Onda će me smatrati varalicom, pa ću na sebe navući prokletstvo, a ne blagoslov.“
GEN 27:13 Njegova majka mu odgovori na to: „Tvoje prokletstvo neka padne na mene, sine moj. Samo ti mene slušaj i donesi mi jariće.“
GEN 27:14 Jakov ode pa ih donese svojoj majci, a ona od njih pripravi ukusno jelo, baš kako je njegov otac voleo.
GEN 27:15 Onda Reveka uzme najbolju odeću svoga starijega sina Isava što je imala u kući i u nju obuče svoga mlađeg sina Jakova.
GEN 27:16 A jarećom kožom obloži njegove ruke i goli deo vrata.
GEN 27:17 Onda je u ruke svoga sina Jakova stavila ukusno jelo i hleb što je pripravila.
GEN 27:18 Jakov ode k svome ocu i reče: „Oče!“ Ovaj se odazva: „Evo me. Koji si ti, moj sin?“
GEN 27:19 „To sam ja, Isav, tvoj prvenac“ – odgovori Jakov svome ocu. „Učinio sam kako si mi rekao. A sad ustani, sedi i jedi od mog ulova, da bi mogao da me blagosloviš.“
GEN 27:20 Ali Isak upita svoga sina: „Kako to da si tako brzo uspeo, sine moj?“ Jakov odgovori: „Gospod, Bog tvoj, mi je u tome pomogao.“
GEN 27:21 Isak reče: „Primakni se, sine moj, da te dotaknem, da bih znao jesi li ti moj sin Isav ili nisi.“
GEN 27:22 Jakov se primakao svome ocu Isaku, koji ga je, dotakavši, rekao: „Glas je Jakovljev, ali su ruke Isavove.“
GEN 27:23 Nije ga prepoznao, jer su mu ruke bile kosmate kao ruke njegovog brata Isava. Zato ga je blagoslovio.
GEN 27:24 Ipak, upitao ga je: „Jesi li ti zaista moj sin Isav?“ Jakov odgovori: „Jesam.“
GEN 27:25 Onda Isak reče: „Prinesi mi da jedem od [tvog] ulova, sine moj, da bih te blagoslovio.“ [Jakov] mu je prineo [da jede], pa je Isak jeo. Uz to mu je doneo i vina da pije.
GEN 27:26 Zatim mu je njegov otac Isak rekao: „Priđi, sine moj, da te poljubim.“
GEN 27:27 Jakov je prišao i Isak ga je poljubio. Isak je pri tom osetio miris odeće svoga sina pa ga je blagoslovio i rekao: „Gle, miris moga sina je kao miris polja što ih je Gospod blagoslovio.
GEN 27:28 Neka ti da Bog rosu s neba i rodnu zemlju, obilje žita i mladoga vina.
GEN 27:29 Neka ti služe narodi, i neka ti se klanjaju plemena. Budi vladar svojoj braći; sinovi majke tvoje ničice nek padaju pred tobom. Ko tebe proklinje, sam će proklet biti, a ko te blagosilja, blagosloven će biti.“
GEN 27:30 Kad je Isak blagoslovio Jakova, i čim je Jakov otišao od svoga oca Isaka, vrati se njegov brat Isav iz lova.
GEN 27:31 I on je pripremio ukusno jelo i došao k svome ocu. Rekao mu je: „Oče moj, ustani i jedi od ulova svoga sina, da bi me blagoslovio.“
GEN 27:32 „Ko si ti?“ – upita ga njegov otac. Isav odgovori: „To sam ja, Isav, tvoj prvenac.“
GEN 27:33 Čuvši to, Isak se sav prepao. Onda je rekao: „Ko je onda onaj što je ulovio divljač i doneo mi je? Ja sam to jeo pre nego što si ti došao. Njega sam blagoslovio, te će blagosloven i ostati.“
GEN 27:34 Čuvši reči svoga oca, Isav glasno i gorko zarida. Onda reče svome ocu: „Blagoslovi i mene, oče moj!“
GEN 27:35 [Isak] odgovori: „Došao je tvoj brat i na prevaru dobio tvoj blagoslov.“
GEN 27:36 [Isav] reče [na to]: „Ne zove li se s pravom Jakov? Dvaput me je već prevario: oduzeo mi je prvorodstvo, a sada mi je oduzeo i blagoslov.“ Onda je rekao: „Zar za mene nisi sačuvao bar jedan blagoslov?“
GEN 27:37 Isak odgovori Isavu: „Eto, njega sam već postavio za gospodara nad tobom, a svu njegovu braću odredio za njegove sluge. Obezbedio sam ga žitom i mladim vinom. Šta sad mogu da učinim za tebe, sine moj?“
GEN 27:38 Isav mu reče: „Zar ti imaš samo jedan blagoslov, oče moj? Blagoslovi i mene, oče moj!“ Isav je jecao na sav glas.
GEN 27:39 Tada mu reče njegov otac Isak: „Daleko od rodne zemlje tvoj dom će biti, i rosa je nebeska neće natapati.
GEN 27:40 Od svoga mača ćeš živeti, i svome ćeš bratu služiti. Ali jednom kad se usprotiviš, jaram ćeš njegov sa svog vrata zbaciti.“
GEN 27:41 Isav je omrznuo Jakova zbog blagoslova kojim ga je njegov otac blagoslovio. Govorio je u sebi: „Bliže se dani žalosti za mojim ocem; onda ću ubiti svoga brata Jakova.“
GEN 27:42 Kad su Reveki javili šta je rekao njen stariji sin Isav, pozvala je svog mlađeg sina Jakova i rekla mu: „Pazi! Tvoj brat Isav pomišlja na osvetu. Hoće da te ubije!
GEN 27:43 A sad, sine moj, poslušaj moje reči. Ustani i beži k mome bratu, Lavanu, u Haran.
GEN 27:44 Ostani kod njega nekoliko dana dok se ne stiša gnev tvoga brata.
GEN 27:45 A čim se stiša gnev tvoga brata i on zaboravi šta si mu učinio, poslaću po tebe i dovešću te odande. Zašto da vas obojicu izgubim u jedan dan?“
GEN 27:46 Reveka se zatim obrati Isaku: „Život mi se smučio zbog ovih Hetitkinja! Ako se i Jakov oženi jednom od žena ove zemlje, Hetitkinjom, šta će mi onda život!“
GEN 28:1 Isak pozva svoga sina Jakova i blagoslovi ga. Onda mu zapovedi: „Ne uzimaj sebi za ženu neku od hananskih devojaka.
GEN 28:2 Spremi se i pođi u Padan-Aram, u dom Vatuila, oca tvoje majke, i tamo uzmi sebi za ženu jednu od ćerki Lavana, brata tvoje majke.
GEN 28:3 A Bog Svemoćni neka te blagoslovi i učini te rodnim i brojnim, tako da postaneš skup naroda.
GEN 28:4 Neka ti podari Avrahamov blagoslov, pa neka tvoje potomstvo zauzme zemlju u kojoj boraviš kao došljak, zemlju koju je Bog dao Avrahamu!“
GEN 28:5 Isak otpremi Jakova, te ovaj ode u Padan-Aram, k Lavanu, sinu Aramejca Vatuila, bratu Reveke, majke Jakova i Isava.
GEN 28:6 Isav je video kad je Isak blagoslovio Jakova i poslao ga u Padan-Aram da tamo nađe sebi ženu, te da mu je zapovedio dok ga je blagosiljao: „Ne uzimaj sebi za ženu neku od hananskih devojaka!“,
GEN 28:7 i da je Jakov poslušao svoga oca i svoju majku te otišao u Padan-Aram.
GEN 28:8 Tada je Isav uvideo da su hananske devojke mrske njegovom ocu Isaku,
GEN 28:9 pa je otišao k Ismailu, te se, pored žena koje je već imao, oženio Mahalatom, ćerkom Avrahamovog sina Ismaila, a Navajotovom sestrom.
GEN 28:10 A Jakov ode iz Vir-Saveje i zaputi se u Haran.
GEN 28:11 Kad je došao do nekog mesta, zaustavio se da prenoći, jer je sunce bilo zašlo. Uzeo je jedan kamen s onog mesta, stavio ga pod glavu, pa legao.
GEN 28:12 Usnio je san: lestve stoje na zemlji, a vrh im dopire do neba, i anđeli Božiji penju se i silaze po njima.
GEN 28:13 Na njima je, gore, stajao Gospod. On reče: „Ja sam Gospod, Bog tvoga pretka Avrahama i Bog Isakov. Zemlju na kojoj ležiš daću tebi i tvome potomstvu.
GEN 28:14 Tvojih će potomaka biti kao praha zemaljskog; raširićeš se na zapad, istok, sever i jug. Preko tebe i tvoga potomstva će biti blagoslovena sva plemena na zemlji.
GEN 28:15 Evo, ja sam s tobom: čuvaću te gde god pođeš i dovešću te natrag u ovu zemlju. Neću te ostaviti, nego ću izvršiti što sam ti rekao.“
GEN 28:16 Jakov se tu probudi od sna i reče: „Zaista je Gospod na ovom mestu, a ja to nisam znao!“
GEN 28:17 Sav prestrašen rekao je: „Kako je strašno ovo mesto! Nije to ništa drugo nego li Dom Božiji, a ovo su vrata nebeska.“
GEN 28:18 Jakov ustane ujutro, uzme onaj kamen što ga je stavio pod glavu, uspravi ga kao stub i na njega izlije ulje.
GEN 28:19 To mesto je nazvao „Vetilj“. Taj grad se ranije zvao Luz.
GEN 28:20 Jakov se tu zavetovao, rekavši: „Ako Bog bude sa mnom i sačuva me na ovom putu kojim idem, da mi hleba za jelo i odeće da se oblačim,
GEN 28:21 i u miru se vratim u dom svoga oca i Gospod se kao Bog moj pokaže,
GEN 28:22 onda će ovaj kamen što sam ga postavio kao stub, biti Dom Božiji. A od svega što mi budeš dao, tebi ću davati jednu desetinu.“
GEN 29:1 Jakov nastavi putovanje i dođe u zemlju naroda istoka.
GEN 29:2 Odjednom spazi bunar u polju. Oko njega su plandovala tri stada ovaca, jer su ih pojili s tog bunara. Na bunaru je bio navaljen veliki kamen.
GEN 29:3 Kada bi se stada okupila, pastiri bi odvaljali kamen s otvora i napojili ovce. Potom bi vratili kamen na svoje mesto, na otvor bunara.
GEN 29:4 Jakov ih upita: „Odakle ste, braćo moja?“ „Iz Harana smo“ – odgovoriše oni.
GEN 29:5 „Poznajete li Nahorovog sina Lavana?“ – ponovo ih upita [Jakov]. Oni odgovore: „Poznajemo.“
GEN 29:6 „Je li dobro?“ – nastavi Jakov. „Dobro je – odgovore pastiri. Evo, njegova ćerka, Rahilja, upravo dolazi sa stadom.“
GEN 29:7 [Jakov] reče: „Dan je još u punom jeku. Nije vreme da se okupe stada. Napojite ovce i izvedite ih na pašu.“
GEN 29:8 Oni odgovoriše: „Ne možemo dok se ne okupe ostala stada i dok pastiri ne odvaljaju kamen s otvora bunara. Onda ćemo napojiti stada.“
GEN 29:9 Dok je on još razgovarao sa njima, dođe Rahilja sa ovcama svoga oca; bila je, naime, pastirica.
GEN 29:10 Kad je Jakov video Rahilju, ćerku Lavana, brata njegove majke i njegove ovce, pristupio je bunaru i odvaljao kamen s njega, te je napojio ovce svoga ujaka Lavana.
GEN 29:11 Onda je poljubio Rahilju i glasno zaplakao.
GEN 29:12 Zatim je rekao Rahilji da je on sinovac njenog oca Lavana a sin Revekin. Na to ona otrči i obavesti svoga oca.
GEN 29:13 Kad je Lavan čuo vest o Jakovu, sinu svoje sestre, potrčao mu je u susret, pa ga je zagrlio i poljubio. Zatim ga je doveo u svoju kuću. Jakov je potom ispričao Lavanu o svemu što mu se dogodilo.
GEN 29:14 Na to je Lavan rekao: „Ti si stvarno moja kost i moje telo!“ Pošto je [Jakov] proveo s njim celi mesec,
GEN 29:15 Lavan reče Jakovu: „Zar da besplatno radiš za mene, samo zato što si mi rod? Kaži mi kakvu platu tražiš.“
GEN 29:16 A Lavan je imao dve ćerke. Starija se zvala Lija a mlađa Rahilja.
GEN 29:17 Lija nije imala lepe oči, ali je Rahilja bila stasita i naočita.
GEN 29:18 Pošto je voleo Rahilju, Jakov reče: „Radiću za tebe sedam godina za tvoju mlađu ćerku Rahilju.“
GEN 29:19 Lavan odgovori Jakovu: „Bolje da je dam tebi nego nekom drugom čoveku. Ostani sa mnom.“
GEN 29:20 Jakov je radio za Rahilju sedam godina. Pošto ju je voleo, činilo mu se da su godine prošle kao nekoliko dana.
GEN 29:21 Nakon toga Jakov reče Lavanu: „Moje se vreme navršilo. Zato mi daj moju ženu, jer hoću da budem s njom.“
GEN 29:22 Tada Lavan okupi sve stanovnike tog mesta i priredi gozbu.
GEN 29:23 Ali uveče uzme on svoju ćerku Liju i uvede je k Jakovu, te ovaj legne s njom.
GEN 29:24 Lavan je svoju sluškinju Zelfu dao svojoj ćerki za sluškinju.
GEN 29:25 Kad je svanulo, kad ono Lija! Jakov reče Lavanu: „Šta si mi to učinio? Zar nisam kod tebe radio za Rahilju? Zašto si me prevario?“
GEN 29:26 Lavan odgovori: „Kod nas nije običaj da se mlađa ćerka uda pre starije.
GEN 29:27 Završi sa starijom ovu svadbenu sedmicu, pa ćemo ti dati i mlađu za narednih sedam godina u mojoj službi.“
GEN 29:28 Jakov je pristao. Kad je završio svadbenu sedmicu s Lijom, [Lavan] mu dade svoju ćerku Rahilju za ženu.
GEN 29:29 Svoju sluškinju, Valu, je dao svojoj ćerki Rahilji za sluškinju.
GEN 29:30 [Jakov] je onda legao i s Rahiljom i voleo ju je više nego Liju. I tako je radio za Lavana narednih sedam godina.
GEN 29:31 Gospod je video da je Lija nevoljena, pa ju je učinio plodnom; Rahilja je, pak, bila nerotkinja.
GEN 29:32 Lija je zatrudnela i rodila sina. Dala mu je ime „Ruvim“, jer je rekla: „Gospod je video moju nevolju; sada će me moj muž voleti.“
GEN 29:33 Ponovo je zatrudnela i rodila sina. Tada je rekla: „Gospod je čuo da sam nevoljena, pa mi je dao i ovog sina.“ Zato mu je dala ime „Simeun“.
GEN 29:34 Lija je zatrudnela i treći put i rodila sina. Rekla je tada: „Sad će mi se moj muž prikloniti, jer sam mu rodila tri sina.“ Zato mu je dala ime „Levi“.
GEN 29:35 Ponovo je zatrudnela i rodila sina. Tom prilikom je rekla: „Sada ću slaviti Gospoda.“ Zato ga je nazvala „Juda“. Potom je prestala da rađa.
GEN 30:1 Kada je Rahilja videla da ne može da rađa Jakovu decu, postala je zavidna na svoju sestru. Rekla je Jakovu: „Daj mi decu! Ako nećeš, ja ću umreti!“
GEN 30:2 Jakov se naljutio na Rahilju i rekao joj: „Zar ja mogu zameniti Boga koji ti nije dao dece?“
GEN 30:3 Ona mu reče: „Evo, tu je moja sluškinja Vala. Lezi s njom, pa neka rodi na mojim kolenima, da tako i ja steknem potomstvo preko nje.“
GEN 30:4 [Rahilja] mu je dala svoju sluškinju Valu, pa je Jakov legao s njom.
GEN 30:5 Vala zatrudni i rodi Jakovu sina.
GEN 30:6 Tada je Rahilja rekla: „Bog je presudio u moju korist. Uslišio je moj glas i dao mi sina.“ Zato mu je dala ime „Dan“.
GEN 30:7 Rahiljina sluškinja, Vala, je ponovo zatrudnela i rodila Jakovu drugog sina.
GEN 30:8 Tada je rekla: „Silno sam se borila te sam nadvladala u borbi sa sestrom.“ Zato ga je nazvala „Neftalim“.
GEN 30:9 Kad je Lija videla da je prestala da rađa, uzela je svoju sluškinju Zelfu i dala je Jakovu za ženu.
GEN 30:10 Tako je i Zelfa, Lijina sluškinja, rodila Jakovu sina.
GEN 30:11 Tada je Lija rekla: „Došla nam je sreća!“ Zato mu je dala ime „Gad“.
GEN 30:12 Lijina sluškinja Zelfa je ponovo zatrudnela i rodila Jakovu drugog sina.
GEN 30:13 Lija je tada rekla: „Blago meni! Žene će me zvati blaženom.“ Zato mu je dala ime „Asir“.
GEN 30:14 Jednom, u vreme pšenične žetve, Ruvim je išao poljem i našao mandragore. Doneo ih je svojoj majci, Liji. Rahilja reče Liji: „Daj mi, molim te, malo od mandragora tvoga sina!“
GEN 30:15 A Lija joj odgovori: „Zar ti nije dosta što si mi uzela muža, nego hoćeš da uzmeš i mandragore moga sina?“ Rahilja odgovori: „U redu. Neka Jakov legne s tobom ove noći u zamenu za mandragore tvoga sina.“
GEN 30:16 Kad se Jakov vratio uveče iz polja, izađe mu Lija u susret i reče: „Spavaćeš sa mnom ove noći, jer sam te dobila u zamenu za mandragore moga sina.“ Tako je te noći Jakov spavao sa Lijom.
GEN 30:17 Bog je uslišio Liju, te je zatrudnela i rodila Jakovu petog sina.
GEN 30:18 Tada Lija reče: „Bog me je nagradio zato što sam ustupila svoju sluškinju svome mužu.“ Zato mu je dala ime „Isahar“.
GEN 30:19 Lija je ponovo zatrudnela i rodila Jakovu šestog sina.
GEN 30:20 Tada je rekla: „Bog me je darovao dragocenim darom; sada će me moj muž ceniti jer rodila sam mu šest sinova.“ Tome je dala ime „Zavulon“.
GEN 30:21 Potom je rodila i ćerku i dala joj ime „Dina“.
GEN 30:22 Tada se Bog setio Rahilje: Bog ju je uslišio i učinio da može da rađa.
GEN 30:23 Zatrudnela je i rodila sina. Tom prilikom je rekla: „Bog je uklonio moju sramotu.“
GEN 30:24 Dala mu je ime „Josif“, dodavši: „Neka mi Gospod doda još jednog sina.“
GEN 30:25 Nakon što je Rahilja rodila Josifa, Jakov reče Lavanu: „Pusti me da odem u svoje mesto u svojoj zemlji
GEN 30:26 Daj mi moje žene za koje sam radio kod tebe i moju decu, da mogu da odem. Ti dobro znaš kako sam radio za tebe.“
GEN 30:27 A Lavan mu reče: „Ako imaš i malo naklonosti za mene, ne idi! Po znamenjima sam shvatio da me je Gospod blagosiljao zbog tebe.
GEN 30:28 Daću ti platu koju sam odrediš.“
GEN 30:29 [Jakov] mu odgovori: „Ti dobro znaš kako sam ti služio i koliko je stoka uznapredovala pod mojom brigom.
GEN 30:30 Ono malo stoke što si imao pre mene se veoma uvećalo, i Gospod te je blagoslovio kud god sam pošao. Nije li sad vreme da se postaram i za svoju kuću?“
GEN 30:31 [Lavan] mu reče: „Koliko da ti platim?“ Jakov mu odgovori: „Nemoj da mi platiš ništa. Tvoja stada ću goniti na pašu i čuvati ih samo ako mi učiniš ovo:
GEN 30:32 Danas ću proći kroz sva tvoja stada i izdvojiti svaku ovcu crne boje i svaku šarenu i prugastu kozu. To će biti moja plata.
GEN 30:33 Kad ubuduće budeš svojim očima proveravao moju platu, moje poštenje će svedočiti za mene: ako se u mome stadu nađe ijedna koza koja nije šarena i prugasta, ili jagnje koje nije crno, neka se smatra kao ukradeno.“
GEN 30:34 „Neka bude kako si rekao“ – odgovori Lavan.
GEN 30:35 Ali tog istog dana Lavan izdvoji sve prugaste i šarene jarce, i sve prugaste i šarene koze – svaku koja je na sebi imala belo, kao i svu jagnjad crne boje, pa ih preda svojim sinovima.
GEN 30:36 Zatim se sa stadom udaljio na tri dana hoda od Jakova. Jakov je, pak, ostao da čuva ostatak njegovog stada.
GEN 30:37 Jakov je tada uzeo mlade prutove od topole, badema i platana; na njima je izrezao pruge tako što je ogulio koru i otkrio belinu.
GEN 30:38 Prutove koje je ogulio postavio je u korita ispred stoke koja je dolazila da pije vodu iz pojila. Stoka je dolazila da pije i tu bi se parila.
GEN 30:39 A pošto su se jarci i koze parili pred prućem, koze bi ojarile prugaste, riđaste i šarene jariće.
GEN 30:40 Jakov je još izdvojio jagnjad na stranu, dok je ostatak ovaca okrenuo prema prugastim i sasvim crnim ovcama u Lavanovom stadu. Tako je sticao sebi stada koja nije mešao s Lavanovim stadima.
GEN 30:41 Kad god bi se parila naprednija stoka, Jakov bi stavljao ono pruće u pojila, baš pred oči stoke kako bi se parila pred prućem.
GEN 30:42 Međutim, pred kržljavu stoku nije stavljao pruće. Tako je kržljavu dobijao Lavan a dobro razvijenu Jakov.
GEN 30:43 Čovek se tako veoma obogatio, stekao je mnogo stoke, slugu i sluškinja, kamila i magaraca.
GEN 31:1 Čuo je [Jakov] da Lavanovi sinovi govore: „Jakov je prisvojio sve što pripada našem ocu. Sve ovo bogatstvo je stekao od imovine našeg oca.“
GEN 31:2 Jakov je primetio i po Lavanovom licu da se ovaj prema njemu ne drži kao ranije.
GEN 31:3 Tada Gospod reče Jakovu: „Vrati se u zemlju svojih otaca, u svoj rodni kraj, i ja ću biti s tobom.“
GEN 31:4 Jakov je tada pozvao Rahilju i Liju u polje gde je bilo njegovo stado,
GEN 31:5 i rekao im: „Vidim po licu vašeg oca da se ne drži prema meni kao ranije. Ali sa mnom je bio Bog moga oca.
GEN 31:6 Vi i same znate da sam za vašeg oca radio svom svojom snagom.
GEN 31:7 Međutim, vaš otac me je varao i deset puta mi menjao platu. Ipak, Bog mu nije dopustio da mi nanese štetu.
GEN 31:8 Ako bi on rekao: ’Svako šareno grlo će ti biti plata’, onda bi celo stado mladilo šarenu mladunčad. A ako bi rekao: ’Svako prugasto grlo će ti biti plata’, onda bi stado mladilo prugastu mladunčad.
GEN 31:9 Tako je Bog uzimao stoku od vašeg oca i davao je meni.
GEN 31:10 Jednom, kad se stado parilo, u snu sam video da su jarci koji su se parili s kozama bili prugasti, mestimično beli i šareni.
GEN 31:11 Tada me je Anđeo Božiji pozvao u snu: ’Jakove!’ Ja se odazvah: ’Evo me!’
GEN 31:12 Anđeo mi reče: ’Podigni svoj pogled i uoči da su svi jarci koji se pare s kozama, prugasti, mestimično beli i šareni. Video sam, naime, sve što ti je Lavan učinio.
GEN 31:13 Ja sam Bog koji ti se objavio u Vetilju, gde si pomazao stub i gde si učinio zavet sa mnom. Zato se sad spremi i napusti ovu zemlju, pa se vrati u svoju rodnu zemlju.’“
GEN 31:14 Rahilja i Lija mu odgovore na to: „Zar mi još imamo ikakav deo nasledstva u domu našeg oca?
GEN 31:15 Nije li na nas gledao kao na tuđinke? Nas je prodao, a novac koji je za nas dobio je potrošio!
GEN 31:16 Sve to bogatstvo što ga je Bog uzeo od našeg oca pripada nama i našoj deci. Zato učini sve što ti je Bog rekao.“
GEN 31:17 Tada se Jakov spremi, te posadi svoju decu i svoje žene na kamile.
GEN 31:18 Zatim potera svu svoju stoku pred sobom, svu svoju imovinu koju je stekao, stoku koju je sabrao u Padan-Aramu, pa se zaputi k svome ocu, Isaku, u hanansku zemlju.
GEN 31:19 Kad je Lavan otišao da striže svoje ovce, Rahilja je ukrala kućne idole koji su pripadali njenom ocu.
GEN 31:20 Jakov je, pak, zavarao Lavana Aramejca time što nije dao da ovaj nasluti da će on pobeći.
GEN 31:21 Tako je Jakov pobegao sa svim što je bilo njegovo. Prešao je reku [Eufrat] i zaputio se prema galadskom gorju.
GEN 31:22 Trećeg dana su javili Lavanu da je Jakov pobegao.
GEN 31:23 Ovaj je tada poveo svoje rođake i krenuo u poteru za Jakovom sedam dana hoda. Stigao ga je kod brda Galad.
GEN 31:24 Ali Bog je došao k Aramejcu Lavanu noću, u snu i rekao mu: „Pazi da ne preduzimaš ništa protiv Jakova, ni dobro ni zlo.“
GEN 31:25 Lavan je, dakle, stigao Jakova. Jakov je postavio svoj šator na jednom brdu, a Lavan je sa svojim rođacima postavio svoj šator na brdu Galad.
GEN 31:26 Lavan reče Jakovu: „Šta si to uradio? Obmanuo si me i pobegao sa mojim ćerkama kao da su ratne zarobljenice.
GEN 31:27 Zašto si tajno pobegao i obmanuo me? Da si mi rekao da ideš ja bih te ispratio s veseljem i pesmom, uz bubnjeve i lire.
GEN 31:28 A nisi mi dao ni da izljubim svoju unučad i svoje ćerke. Zaista si ludo postupio.
GEN 31:29 U mojoj je moći da vam naudim. Ali Bog tvoga oca mi je prošle noći rekao: ’Pazi da ne preduzimaš ništa protiv Jakova, ni dobro, ni zlo.’
GEN 31:30 U redu, sad, otišao si jer si čeznuo za očinskim domom, ali zašto si ukrao moje bogove?“
GEN 31:31 Jakov odgovori Lavanu: „Bio sam se uplašio, jer sam mislio da ćeš oteti svoje ćerke od mene.
GEN 31:32 A ako kod koga nađeš svoje bogove, taj neće ostati na životu. Pokaži ovde pred našim rođacima šta ja to imam kod sebe što je tvoje, pa nosi!“ Jakov, naime, nije znao da je Rahilja ukrala idole.
GEN 31:33 Lavan je ušao u Jakovljev šator, pa u šator Lije, te u šator dveju sluškinja, ali tamo ništa nije našao. Onda je izašao iz Lijinog šatora i ušao u Rahiljin.
GEN 31:34 Rahilja je, pak, uzela idole i stavila ih u sedlo svoje kamile i sela na njih. Lavan je pretražio celi šator, ali idole nije našao.
GEN 31:35 A Rahilja je rekla svome ocu: „Neka se ne ljuti moj gospodar što ne mogu da ustanem pred njim; snašlo me je, naime, ono što običava u žena.“ Tako je Lavan tražio, ali nije mogao da nađe idole.
GEN 31:36 Tada je Jakov planuo i stao da se prepire s Lavanom: „Koje je to moje zlodelo i koja je moja krivica, te me tako proganjaš?
GEN 31:37 Evo, ispremetao si celo moje pokućstvo, pa kakav si predmet iz svoga doma pronašao? Stavi ga ovde, pred moju i tvoju rodbinu, pa nek oni presude između nas dvojice.
GEN 31:38 Za ovih dvadeset godina koliko sam bio s tobom, tvoje ovce i koze se nisu jalovile, niti sam jeo od ovnova iz tvoga stada.
GEN 31:39 Ono što bi divlja zver rastrgla, tebi nisam donosio, nego bih gubitak sam nadoknadio. To si zahtevao od mene bez obzira da li je grlo bilo ukradeno danju ili noću.
GEN 31:40 Danju me je satirala žega, a noću hladnoća. San se nije spuštao na moje oči.
GEN 31:41 Od ovih dvadeset godina koje sam proveo u tvojoj kući, četrnaest godina sam ti služio za tvoje dve ćerke, a šest godina za tvoje stado, iako si mi menjao platu deset puta.
GEN 31:42 Da sa mnom nije bio Bog moga oca, Bog Avrahamov i Strah Isakov, ti bi me otpustio praznih ruku. Ali Bog je video moju muku i trud mojih ruku, te je sinoć presudio.“
GEN 31:43 Lavan odgovori Jakovu: „Ćerke su moje ćerke, deca su moja deca, stado je moje stado i sve što vidiš je moje. A ipak, šta danas mogu da učinim ovim svojim ćerkama ili deci koju su rodile?
GEN 31:44 Stoga, hajde da ja i ti sklopimo savez, pa da to bude svedok između mene i tebe.“
GEN 31:45 Jakov je tada uzeo jedan kamen i uspravio ga kao stub.
GEN 31:46 Onda je rekao svojim rođacima: „Sakupite kamenje.“ Oni su uzeli kamenje i načinili od njega gomilu. Zatim su zajedno jeli kod te gomile.
GEN 31:47 Lavan ju je nazvao Jegar-Sahaduta, a Jakov je nazvao Galed.
GEN 31:48 Onda Lavan reče: „Neka ova gomila danas bude svedok između tebe i mene.“ Zato je nazvana Galed,
GEN 31:49 ali i Mispa, jer je Lavan rekao: „Neka Gospod motri na mene i na tebe kad ne budemo videli jedan drugoga.
GEN 31:50 Ako budeš zlostavljao moje ćerke, ili ako pored mojih ćerki uzmeš sebi druge žene, pa da i niko ne bude bio s nama, pazi: Gospod je svedok između mene i tebe.“
GEN 31:51 Lavan još reče Jakovu: „Evo, ovde je gomila a ovde je stub koji sam uspravio da bude međa između mene i tebe.
GEN 31:52 Svedok je ova gomila, a svedok je i ovaj stub, da ja neću prelaziti ovu gomilu da ti naudim, niti da ćeš ti prelaziti ovaj stub i ovu gomilu da meni naudiš.
GEN 31:53 Neka Bog Avrahamov i bog Nahorov, i bog njihovog oca, sude među nama.“ Jakov se tada zakleo Strahom svoga oca Isaka.
GEN 31:54 Zatim je Jakov prineo žrtvu na brdu i pozvao svoju rodbinu na obed. Nakon obeda su prenoćili na brdu.
GEN 31:55 U rano jutro Lavan ustane, izljubi svoje unuke i ćerke i blagoslovi ih. Zatim krene i vrati se u svoje mesto.
GEN 32:1 Jakov je išao svojim putem, kad mu u susret izađu Božiji anđeli.
GEN 32:2 Ugledavši ih, Jakov reče: „Ovo je Božiji tabor!“ Zato je to mesto nazvao Mahanajim.
GEN 32:3 Jakov je pred sobom poslao glasnike svome bratu Isavu u zemlju Sir, u edomsku pustaru.
GEN 32:4 Zapovedio im je: „Ovako recite mome gospodaru Isavu: ’Ovako kaže tvoj sluga Jakov: Živeo sam u tuđini kod Lavana i tamo sam se zadržao sve do sad.
GEN 32:5 Stekao sam volove, magarce, ovce, sluge i sluškinje. Šaljem ovu poruku mome gospodaru, ne bih li stekao tvoju naklonost.’“
GEN 32:6 Glasnici su se vratili k Jakovu i rekli mu: „Bili smo kod tvoga brata Isava, i evo, on ti dolazi u susret sa četiri stotine svojih ljudi.“
GEN 32:7 Jakov se na to prepadne i uznemiri. Zato je podelio na dva tabora ljude sa njim, a takođe i ovce, stoku i kamile,
GEN 32:8 misleći: „Ako Isav naiđe na jedan tabor i napadne ga, preostali tabor bi još mogao uteći.“
GEN 32:9 Jakov se tada pomolio: „O, Bože moga oca, Avrahama! O, Bože moga oca, Isaka! O, Gospode, koji si mi rekao: ’Vrati se u svoju zemlju, u svoje rodno mesto, i ja ću se pokazati dobrostivim prema tebi.’
GEN 32:10 Nedostojan sam sve tvoje milosti i sve tvoje vernosti što si iskazao svome sluzi. Jer, nekada sam samo sa štapom prešao preko ovog Jordana, a sad imam dva tabora.
GEN 32:11 Izbavi me, molim te, iz ruku moga brata, iz ruku Isavovih, jer se bojim da bi mogao da dođe i ubije i mene i majke s decom.
GEN 32:12 A ti si rekao: ’Svakako ću se pokazati dobrim prema tebi i učiniti da tvoga potomstva bude kao peska u moru, koji se od mnoštva ne da prebrojiti.’“
GEN 32:13 Tu noć je proveo tamo. Onda je od stoke što je imao sa sobom pripremio dar za svoga brata Isava:
GEN 32:14 dve stotine koza i dvadeset jaraca, dve stotine ovaca i dvadeset ovnova,
GEN 32:15 trideset kamila dojilica sa njihovim mladuncima, četrdeset krava i deset bikova, dvadeset magarica i deset magaraca.
GEN 32:16 Njih je predao svojim slugama, svako stado posebno, i rekao im: „Vi krenite preda mnom, ali držite rastojanje među stadima.“
GEN 32:17 Zatim je naredio prvome: „Kad sretneš moga brata Isava, i on te upita: ’Čiji si ti? Kuda ideš? Čija su ova stada pred tobom?’,
GEN 32:18 ti reci: ’Ona pripadaju tvome sluzi Jakovu; ovo je dar koji šalje svome gospodaru Isavu. On, evo, dolazi za nama.’“
GEN 32:19 Takav je nalog izdao i drugom i trećem, kao i svim ostalima koji su išli za stadima, rekavši: „To ćete reći Isavu kad ga sretnete.
GEN 32:20 Takođe recite: ’Evo, tvoj sluga Jakov takođe ide za nama.’“ Mislio je, naime: „Umilostiviću prvo Isava darom koji ide preda mnom, a onda ću se suočiti s njim. Možda će mi tada oprostiti.“
GEN 32:21 Tako je dar otišao pred njim, dok je on sam prenoćio u taboru.
GEN 32:22 Te noći Jakov ustane, uzme svoje dve žene i svoje dve sluškinje i svoje jedanaestoro dece, pa pređe Javok preko gaza.
GEN 32:23 Nakon što ih je prebacio preko gaza, prebacio je i svu svoju imovinu.
GEN 32:24 Jakov je ostao sam, i tada se neki čovek rvao s njim sve do u osvit zore.
GEN 32:25 Kad je video da ne može da savlada Jakova, uganuo mu je zglob pri kuku, tako da se Jakovu iščašio kuk dok se rvao s njim.
GEN 32:26 Tada čovek reče: „Pusti me, jer sviće zora!“ „Neću te pustiti dok me ne blagosloviš!“ – odvrati [Jakov].
GEN 32:27 Čovek ga upita: „Kako ti je ime?“ „Jakov“ – odgovori.
GEN 32:28 Onda čovek reče: „Više se nećeš zvati Jakov, nego ’Izrailj’, jer si se borio i sa Bogom i sa ljudima, ali si nadvladao.“
GEN 32:29 Zatim je Jakov zapitao: „Reci mi, molim te, svoje ime.“ „Zašto me pitaš za moje ime?“ – odgovorio je. Tu ga je zatim blagoslovio.
GEN 32:30 Jakov je to mesto nazvao „Fanuil“, jer je rekao: „Video sam Boga licem u lice, ali sam ostao živ.“
GEN 32:31 Sunce je granulo dok je Jakov prolazio Fanuil. Hramao je zbog svoga kuka.
GEN 32:32 Zato Izrailjci sve do danas ne jedu tetivu nad kukom iznad bedrenog zgloba, zato što je Jakovljev bedreni zglob bio iščašen u tetivi.
GEN 33:1 Jakov je podigao pogled i ugledao Isava kako dolazi i četiri stotine ljudi sa njim. Tada je podelio decu između Lije, Rahilje i dve sluškinje.
GEN 33:2 Sluškinje i njihovu decu je postavio na čelo, Liju i njenu decu iza njih, a Rahilju i Josifa na začelje.
GEN 33:3 A on sam je pošao napred i poklonio se sedam puta do zemlje dok se nije približio svome bratu.
GEN 33:4 Ali Isav mu potrči u susret, zagrli ga, padne mu oko vrata i zaplače.
GEN 33:5 [Isav] je onda podigao pogled i ugledao žene i decu. „Ko su ti ovi?“ – upitao je. „Deca koju je Bog milostivo podario tvome sluzi“ – odgovori Jakov.
GEN 33:6 Tada su pristupile sluškinje sa svojom decom i duboko se poklonile.
GEN 33:7 Zatim je pristupila i Lija sa svojom decom, te su se duboko poklonili. Na kraju su pristupili Josif i Rahilja, pa su se i oni duboko poklonili.
GEN 33:8 [Isav] je upitao: „Šta si naumio sa ovom povorkom koju sam sreo?“ [Jakov] odgovori: „Da steknem naklonost svoga gospodara.“
GEN 33:9 Isav reče: „Ja imam dovoljno, brate moj. Zadrži svoje za sebe.“
GEN 33:10 „Nemoj, molim te – reče mu na to Jakov. Ako sam stekao tvoju naklonost, primi ovaj dar od mene. Jer, kad sam video tvoje lice, to je kao da sam video lice Božije, tako si me blagonaklono primio.
GEN 33:11 Stoga primi, molim te, dar koji sam ti doneo, jer Bog mi je bio naklonjen, pa imam svega.“ [Jakov] ga je toliko saletao da je [Isav] prihvatio.
GEN 33:12 „Krenimo na put – reče Isav – i ja ću putovati s tobom.“
GEN 33:13 [Jakov] odgovori: „Moj gospodar zna da su deca nejaka, a i da moram da se brinem o ovcama i kravama koje doje. Budem li ih prebrzo terao samo jedan dan, sve stado će uginuti.
GEN 33:14 Zato neka moj gospodar krene ispred svoga sluge, a ja ću ići polako, uz korak sa stokom i uz korak sa decom, dok ne dođem k svome gospodaru u Sir.“
GEN 33:15 Isav reče: „Daj makar da ti ostavim nekoliko svojih ljudi.“ [Jakov] odgovori: „Čemu? Neka steknem ja samo tvoju naklonost.“
GEN 33:16 Tako je Isav tog dana otišao svojim putem u Sir.
GEN 33:17 Jakov, međutim, ode u Sokot, gde je sagradio sebi kuću, i štale za stada. Zato je to mesto nazvano Sokot.
GEN 33:18 Došavši iz Padan-Arama, Jakov je mirno prispeo u grad Sihem koji se nalazi u Hananu. Utaborio se pred gradom.
GEN 33:19 Od sinova Emora, oca Sihemova, je za stotinu kesita kupio komad zemlje, gde je postavio svoj šator.
GEN 33:20 Tu je podigao žrtvenik i nazvao ga „Bog je Bog Izrailjev“.
GEN 34:1 Jednom je Dina, koju je Lija rodila Jakovu, izašla da poseti žene te zemlje.
GEN 34:2 Ali kad ju je video Evejac Sihem, sin Emora, kneza te oblasti, on je zgrabi, legne s njom i obeščasti je.
GEN 34:3 No, bio je toliko privučen Dinom, Jakovljevom ćerkom, da se zaljubio u nju. Zato je nastojao da pridobije devojčino srce.
GEN 34:4 Sihem je svom ocu Emoru rekao: „Uzmi mi ovu devojku za ženu.“
GEN 34:5 Jakov je čuo da je njegova ćerka Dina bila obeščašćena dok su njegovi sinovi bili u polju sa stadom. Ipak, ništa nije preduzimao dok se oni ne vrate.
GEN 34:6 U međuvremenu, Emor, Sihemov otac, dođe k Jakovu da porazgovara s njim.
GEN 34:7 Uto se vrate Jakovljevi sinovi iz polja. Kad su čuli šta se dogodilo ljudi su bili žalosni i veoma ljuti, jer je Sihem počinio sramotu protiv Izrailja legavši s Jakovljevom ćerkom. Tako se šta nije činilo.
GEN 34:8 Emor im tada reče: „Moj se sin svom dušom zaljubio u vašu ćerku. Dajte mu je, molim vas, za ženu.
GEN 34:9 Hajde da se orodimo: vi nama dajte svoje ćerke, a uzimajte sebi naše ćerke.
GEN 34:10 Nastanite se među nama; zemlja je otvorena za vas. Živite, trgujte i stičite dobra u njoj.“
GEN 34:11 Potom se Sihem obrati njenom ocu i njenoj braći: „Daću sve što zatražite, samo da zadobijem vašu naklonost.
GEN 34:12 Odredite miraz za nju i svadbeni dar. Daću koliko god zatražite, samo mi dajte devojku za ženu.“
GEN 34:13 Pošto je njihova sestra Dina bila obeščašćena, Jakovljevi sinovi odgovore Sihemu i njegovom ocu, Emoru, s prevarom na umu:
GEN 34:14 „Takvu stvar ne možemo učiniti. Za nas bi, naime, bila sramota dati našu sestru neobrezanome.
GEN 34:15 Pristaćemo na to samo ako postanete kao mi, to jest, ako se svaki muškarac među vama obreže.
GEN 34:16 Onda ćemo vam davati naše ćerke, i uzimati vaše ćerke sebi, te se nastaniti među vama i postati jedan narod.
GEN 34:17 A ako nas ne poslušate i ne obrežete se, mi ćemo uzeti našu sestru i otići.“
GEN 34:18 Emoru i njegovom sinu Sihemu se ovaj zahtev učinio povoljnim.
GEN 34:19 Mladić, koji je bio najuvaženiji čovek u domu svoga oca, nije oklevao da ispuni ovaj zahtev, jer je voleo Jakovljevu ćerku.
GEN 34:20 Emor i Sihem odu pred kapiju svoga grada i obrate se svojim sugrađanima:
GEN 34:21 „Ovi ljudi su prijateljski raspoloženi prema nama. Zato neka se nasele u zemlji, i neka trguju u njoj. Zemlja je dovoljno velika i za njih. Mi ćemo moći da uzimamo njihove ćerke za žene, a mi ćemo im davati svoje.
GEN 34:22 Međutim, ljudi će pristati da se nasele među nama i postanu s nama jedan narod samo ako se svaki muškarac među nama obreže kao što su oni obrezani.
GEN 34:23 Neće li tako njihova stada, njihova imovina i sva njihova stoka postati naši? Dajmo im naš pristanak, pa će se naseliti među nama.“
GEN 34:24 Svi koji su izašli pred gradsku kapiju su poslušali Emora i njegovog sina Sihema, te su svi muškarci koji su došli pred gradsku kapiju bili obrezani.
GEN 34:25 Ali trećeg dana, dok su oni bili u bolovima, dva Jakovljeva sina, Simeun i Levi, Dinina braća, uzmu svoje mačeve i nesmetano dođu u grad, te pobiju sve muškarce.
GEN 34:26 Poseku mačem i Emora i njegovog sina Sihema, odvedu Dinu iz Sihemove kuće, pa odu.
GEN 34:27 Ostali sinovi Jakovljevi dođu, pa opljačkaju grad gde je njihova sestra bila obeščašćena.
GEN 34:28 Uzeli su i njihovu sitnu i krupnu stoku, magarce i sve što je bilo u gradu i na poljima,
GEN 34:29 kao i sve što je bilo od vrednosti. Decu i žene su odveli u ropstvo, a sve što je bilo u kućama su opljačkali.
GEN 34:30 Tada Jakov reče Simeunu i Leviju: „Uvalili ste me u neprilike učinivši me mrskim stanovnicima zemlje, Hanancima i Ferežanima. Ja imam tek šaku ljudi; ako se oni udruže protiv mene i napadnu me, istrebiće i mene i moj dom.“
GEN 34:31 Oni odgovoriše: „Zar da s našom sestrom postupaju kao sa bludnicom?“
GEN 35:1 Bog reče Jakovu: „Ustani i idi gore u Vetilj i nastani se tamo. Onde podigni žrtvenik Bogu koji ti se ukazao kad si bežao od svoga brata Isava.“
GEN 35:2 Jakov reče svojoj porodici i svima koji su bili s njim: „Odbacite strane bogove iz vaše sredine, očistite se i presvucite odeću.
GEN 35:3 Ustanimo i pođimo gore u Vetilj. Tamo ću podići žrtvenik Bogu koji me je uslišio kad sam bio u nevolji i koji je bio sa mnom kad sam pošao na put.“
GEN 35:4 Tada su oni predali Jakovu sve strane bogove koje su imali i naušnice što su im bile na ušima, pa ih Jakov zakopa pod hrast kod Sihema.
GEN 35:5 Kad su krenuli na put, Božiji strah je obuzeo okolne gradove, te niko nije krenuo u poteru za Jakovljevim sinovima.
GEN 35:6 Tada je Jakov došao u Luz, to jest Vetilj, u hananskoj zemlji, i sav narod što je bio s njim.
GEN 35:7 Onde je podigao žrtvenik i nazvao to mesto „El-Vetilj“, jer mu se tamo objavio Bog kad je bežao od svog brata.
GEN 35:8 Tu je umrla Devora, Revekina dojilja. Sahranili su je niže Vetilja, pod hrastom, koji se otada zove „Tužni Hrast“.
GEN 35:9 Bog se ponovo objavio Jakovu kad se vratio iz Padan-Arama, i blagoslovio ga.
GEN 35:10 Bog mu reče: „Tvoje ime je Jakov, ali se nećeš više zvati Jakov, nego će ti ime biti ’Izrailj’.“ Tako ga je nazvao Izrailj.
GEN 35:11 Još mu reče Bog: „Ja sam Bog Svemoćni. Budi rodan i množi se. Od tebe će nastati narod i zbor naroda, i od tebe će carevi proisteći.
GEN 35:12 Zemlju koju sam dao Avrahamu i Isaku, predaću tebi i tvome potomstvu posle tebe.“
GEN 35:13 Bog se onda uzneo od Jakova, s mesta gde mu je govorio.
GEN 35:14 Na mestu gde mu je Bog govorio, Jakov je uspravio stub od kamena, pa je na njega izlio žrtvu izlivnicu i prelio ga uljem.
GEN 35:15 Mesto na kome mu je Bog govorio je nazvao Vetilj.
GEN 35:16 Zatim su napustili Vetilj. Još je bio ostao deo puta do Efrate, kad Rahilja poče da se porađa. Snašli su je jaki trudovi.
GEN 35:17 Kako je porođaj bio težak, babica joj reče: „Ne boj se, jer i ovo ti je sin.“
GEN 35:18 Na samrti, dok je izdisala, dala mu je ime Venoni, ali ga je otac nazvao „Venijamin“.
GEN 35:19 Kad je Rahilja umrla, sahranili su je na putu za Efratu, to jest, Vitlejem.
GEN 35:20 Jakov je na Rahiljinom grobu postavio stub, koji sve do danas stoji na njenom grobu.
GEN 35:21 Izrailj je nastavio putovanje. Svoj šator je postavio s druge strane Migdal-Edera.
GEN 35:22 Dok je Izrailj boravio u toj zemlji, Ruvim ode i legne s Valom, inočom svoga oca. Izrailj dozna za to. Jakovljevih sinova je bilo dvanaest:
GEN 35:23 Lijini sinovi su: Jakovljev prvenac Ruvim, Simeun, Levi, Juda, Isahar i Zavulon.
GEN 35:24 Rahiljini sinovi su: Josif i Venijamin.
GEN 35:25 Sinovi Vale, Rahiljine sluškinje su: Dan i Neftalim.
GEN 35:26 Sinovi Zelfe, Lijine sluškinje su: Gad i Asir. To su Jakovljevi sinovi koji su mu se rodili u Padan-Aramu.
GEN 35:27 Jakov ode k svome ocu Isaku u Mamriju, u Kirijat-Arvu, to jest Hevron, gde su nekad Avraham, a potom i Isak živeli kao stranci.
GEN 35:28 Isak je živeo stotinu osamdeset godina.
GEN 35:29 Onda je izdahnuo i umro, te se pridružio svojim precima, star i sit života. Sahranili su ga Isav i Jakov, njegovi sinovi.
GEN 36:1 Ovo je rodoslov Isava, to jest Edoma.
GEN 36:2 Isav je uzeo sebi za žene dve hananske devojke: Adu, ćerku Elona Hetita, i Olivemu, ćerku Ane, unuku Sevegona Evejca,
GEN 36:3 i Vasematu, ćerku Ismailovu, Navajotovu sestru.
GEN 36:4 Ada je Isavu rodila Elifasa, a Vasemata mu je rodila Raguila.
GEN 36:5 Olivema je rodila Jeusa, Jegloma i Koreja. To su Isavovi sinovi koji su mu se rodili u Hananu.
GEN 36:6 Isav je uzeo svoje žene, svoje sinove, svoje ćerke, i sve svoje ljude iz svoga doma, svoju stoku – sitnu i krupnu, i svu svoju imovinu koju je stekao u Hananu, te se odvojio od svoga brata Jakova.
GEN 36:7 Naime, njihova imovina je bila isuviše velika da bi mogli da žive zajedno; zemlja u kojoj su živeli nije ih više mogla izdržavati zbog njihove stoke.
GEN 36:8 Zato se Isav, to jest Edom, nastanio u brdskoj oblasti Sira.
GEN 36:9 A ovo je rodoslov Isava, praoca Edomaca, u brdskoj oblasti Sira.
GEN 36:10 Ovo su imena Isavovih sinova: Elifas, sin Isavove žene Ade, Raguilo, sin Isavove žene Vasemate.
GEN 36:11 Elifasovi sinovi su bili: Teman, Omar, Sofar, Gotom i Kenez.
GEN 36:12 Tamna, inoča Isavovog sina Elifasa, je rodila Elifasu Amalika. To su potomci Isavove žene Ade.
GEN 36:13 Ovo su sinovi Raguilovi: Nahat, Zara, Šama i Moze. To su potomci Isavove žene Vasemate.
GEN 36:14 Ovo su sinovi Isavove žene Oliveme, ćerke Anine, unuke Sevegonove. Ona je rodila Isavu Jeusa, Jegloma i Koreja.
GEN 36:15 Ovo su knezovi nad Isavovim potomcima. Sinovi Isavovog prvenca Elifasa su knezovi: Teman, Omar, Sofar, Kenez,
GEN 36:16 Korej, Gotom i Amalik. Ovi knezovi su Elifasovi sinovi u Edomu, i potomci Isavove žene Ade.
GEN 36:17 Ovo su potomci Isavovog sina Raguila. Knezovi: Nahat, Zara, Šama i Moze. Ovi knezovi su sinovi Raguilovi u edomskoj zemlji, a unuci Isavove žene Vasemate.
GEN 36:18 Ovo su sinovi Isavove žene Oliveme. Knezovi: Jeus, Jeglom i Korej. To su potomci Isavove žene Oliveme, Anine ćerke.
GEN 36:19 To su sinovi Isavovi, i to su knezovi u Edomu.
GEN 36:20 Ovo su sinovi Sira Horijca, stanovnika one zemlje: Lotan, Soval, Sevegon, Ana,
GEN 36:21 Dison, Asar i Disan. Ovi Sirovi sinovi su knezovi Horijaca u edomskoj zemlji.
GEN 36:22 Ovo su Lotanovi sinovi: sinovi Horije i Eman. Lotanova sestra je bila Tamna.
GEN 36:23 Ovo su Sovalovi sinovi: Golam, Manahat, Eval, Šefo i Onam.
GEN 36:24 Ovo su Sevegonovi sinovi: Aja i Ana. Ana je onaj što je našao izvore vruće vode u pustari, dok je napasao magarce svoga oca Sevegona.
GEN 36:25 Anina deca su: Dison i Anina ćerka Olivema.
GEN 36:26 Disanovi sinovi su: Amada, Asvan, Itran i Haran.
GEN 36:27 Ovo su Asarovi sinovi: Valan, Zavan i Akan.
GEN 36:28 Ovo su Disanovi sinovi: Uz i Aran.
GEN 36:29 Ovo su knezovi Horijski: Lotan, Soval, Sevegon, Ana,
GEN 36:30 Dison, Asar i Rison. To su knezovi horijski po njihovim klanovima u zemlji Sir.
GEN 36:31 A ovo su carevi koji su vladali u zemlji Edom, pre nego što je i jedan car zavladao nad izrailjskim narodom.
GEN 36:32 Nad Edomom je vladao Valak, Veorov sin, čiji grad se zvao Denava.
GEN 36:33 Kad je Valak umro, na njegovo mesto se zacario Jovav, sin Zarin iz Vosore.
GEN 36:34 Kad je Jovav umro, na njegovo mesto se zacario Asom iz zemlje Temanaca.
GEN 36:35 Kad je Asom umro, na njegovo mesto se zacario Adad, Varadov sin, koji je potukao Madijance na moavskom polju. Njegov grad se zvao Avit.
GEN 36:36 Kad je Adad umro, na njegovo mesto se zacario Samala iz Masreke.
GEN 36:37 Kad je Samala umro, na njegovo mesto se zacario Saul iz Rovota na Reci.
GEN 36:38 Kad je Saul umro, na njegovo mesto se zacario Valenon, sin Ahvorov.
GEN 36:39 Kad je Valenon, sin Ahvorov umro, na njegovo mesto se zacario Adar. Njegov grad se zvao Pau. Njegovoj ženi je bilo ime Metaveila, koja je bila ćerka Matraide, ćerke Mezahavove.
GEN 36:40 Ovo su imena Isavovih knezova prema njihovim porodicama i naseobinama: Tamna, Gola, Jetet,
GEN 36:41 Olivema, Ila, Finon,
GEN 36:42 Kenez, Teman, Mivsar,
GEN 36:43 Magedilo i Iram. To su bili edomski knezovi prema svojim naseobinama u zemlji koju su zaposeli. To je Isav, praotac Edomaca.
GEN 37:1 Jakov je živeo u zemlji gde je njegov otac živeo kao stranac – u zemlji hananskoj.
GEN 37:2 Ovo je izveštaj o Jakovljevoj porodici. Josif, mladić od sedamnaest godina, je čuvao stada svoga oca sa sinovima Vale i Zelfe, koje su bile žene njegovog oca. Josif je njihovom ocu podnosio loše izveštaje o njima.
GEN 37:3 Izrailj je Josifa voleo više od svih svojih sinova, jer mu se ovaj rodio pod starost. Zato mu je napravio dugačku odoru s rukavima.
GEN 37:4 Njegova braća su primetila da ga njihov otac više voli nego li ijednog od njih, pa su ga toliko zamrzeli da nisu mogli ni da ga pozdrave.
GEN 37:5 Jednom je Josif usnio san i ispričao ga svojoj braći, zbog čega su ga oni još više zamrzeli.
GEN 37:6 „Poslušajte, molim vas – rekao je Josif – san koji sam usnio.
GEN 37:7 Vezujemo mi žito u snoplje nasred polja, kad se najednom moj snop digne i uspravi. Uto se vaši snopovi okupe oko moga snopa i duboko mu se poklone.“
GEN 37:8 Njegova braća mu rekoše: „Da ne misliš da se zacariš nad nama? Da nećeš, možda, da vladaš nad nama?“ Zbog njegovih snova i zbog njegovih reči su ga još više zamrzeli.
GEN 37:9 Josif je usnio još jedan san i ispričao ga svojoj braći: „Evo, usnio sam još jedan san. Sunce, mesec i jedanaest zvezda duboko su mi se poklonili.“
GEN 37:10 Ali, kad je ispričao san svome ocu i svojoj braći, njegov ga otac ukori: „Šta znači taj san koji si usnio? Zar ćemo doći ja, tvoja majka i tvoja braća i do zemlje ti se klanjati?“
GEN 37:11 Njegova braća su mu zavidela, ali je njegov otac držao celu stvar na umu.
GEN 37:12 Jednom Josifova braća odu da čuvaju ovce svoga oca kod Sihema.
GEN 37:13 Izrailj reče Josifu: „Ne čuvaju li tvoja braća ovce kod Sihema? Hajde da te pošaljem k njima!“ „Dobro“ – odgovori Josif.
GEN 37:14 [Otac] mu onda reče: „Idi i vidi je li sve u redu s tvojom braćom i ovcama, pa mi javi.“ Tako ga je poslao iz hevronske doline. Josif je stigao u Sihem.
GEN 37:15 Neki čovek ga nađe kako luta po poljima, pa ga upita: „Šta tražiš?“
GEN 37:16 Josif odgovori: „Tražim svoju braću. Reci mi, molim te, gde čuvaju stado.“
GEN 37:17 Čovek mu odgovori: „Otišli su odavde. Čuo sam, naime, da su rekli: ’Hajdemo u Dotan!’“ Josif krene za svojom braćom i nađe ih kod Dotana.
GEN 37:18 Ugledali su ga iz daljine. No, pre nego što im se približio, oni se dogovore da ga ubiju.
GEN 37:19 Rekli su jedan drugome: „Evo, stiže onaj sanjar.
GEN 37:20 Hajde sad da ga ubijemo i da ga bacimo u neku jamu! Reći ćemo da ga je proždrla divlja zver. Onda ćemo videti šta će biti od njegovih snova.“
GEN 37:21 Kad je to čuo Ruvim, gledao je da ga izbavi iz njihovih ruku, rekavši: „Nemojmo mu oduzimati život!
GEN 37:22 Ne prolivajmo njegovu krv – nastavio je – bacite ga u ovu jamu tu u pustinji, ali ne dižite ruku na njega!“ Hteo je da ga tako izbavi iz njihovih ruku i da ga vrati njegovom ocu.
GEN 37:23 Kad je Josif stigao k njima, oni svuku njegovu odoru, onu ukrašenu odoru koja je bila na njemu,
GEN 37:24 pa ga zgrabe i bace u jamu. Jama je bila prazna; nije bilo vode u njoj.
GEN 37:25 Zatim su seli da jedu. Uto podignu pogled i ugledaju karavan Ismailjaca kako dolaze iz Galada. Njihove kamile su nosile mirišljavu smolu, melem, i smirnu. Išli su u Egipat.
GEN 37:26 Tada Juda reče: „Kakvu ćemo korist imati ako ubijemo našeg brata i prikrijemo njegovo ubistvo?
GEN 37:27 Hajde da ga prodamo Ismailjcima! Tako nećemo podići ruke na njega, jer on je, ipak, naš brat, naša krv.“ Njegova braća ga poslušaše.
GEN 37:28 I kad su tu prolazili neki Madijanski trgovci, oni izvuku i podignu Josifa iz jame i prodaju ga Ismailjcima za dvadeset srebrnjaka, koji ga potom odvedu u Egipat.
GEN 37:29 Kad se Ruvim vratio, video je da nema Josifa u jami. Tada je razdro svoju odeću.
GEN 37:30 Zatim se vratio svojoj braći i rekao: „Dečaka nema! Šta ću sad i kuda ću?“
GEN 37:31 No, oni uzmu Josifovu odoru, zakolju jedno jare i umoče odoru u krv.
GEN 37:32 Zatim uzmu ukrašenu odoru i donesu je svome ocu. Rekli su mu: „Našli smo ovo. Pogledaj da li je ovo odora tvoga sina ili nije.“
GEN 37:33 Jakov je prepoznao odoru, pa je rekao: „To je odora moga sina! Proždrla ga je divlja zver! Nema sumnje, Josif je rastrgnut na komade!“
GEN 37:34 Jakov je tada razdrao svoju odeću, stavio kostret oko struka, te je dugo vremena oplakivao svoga sina.
GEN 37:35 Svi njegovi sinovi i sve njegove ćerke su se trudili da ga uteše, ali je on odbijao da ga uteše. Govorio je: „Ne! U žalosti ću sići k svome sinu u Svet mrtvih.“ Tako je njegov otac naricao za njim.
GEN 37:36 A Madijanci prodaju Josifa u Egipat Petefriju, dvoraninu faraonovom, zapovedniku njegove telesne straže.
GEN 38:1 U to vreme se Juda odselio od svoje braće i nastanio kod Odolamejca po imenu Hira.
GEN 38:2 Tu je Juda zapazio ćerku nekog Hananca koji se zvao Šua, pa ju je uzeo za ženu i legao s njom.
GEN 38:3 Ona je zatrudnela i rodila sina, kome je [Juda] dao ime Ir.
GEN 38:4 Ponovo je zatrudnela i rodila sina, kome je dala ime Avnan.
GEN 38:5 Još jednom je rodila sina i dala mu ime Silom. Juda je bio u Hezivu kada ga je rodila.
GEN 38:6 Juda je oženio svoga prvenca Ira devojkom po imenu Tamara.
GEN 38:7 Ali Ir je učinio zlo pred Gospodom, te ga je Gospod pogubio.
GEN 38:8 Tada Juda reče Avnanu: „Lezi s ženom svoga brata i izvrši prema njoj deversku dužnost i podigni potomstvo svome bratu.“
GEN 38:9 Znajući da se potomstvo neće računati kao njegovo, Avnan je ispuštao seme na zemlju kad god bi legao sa ženom svoga brata, da ne bi dao potomstvo svome bratu.
GEN 38:10 To što je učinio bilo je zlo pred Gospodom i zato je Gospod i njega pogubio.
GEN 38:11 Juda reče svojoj snahi Tamari: „Ostani kao udovica u domu svoga oca dok ne odraste moj sin Silom.“ Mislio je, naime: „Samo da ne umre i on kao njegova braća.“ Zato je Tamara otišla da živi u domu svoga oca.
GEN 38:12 Nakon mnogo vremena umre Judina žena, ćerka Šuina. Kad su prošli dani žalosti, Juda ode gore u Timnu da striže ovce sa svojim prijateljem Odolamejcem Hirom.
GEN 38:13 Tamari jave: „Eno ti svekar ode u Timnu da striže ovce.“
GEN 38:14 Tada Tamara skine udovičko ruho, pokrije lice koprenom i umota se, te sedne na ulazu u Enajim što je na putu za Timnu. Videla je, naime, da je Silom odrastao, ali da mu je nisu dali za ženu.
GEN 38:15 Kad ju je Juda ugledao, pomislio je da je bludnica, jer je bila pokrila lice.
GEN 38:16 Svrati on k njoj s puta i reče: „Daj da legnem s tobom.“ Nije znao, naime, da mu je to snaha. Ona mu reče: „Šta ćeš mi dati ako legneš sa mnom?“
GEN 38:17 „Poslaću ti jedno jare iz stada“ – odgovori Juda. Ona mu reče: „Može, ako ostaviš zalog dok ga ne pošalješ.“
GEN 38:18 „Kakav zalog da ti ostavim?“ – upita on. Ona reče: „Tvoj pečat, vrpcu i štap što ti je u ruci.“ Dao joj je i jedno i drugo. Potom legne s njom i ona zatrudni.
GEN 38:19 Onda je ustala i vratila se; skinula je koprenu s lica i ponovo obukla svoje udovičko ruho.
GEN 38:20 Juda pošalje jare preko svog prijatelja Odolamejca da otkupi zalog od one žene. No, ovaj je nije našao.
GEN 38:21 Pitao je ljude iz tog mesta: „Gde je hramska bludnica što je bila tu kod puta za Enajim?“ „Ovde nije bilo hramske bludnice“ – rekoše mu.
GEN 38:22 Odolamejac se vrati k Judi i reče: „Nisam je našao. Šta više, ljudi tog mesta su mi rekli da tamo nije bilo hramske bludnice.“
GEN 38:23 Juda reče: „Da se ne obrukamo, nek ona zadrži to što ima. Eto, ja sam joj poslao jare, ali je ti nisi našao.“
GEN 38:24 Oko tri meseca kasnije, jave Judi: „Tvoja snaha Tamara se odala bludničenju, pa je čak i zatrudnela u bludničenju.“ „Izvedite je – naredi Juda – pa neka se spali!“
GEN 38:25 Dok su je izvodili, ona poruči svome svekru: „Ovo pripada čoveku s kojim sam zatrudnela. Pogledaj, molim te, da li prepoznaješ čiji je ovaj pečatnjak na vrpci i ovaj štap.“
GEN 38:26 Juda ih prepozna, pa reče: „Ona je pravednija nego ja, koji je nisam dao svome sinu Silomu.“ I više joj nije pristupao.
GEN 38:27 Kad je došlo vreme da rodi, ispostavi se da nosi blizance.
GEN 38:28 Dok se porađala, jedan od njih isturi ruku. Babica uzme njegovu ruku i priveže mu crveni konac oko ruke, rekavši: „Ovaj je izašao prvi.“
GEN 38:29 Ali baš tada on uvuče ruku, pa izađe njegov brat. Babica reče: „Kako li se samo probi?!“ Zato su mu dali ime „Fares“.
GEN 38:30 Potom je izašao njegov brat koji je na ruci imao crveni konac. Njega su nazvali „Zara“.
GEN 39:1 Josifa su doveli u Egipat, gde ga je od Ismailjaca, koji su ga tamo odveli, kupio Egipćanin Petefrije, faraonov dvoranin i zapovednik njegove telesne straže.
GEN 39:2 Ali Gospod je bio s Josifom, te mu je sve polazilo za rukom. Zato je živeo u domu svoga gospodara Egipćanina.
GEN 39:3 Njegov gospodar je video da je Gospod s Josifom i da mu Gospod daje uspeh u svemu što radi.
GEN 39:4 Tako je Josif zadobio njegovu naklonost, pa ga je postavio za upravitelja svoga doma i poverio mu svu svoju imovinu.
GEN 39:5 Od kako ga je postavio za nadglednika svoga doma i sve svoje imovine, Gospod je zbog Josifa blagoslovio Egipćaninov dom. Gospodnji blagoslov je bio nad svim što je [Petefrije] imao u kući i na polju.
GEN 39:6 Tako je sve što je imao prepustio Josifovoj brizi, tako da nije brinuo ni za šta, osim za hranu koju je jeo. A Josif je bio stasit i naočit mladić.
GEN 39:7 Posle nekog vremena, žena njegovog gospodara baci oko na Josifa, pa mu reče: „Lezi sa mnom!“
GEN 39:8 Ali on to odbi i reče ženi svoga gospodara: „Vidi, od kako sam ja ovde, moj se gospodar ne brine ni o čemu u kući, nego je sve prepustio meni.
GEN 39:9 On u ovoj kući nema više vlasti od mene; ništa mi nije uskratio osim tebe, jer si njegova žena. Pa kako bih mogao da učinim tako veliko zlo i zgrešim protiv Boga?“
GEN 39:10 Tako je nagovarala Josifa iz dana u dan, ali on nije pristajao ni da legne s njom ni da bude blizu nje.
GEN 39:11 Jednog dana [Josif] uđe u kuću da radi svoj posao. U kući nije bilo nikoga od slugu.
GEN 39:12 Ona tada zgrabi njegov ogrtač i reče mu: „Lezi sa mnom!“ No, Josif ostavi ogrtač u njenoj ruci, te pobegne izjurivši napolje.
GEN 39:13 Kad je videla da je ostavio ogrtač u njenoj ruci i da je izjurio iz kuće,
GEN 39:14 ona pozva sluge i reče im: „Gledajte! Jevrejina nam je doveo da nas ismeva. Došao je tu da legne sa mnom, ali sam ja počela da vičem iz sveg glasa.
GEN 39:15 Kad je čuo da sam povisila glas i počela da vičem, ostavio je svoj ogrtač kod mene i pobegao napolje.“
GEN 39:16 Njegov ogrtač je držala uz sebe dok se njegov gospodar nije vratio kući.
GEN 39:17 Onda je i njemu ispričala istu priču: „Onaj rob Jevrejin koga si nam doveo, došao je k meni da me ismeva.
GEN 39:18 Ali kad sam povisila glas i počela da vičem, on je ostavio svoj ogrtač kod mene i pobegao napolje.“
GEN 39:19 Kad je njegov gospodar čuo priču svoje žene, koja mu je rekla: „Eto, tako je sa mnom postupio tvoj rob“, razgnevio se.
GEN 39:20 Tada gospodar zgrabi Josifa i baci ga u tamnicu, tamo gde su bili zatvoreni carski zatvorenici. Josif je ostao u tamnici.
GEN 39:21 Ipak, Gospod je bio s njim i smilovao mu se, učinivši da Josif stekne naklonost upravitelja tamnice.
GEN 39:22 Upravitelj tamnice je poverio Josifu upravu nad svim zatvorenicima koji su bili u tamnici.
GEN 39:23 Upravitelj tamnice nije nadgledao ništa što je poverio Josifu, jer je s ovim bio Gospod koji mu je davao uspeh u svemu što bi preduzeo.
GEN 40:1 Posle izvesnog vremena, desilo se da su peharnik i pekar egipatskog cara zgrešili nešto protiv svoga gospodara, egipatskog cara.
GEN 40:2 Faraon se razljuti na svoja dva dvoranina, na glavnog peharnika i na glavnog pekara,
GEN 40:3 pa ih stavi u pritvor, u zgradu zapovednika telesne straže, u istu tamnicu gde je Josif bio zatvoren.
GEN 40:4 Zapovednik telesne straže je odredio Josifa da ih poslužuje. U pritvoru su proveli neko vreme.
GEN 40:5 Jedne noći obojica – peharnik i pekar egipatskog cara, koji su bili zatvoreni u tamnici – usnu san. Svaki čovek je usnio svoj san i svaki san je imao svoje značenje.
GEN 40:6 Kad je Josif ujutro došao k njima, primetio je da su loše volje.
GEN 40:7 Upitao je tu dvojicu dvoranina koji su bili s njim u pritvoru, u zgradi njegovog gospodara: „Zašto su vam lica smrknuta?“
GEN 40:8 Oni mu odgovore: „Usnuli smo snove, ali nema nikoga da nam ih protumači.“ Josif im na to reče: „Nije li Bog taj koji daje tumačenje snova? Hajde, ispričajte mi ih.“
GEN 40:9 Glavni peharnik ispriča svoj san Josifu: „U svome sam snu video čokot loze pred sobom.
GEN 40:10 Na čokotu su bile tri mladice. Tek što je na njima poteralo lišće, mladice se rascvetaju i na njihovim grozdovima dozru zrna.
GEN 40:11 Ja sam, pak, u ruci držao faraonov pehar. Onda sam uzeo ono grožđe, iscedio ga u faraonov pehar, i stavio pehar u faraonovu ruku.“
GEN 40:12 Josif mu reče: „Ovo je značenje sna: tri mladice su tri dana.
GEN 40:13 Za tri dana će ti faraon podići glavu i vratiće te u tvoju službu, pa ćeš opet stavljati pehar u faraonovu ruku kao kad si bio njegov peharnik.
GEN 40:14 Seti me se kad ti krene na dobro; budi, molim te, tako ljubazan da me spomeneš faraonu i izvučeš me iz ove tamnice.
GEN 40:15 Ja sam, u stvari, silom bio odveden iz zemlje Jevreja, a ni ovde nisam učinio ništa za šta bi me strpali u ovu tamnicu.“
GEN 40:16 Kad je glavni pekar video da je Josif dobro protumačio san, rekao je Josifu: „I ja sam usnio san: na glavi mi je bilo tri košare belog peciva.
GEN 40:17 U gornjoj košari je bilo svakojakog peciva za faraona, ali su ga ptice jele iz košare na mojoj glavi.“
GEN 40:18 Josif mu odgovori: „Ovo je tumačenje sna: tri košare su tri dana.
GEN 40:19 Nakon tri dana faraon će ti odrubiti glavu; obesiće te na drvo, pa će ptice jesti meso s tebe.“
GEN 40:20 Tako se i desi; trećega dana je bio faraonov rođendan, i on priredi gozbu za sve njegove dvorane. Glavnog peharnika i glavnog pekara je doveo iz tamnice pred svoje dvorane.
GEN 40:21 Glavnog peharnika je vratio u njegovu peharničku službu, te je ponovo stavljao pehar u faraonovu ruku,
GEN 40:22 a glavnog pekara je obesio – po tumačenju koje im je dao Josif.
GEN 40:23 Međutim, glavni peharnik se nije setio Josifa. Zaboravio ga je.
GEN 41:1 Posle dve pune godine faraon je sanjao: i gle, stoji on kraj Nila.
GEN 41:2 Uto izađe iz Nila sedam lepih i debelih krava. Pasle su među trskom.
GEN 41:3 Međutim, iz Nila za njima izađe sedam drugih krava, ružnih i mršavih, te stanu uz one krave na obali Nila.
GEN 41:4 Tada one ružne i mršave krave proždru onih sedam lepih i debelih krava. Tog časa se faraon probudio.
GEN 41:5 Kad je zaspao, usnio je drugi san: i gle, sedam punih i jedrih klasova izrastu na jednoj stabljici.
GEN 41:6 No, odjednom iznikne za njima sedam drugih klasova, šturih i opaljenih istočnim vetrom.
GEN 41:7 Tada onih sedam šturih klasova proždru onih sedam jedrih i punih klasova. Faraon se probudio, ali je shvatio da je i to bio san.
GEN 41:8 Ujutro je faraon bio uznemiren, pa je pozvao sve egipatske gatare i mudrace. Faraon im je ispričao svoje snove, ali niko mu ih nije mogao protumačiti.
GEN 41:9 Tada glavni peharnik reče faraonu: „Setih se danas mojih pogrešaka
GEN 41:10 kad se ono faraon razljutio na svoje sluge, pa je bacio mene i glavnog pekara u pritvor, u kući zapovednika telesne straže.
GEN 41:11 Jedne noći smo obojica usnuli po san, i svaki san je imao svoje značenje.
GEN 41:12 Tamo je sa nama bio jedan mladić, Jevrejin, rob zapovednika glavne straže. Mi smo mu ispričali naše snove, a on je protumačio i moj i njegov san.
GEN 41:13 Desilo se baš onako kako nam ih je protumačio; ja sam bio vraćen u službu, a onoga su obesili.“
GEN 41:14 Faraon odmah pošalje po Josifa, te su ga žurno izveli iz tamnice. Nakon što se obrijao i obukao novu odeću, izašao je pred faraona.
GEN 41:15 Faraon reče Josifu: „Usnio sam san, ali ga niko ne može protumačiti. Čuo sam da se priča o tebi da možeš da protumačiš san čim ga čuješ.“
GEN 41:16 Josif odgovori: „Ja ne mogu, ali će Bog dati odgovor faraonu koji će ga umiriti.“
GEN 41:17 Faraon reče Josifu: „Sanjao sam da stojim na obali reke Nil,
GEN 41:18 kad iz Nila izađe sedam debelih i lepih krava. Pasle su među trskom.
GEN 41:19 Ali tada za njima izađe sedam drugih krava, jadnih, mršavih i veoma ružnih. U celoj egipatskoj zemlji nisam video tako ružnih krava.
GEN 41:20 Tada te mršave i jadne krave proždru onih prvih sedam debelih krava.
GEN 41:21 No, iako su ih progutale, nije se primećivalo da su im u trbuhu; izgledale su jadno kao i pre. U taj čas se probudim.
GEN 41:22 Zatim sam u snu video kako je na jednoj stabljici izraslo sedam klasova, punih i jedrih.
GEN 41:23 Ali posle njih izraste sedam suvih, šturih i istočnim vetrom opaljenih klasova.
GEN 41:24 Ti šturi klasovi proždru onih sedam dobrih klasova. Ispričao sam ovo i gatarima, ali niko nije znao da mi odgovori.“
GEN 41:25 Josif reče faraonu: „Faraonovi snovi su, u stvari, jedan san: Bog ti je objavio šta će učiniti.
GEN 41:26 Sedam lepih krava sedam su godina, kao što su i sedam punih klasova sedam godina; to je, dakle, samo jedan san.
GEN 41:27 Sedam mršavih i jadnih krava koje su izašle posle njih, kao i onih sedam suvih, šturih i istočnim vetrom opaljenih klasova, su takođe sedam godina. To su sedam godina gladi.
GEN 41:28 To je ono što sam već rekao faraonu: Bog mu je objavio šta će učiniti.
GEN 41:29 Dolazi, evo, sedam godina velikog obilja za ceo Egipat.
GEN 41:30 Posle njih će doći sedam godina gladi kada će se zaboraviti sve izobilje u Egiptu, jer će glad opustošiti zemlju.
GEN 41:31 Zbog gladi koja će uslediti, niko se neće sećati obilja u zemlji; glad će, naime, biti veoma teška.
GEN 41:32 A to što se faraonov san ponovio, znači da se Bog čvrsto odlučio na to i da će to ubrzo i učiniti.
GEN 41:33 Zato neka sad faraon potraži razboritog i mudrog čoveka, pa neka ga postavi nad egipatskom zemljom.
GEN 41:34 Neka faraon još postavi nadglednike nad Egiptom da prikupljaju petinu od letine u Egiptu tokom sedam godina obilja.
GEN 41:35 Neka prikupljaju svu hranu tokom onih sedam godina koje dolaze, te neka po faraonovom ovlašćenju skladište žito po gradovima i čuvaju ga za hranu.
GEN 41:36 Ta hrana neka služi kao zaliha za zemlju tokom sedam godina gladi koja će zadesiti Egipat, tako da zemlja ne bi propala zbog gladi.“
GEN 41:37 Josifov odgovor se svideo faraonu i svim njegovim dvoranima.
GEN 41:38 Tada faraon reče svojim dvoranima: „Zar možemo naći čoveka kao što je on, čoveka u kome je Duh Božiji?“
GEN 41:39 Zatim faraon reče Josifu: „Budući da ti je Bog obznanio sve ovo, nema nikog ko je tako razborit i mudar kao što si ti.
GEN 41:40 Ti ćeš biti nadglednik moga doma, te će se sav moj narod pokoravati tvojim naredbama. Jedino ću ja, koji sam na prestolu, imati veću vlast od tebe.
GEN 41:41 Evo, postavljam te nad celom egipatskom zemljom“ – reče faraon.
GEN 41:42 Tada je faraon skinuo pečatni prsten sa svoje ruke i stavio ga na Josifov prst. Zatim ga je obukao u ruho od najboljeg lana, a oko vrata mu je stavio zlatan lanac.
GEN 41:43 Još je naredio da ga provezu kočijama kao njegovog zamenika, a pred njim su uzvikivali: „Na kolena!“ Tako ga je postavio nad celim Egiptom.
GEN 41:44 Uz to mu faraon reče: „Ja sam faraon, niko u celom Egiptu ne sme da makne ruku ili nogu bez tvog odobrenja.“
GEN 41:45 Faraon je Josifa nazvao Safnat-Paneah i dao mu za ženu Asenetu, ćerku Poti-Fere, sveštenika iz Ona. Tako je Josif dobio vlast nad Egiptom.
GEN 41:46 Josifu je bilo trideset godina kad je stupio u službu faraona, egipatskog cara. Otišavši od faraona, Josif je obišao celu egipatsku zemlju.
GEN 41:47 Tokom sedam rodnih godina zemlja je obilno rađala.
GEN 41:48 U tih sedam godina obilja koje su nastale u Egiptu, Josif je prikupljao svaku vrstu hrane i skladištio je po gradovima. Letinu sa okolnih polja je smeštao u svaki grad.
GEN 41:49 Žita koje je Josif prikupio bilo je mnogo kao peska u moru, tako da ga je prestao meriti; nije mu, naime, bilo mere.
GEN 41:50 Pre nego što su nastupile godine gladi, Josifu su se rodila dva sina koje mu je rodila Aseneta, ćerka Poti-Fere, sveštenika u Onu.
GEN 41:51 Josif je svome prvencu dao ime „Manasija“, jer je rekao: „Bog mi je dao da zaboravim svu svoju muku i svu rodbinu u domu svoga oca.“
GEN 41:52 Drugoga je nazvao „Jefrem“, rekavši: „Bog me je učinio rodnim u zemlji moje patnje.“
GEN 41:53 Kad se navršilo onih sedam godina obilja koje su nastale u Egiptu,
GEN 41:54 počele su da nastupaju godine gladi, baš kako je Josif i rekao. U svim zemljama je bilo gladi, ali je u celom Egiptu bilo hleba.
GEN 41:55 A kad je glad zadesila i Egipat, narod zavapi faraonu za hleb. Tada faraon reče svim Egipćanima: „Idite k Josifu i učinite kako vam on kaže!“
GEN 41:56 Nastala je glad po celoj zemlji. I pošto je zavladala žestoka glad u celom Egiptu, Josif je otvorio sva skladišta, pa je prodavao žito Egipćanima.
GEN 41:57 Celi svet je dolazio Josifu u Egipat da kupuje žito, jer je glad bila žestoka po celom svetu.
GEN 42:1 Kad je Jakov video da ima žita u Egiptu, rekao je svojim sinovima: „Šta se tu zgledate?
GEN 42:2 Čuo sam, evo, da ima žita u Egiptu. Siđite tamo i kupite nam ga odande, da ostanemo na životu i ne pomremo.“
GEN 42:3 Tako desetorica Josifove braće siđu da kupe žito u Egiptu.
GEN 42:4 Jakov nije slao Josifovog brata Venijamina s njegovom braćom, misleći da bi mu se mogla desiti kakva nesreća.
GEN 42:5 Sinovi Izrailjevi su bili među onima koji su došli da kupe žito, jer je glad vladala i u hananskoj zemlji.
GEN 42:6 Josif, koji je bio namesnik nad zemljom, prodavao je žito celom narodu u zemlji. Dođu tako i Josifova braća i poklone mu se licem do zemlje.
GEN 42:7 Josif je prepoznao svoju braću čim ih je video, ali se prema njima držao kao stranac, te im se oštro obratio: „Odakle ste došli?“ Oni odgovore: „Iz hananske zemlje, došli smo da kupimo hranu.“
GEN 42:8 Josif je, naime, prepoznao svoju braću, ali oni njega nisu prepoznali.
GEN 42:9 Tada se Josif setio svojih snova koje je sanjao o njima, pa im je rekao: „Vi ste uhode! Došli ste da izvidite gde je zemlja najslabija.“
GEN 42:10 Oni odgovoriše: „Ne, gospodaru! Tvoje sluge su došle da kupe hrane.
GEN 42:11 Svi mi smo sinovi jednog čoveka. Tvoje sluge su pošteni ljudi, a ne uhode.“
GEN 42:12 „Ne, nego ste uhode – tvrdio je Josif. Došli ste da izvidite gde je zemlja najslabija.“
GEN 42:13 Ali oni mu rekoše: „Nas, tvojih slugu, bilo je dvanaestoro braće. Sinovi smo jednog čoveka u hananskoj zemlji. Eno, najmlađi je sad s našim ocem, a jednoga više nema.“
GEN 42:14 No, Josif im je [ponovo] rekao: „Onako je kako sam rekao: vi ste uhode!“
GEN 42:15 Ovako ću vas proveriti: „Tako mi faraona, nećete otići odavde ako ovamo ne dođe vaš najmlađi brat.
GEN 42:16 Pošaljite jednog od vas da dovede vašeg brata. Vi ostali ćete ostati u pritvoru i biti ispitani da se proveri da li govorite istinu ili ne. Inače, tako mi faraona, vi ste uhode.“
GEN 42:17 Potom ih je bacio u zatvor na tri dana.
GEN 42:18 Trećeg dana im je rekao: „Ja sam čovek koji se boji Boga. Zato učinite ovo što kažem i ostaćete u životu.
GEN 42:19 Ako ste pošteni, neka jedan od vas braće ostane u zatvoru. Vi ostali idite i odnesite žito svojim izgladnelim porodicama.
GEN 42:20 Potom dovedite svog najmlađeg brata, da se potvrdi istinitost vaših reči, te da ne umrete.“ Tako su i učinili.
GEN 42:21 Oni, zatim, rekoše jedan drugome: „Zaista smo krivi zbog našeg brata. Gledali smo njegovu patnju dok nas je molio za milost, ali ga nismo slušali. Zato nas je i snašla ova nevolja.“
GEN 42:22 Ruvim im odvrati: „Nisam li vam rekao: ’Ne ogrešujte se o dečaka!’? Ali vi me niste slušali. Evo, sad se traži odgovornost za njegovu krv!“
GEN 42:23 Oni nisu znali da ih Josif razume, jer je govorio s njima preko prevodioca.
GEN 42:24 Tada se Josif udaljio od njih i zaplakao. Kad se vratio, ponovo je razgovarao s njima. Onda je izdvojio Simeuna između njih i naredio da ga svežu na njihove oči.
GEN 42:25 Josif je, potom, naredio da im napune žito u vreće, da im se vrati njihov novac u vreće, svakome posebno, te da im se da hrana za put. Tako im je i bilo učinjeno.
GEN 42:26 Natovare oni tako žito na svoje magarce i odu.
GEN 42:27 No, u prenoćištu, jedan od njih otvori svoju vreću da nahrani svog magarca i ugleda svoj novac kako odozgo stoji u vreći.
GEN 42:28 Tada ovaj reče svojoj braći: „Moj novac je vraćen! Evo, tu je u mojoj vreći!“ Njima se oduzme srce. Tresući se, pitali su jedan drugoga: „Šta nam je to Bog uradio?“
GEN 42:29 Kad su došli k svome ocu Jakovu u Hanan, ispričali su mu sve što im se desilo. Rekli su mu:
GEN 42:30 „Čovek koji je gospodar zemlje je grubo govorio s nama i optužio nas da smo uhode.
GEN 42:31 Ali mi smo mu rekli: ’Pošteni smo, nismo uhode.
GEN 42:32 Bilo nas je dvanaestoro braće; sinovi smo jednog oca. Jednoga više nema, a najmlađi je sad sa ocem u Hananu.’
GEN 42:33 Tada nam je taj čovek, gospodar zemlje, rekao: ’Ovako ću znati da ste pošteni: ostavite jednog brata tu sa mnom, a vi ostali uzmite žito za vaše izgladnele porodice, pa idite.
GEN 42:34 Zatim dovedite svog najmlađeg brata, pa ću znati da niste uhode, nego pošteni ljudi. Tada ću vam vratiti vašeg brata, pa ćete moći da trgujete po zemlji.’“
GEN 42:35 Ali dok su praznili svoje vreće, svaki od njih u svojoj vreći nađe svoju kesu sa novcem. Kad su oni i njihov otac ugledali kese sa novcem, uplašili su se.
GEN 42:36 „Ostavljate me bez dece! – reče im njihov otac Jakov. Josifa nema, Simeuna nema, a sad i Venijamina hoćete da odvedete. Sve se urotilo protiv mene!“
GEN 42:37 Tada Ruvim reče svome ocu: „Možeš da usmrtiš moja dva sina ako ti ga ne dovedem natrag. Poveri ga meni i ja ću ti ga vratiti.“
GEN 42:38 Ali Jakov reče: „Neće moj sin sići s vama! Njegov brat je mrtav, i on je ostao sam. Ako bi mu se desila nesreća na putu na koji polazite, onda biste moju sedu glavu u tuzi svalili u Svet mrtvih.“
GEN 43:1 Vladala je žestoka glad u zemlji.
GEN 43:2 Kad su pojeli žito koje su doneli iz Egipta, reče im njihov otac: „Idite i kupite nam malo žita.“
GEN 43:3 Juda mu na to reče: „Onaj čovek nas je izričito upozorio: ’Ne izlazite mi na oči ako vaš brat ne bude s vama.’
GEN 43:4 Ako si spreman da pošalješ našeg brata s nama, mi ćemo sići i kupićemo ti hrane.
GEN 43:5 A ako nećeš da ga pošalješ, ni mi nećemo ići, jer nam je onaj čovek rekao: ’Ne izlazite mi na oči ako vaš brat ne bude sa vama.’“
GEN 43:6 Izrailj im reče: „Zašto ste mi naneli bol rekavši tom čoveku da imate još jednog brata?“
GEN 43:7 Oni mu odgovoriše: „Taj čovek nas je pomno ispitivao o nama i o našoj porodici. Pitao je: ’Da li vam je otac još uvek živ? Imate li još kojeg brata?’ Mi smo mu odgovorili na pitanja. Kako smo mogli znati da će reći: ’Dovedite svoga brata’?“
GEN 43:8 Tada Juda reče svome ocu, Izrailju: „Pošalji dečaka sa mnom, pa da se spremimo i idemo, da ostanemo na životu i ne pomremo – ni mi, ni ti, ni naša deca.
GEN 43:9 Ja jamčim za njega; mene smatraj odgovornim za njega. Ako ga ne vratim tebi i ne postavim ga pred tebe, neka sam ti kriv do veka.
GEN 43:10 Da nismo toliko oklevali, do sad bismo se već dva puta vratili.“
GEN 43:11 Njihov otac, Izrailj, im reče: „Kad je tako, neka bude. Ali, učinite ovo: ponesite u svoje torbe najbolje proizvode zemlje pa odnesite na dar onom čoveku: malo melema, malo meda i začina, te nešto smirne, pistacije i badema.
GEN 43:12 Sa sobom ponesite i dvostruko više novca, jer morate vratiti novac koji je stavljen odozgo u vaše vreće. Možda je bila greška.
GEN 43:13 Povedite i svoga brata, pa se spremite i vratite se onom čoveku.
GEN 43:14 Neka Bog Svemoćni učini da vam se onaj čovek smiluje, te vam pusti i drugog brata i Venijamina. A ako treba da ostanem bez dece, neka ostanem.“
GEN 43:15 Tako oni uzmu dar i dvostruko više novca, te povedu Venijamina. Onda se spreme i odu u Egipat, pa stupe pred Josifa.
GEN 43:16 Kad ih je Josif video sa Venijaminom, rekao je upravitelju svoga doma: „Odvedi ove ljude u kuću, a potom zakolji jedno živinče i prigotovi ga, jer će oni obedovati sa mnom u podne.“
GEN 43:17 Sluga učini kako mu je Josif rekao, te ih je odveo u Josifovu kuću.
GEN 43:18 Ljudi su se uplašili kad su bili dovedeni u Josifovu kuću. Mislili su: „Dovedeni smo ovde zbog novca koji nam se našao u vrećama prvi put. Sada će nas napasti i svladati, pa će nas uzeti za robove zajedno s našim magarcima.“
GEN 43:19 Kad su bili na ulazu u kuću, oni pristupe upravitelju Josifovog doma i
GEN 43:20 obrate mu se: „O, gospodaru! Mi smo tu već jednom dolazili da kupimo hrane.
GEN 43:21 Ali kad smo došli u prenoćište, otvorili smo naše vreće i tamo je bio naš novac. Svaki od nas je, u svojoj vreći, odozgo, zatekao svoj novac, istu svotu. Evo, doneli smo ga sa sobom.
GEN 43:22 Sa sobom smo poneli još novca da kupimo hrane. Ne znamo ko nam je stavio novac u naše vreće.“
GEN 43:23 „Budite spokojni! – reče im upravitelj. Ne plašite se! Vaš Bog i Bog vašeg oca je stavio blago u vaše vreće. Vaš novac je stigao k meni.“ Potom im je izveo Simeuna.
GEN 43:24 Kad ih je doveo u Josifovu kuću, upravitelj im je dao vode da operu noge, a njihovim magarcima je dao hranu.
GEN 43:25 Zatim su pripremili dar da dočekaju Josifa kad stigne u podne, jer su čuli da će tamo ručati.
GEN 43:26 Kad je Josif došao u kuću, oni mu donesu darove koji su poneli sa sobom i poklone mu se do zemlje.
GEN 43:27 Josif ih je upitao za zdravlje, i nastavio: „A je li zdrav vaš stari otac o kome ste mi govorili? Da li je još živ?“
GEN 43:28 „Tvoj sluga, naš otac, još uvek je živ i u dobrom je zdravlju“ – odgovore oni i duboko [mu] se poklone.
GEN 43:29 Podigavši pogled, Josif opazi svoga brata Venijamina, sina svoje majke, pa upita: „Da li je ovo vaš najmlađi brat o kome ste mi pričali?“ Onda doda: „Neka ti Bog podari milost, sine moj!“
GEN 43:30 Josif se od samilosti potresao videvši svoga brata, pa je žurno izašao napolje tražeći gde da se isplače. Ušao je u jednu sobu i tamo se isplakao.
GEN 43:31 Onda se umio i izašao. Sabravši se, naredio je: „Neka se posluži ručak!“
GEN 43:32 Josifu su služili ručak odvojeno, njima su služili odvojeno, i Egipćanima koji su jeli s njima su takođe služili odvojeno. Egipćani, naime, ne jedu sa Jevrejima, jer je to za njih odvratno.
GEN 43:33 Pred njim su sedeli po svojoj starosti, od prvorođenca do najmlađeg, na šta su se oni gledali u čudu.
GEN 43:34 Obroci su im se donosili s njegovog stola. Međutim, Venijaminov obed je bio pet puta veći. Tako su pili i gostili se s njim.
GEN 44:1 Josif naredi upravitelju svoga doma: „Napuni vreće ovih ljudi hranom onoliko koliko mogu poneti, a novac svakoga od njih stavi odozgo u njegovu vreću.
GEN 44:2 A moj pehar, onaj srebrni pehar, stavi odozgo u vreću najmlađega zajedno s njegovim novcem za žito.“ Upravitelj učini onako kako mu je Josif rekao.
GEN 44:3 Kad je svanulo jutro, otpremili su ljude i njihove magarce.
GEN 44:4 Oni još nisu bili otišli daleko od grada, kad Josif reče upravitelju svoga doma: „Ustani i pođi za onim ljudima. Kad ih stigneš, reci im: ’Zašto uzvraćate zlo za dobro?
GEN 44:5 Zar da ukradete pehar iz kog moj gospodar pije i iz kog čita budućnost? Učinili ste zlo!’“
GEN 44:6 Kad ih je stigao, rekao im je te reči.
GEN 44:7 Oni mu rekoše: „Zašto moj gospodar govori takve reči? Daleko bilo od tvojih slugu da učine takvu stvar!
GEN 44:8 Čak i novac koji smo našli odozgo u našim vrećama smo ti vratili iz hananske zemlje. Kako bismo, onda, mogli da ukrademo srebro ili zlato iz kuće tvoga gospodara?
GEN 44:9 A ako kod nekog od tvojih slugu nađeš ono što pripada tvome gospodaru, taj će umreti, a mi ostali ćemo postati robovi tvome gospodaru.“
GEN 44:10 „U redu, neka bude kako ste rekli – složio se upravitelj. Ipak, samo onaj kod koga se pronađe pehar će mi biti rob. Vi ostali ćete biti bez krivice.“
GEN 44:11 Brže-bolje su spustili svoje vreće na zemlju, te je svaki od njih otvorio svoju.
GEN 44:12 Upravitelj je pretraživao od najstarijeg pa do najmlađeg. Pehar je pronađen u Venijaminovoj vreći.
GEN 44:13 Na to oni razderu svoju odeću. Onda svaki natovari svog magarca, pa se vrate u grad.
GEN 44:14 Josif je još bio tamo kad su Juda i njegova braća stigla. Oni se bace pred njim na zemlju.
GEN 44:15 Josif im reče: „Šta ste to učinili? Zar niste znali da čovek kao ja otkriva budućnost?“
GEN 44:16 Juda odgovori: „Šta možemo reći mome gospodaru? Šta da kažemo? Čime da se opravdamo? Bog je otkrio krivicu tvojih slugu. Evo nas, robovi smo moga gospodara, i mi i onaj kod koga je pehar nađen.“
GEN 44:17 „Daleko bilo od mene da učinim tako nešto! – reče Josif. Samo onaj kod koga je pehar nađen će biti moj rob. Vi ostali se mirno vratite svome ocu.“
GEN 44:18 Juda mu je tada pristupio i rekao: „Moj gospodaru, dozvoli svome sluzi da ti se obrati. Ne gnevi se na tvoga slugu, jer ti si kao faraon.
GEN 44:19 Moj gospodar je pitao svoje sluge: ’Imate li oca ili brata?’
GEN 44:20 A mi smo odgovorili mome gospodaru: ’Imamo starog oca i brata koji se rodio ocu pod starost. Taj je najmlađi. Njegov pravi brat je umro, tako da je on jedini ostao od svoje majke. Otac ga mnogo voli.’
GEN 44:21 Ti si zatim rekao: ’Dovedite ga k meni da ga vidim svojim očima!’
GEN 44:22 A mi smo ti odgovorili: ’Dečak ne može da napusti oca; ako ga ostavi, otac će umreti.’
GEN 44:23 Ali ti si rekao svojim slugama: ’Ako vaš najmlađi brat ne dođe s vama, ne izlazite mi na oči.’
GEN 44:24 Kad smo se vratili tvome sluzi, našem ocu, preneli smo mu reči moga gospodara.
GEN 44:25 Na to je naš otac rekao: ’Vratite se i kupite nam nešto hrane.’
GEN 44:26 Mi smo mu rekli: ’Ne možemo da idemo tamo. Ići ćemo samo ako naš najmlađi brat pođe s nama. Ako on ne bude bio s nama, tom čoveku nećemo moći da izađemo na oči.’
GEN 44:27 Tvoj sluga, naš otac, nam je tada rekao: ’Vi znate da mi je moja žena rodila dva sina.
GEN 44:28 Jedan me je već napustio. Tada sam mislio: sigurno je rastrgnut! Od tada ga više nisam video.
GEN 44:29 Ako i ovoga odvedete od mene, te i njega zadesi nesreća, s tugom ćete svaliti moju sedu glavu u Svet mrtvih.’
GEN 44:30 Stoga, ako dečak ne bude s nama kad se vratim tvome sluzi, mome ocu – kome je dečak toliko prirastao srcu –
GEN 44:31 presvisnuće kad vidi da dečaka nema sa nama. Tako će tvoje sluge s tugom svaliti u Svet mrtvih sedu glavu tvoga sluge, našeg oca.
GEN 44:32 A ja, tvoj sluga, jemčio sam svom ocu za mladića, rekavši: ’Ako ti ga ne dovedem, nek budem kriv svome ocu do veka!’
GEN 44:33 Zato te molim da tvoj sluga ostane kao rob kod moga gospodara umesto dečaka, a dečak neka se vrati sa svojom braćom.
GEN 44:34 Jer, kako da pođem gore svome ocu ako dečak ne bude sa mnom? Ne bih mogao da gledam jad koji bi shrvao moga oca.“
GEN 45:1 Josif nije mogao više da se uzdržava pred svojim slugama, pa je povikao: „Neka svi izađu!“ Pošto niko od njegovih ljudi nije ostao s njim, Josif se otkrio svojoj braći.
GEN 45:2 Tada je glasno zaplakao, tako da su ga i Egipćani čuli. Čak je i faraonov dom dočuo za to.
GEN 45:3 „Ja sam Josif! – rekao je svojoj braći. Je li moj otac zaista još živ?“ Njegova braća nisu mogla da odgovore svome bratu; bili su potpuno uplašeni pred njim.
GEN 45:4 Josif je zatim rekao svojoj braći: „Priđite k meni.“ Kad su prišli, rekao im je: „Ja sam vaš brat, Josif, koga ste prodali u Egipat.
GEN 45:5 No, sada se nemojte žalostiti i gneviti na sebe što ste me prodali ovde. Bog me je, naime, poslao pred vama da vas održi u životu.
GEN 45:6 Već su dve godine od kako je glad u zemlji, a još pet godina neće biti ni oranja ni žetve.
GEN 45:7 Bog me je poslao pred vama da vam sačuvam potomstvo na zemlji i da vas održim u životu velikim izbavljenjem.
GEN 45:8 Stoga, niste me vi ovde poslali, nego Bog. On me je postavio faraonu za glavnog savetnika, za upravitelja celog njegovog doma, te za gospodara nad celim Egiptom.
GEN 45:9 Zato se brzo vratite mome ocu, pa mu recite: ’Tvoj sin Josif ti poručuje: Bog me je postavio za gospodara nad celim Egiptom. Zato dođi k meni, ne oklevaj!
GEN 45:10 Nastanićeš se u kraju Gosenu, pa ćeš mi biti blizu: ti, tvoji sinovi, tvoji unuci, tvoje ovce i goveda, i sva tvoja imovina.
GEN 45:11 Ja ću se tamo brinuti za tebe, jer glad će trajati još pet godina. Tako nećeš gladovati ni ti, ni tvoja porodica niti stoka što ti pripada.’
GEN 45:12 Evo, vidite i svojim očima, kao što vidi i moj brat Venijamin, da sam to ja koji vam govorim.
GEN 45:13 Ispričajte ocu o svoj mojoj slavi u Egiptu i o svemu što ste videli. Požurite i dovedite ovamo moga oca!“
GEN 45:14 Onda je pao svome bratu Venijaminu oko vrata i zaplakao. Venijamin je takođe plakao zagrlivši Josifa.
GEN 45:15 Potom je plačući izljubio i svu ostalu braću. Posle toga su braća razgovarala.
GEN 45:16 Vest se pročula i na faraonovom dvoru: „Došla su Josifova braća!“ To je bilo drago faraonu i njegovim dvoranima.
GEN 45:17 Faraon reče Josifu: „Reci svojoj braći ovako: ’Natovarite vašu stoku i idite u hanansku zemlju,
GEN 45:18 pa povedite svoga oca i vratite se k meni. Ja ću vam dati najbolju zemlju u Egiptu, pa ćete se hraniti od obilja zemlje.’
GEN 45:19 Ti nadalje naredi: ’Učinite ovo: uzmite kola iz egipatske zemlje za vašu decu i za vaše žene, povedite svoga oca i dođite ovamo.
GEN 45:20 Ne žalite za svojom imovinom, jer vama pripada najbolja zemlja u Egiptu.’“
GEN 45:21 Sinovi Izrailjevi tako i učine. Po faraonovoj naredbi im je dao kola i hranu za put.
GEN 45:22 Svakome od njih je dao novu odeću, a Venijaminu je dao tri stotine srebrnjaka i pet pari nove odeće.
GEN 45:23 A svome ocu je poslao deset magaraca natovarenih najboljim proizvodima Egipta, te deset magarica natovarenih žitom, hlebom i namirnicama ocu za put.
GEN 45:24 Zatim je poslao svoju braću. Dok su odlazili, rekao im je: „Ne svađajte se putem!“
GEN 45:25 Pođu oni tako gore iz Egipta i dođu svome ocu Jakovu u Hanan.
GEN 45:26 Zatim ga izveste: „Josif je još uvek živ! Šta više, on je vladar nad celom egipatskom zemljom.“ Jakovu se sledilo srce; nije mogao da im poveruje.
GEN 45:27 Ali kad su mu preneli sve što im je Josif rekao i kad je video kola koja je Josif poslao da ga dovezu, živnuo je duh njihovog oca Jakova.
GEN 45:28 Tada Izrailj reče: „To je dovoljno! Moj sin, Josif, je još uvek živ! Otići ću da ga vidim pre nego što umrem.“
GEN 46:1 Tako se Izrailj dao na put sa svom svojom imovinom. Kad je došao u Vir-Saveju, prineo je žrtve Bogu svoga oca, Isaka.
GEN 46:2 U noćnom viđenju, Bog zovnu Izrailja: „Jakove! Jakove!“ On se odazva: „Evo me!“
GEN 46:3 „Ja sam – reče – Bog tvoga oca. Ne boj se da siđeš u Egipat, jer ću tamo od tebe učiniti veliki narod.
GEN 46:4 Ja ću sići s tobom u Egipat i ja sam ću te vratiti ovamo; a Josif će ti svojom rukom sklopiti oči.“
GEN 46:5 Jakov ode iz Vir-Saveje. Izrailjevi sinovi smestiše svoga oca, Jakova, svoju decu i svoje žene u kola koja je faraon poslao da ga povezu.
GEN 46:6 Sa sobom povedu svoju stoku i svoja dobra što su ih stekli u hananskoj zemlji, pa dođu u Egipat, Jakov i sve njegovo potomstvo.
GEN 46:7 U Egipat je poveo svoje sinove, svoje unuke, svoje ćerke i ćerke svojih sinova, sve svoje potomstvo.
GEN 46:8 Ovo su imena Izrailjevih sinova koji su otišli za Egipat – Jakov i njegovi potomci: Jakovljev prvenac Ruvim.
GEN 46:9 Ruvimovi sinovi: Enoh, Faluj, Esron i Harmija.
GEN 46:10 Simeunovi sinovi su: Jemuilo, Jamin, Aod, Jakin, Cohar i Saul, sin Hananke.
GEN 46:11 Levijevi sinovi su: Girson, Kat i Merarije.
GEN 46:12 Judini sinovi su: Ir, Avnan, Silom, Fares i Zara. Ir i Avnan su umrli u Hananu. Faresovi sinovi su bili: Esron i Jemuilo.
GEN 46:13 Isaharovi sinovi su: Tola, Fuva, Jov i Simron.
GEN 46:14 Sinovi Zavulonovi su: Sared, Alon i Alilo.
GEN 46:15 To su sinovi koje je Lija rodila Jakovu u Padan-Aramu i ćerku Dinu. Ukupno trideset tri potomaka.
GEN 46:16 Gadovi sinovi su: Sifjon, Agije, Sunije, Esvon, Irije, Arodije i Arilije.
GEN 46:17 Asirovi sinovi su: Jemna, Jesva, Jesvija, Verija i njihova sestra Sera. Verijini sinovi su: Hever i Melhil.
GEN 46:18 To su potomci Zelfe koju je Lavan dao svojoj ćerki Liji. Ona je rodila Jakovu njih šesnaest.
GEN 46:19 Ovo su sinovi Jakovljeve žene Rahilje: Josif i Venijamin.
GEN 46:20 Josifu su se u Egiptu rodili Manasija i Jefrem. Njih mu je rodila Aseneta, ćerka Poti-Fere, sveštenika iz Ona.
GEN 46:21 Venijaminovi sinovi su: Vela, Veher, Asvil, Gira, Naman, Ihije, Ros, Mupim, Upim i Arad.
GEN 46:22 To su Rahiljini potomci koje je rodila Jakovu. Ukupno četrnaest duša.
GEN 46:23 Danov je sin Asom.
GEN 46:24 Neftalimovi sinovi su: Jasil, Gunije, Jeser i Selim.
GEN 46:25 To su sinovi Vale koju je Lavan dao svojoj ćerki Rahilji. Ona je rodila Jakovu njih sedam.
GEN 46:26 Svih onih koji su sa Jakovom otišli u Egipat, onih koji od njega potiču, ne uključujući žene Jakovljevih sinova, bilo je šezdeset šest.
GEN 46:27 Josifu su se rodila dva sina u Egiptu. Dakle, svih duša u Jakovljevom domu bilo je sedamdeset.
GEN 46:28 [Jakov] je pred sobom poslao Josifu Judu da pokaže put do Gosena. Kad su stigli u gosenski kraj,
GEN 46:29 Josif upregne svoja kola, pa pođe u susret svome ocu, Izrailju, u Gosen. Kada se pojavio pred njim, obisnuo mu se oko vrata i dugo plakao.
GEN 46:30 Izrailj reče Josifu: „Sad mogu da umrem, jer sam video tvoje lice, te znam da si još živ!“
GEN 46:31 Tada Josif reče svojoj braći i domu svoga oca: „Ja ću sada otići i obavestiti faraona: ’Moja braća i dom moga oca, koji su bili u hananskoj zemlji, došli su k meni.
GEN 46:32 Oni su pastiri, bave se stočarstvom. Doterali su sa sobom sitnu i krupnu stoku, zajedno sa svim svojim imanjem.’
GEN 46:33 Kad vas faraon pozove i upita: ’Čime se bavite?’,
GEN 46:34 vi recite: ’Tvoje sluge se bave stočarstvom od svoje mladosti pa sve do sad, isto kao i naši preci’, da biste mogli da se naselite u gosenskom kraju. Naime, Egipćanima su svi pastiri mrski.“
GEN 47:1 Josif ode i obavesti faraona: „Došli su moj otac i moja braća sa svojom krupnom i sitnom stokom i sa svom svojom imovinom iz Hanana. Eno ih u gosenskom kraju.“
GEN 47:2 Zatim je izdvojio petoricu između svoje braće i predstavio ih faraonu.
GEN 47:3 „Čime se bavite?“ – upitao je faraon njegovu braću. „Tvoje sluge su pastiri, isto kao i naši preci“ – odgovore oni
GEN 47:4 i nastave: „Došli smo da se zadržimo u zemlji kao stranci, jer nema više paše za stada tvojih slugu. Teška glad je zavladala u hananskoj zemlji. Stoga, dopusti svojim slugama da se nastane u gosenskom kraju.“
GEN 47:5 Faraon reče Josifu: „Tvoj otac i tvoja braća su došli k tebi.
GEN 47:6 Egipatska zemlja ti je otvorena; nastani svoga oca i svoju braću u najboljem delu zemlje. Nastanite se u gosenskom kraju. Ako znaš da među njima ima sposobnih ljudi, postavi ih za nadglednike moje vlastite stoke.“
GEN 47:7 Zatim Josif dođe sa svojim ocem, Jakovom, i predstavi ga faraonu, a Jakov blagoslovi faraona.
GEN 47:8 Faraon upita Jakova: „Koliko ti je godina?“
GEN 47:9 Jakov odgovori faraonu: „Godina mog lutalačkog života ima stotinu trideset. Neznatan je broj godina moga života, a bile su mukotrpne; brojem nisu dostigle godine lutalačkog života mojih otaca.“
GEN 47:10 Jakov je blagoslovio faraona, pa je otišao od njega.
GEN 47:11 Josif je naselio svoga oca i svoju braću i dao im posed u najboljem delu egipatske zemlje, u Ramesinoj Krajini, kao što je faraon naredio.
GEN 47:12 Josif je snabdevao hranom svoga oca, svoju braću i sav dom svoga oca, prema broju njihove dece.
GEN 47:13 Hrane nije bilo u celoj zemlji, jer je glad bila žestoka: iscrpila je i egipatsku i hanansku zemlju.
GEN 47:14 Josif je pokupio sav novac što se nalazio u Egiptu i Hananu u zamenu za žito koje se kupovalo i odneo ga u faraonov dvor.
GEN 47:15 Kad je novca ponestalo u egipatskoj i hananskoj zemlji, svi Egipćani dođu k Josifu, i obrate mu se: „Daj nam hleba! Zašto da pomremo pred tvojim očima? Novca više nema!“
GEN 47:16 Josif im odgovori: „Pošto novca više nema, doterajte svoju stoku i ja ću vam dati hrane u zamenu za stoku.“
GEN 47:17 Tako su doterali svoju stoku Josifu, a ovaj im je dao hrane u zamenu za konje, za krupnu i sitnu stoku, za goveda i magarce. Te godine ih je snabdevao hranom u zamenu za svu njihovu stoku.
GEN 47:18 Ta godina je prošla. Naredne godine su ponovo došli k njemu i rekli mu: „Ne možemo sakriti od svoga gospodara da je nestalo novca, a sva naša stada stoke sada pripadaju našem gospodaru. Nije nam ostalo ništa za našeg gospodara osim naših vlastitih tela i zemlje.
GEN 47:19 Zašto da pomremo pred tvojim očima i da se naša polja pretvore u pustoš? Kupi nas i naša polja u zamenu za hranu. Tako ćemo mi i naša polja postati faraonovo vlasništvo. Daj nam seme da ne pomremo nego da preživimo i da se naša polja ne pretvore u pustoš!“
GEN 47:20 Tako je Josif otkupio za faraona celu egipatsku zemlju. Svi Egipćani su prodali svoje njive, jer ih je glad žestoko pritisla. Tako je zemlja postala faraonovo vlasništvo.
GEN 47:21 A narod je, od jednog kraja Egipta do drugog, stavio pod upravu gradova.
GEN 47:22 Jedino nije otkupio njive sveštenika, jer su sveštenici dobijali prihod od faraona i živeli od tog prihoda koji im je faraon davao. Iz tog razloga nisu prodali svoje njive.
GEN 47:23 Josif reče narodu: „Pošto sam danas kupio i vas i vašu zemlju za faraona, evo vam seme, pa zasejte zemlju.
GEN 47:24 Faraonu ćete davati jednu petinu od uroda, a četiri petine će ostati vama za sejanje njiva, za hranu vama, vašim ukućanima i vašoj deci.“
GEN 47:25 Oni na to rekoše: „Spasio si nam život! Samo neka nam bude blagonaklon naš gospodar i bićemo robovi faraonu.“
GEN 47:26 Josif je doneo zakon po kome jedna petina zemlje pripada faraonu. Taj zakon o zemlji u Egiptu važi sve do danas. Jedino svešteničke njive ne pripadaju faraonu.
GEN 47:27 Izrailj se nastanio u Egiptu, u gosenskom kraju. Tu su stekli vlasništvo nad zemljom; bili su plodni i veoma se umnožili.
GEN 47:28 Jakov je živeo sedamnaest godina u egipatskoj zemlji. Ukupna dužina Jakovljevog života je iznosila stotinu četrdeset sedam godina.
GEN 47:29 Kad se približilo vreme da Izrailj umre, pozvao je svoga sina Josifa i rekao mu: „Ako hoćeš da mi iskažeš svoju naklonost, stavi ruku pod moje bedro i obećaj da ćeš mi iskazati blagonaklonost i odanost. Nemoj me sahraniti u Egiptu!
GEN 47:30 Kad budem počinuo sa svojim precima, odnesi me iz Egipta i sahrani me u njihovom grobu.“ A on mu odgovori: „Uradiću kako si rekao.“
GEN 47:31 Rekao mu je: „Zakuni mi se.“ Josif mu se zakleo a Izrailj mu se duboko poklonio na uzglavlju svoje postelje.
GEN 48:1 Nakon ovih događanja, jave Josifu: „Otac ti se razboleo.“ Nato je [Josif] poveo svoja dva sina, Manasiju i Jefrema.
GEN 48:2 Kad su Jakovu rekli: „Evo, došao ti je tvoj sin Josif“, Izrailj je prikupio snagu i seo na postelju.
GEN 48:3 Jakov reče Josifu: „Bog Svemoćni objavio mi se u Luzu, u hananskoj zemlji, i blagoslovio me.
GEN 48:4 Rekao mi je: ’Evo, učiniću te rodnim i brojnim, te učiniti da od tebe nastane skup naroda. A ovu zemlju daću tvome potomstvu posle tebe u večni posed.’
GEN 48:5 Sada će tvoja dva sina, Jefrem i Manasija, koja su ti se rodila u Egiptu pre nego što sam došao k tebi, biti moji kao što su moji Ruvim i Simeun.
GEN 48:6 Potomci koji su ti se rodili posle njih biće tvoji. Oni će primiti svoje nasledstvo na ime svoje braće.
GEN 48:7 Dok sam se vraćao iz Padana, na putu mi umre Rahilja, u hananskoj zemlji, na domak Efrate. Sahranio sam je tamo, uz put za Efratu, sadašnji Vitlejem.“
GEN 48:8 Kad je Izrailj video Josifove sinove, upitao je: „Ko su ovi?“
GEN 48:9 „To su moji sinovi koje mi je Bog dao ovde“ – odgovori Josif svome ocu. [Izrailj] reče: „Privedi mi ih da ih blagoslovim.“
GEN 48:10 Izrailju su, naime, oči bile oslabile od starosti, pa nije video. Kad ih je priveo, [Izrailj] ih je poljubio i zagrlio.
GEN 48:11 Izrailj zatim reče Josifu: „Nisam se nadao da ću ikada više videti tvoje lice, a evo, Bog mi je dao da vidim i tvoje potomke.“
GEN 48:12 Josif ih je tada skinuo sa njegovih kolena i poklonio mu se licem do zemlje.
GEN 48:13 Zatim Josif uzme svoja dva sina, Jefrema svojom desnicom, Izrailju s leva, a Manasiju svojom levicom, Izrailju s desna, pa mu ih primakne.
GEN 48:14 Međutim, Izrailj pruži svoju desnicu i položi je na Jefremovu glavu, a svoju levicu na Manasijinu, držeći ruke unakrst, iako je Manasija bio prvenac.
GEN 48:15 Potom je blagoslovio Josifa, rekavši: „Bog, čije su puteve sledili preci moji, Avraham i Isak, Bog koji je bio moj Pastir od mladosti moje, pa sve do danas,
GEN 48:16 Anđeo koji me je od svakog zla izbavljao, mladiće ove neka blagoslovi. Neka se po njima spominje ime moje i ime predaka mojih, Avrahama i Isaka. Po zemlji neka im se potomstvo razmnoži.“
GEN 48:17 Kad je Josif video da je njegov otac položio svoju desnu ruku na Jefremovu glavu, nije mu bilo pravo. Zato je posegnuo za očevom rukom da je premesti sa Jefremove glave na Manasijinu glavu.
GEN 48:18 Rekao je svome ocu: „Ne tako, oče moj! Položi svoju ruku na glavu ovog drugog, jer je on prvenac.“
GEN 48:19 Njegov otac je to odbio, rekavši: „Znam, sine moj, znam. Od njega će, takođe, nastati narod, i to veliki narod. Ipak, njegov mlađi brat će biti veći od njega, i njegovo potomstvo će postati mnoštvo naroda.“
GEN 48:20 Tog dana ih je blagoslovio, rekavši: „Tvojim će imenom blagosiljati Izrailj. Govoriće se: ’Neka ti Bog učini onako kako [je učinio] Jefremu i Manasiji!’“ Tako je Jefremu dodelio prvenaštvo nad Manasijom.
GEN 48:21 Izrailj zatim reče: „Evo, uskoro ću umreti, ali Bog će biti s vama i on će vas vratiti u zemlju vaših otaca.
GEN 48:22 Tebi dajem i Sihem, deo više nego tvojoj braći, koji sam lukom i mačem osvojio od Amorejaca.“
GEN 49:1 Jakov zatim pozva svoje ostale sinove i reče: „Okupite se da vam kažem šta će se zbiti sa vama u poslednjim danima.
GEN 49:2 Okupite se i čujte, sinovi Jakovljevi, čujte oca svoga Izrailja.
GEN 49:3 Ruvime, prvenče moj, ti si moja snaga, prvi plod si moje muževnosti. Dostojanstvom druge nadmašuješ, a po snazi ravna ti nema.
GEN 49:4 [Ipak], neobuzdan kao bujica, ti prvenac nećeš više biti. Jer na ležaj svoga oca si se popeo, na postelju si se moju popeo i tako je oskrnavio.
GEN 49:5 Simeun i Levije braća su rođena, mačevi njihovi oruđe su nasilja.
GEN 49:6 Na većanja njihova ja ne silazio, niti u savez sa njima ulazio. Jer u srdžbi ljude su pobili, iz obesti volove sakatili.
GEN 49:7 Proklet bio gnev njihov jer je prežestok, i jarost njihova, jer je preokrutna! [Zato] ću ih razdeliti po Jakovu i rasejati po Izrailju.
GEN 49:8 Judo! Braća će te tvoja slaviti; ruka će tvoja biti na vratu neprijatelja tvojih, braća tvoja tebi će se klanjati.
GEN 49:9 Judo, laviću! Od plena si, sine, sit otišao; kao lav je polegao, kao lavica se ispružio. Ko sme njega da izaziva?
GEN 49:10 Žezlo se carsko od Jude odvojiti neće, ni palica vladarska od njegovih nogu, dok ne dođe onaj kome pripada, kome će se narodi pokoriti.
GEN 49:11 Svoje magare za lozu privezuje, ždrebe magarice za čokot loze. Svoju odeću u vinu pere, svoju haljinu u krvi od vina.
GEN 49:12 Oči su mu mutne od vina, zubi su mu beli od mleka.
GEN 49:13 Zavulon će živeti na obali mora, utočište biće brodovima, do Sidona biće mu granica.
GEN 49:14 Isahar je magarac koščati što pod svojim samarom leži.
GEN 49:15 Videće on da je odmorište zgodno a zemlja prelepa, pa će svoja leđa pod teret staviti, i na službu ropsku će pristati.
GEN 49:16 Dan će svome narodu suditi; on je kao svako pleme Izrailjevo.
GEN 49:17 Nek Dan bude zmija na putu, ljuta guja pokraj staze što će konja za petu ujesti, a konjanik njegov nauznak će pasti.
GEN 49:18 Tvome se spasenju nadam, Gospode!
GEN 49:19 Gada će napadati pljačkaši, no on će im za petama biti.
GEN 49:20 U Asira obilje je hrane, za careve davaće poslastice.
GEN 49:21 Neftalim je košuta slobodna, koja divnu lanad mladi.
GEN 49:22 Josif je loza rodna, loza rodna kraj izvora, koja grane preko zida pruža.
GEN 49:23 Ljuto su ga strelci napali, strelama se na njega okomili,
GEN 49:24 ali luk on čvrsto zapet drži, mišice mu krepke, ojačale, rukom Boga, Jakog Jakovljevog, zaslugom Pastira, Stene Izrailja,
GEN 49:25 Bogom tvoga oca, koji ti pomaže, Svemoćnim koji te blagosilja blagoslovima odozgo s nebesa, blagoslovima odozdo iz bezdana, blagoslovima dojenja i rađanja.
GEN 49:26 Blagoslovi tvoga oca od blagoslova drevnih planina su obilniji, od obilja večnih brda izdašniji. Nek se oni spuste na glavu Josifovu, na teme posvećenog među braćom.
GEN 49:27 Venijamin je vuk grabljivi, jutrom jede lovinu, a naveče deli plen.“
GEN 49:28 To su sva Izrailjeva plemena, njih dvanaest. Ovo im je njihov otac rekao kad ih je blagosiljao. Svakoga od njih je blagoslovio posebnim blagoslovom.
GEN 49:29 Zatim im je zapovedio: „Uskoro ću se pridružiti svome narodu. Sahranite me sa mojim precima u pećinu koja se nalazi na polju Efrona Hetita.
GEN 49:30 To je pećina na polju Makpeli, prema Mamriji u hananskoj zemlji, koju je Avraham, zajedno s poljem, kupio od Efrona Hetita za mesto sahranjivanja.
GEN 49:31 Tamo su sahranjeni Avraham i njegova žena Sara, tamo su sahranjeni Isak i njegova žena Reveka, a tamo sam sahranio i Liju.
GEN 49:32 Polje i pećina na njemu su kupljeni od potomaka Hetita.“
GEN 49:33 Kad je Jakov dao ova uputstva svojim sinovima, privukao je svoje noge na postelju i izdahnuo, pridruživši se tako svome narodu.
GEN 50:1 Josif se baci preko očevog lica, pa se isplače nad njim i izljubi ga.
GEN 50:2 Zatim je zapovedio lekarima koji su bili u njegovoj službi da mu balzamuju oca. Lekari su balzamovali Izrailja.
GEN 50:3 Za to im je trebalo četrdeset dana, jer toliko traje balzamovanje. Egipćani su ga oplakivali sedamdeset dana.
GEN 50:4 Kad su dani žalosti prošli, Josif se obrati faraonovim dvoranima: „Ako sam stekao vašu naklonost, prenesite faraonu ovo:
GEN 50:5 ’Moj me je otac zakleo, rekavši: ’Evo, bliži mi se kraj. Sahrani me u grobu koji sam načinio za sebe u zemlji hananskoj.’ Sada mi dopusti da odem i sahranim svoga oca, a onda ću se vratiti.’“
GEN 50:6 Faraon mu reče: „Idi i sahrani svoga oca kako te je zakleo.“
GEN 50:7 Tako Josif ode da sahrani svoga oca. Sa njim su pošli i svi faraonovi dvorani – uglednici na njegovom dvoru i svi uglednici egipatske zemlje,
GEN 50:8 kao i sva njegova porodica, njegova braća i porodica njegovog oca. U gosenskom kraju su ostala jedino njihova deca, ovce i goveda.
GEN 50:9 Sa njim su išla i bojna kola i konjanici. Povorka je bila veoma duga.
GEN 50:10 Kad su stigli do Atadovog gumna, koji je s one strane Jordana, održali su veliko i svečano naricanje. [Josif] je održao sedmodnevni obred žalosti za svojim ocem.
GEN 50:11 Kad su stanovnici Hanana videli obred žalosti kod Atadovog gumna, rekli su: „To je egipatski svečani obred žalosti.“ Zato je to mesto nazvano Avel-Misraim. Ono se nalazi s one strane Jordana.
GEN 50:12 Jakovljevi sinovi su mu učinili kako im je zapovedio.
GEN 50:13 Njegovi sinovi su ga odneli u hanansku zemlju i sahranili u pećini na polju Makpela kod Mamrije. To polje je Avraham kupio od Efrona Hetita za sahranjivanje.
GEN 50:14 Nakon što je sahranio svoga oca, Josif se vratio u Egipat, on i njegova braća, i svi koji su pošli sa njim da sahrani svoga oca.
GEN 50:15 Videvši da im je otac mrtav, Josifova braća rekoše: „Šta ako je Josif još uvek kivan na nas, pa nam uzvrati za sve zlo što smo mu naneli?“
GEN 50:16 Zato poruče oni Josifu: „Pred svoju smrt, tvoj otac je zapovedio:
GEN 50:17 ’Ovako recite Josifu: ’Oprosti svojoj braći nepravdu i greh koji su učinili postupajući onako zlo prema tebi.’ Oprosti, stoga, nepravdu slugama Boga tvoga oca.’“ Josif se zaplakao kad su mu to rekli.
GEN 50:18 Njegova braća lično dođu k njemu, bace se pred njega i kažu mu: „Evo nas, tvoji smo robovi!“
GEN 50:19 Ali Josif im reče: „Ne bojte se! Pa, zar sam ja umesto Boga?
GEN 50:20 Vi ste smišljali da mi naudite, ali Bog je to okrenuo na dobro. To je učinio da bi sačuvao na životu mnoge narode, kako to i jeste danas.
GEN 50:21 Zato se ne bojte! Ja ću se brinuti za vas i vašu decu.“ Tako ih je umirio ljubaznim rečima.
GEN 50:22 Josif je ostao u Egiptu sa porodicom svoga oca. Živeo je stotinu deset godina.
GEN 50:23 Josif je dočekao da vidi Jefremovu decu do trećeg kolena. Mahirovi sinovi, Manasijini unuci su se takođe rodili na Josifovim kolenima.
GEN 50:24 Josif se obrati svojoj braći: „Evo, uskoro ću umreti. Bog će vas svakako posetiti i odvesti vas iz ove zemlje u zemlju koju je pod zakletvom obećao Avrahamu, Isaku i Jakovu.“
GEN 50:25 Tada je Josif zakleo sinove Izrailjeve: „Bog će vam svakako priteći u pomoć. Tada ćete poneti moje kosti odavde.“
GEN 50:26 Josifu je bilo stotinu deset godina kad je umro. Zatim su ga balzamovali i u Egiptu ga položili u kovčeg.
EXO 1:1 Ovo su imena sinova Izrailjevih koji su otišli sa Jakovom u Egipat, svaki sa svojom porodicom:
EXO 1:2 Ruvim, Simeun, Levije i Juda,
EXO 1:3 Isahar, Zavulon, Venijamin,
EXO 1:4 Dan, Neftalim, Gad i Asir.
EXO 1:5 Jakovljevih potomaka bilo je ukupno sedamdeset. Josif je već bio u Egiptu.
EXO 1:6 Potom Josif umre, a umru i njegova braća i sav onaj naraštaj.
EXO 1:7 Sinovi Izrailjevi su bili rodni, pa su se razmnožili. Postali su brojni i veoma silni, tako da su napunili zemlju.
EXO 1:8 Tada je nad Egiptom zavladao novi car koji nije poznavao Josifa.
EXO 1:9 On je rekao svome narodu: „Evo, izrailjski narod je postao brojniji i moćniji od nas.
EXO 1:10 Hajde da postupimo mudro s njima, da ne bi postali još brojniji. Inače, ako izbije rat, oni će se udružiti s našim neprijateljima i zaratiti protiv nas, te napustiti zemlju.“
EXO 1:11 Stoga postave nad njima nadglednike da ih tlače prinudnim radom. Oni su faraonu izgradili gradove-skladišta, Pitom i Ramesu.
EXO 1:12 Ali, što su ih više tlačili, Izrailjci su bivali još brojniji i napredniji, tako da su se Egipćani užasnuli od njih.
EXO 1:13 Zato su ih Egipćani terali na ropski rad.
EXO 1:14 Zagorčavali su im život teškim radovima: pravljenjem maltera i opeke i raznim poljskim radovima. Sve ropske poslove su im nemilosrdno nametali.
EXO 1:15 Egipatski car je rekao i jevrejskim babicama, od kojih je jednoj bilo ime Šifra, a drugoj Fua:
EXO 1:16 „Kad pomažete Jevrejkama pri porođaju, obratite pažnju na pol deteta: ako je muško, ubijte ga, a ako je žensko, neka živi.“
EXO 1:17 Ali babice su se bojale Boga i nisu učinile kako im je egipatski car naredio, nego su ostavljale u životu mušku decu.
EXO 1:18 Zato je egipatski car pozvao babice i upitao ih: „Zašto ste to činile? Zašto ste ostavljale u životu mušku decu?“
EXO 1:19 Babice odgovore faraonu: „Jevrejke nisu kao egipatske žene. One su jače, pa rode pre nego što babica dođe k njima.“
EXO 1:20 Bog je bio dobar prema babicama, a narod izrailjski se još više umnožio i postao veoma silan.
EXO 1:21 A pošto su se babice bojale Boga, on im je osnovao porodice.
EXO 1:22 Tada je faraon naredio celom narodu: „Svako muško dete koje se rodi Jevrejima neka se baci u Nil, a ženska deca neka se ostave u životu.“
EXO 2:1 [U to vreme] neki čovek iz Levijevog plemena ode i oženi jednu devojku iz istog plemena.
EXO 2:2 Žena začne i rodi sina. Videvši da je lep, krila ga je tri meseca.
EXO 2:3 Kad više nije mogla da ga krije, uzela je košaru od papirusove trske, oblepila je smolom i katranom, stavila dečaka u nju i položila je u trsku kraj Nila.
EXO 2:4 Njegova sestra je stala podalje, da vidi šta će se desiti s njim.
EXO 2:5 No, u Nil siđe faraonova ćerka da se okupa, dok su njene pratilje šetale uz obalu Nila. Uto spazi košaru u trsci, pa pošalje sluškinju da je donese.
EXO 2:6 Otvorivši je, ugleda dete! Dečak je plakao. Sažalivši se nad njim, reče: „Ovo je jedno od jevrejske dece.“
EXO 2:7 Onda njegova sestra upita faraonovu ćerku: „Hoćeš li da odem i potražim ti dojilju među Jevrejkama da ti doji dete?“
EXO 2:8 „Idi“ – reče joj faraonova ćerka. Devojka ode i pozove detetovu majku.
EXO 2:9 Faraonova ćerka joj reče: „Uzmi ovo dete i odgoji mi ga, a ja ću ti plaćati.“ Tako je žena uzela dete i odgojila ga.
EXO 2:10 Kad je dečak porastao, odvela ga je faraonovoj ćerki, koja ga je posinila. Dala mu je ime „Mojsije“, rekavši: „Zato što sam ga izvadila iz vode.“
EXO 2:11 Jednog dana, kad je Mojsije odrastao, ode on među svoje sunarodnike i vide njihov mukotrpni rad. Tada je video da jedan Egipćanin tuče jednog Jevrejina – jednog od njegovih sunarodnika.
EXO 2:12 [Mojsije] se obazre oko sebe, i kad je video da nema nikoga, smrtno udari Egipćanina i sakrije ga u pesak.
EXO 2:13 Kada je došao sledećeg dana, video je dva Jevrejina kako se tuku. „Zašto tučeš svoga druga?“ – reče on krivcu.
EXO 2:14 Ovaj odgovori: „Ko je tebe postavio za glavara i sudiju nad nama? Hoćeš li i mene da ubiješ kao što si ubio onog Egipćanina?“ Mojsije se uplaši, pa reče: „Nema sumnje, već se zna o ovome!“
EXO 2:15 Kad je faraon ovo čuo, hteo je da pogubi Mojsija. Ali Mojsije pobegne od faraona i skloni se u madijansku zemlju. Tamo je seo kod jednog bunara.
EXO 2:16 A madijanski sveštenik je imao sedam ćerki. Dođu one da zahvate vodu i napune pojila, da napoje stado ovaca svoga oca.
EXO 2:17 Međutim, dođu neki pastiri, pa ih oteraju. Tada Mojsije ustane i odbrani ih, te napoji njihovo stado.
EXO 2:18 Vrate se one svome ocu Raguilu, a on ih upita: „Zašto ste se danas tako brzo vratile?“
EXO 2:19 One odgovore: „Neki Egipćanin nas je odbranio od pastira. Čak nam je zahvatio vode i napojio stado.“
EXO 2:20 „Pa, gde je on? – upita on svoje ćerke. Zašto ste ostavile tog čoveka? Pozovite ga na obed.“
EXO 2:21 Mojsije je pristao da ostane kod tog čoveka, a ovaj je dao Mojsiju svoju ćerku Seforu za ženu.
EXO 2:22 Ona začne i rodi sina. Mojsije mu je dao ime „Girsam“, rekavši: „Ja sam došljak u tuđoj zemlji.“
EXO 2:23 Posle mnogo vremena umre egipatski car. Izrailjci su stenjali pod ropstvom. Ipak, iz ropstva se njihov vapaj uzdigao do Boga.
EXO 2:24 Gospod je čuo njihove uzdisaje, i setio se svoga saveza sa Avrahamom, Isakom i Jakovom.
EXO 2:25 Bog je pogledao na Izrailjce i prepoznao ih.
EXO 3:1 Jednom je Mojsije čuvao ovce Jotora, svoga tasta, madijanskog sveštenika. Goneći stado po pustari, dođe do Božije gore, do Horiva.
EXO 3:2 Tu mu se ukaže Anđeo Gospodnji u plamtećem ognju iz jednog grma. Pogleda on, kad ono, grm gori, ali ne sagoreva.
EXO 3:3 Mojsije reče u sebi: „Hajde da priđem i osmotrim ovu čudnu pojavu, zašto grm ne sagoreva.“
EXO 3:4 Kad je Gospod video da prilazi da osmotri, Bog ga zovne iz grma: „Mojsije, Mojsije!“ „Evo me“ – odazva se Mojsije.
EXO 3:5 [Bog] mu reče: „Ne prilazi ovamo! Izuj obuću sa svojih nogu, jer je mesto na kome stojiš sveto tlo.“
EXO 3:6 On nastavi: „Ja sam Bog tvoga oca; Bog Avrahamov, Bog Isakov i Bog Jakovljev.“ Mojsije na to zakloni svoje lice, jer se bojao da gleda u Boga.
EXO 3:7 Gospod mu [opet] reče: „Uistinu sam video nevolje moga naroda u Egiptu i čuo njegov vapaj zbog njegovih tlačitelja. Poznate su mi njegove muke.
EXO 3:8 Zato sam sišao da ga izbavim iz ruku egipatskih, te da ih odvedem iz egipatske zemlje u dobru i prostranu zemlju, u zemlju kojom teku med i mleko, u zemlju Hananaca, Hetita, Amorejaca, Ferežana, Evejaca i Jevusejaca.
EXO 3:9 I evo, sad je vapaj Izrailjaca došao k meni, a i lično sam video kako ih Egipćani tlače.
EXO 3:10 A sad hajde da te pošaljem k faraonu da izvedeš moj narod, Izrailjce, iz Egipta.“
EXO 3:11 Mojsije reče Bogu: „Ko sam ja da idem pred faraona i da izvedem Izrailjce iz Egipta?“
EXO 3:12 [Bog] mu reče: „Ja ću biti s tobom, a ovo će biti znak da te ja šaljem: kad izvedeš narod iz Egipta, služićete Bogu na ovoj gori.“
EXO 3:13 Mojsije upita Boga: „Ako odem k Izrailjcima i kažem im: ’Bog vaših otaca me je poslao k vama’, šta da im kažem ako me upitaju: ’Kako mu je ime?’“
EXO 3:14 „Ja sam onaj koji jesam“ – odgovori Bog Mojsiju i nastavi: „Ovako kaži Izrailjcima: ’Ja Jesam’ me je poslao k vama.“
EXO 3:15 Bog još reče Mojsiju: „Ovako reci Izrailjcima: ’Gospod, Bog vaših otaca, Bog Avrahamov, Bog Isakov i Bog Jakovljev, me je poslao k vama. To je moje ime doveka; po njemu neka me pamte od kolena do kolena.’
EXO 3:16 Idi i okupi izrailjske starešine, pa im reci: ’Gospod, Bog vaših otaca, Bog Avrahamov, Isakov i Jakovljev mi se ukazao i rekao mi: „Posetio sam vas i video šta vam se čini u Egiptu.
EXO 3:17 Zato izjavljujem: ja ću vas izvesti iz egipatske bede u zemlju Hananaca, Hetita, Amorejaca, Ferežana, Evejaca i Jevusejaca, u zemlju kojom teku med i mleko.“’
EXO 3:18 Oni će te poslušati, a ti ćeš otići sa izrailjskim starešinama k egipatskom caru, pa ćete mu reći: ’Gospod, Bog Jevreja, nas je sreo. Dozvoli nam sad da odemo tri dana hoda u pustinju, da prinesemo žrtvu Gospodu, Bogu svojemu.’
EXO 3:19 Ipak, ja znam da vam egipatski car neće dati da odete ako ga ne natera moćna ruka.
EXO 3:20 Zato ću ispružiti svoju ruku i udariti Egipat svakojakim čudesima koja ću učiniti u njemu. Posle toga će vas pustiti.
EXO 3:21 Još ću učiniti da se Egipćani odobrovolje prema ovom narodu, pa kad pođete, nećete otići praznih ruku.
EXO 3:22 Svaka žena će zatražiti od svoje susetke ili od stanarke u svojoj kući predmete od srebra i zlata, i odeću. Sve to stavite na svoje sinove i ćerke. Tako ćete opleniti Egipat.“
EXO 4:1 Ali Mojsije odgovori: „A šta ako mi ne poveruju i ne poslušaju me? Šta ako kažu: ’Gospod ti se nije ukazao’?“
EXO 4:2 Gospod ga upita: „Šta je to u tvojoj ruci?“ „Štap“ – odgovori ovaj.
EXO 4:3 [Bog] mu reče: „Baci ga na zemlju!“ [Mojsije] baci štap na zemlju i ovaj se pretvori u zmiju. Mojsije ustukne od nje.
EXO 4:4 Gospod reče Mojsiju: „Pruži ruku i uhvati je za rep!“ Mojsije pruži ruku i uhvati je za rep, a ona se opet pretvori u štap u njegovoj ruci.
EXO 4:5 „Eto, tako će poverovati da ti se ukazao Gospod, Bog njihovih otaca, Bog Avrahamov, Bog Isakov i Bog Jakovljev.“
EXO 4:6 Gospod mu ponovo reče: „Uvuci svoju ruku u nedra!“ On uvuče svoju ruku u nedra. On izvuče ruku, a ono, ruka mu sva u gubi, [bela] kao sneg.
EXO 4:7 [Bog] mu zatim reče: „Vrati svoju ruku u nedra!“ [Mojsije] vrati ruku u nedra. Kad je izvukao, opet je bila kao [i ostalo] telo.
EXO 4:8 [Bog reče:] „Ako ti ne poveruju i ne poslušaju svedočanstvo prvog znaka, poverovaće svedočanstvu drugog znaka.
EXO 4:9 A ako ne poveruju ni ovim dvoma znacima i ne poslušaju te, ti uzmi vode iz Nila i prolij na tlo, pa će se voda koju si uzeo iz Nila na tlu pretvoriti u krv.“
EXO 4:10 Ali Mojsije reče Gospodu: „Oprosti, Gospode, ali ja nisam rečit čovek. Nisam bio ni ranije, a nisam ni sad dok govoriš svome sluzi. Sporo govorim, a jezik mi se zapetlja.“
EXO 4:11 Gospod mu odgovori: „Ko je dao usta čoveku? Ko ga čini nemim ili gluvim? Ko mu daje vid ili ga čini slepim? Zar nisam to ja, Gospod?
EXO 4:12 Zato idi sad, ja ću biti s tobom kad budeš govorio i poučiti te šta da kažeš.“
EXO 4:13 No, Mojsije reče: „Molim te, Gospode, pošalji nekog drugog.“
EXO 4:14 Gospod se na to razgnevi na Mojsija, pa mu reče: „Nije li Aron, Levit, tvoj brat? Znam da je on veoma rečit. Evo, on ti upravo izlazi u susret. Kad te bude video, od srca će ti se obradovati.
EXO 4:15 Ti ćeš govoriti s njim i preneti mu ove reči. Ja ću biti s tobom i s njim kad budete govorili, i poučiti vas šta da radite.
EXO 4:16 On će govoriti narodu umesto tebe; on će ti biti umesto usta, a ti ćeš njemu biti umesto Boga.
EXO 4:17 Uzmi ovaj štap u svoju ruku. Njime ćeš činiti znakove.“
EXO 4:18 Mojsije se vrati svome tastu Jotoru, pa mu reče: „Dopusti mi da se vratim svojoj braći koja su u Egiptu, da vidim jesu li još u životu.“ „Pođi u miru“ – reče Jotor Mojsiju.
EXO 4:19 Zatim Gospod reče Mojsiju u Madijanu: „Idi, vrati se u Egipat, jer su pomrli svi koji su hteli da te ubiju.“
EXO 4:20 Mojsije uzme svoju ženu i svoje sinove, posadi ih na magarca, pa se vrati u egipatsku zemlju. U ruku je uzeo štap Božiji.
EXO 4:21 Gospod reče Mojsiju: „Kad se vratiš u Egipat, gledaj da pred faraonom učiniš sva čudesa za koja sam ti dao moć. [Ipak], ja ću otvrdnuti njegovo srce, tako da neće pustiti narod da ode.
EXO 4:22 A faraonu ćeš reći ovo: ’Govori Gospod: Izrailj je moj sin prvenac.
EXO 4:23 Rekao sam ti: „Pusti mog sina da mi služi. Odbiješ li da ga pustiš, čuvaj se: ja ću ubiti tvog prvenca.“’“
EXO 4:24 Ali kad su na putu stali da prenoće, Gospod navali [na Mojsija] da ga ubije.
EXO 4:25 Tada Sefora uzme kameni nož i obreže svoga sina, te se kožicom dotakne [Mojsijevih] nogu i reče: „Ti si mi krvav muž.“
EXO 4:26 Tada ga je [Gospod] ostavio. Tom prilikom je rekla: „Krvav muž“, [misleći] na obrezanje.
EXO 4:27 Gospod reče Aronu: „Pođi u pustinju da sretneš Mojsija.“ On pođe. Kad se sastao sa Mojsijem na Božijoj gori, poljubio ga je.
EXO 4:28 Tada je Mojsije ispričao Aronu sve što je Gospod rekao kad ga je poslao, i o svim znacima koje mu je naredio [da učini].
EXO 4:29 Zatim Mojsije i Aron odu i okupe sve izrailjske starešine.
EXO 4:30 Aron je ispričao sve što je Gospod rekao Mojsiju, a Mojsije je učinio znakove na oči naroda.
EXO 4:31 Narod je tome poverovao. A kad su čuli da je Gospod posetio Izrailjce i da je video njihov jad, pali su na kolena i poklonili se [Gospodu].
EXO 5:1 Nakon toga Mojsije i Aron odu k faraonu i reknu mu: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Pusti moj narod da ode i u moju čast proslavi praznik u pustinji.’“
EXO 5:2 Ali faraon odgovori: „Ko je taj Gospod, pa da poslušam šta on kaže, i da pustim Izrailjce da odu? Ja tog Gospoda ne znam, a niti ću pustiti Izrailjce da odu.“
EXO 5:3 „Bog Jevreja se sreo sa nama – odgovore oni. Zato nas pusti da odemo tri dana hoda u pustinju i prinesemo žrtvu Gospodu, Bogu svojemu, da nas ne udari pomorom ili mačem.“
EXO 5:4 Nato egipatski car reče: „Mojsije i Arone, zašto odvraćate narod od njegovog posla? Vratite se svome poslu!“
EXO 5:5 Faraon još reče: „Eto, sad kad se narod u zemlji toliko umnožio, vi ih sprečavate u poslu.“
EXO 5:6 Tog istog dana faraon naredi upravnicima ropske tlake i njihovim nadzornicima:
EXO 5:7 „Ne opskrbljujte više narod slamom za pravljenje opeke kao do sada. Neka idu sami i skupljaju slamu.
EXO 5:8 Ipak, zahtevajte od njih istu količinu opeke koju su pravili do sad. Ne smanjujte je. To su lenštine! Zato i viču: ’Idemo da prinesemo žrtvu svome Bogu!’
EXO 5:9 Naterajte taj svet da još teže radi; kad budu radili, neće obraćati pažnju na izmišljotine.“
EXO 5:10 Upravnici ropske tlake i nadzornici dođu i objave narodu: „Ovako kaže faraon: ’Neću vas više opskrbljivati slamom.
EXO 5:11 Idite sami i skupljajte je gde god je nađete. Ipak, posao vam neću olakšati.’“
EXO 5:12 Zato se narod raziđe po celoj egipatskoj zemlji da skuplja strnjiku umesto slame.
EXO 5:13 Upravnici ropske tlake su ih terali govoreći: „Dovršite svoj dnevni posao, kao kad ste dobijali slamu.“
EXO 5:14 A izrailjske nadzornike, koje su faraonovi upravnici ropske tlake postavili, tukli su i ispitivali: „Zašto ni juče ni danas niste napravili propisanu količinu opeke kao ranije?“
EXO 5:15 Izrailjski nadzornici dođu i zavape k faraonu: „Zašto ovako postupaš sa svojim slugama?
EXO 5:16 Slama se više ne daje tvojim slugama, a ipak se od nas traži: ’Napravite opeku!’ Evo, sad i tuku tvoje sluge, a kriv je tvoj narod.“
EXO 5:17 Ali faraon reče: „Lenštine ste vi, lenštine! Zato i kažete: ’Idemo da prinesemo žrtvu Gospodu.’
EXO 5:18 Vraćajte se na posao! Slama vam se neće davati, ali morate napraviti istu količinu opeke.“
EXO 5:19 Izrailjski nadzornici su videli da im se loše piše zbog naredbe: „Ne smanjujte dnevnu količinu opeke.“
EXO 5:20 Kad su otišli od faraona, nabasali su na Mojsija i Arona, koji su ih čekali.
EXO 5:21 Nadzornici im rekoše: „Neka vas Gospod ima na oku i sudi vam, jer ste nas omrazili kod faraona i njegovih dvorana; dali ste im mač u ruke da nas pobiju.“
EXO 5:22 Mojsije se obrati Gospodu i reče: „O, Gospode, zašto si uvalio u nevolju ovaj narod? Zašto si me poslao?
EXO 5:23 Od kako sam stupio pred faraona da govorim u tvoje ime, on sve gore postupa s ovim narodom, a ti ništa ne činiš da izbaviš svoj narod.“
EXO 6:1 Tada Gospod reče Mojsiju: „Sada ćeš videti šta ću učiniti faraonu. Moja moćna ruka će ga naterati da pusti Izrailjce; moja moćna ruka će ga naterati da ih istera iz svoje zemlje.“
EXO 6:2 Još reče Bog Mojsiju: „Ja sam Gospod.
EXO 6:3 Avrahamu, Isaku i Jakovu sam se objavio pod imenom Bog Svemoćni. Ipak, njima se nisam otkrio pod imenom Gospod.
EXO 6:4 Šta više, sklopio sam svoj savez s njima da ću im dati hanansku zemlju, zemlju gde su živeli kao stranci.
EXO 6:5 A još sam čuo i uzdisanje Izrailjaca koje Egipćani drže u ropstvu, pa sam se setio svoga saveza.
EXO 6:6 Zato reci Izrailjcima: ’Ja sam Gospod; ja ću vas izbaviti od egipatskog jarma i osloboditi vas od ropstva. Ja ću ispružiti svoju mišicu da ih strogo kaznim, i tako vas otkupim.
EXO 6:7 Uzeću vas sebi za narod, i ja ću biti vaš Bog. Tada ćete znati da sam vas ja, Gospod, vaš Bog, oslobodio od egipatskog jarma.
EXO 6:8 Ja ću vas odvesti u zemlju za koju sam se zakleo da ću je dati Avrahamu, Isaku i Jakovu; ja ću vam je dati u posed. Ja sam Gospod.’“
EXO 6:9 Mojsije je to preneo Izrailjcima, ali oni nisu hteli da ga slušaju, jer im je duh klonuo od teškog ropstva.
EXO 6:10 Tada Gospod reče Mojsiju:
EXO 6:11 „Idi i reci faraonu, egipatskom caru, da pusti Izrailjce da odu iz njegove zemlje.“
EXO 6:12 Ali Mojsije reče Gospodu: „Evo, kad me Izrailjci nisu poslušali, kako će faraon poslušati mene koji sam nevešt u govoru?“
EXO 6:13 No, Gospod je ponovio što je već rekao Mojsiju i Aronu: zapovedio im je da idu k Izrailjcima, i da kažu faraonu, egipatskom caru, da pusti Izrailjce iz Egipta.
EXO 6:14 Ovo su glavari rodova. Sinovi Izrailjevog prvenca Ruvima: Enoh, Faluj, Esron i Harmija. To su rodovi Ruvimovi.
EXO 6:15 Sinovi Simeunovi: Jemuilo, Jamin, Aod, Jakin, Cohar i Saul, sin jedne Hananke. To su rodovi Simeunovi.
EXO 6:16 Ovo su imena Levijevih sinova s njihovim rodoslovom: Girson, Kat i Merarije. Levije je živeo stotinu trideset sedam godina.
EXO 6:17 Girsonovi sinovi su: Lovenije i Semaj sa svojim porodicama.
EXO 6:18 Katovi sinovi su: Amram, Isar, Hevron i Ozilo. Kat je ukupno živeo stotinu trideset tri godine.
EXO 6:19 Merarijevi sinovi su: Molija i Musija. To su Levijevi rodovi po svojim porodicama.
EXO 6:20 Amram se oženio svojom tetkom Johavedom, koja mu je rodila Arona i Mojsija. Amram je ukupno živeo stotinu trideset sedam godina.
EXO 6:21 Isarovi sinovi su: Korej, Nefeg i Zihrije.
EXO 6:22 Ozilovi sinovi su: Misailo, Elisafan i Sitrija.
EXO 6:23 Aron se oženio Jelisavetom, ćerkom Aminadavovom, sestrom Nasonovom, koja mu je rodila Nadava, Avijuda, Eleazara i Itamara.
EXO 6:24 Korejevi sinovi su: Asir, Elkana i Avijasaf. To su Korejeve porodice.
EXO 6:25 Aronov sin, Eleazar, se oženio jednom od Futilovih ćerki, koja mu je rodila Finesa. To su glavari levitskih rodova po svojim porodicama.
EXO 6:26 To je onaj Aron i onaj Mojsije kojima je Gospod rekao: „Izvedite Izrailjce iz Egipta po njihovim četama.“
EXO 6:27 To su isti Mojsije i Aron koji su rekli faraonu, egipatskom caru, da pusti Izrailjce iz Egipta.
EXO 6:28 Onog dana kad je Gospod govorio Mojsiju u Egiptu,
EXO 6:29 rekao mu je: „Ja sam Gospod. Reci faraonu, egipatskom caru, sve što ti ja kažem.“
EXO 6:30 Ali Mojsije odgovori Gospodu: „Nevešt sam ja u govoru. Kako će me faraon poslušati?“
EXO 7:1 Gospod je odgovorio Mojsiju: „Vidi! Postavio sam te da budeš kao Bog faraonu, a tvoj brat Aron biće tvoj prorok.
EXO 7:2 Ti ćeš govoriti sve što sam ti zapovedio, a Aron će reći faraonu da pusti Izrailjce iz svoje zemlje.
EXO 7:3 Ja ću, pak, otvrdnuti faraonovo srce, i izvesti mnogo svojih znakova i čuda u Egiptu.
EXO 7:4 Pošto vas faraon neće poslušati, ja ću zamahnuti svojom rukom na Egipat i udariti ga velikim kaznama, pa ću izvesti svoje čete, svoj narod, Izrailjce, iz Egipta.
EXO 7:5 Kad pružim svoju ruku na Egipat i izvedem Izrailjce iz njihove sredine, Egipćani će znati da sam ja Gospod.“
EXO 7:6 Mojsije i Aron su učinili onako kako im je Gospod zapovedio.
EXO 7:7 Mojsiju je bilo osamdeset, a Aronu osamdeset tri godine kad su govorili s faraonom.
EXO 7:8 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
EXO 7:9 „Kad faraon zatraži od vas: ’Učinite kakvo čudo’, ti onda reci Aronu: ’Uzmi štap i baci ga pred faraona’, a štap će se pretvoriti u zmiju.“
EXO 7:10 Mojsije i Aron stupe pred faraona i učine onako kako im je Gospod zapovedio. Aron baci štap pred faraona i pred njegove dvorane, koji se pretvori u zmiju.
EXO 7:11 Ali faraon pozove mudrace i gatare, te ovi vračari učine isto svojim čaranjem.
EXO 7:12 Svaki od njih baci svoj štap, i svaki se pretvori u zmiju. Međutim, Aronov štap proguta njihove štapove.
EXO 7:13 Ali faraonovo srce je otvrdnulo, te ih nije poslušao, baš kako je Gospod i rekao.
EXO 7:14 Gospod reče Mojsiju: „Faraonovo srce je tvrdo, te odbija da pusti narod.
EXO 7:15 Idi k faraonu ujutro, kad on dolazi k vodi, i čekaj na obali Nila da ga sretneš. U ruku uzmi štap koji se bio pretvorio u zmiju.
EXO 7:16 Reci mu ovo: ’Gospod, Bog Jevreja, poslao me je k tebi da ti kažem: „Pusti moj narod da mi služi u pustinji.“ Ali ti, evo, sve do sad nisi poslušao.
EXO 7:17 Govori Gospod: „Po ovome ćeš znati da sam ja Gospod. Evo, štapom koji mi je u ruci udariću po vodi u Nilu, pa će se pretvoriti u krv.
EXO 7:18 Ribe u Nilu će uginuti, a Nil će se tako usmrdeti, da će se Egipćanima gaditi da piju vodu iz njega.“’“
EXO 7:19 Gospod još reče Mojsiju: „Reci Aronu: ’Uzmi svoj štap i pruži svoju ruku nad egipatske vode: nad njihove reke, prokope, jezera, i na sva sabirališta vode, pa će se pretvoriti u krv.’ Krvi će biti po celom Egiptu, čak i u drvenim i kamenim posudama.“
EXO 7:20 Mojsije i Aron učine onako kako im je Gospod zapovedio. Aron podigne svoj štap i na oči faraona i njegovih dvorana udari po vodi u Nilu, na šta se sva voda u Nilu pretvori u krv.
EXO 7:21 Sva riba u Nilu je uginula, a Nil se tako usmrdeo da Egipćani nisu mogli da piju vodu iz njega. Krvi je bilo po celom Egiptu.
EXO 7:22 Ali i gatari egipatski učine isto svojim čaranjem. No, faraonovo srce je i dalje bilo tvrdo, te ih nije poslušao, baš kako je Gospod rekao.
EXO 7:23 Faraon se okrenuo i otišao u svoj dvor, ne uzimajući ni ovo k srcu.
EXO 7:24 Sav je Egipat počeo da kopa oko Nila, jer nisu mogli da piju vodu iz Nila.
EXO 7:25 Tako je prošlo sedam dana od kako je Gospod udario Nil.
EXO 8:1 Gospod reče Mojsiju: „Idi k faraonu i reci mu: ’Govori Gospod: „Pusti moj narod da mi služi.
EXO 8:2 Ali ako odbiješ da ih pustiš, čuvaj se: ja ću svu zemlju kazniti žabama.
EXO 8:3 Nil će vrveti žabama. One će se uvući u tvoj dvor, u tvoju spavaću sobu, u tvoju postelju, u domove tvojih dvorana i tvog naroda, u tvoje pećnice i naćve.
EXO 8:4 Žabe će skakati po tebi, tvome narodu i po svim tvojim dvoranima.“’“
EXO 8:5 Gospod nastavi da govori Mojsiju: „Reci Aronu: ’Ispruži svoju ruku sa svojim štapom nad reke, prokope i jezera, i učini da žabe izađu i navale na egipatsku zemlju.’“
EXO 8:6 Aron ispruži svoju ruku nad egipatske vode i žabe izađoše i prekriše egipatsku zemlju.
EXO 8:7 Ali i gatari su to isto učinili svojim čaranjem; i oni su učinili da žabe izađu i navale na egipatsku zemlju.
EXO 8:8 Tada faraon pozove Mojsija i Arona i reče im: „Molite se Gospodu da odstrani žabe od mene i moga naroda, pa ću pustiti narod da prinese žrtvu Gospodu.“
EXO 8:9 Mojsije odgovori faraonu: „Ti imaš čast da mi kažeš kad hoćeš da se molim za tebe, za tvoje dvorane i za tvoj narod, da se žabe povuku od tebe, i tvojih kuća, i da ostanu u Nilu.“
EXO 8:10 „Sutra“ – odgovori faraon. Mojsije reče: „Neka bude kako si rekao, da znaš da niko nije kao Gospod, naš Bog.
EXO 8:11 Žabe će se povući od tebe, tvojih domova, od tvojih dvorana i od tvoga naroda; ostaće samo u Nilu.“
EXO 8:12 Kad su Mojsije i Aron otišli od faraona, Mojsije zavapi k Gospodu zbog žaba, koje je doveo na faraona.
EXO 8:13 Gospod je učinio kako je Mojsije rekao: žabe su uginule po kućama, dvorištima i poljima.
EXO 8:14 Na gomile su ih skupljali, pa se zemlja usmrdela od njih.
EXO 8:15 No, kada je faraon video da je nastalo olakšanje, otvrdnuo je srce, te ih nije poslušao, baš kako je Gospod rekao.
EXO 8:16 Gospod reče Mojsiju: „Reci Aronu: ’Zamahni svojim štapom i udari po prašini na tlu, i ona će se pretvoriti u komarce po celom Egiptu.’“
EXO 8:17 Tako su i učinili. Aron ispruži svoju ruku i udari njime po prašini na tlu. Komarci se stušte na ljude i na stoku. Sva prašina na tlu se pretvorila u komarce po celom Egiptu.
EXO 8:18 Gatari su takođe pokušali da stvore komarce svojim čaranjem, ali nisu mogli. Tako su se komarci stuštili na ljude i na stoku.
EXO 8:19 Tada gatari rekoše faraonu: „To je prst Božiji!“ Ali faraonovo srce je i dalje bilo tvrdo, i nije ih poslušao, baš kako je Gospod rekao.
EXO 8:20 Gospod reče Mojsiju: „Ustani u rano jutro i stupi pred faraona kad dolazi k vodi, pa mu reci: ’Ovo govori Gospod: pusti moj narod da mi služi.
EXO 8:21 Jer ako ne pustiš moj narod, čuvaj se: pustiću obade na tebe, na tvoje dvorane, na tvoj narod, i na tvoje kuće. Egipatske kuće će se napuniti obadima. Čak će i tlo na kome stoje vrveti od njih.
EXO 8:22 Ipak, u taj dan ću izuzeti gosenski kraj, gde moj narod živi; tamo neće biti obada. Tako ćeš znati da sam ja, Gospod, u ovoj zemlji.
EXO 8:23 Tako ću napraviti razliku između tvog i mog naroda. Ovaj znak će se pokazati sutra.’“
EXO 8:24 Gospod tako i učini. Rojevi obada navale u faraonov dvor i u kuće njegovih dvorana. Sva je egipatska zemlja nastradala od obada.
EXO 8:25 Faraon pozva Mojsija i Arona i reče im: „Idite i prinesite žrtvu svome Bogu, ali tu, u zemlji.“
EXO 8:26 Mojsije mu odgovori: „Bilo bi neprimereno učiniti tako nešto. Žrtve koje prinosimo Gospodu, našem Bogu, Egipćanima su odvratne. Ako, dakle, na njihove oči prinesemo žrtve koje su Egipćanima odvratne, neće li nas kamenovati?
EXO 8:27 Zato moramo da odemo tri dana hoda u pustinju da prinesemo žrtve Gospodu, našem Bogu, kako nam je zapovedio.“
EXO 8:28 „Pustiću vas da odete u pustinju i prinesete žrtve Gospodu, svome Bogu – reče faraon – pod uslovom da ne idete predaleko. Pomolite se i za mene.“
EXO 8:29 Mojsije reče: „Evo, čim odem od tebe, ja ću se pomoliti Gospodu, i sutra će se obadi udaljiti od faraona, od njegovih dvorana, i od njegovog naroda. Samo da nas faraon opet ne prevari, te ne pusti narod da prinese žrtve Gospodu.“
EXO 8:30 Kad je Mojsije otišao od faraona, pomolio se Gospodu.
EXO 8:31 Gospod je učinio što je Mojsije tražio; obadi su se udaljili od faraona, od njegovih dvorana i od njegovog naroda. Ni jedan jedini nije ostao.
EXO 8:32 Ali faraon je i ovaj put otvrdnuo srce, pa nije pustio narod.
EXO 9:1 Tada Gospod reče Mojsiju: „Idi k faraonu i reci mu: ’Ovako kaže Gospod, Bog Jevreja: pusti moj narod da mi služi.
EXO 9:2 Jer ako odbiješ da ih pustiš, te ih i dalje budeš zadržavao,
EXO 9:3 čuvaj se: ruka će Gospodnja udariti velikim pomorom tvoju stoku u poljima: tvoje konje, magarce, kamile, krupnu i sitnu stoku.
EXO 9:4 Ali Gospod će napraviti razliku između stoke Izrailjaca i stoke Egipćana, tako da ništa što pripada Izrailjcima neće uginuti.’“
EXO 9:5 Gospod je odredio i vreme za to, rekavši: „Sutra će Gospod učiniti ovo u zemlji.“
EXO 9:6 Gospod je to i učinio sutradan: sva egipatska stoka je uginula, dok od izrailjske stoke nijedno grlo nije uginulo.
EXO 9:7 Faraon pošalje [ljude] da se raspitaju, i zaista, ni jedno grlo koje pripada Izrailjcima nije uginulo. Ipak, faraonovo srce je ostalo tvrdo, pa nije pustio narod da ide.
EXO 9:8 Tada Gospod reče Mojsiju i Aronu: „Uzmite iz peći nekoliko punih šaka pepela, pa neka ga Mojsije, na faraonove oči, baci prema nebu.
EXO 9:9 Od toga će nastati sitna prašina koja će se razleteti po celoj egipatskoj zemlji, i od koje će po ljudima i životinjama izbijati veliki čirevi puni gnoja širom Egipta.“
EXO 9:10 Oni uzmu pepela iz peći i stanu pred faraona. Onda Mojsije baci pepeo prema nebu, i čirevi puni gnoja izbiju po ljudima i životinjama.
EXO 9:11 Gatari nisu mogli da se pojave pred Mojsijem zbog čireva, jer su i po gatarima izbili čirevi, kao i po ostalim Egipćanima.
EXO 9:12 No, Gospod je otvrdnuo faraonovo srce, pa ih nije poslušao, baš kako je Gospod rekao Mojsiju.
EXO 9:13 Tada Gospod reče Mojsiju: „Porani ujutro i stani pred faraona, pa mu reci: ’Ovako kaže Gospod, Bog Jevreja: pusti moj narod da mi služi.
EXO 9:14 Naime, ovaj put ću poslati sve svoje pošasti na tebe, na tvoje dvorane i na tvoj narod, tako da znaš da na celoj zemlji nema nikoga kao što sam ja.
EXO 9:15 Jer, da sam već ispružio svoju ruku i udario pomorom tebe i tvoj narod, nestalo bi te s lica zemlje.
EXO 9:16 Baš zato sam te i postavio da na tebi pokažem svoju silu, i da se moje ime razglasi po celom svetu.
EXO 9:17 Ti, dakle, još uvek ugnjetavaš moj narod i ne puštaš ga da ide.
EXO 9:18 Evo, sutra ću pustiti tako strašan grad kakvog nije bilo u Egiptu od kako je postao, pa sve do sad.
EXO 9:19 Zato pošalji [ljude] da uteraju unutra tvoju stoku i sve što je tvoje na polju. Svaki čovek ili životinja koji se nađu na polju, a ne sklone se pod krov, poginuće kad grad počne da pljušti po njima.’“
EXO 9:20 Oni faraonovi dvorani, koji su se pobojali Gospodnje reči, uteraju svoje sluge i stoku pod krov.
EXO 9:21 A oni koji nisu marili za Gospodnju reč, ostavili su svoje sluge i stoku u polju.
EXO 9:22 Tada Gospod reče Mojsiju: „Pruži svoju ruku prema nebu, pa neka zapljušti grad po celom Egiptu, po ljudima, životinjama i po svem bilju u Egiptu.“
EXO 9:23 Mojsije pruži svoj štap prema nebu. Gospod pošalje gromove i grad, a munje se obore na zemlju. Gospod je zasuo gradom zemlju Egipćana.
EXO 9:24 Grad je pljuštao, a kroz njega su parale munje. Tako teškog grada nikada nije bilo u Egiptu otkako je naroda u njemu.
EXO 9:25 Grad je pobio u celom Egiptu sve što se našlo napolju, ljude i životinje; uništio je i sve bilje na poljima i polomio sve poljsko drveće.
EXO 9:26 Samo u gosenskom kraju, gde su živeli Izrailjci, nije bilo grada.
EXO 9:27 Tada je faraon pozvao Mojsija i Arona i rekao im: „Ovaj put sam sagrešio. Gospod je u pravu, a ja i moj narod smo krivi.
EXO 9:28 Pomolite se Gospodu da prestanu ovi gromovi i grad, a ja ću vas pustiti da idete. Ne morate se duže zadržavati.“
EXO 9:29 Mojsije mu odgovori: „Čim izađem iz grada, podići ću svoje ruke k Gospodu i gromovi će prestati, a ni grada više neće biti, tako da znaš da zemlja pripada Gospodu.
EXO 9:30 Ipak, ja znam da se ni ti ni tvoji dvorani još uvek ne bojite Gospoda Boga.“
EXO 9:31 Tako su propali lan i ječam, jer je ječam bio u klasu, a lan je tek propupeo.
EXO 9:32 Pšenica i raž nisu stradali, jer su pozna žita.
EXO 9:33 Mojsije je otišao od faraona, [izašao iz] grada, te podigao ruke k Gospodu. Gromovi i grad su prestali, a ni kiša više nije padala na zemlju.
EXO 9:34 Kad je faraon video da su prestali gromovi, grad i kiša, ponovo je zgrešio; otvrdnuli su srce i on i njegovi dvorani.
EXO 9:35 Pošto je faraonovo srce otvrdnulo, on nije pustio Izrailjce da idu, baš kako je Gospod rekao preko Mojsija.
EXO 10:1 Tada Gospod reče Mojsiju: „Idi k faraonu, jer sam otvrdnuo srce njemu i njegovim dvoranima, da bih učinio znakove među njima,
EXO 10:2 te da bi ti pripovedao svojim sinovima i unucima kako sam strogo postupio s Egipćanima, i kakve sam znakove izveo među njima, da biste znali da sam ja Gospod.“
EXO 10:3 Mojsije i Aron dođu k faraonu i kažu mu: „Ovako kaže Gospod, Bog Jevreja: ’Dokle ćeš odbijati da mi se pokoriš? Pusti moj narod da mi služi.
EXO 10:4 Odbiješ li da ih pustiš, čuvaj se, jer ću sutra dovesti skakavce na tvoju zemlju.
EXO 10:5 Oni će prekriti površinu, tako da se zemlja neće videti, pa će pojesti sve što je ostalo posle grada. Poješće ti čak i drveće što je tek počelo da raste na polju.
EXO 10:6 Ispuniće tvoj dvor, kuće tvojih dvorana, i kuće svih Egipćana. Tako nešto nisu videli ni tvoji oci, a ni oci tvojih otaca, otkako su se pojavili na zemlji pa do dana današnjeg.’“ Mojsije se okrene, pa ode od faraona.
EXO 10:7 Tada faraonu rekoše njegovi dvorani: „Dokle će nas ovaj odvlačiti u propast? Pusti te ljude da idu, pa neka služe Gospodu, svome Bogu. Zar ne vidiš da je Egipat propao?“
EXO 10:8 Vrate oni Mojsija i Arona k faraonu, a on im reče: „Idite i služite Gospodu, svome Bogu! Ko sve ide?“
EXO 10:9 Mojsije odgovori: „Svi mi idemo, stari i mladi, naši sinovi i ćerke, naša sitna i krupna stoka, jer idemo da proslavimo praznik Gospodu.“
EXO 10:10 [Faraon] mu na to reče: „Tako bio Gospod s vama, ako vas pustim sa vašim ženama i decom! Vidi se da nemate dobre namere.
EXO 10:11 Nikako! Neka idu samo odrasli muškarci da služe Gospodu, jer to je ono što ste tražili.“ Time su bili oterani od faraona.
EXO 10:12 Tada Gospod reče Mojsiju: „Ispruži svoju ruku nad egipatskom zemljom, pa će skakavci navaliti na Egipat i pojesti sve bilje što je ostalo od grada.“
EXO 10:13 Mojsije ispruži svoj štap nad Egiptom, a Gospod navede na zemlju istočni vetar koji je duvao celi dan i celu noć. Ujutro je vetar doneo skakavce.
EXO 10:14 Skakavci su navalili na celu egipatsku zemlju i spustili se na celu zemlju u ogromnom broju. Toliko skakavaca nikada ranije nije bilo, a niti će ih ikad više biti.
EXO 10:15 Pokrili su površinu cele zemlje, tako da je bila tamna. Pojeli su sve bilje u zemlji i svaki plod na drveću koji je ostao od grada. U celoj egipatskoj zemlji nije ostalo ni lista na drvetu, ni travke na polju.
EXO 10:16 Faraon brže-bolje pozove Mojsija i Arona, pa im reče: „Zgrešio sam protiv Gospoda, vašeg Boga, i protiv vas.
EXO 10:17 Oprostite mi moj greh još ovaj put i pomolite se Gospodu, vašem Bogu, da otkloni od mene ovu pogibeljnu pošast.“
EXO 10:18 Kad je Mojsije otišao od faraona, pomolio se Gospodu.
EXO 10:19 Tada je Gospod pokrenuo veoma jak zapadni vetar koji je poneo skakavce i sručio ih u Crveno more. Nijedan jedini skakavac nije ostao u egipatskoj zemlji.
EXO 10:20 Ipak, Gospod je učinio da otvrdne srce faraonu, pa nije pustio Izrailjce.
EXO 10:21 Tada Gospod reče Mojsiju: „Ispruži svoju ruku prema nebu, pa nek se spusti tama na Egipat, takva tama da se može opipati.“
EXO 10:22 Mojsije ispruži svoju ruku prema nebu i spusti se gusta tama na celi Egipat. Trajala je tri dana.
EXO 10:23 Ta tri dana čovek čoveka nije mogao da vidi, i niko se nije micao sa svoga mesta. Međutim, u svim izrailjskim domovima bilo je svetla.
EXO 10:24 Tada faraon pozva Mojsija i reče: „Idite i služite Gospodu! Samo vaša sitna i krupna stoka neka ostane ovde. Vaše žene i deca mogu da idu s vama.“
EXO 10:25 Mojsije odgovori: „Moraš nam dati da Gospodu, svome Bogu, prinesemo prinose i žrtve svespalnice.
EXO 10:26 Prema tome, s nama idu i naša stada, neće ostati ni papak, jer od njih treba da izaberemo ono što ćemo prineti Gospodu, našem Bogu. Naime, mi ne znamo šta da prinesemo Gospodu, dok ne dođemo tamo.“
EXO 10:27 Ali Gospod je otvrdnuo faraonovo srce, te nije pristao da ih pusti.
EXO 10:28 „Odlazi! – reče faraon Mojsiju. Dobro pazi da se više ne pojavljuješ preda mnom. Onog dana kad mi lice vidiš, umrećeš.“
EXO 10:29 Mojsije mu reče: „Tako će i biti; više ti neću videti lice.“
EXO 11:1 Gospod reče Mojsiju: „Dovešću još jednu pošast na faraona i na Egipat. Posle toga će vas pustiti da idete odavde. I ne samo da će vas pustiti, izgnaće vas odavde.
EXO 11:2 A izrailjskom narodu reci da svaki čovek zatraži od svog suseda i svaka žena od svoje susetke dragocenosti od srebra i zlata.“
EXO 11:3 Gospod je učinio da Egipćani budu naklonjeni narodu. Šta više, sam Mojsije je uživao veliki ugled u Egiptu, među faraonovim dvoranima i narodom.
EXO 11:4 Mojsije reče: „Ovako kaže Gospod: ’Oko ponoći proći ću Egiptom,
EXO 11:5 te će svaki prvenac u Egiptu umreti: od faraonovog prvenca koji sedi na prestolu, do prvenca sluškinje što stoji za žrvnjem, te sva prvina od stoke.
EXO 11:6 Tada će u celom Egiptu nastati veliko naricanje, kakvog nije bilo niti će ikad više biti.
EXO 11:7 A kod Izrailjaca ni pas neće zarežati na čoveka ili na životinju. Po tome ćete znati da je Gospod napravio razliku između Egipćana i Izrailjaca.’
EXO 11:8 Onda će tvoji službenici doći k meni, pasti ničice preda mnom i reći mi: ’Odlazite i ti i sav narod koji ide za tobom!’ Posle toga ću otići.“ Mojsije ode od faraona kipteći od gneva.
EXO 11:9 Gospod reče Mojsiju: „Faraon vas neće poslušati, zato da bih umnožio svoja čudesa u Egiptu.“
EXO 11:10 Mojsije i Aron su učinili sva ova čuda pred faraonom, ali je Gospod otvrdnuo srce faraonu, te nije pustio Izrailjce iz Egipta.
EXO 12:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu u Egiptu:
EXO 12:2 „Ovaj mesec neka bude za vas početak meseci. Neka vam bude prvi mesec u godini.
EXO 12:3 Recite ovo svoj zajednici izrailjskoj: ’Desetog dana ovog meseca neka svako nabavi po jagnje za svoju porodicu; jedno po domaćinstvu.
EXO 12:4 Ako je domaćinstvo suviše malo da ga pojede, neka ga podeli sa najbližim susedom, prema broju osoba i prema količini koju svako može da pojede.
EXO 12:5 Jagnje neka bude bez mane, muško, staro godinu dana. Možete da izaberete bilo jagnje bilo jare.
EXO 12:6 Čuvajte ga do četrnaestog dana ovog meseca, a onda neka ga sva sabrana izrailjska zajednica zakolje uveče.
EXO 12:7 Zatim neka uzmu nešto krvi i poškrope njome oba dovratka i nadvratnik kuće u kojoj će se jagnje jesti.
EXO 12:8 Te iste noći neka jedu meso pečeno na vatri, sa beskvasnim hlebom i gorkim zeljem.
EXO 12:9 Ne jedite sirovo ili kuvano meso, nego ispečeno na vatri: sa glavom, nogama i iznutricama.
EXO 12:10 Ne ostavljajte ništa do jutra. Ako nešto preostane do jutra, spalite na vatri.
EXO 12:11 A ovako ćete ga jesti: opasanog struka, sa obućom na nogama i štapom u ruci. Ješćete ga u žurbi: to je pasha Gospodnja.
EXO 12:12 Jer te ću noći proći egipatskom zemljom i pobiti sve prvence u Egiptu, kako ljude tako životinje. Ja sam Gospod, i ja ću kazniti sve egipatske bogove.
EXO 12:13 A krv neka vam služi kao znak na kućama u kojima živite. Kad budem opazio krv, proći ću mimo vas, tako da vas neće zadesiti zatirući pomor kad budem udario egipatsku zemlju.
EXO 12:14 Taj dan neka vam bude spomen-dan. Slavite ga kao praznik Gospodu. Praznujte ga od pokolenja do pokolenja; to je trajna uredba.
EXO 12:15 Sedam dana jedite beskvasni hleb. Prvoga dana uklonite sav kvasac iz vaših kuća. Jer, ko god bi jeo nešto s kvascem između prvog i sedmog dana, taj neka se istrebi iz Izrailja.
EXO 12:16 Prvoga dana održavajte sveti sabor, a tako i sedmoga dana. Tih dana ne radite nikakva posla. Pripremaćete samo ono što svako mora da jede.
EXO 12:17 Slavite [praznik] Beskvasnih hlebova, jer sam baš tog dana izveo vaše čete iz Egipta. Slavite, stoga, ovaj dan od pokolenja do pokolenja; to je trajna uredba.
EXO 12:18 Od večeri četrnaestoga dana prvoga meseca do večeri dvadeset prvoga dana istoga meseca jedite beskvasni hleb.
EXO 12:19 Sedam dana ne sme da se nađe kvasca u vašim kućama. Ko god bi jeo nešto s kvascem, taj neka se istrebi iz izrailjske zajednice, bilo da je stranac ili domaći.
EXO 12:20 Ne jedite ništa što je s kvascem. U svim svojim naseobinama jedite beskvasni hleb.’“
EXO 12:21 Mojsije je zatim sazvao sve izrailjske starešine i rekao im: „Idite i nabavite jagnjad za vaše porodice, pa zakoljite pashalno jagnje.
EXO 12:22 Zatim uzmite kitu izopa i zamočite je u krv koja je u zdeli, pa tom krvlju iz zdele poškropite nadvratnik i oba dovratka. Niko od vas neka ne izlazi preko kućnih vrata do jutra.
EXO 12:23 Kad Gospod bude prolazio da potuče Egipćane, videće krv na nadvratniku i na oba dovratka, pa će proći pokraj vrata, te neće dozvoliti Pogubitelju da uđe kroz vrata vaših kuća i potuče vas.
EXO 12:24 Ova uputstva držite kao trajnu uredbu za sebe i za svoju decu.
EXO 12:25 I kada uđete u zemlju koju će vam Gospod dati, vršite ovaj obred.
EXO 12:26 Kad vas zapitaju vaša deca: ’Kakav je to obred?’,
EXO 12:27 vi im recite: ’Ovo je pashalna žrtva Gospodu, koji je prošao pokraj kuća Izrailjaca u Egiptu kad je ubijao Egipćane, dok je naše domove pošteđivao.’“ A narod je kleknuo i poklonio se.
EXO 12:28 Izrailjci odu i učine onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju i Aronu.
EXO 12:29 A u ponoć Gospod pobije sve prvence u egipatskoj zemlji: od faraonovog prvenca koji sedi na prestolu do prvenca zatvorenika u tamnici, a tako i prvinu stoke.
EXO 12:30 Faraon se probudio te noći, kao i svi njegovi dvorani i svi Egipćani, jer se glasan lelek otegnuo Egiptom. Naime, nije bilo kuće u kojoj nije bilo mrtvaca.
EXO 12:31 Iste noći je faraon pozvao Mojsija i Arona i rekao im: „Ustajte i odlazite od mog naroda i vi i Izrailjci! Idite i služite Gospodu kako ste zahtevali.
EXO 12:32 Povedite svoju sitnu i krupnu stoku kako ste tražili, i idite pa i mene blagoslovite.“
EXO 12:33 Egipćani su terali narod da što pre ode iz zemlje, jer su govorili: „Svi ćemo izginuti!“
EXO 12:34 Tako je narod poneo svoje još neuskislo testo, noseći ga na ramenima u naćvama uvijenim u ogrtače.
EXO 12:35 Izrailjci su, takođe, učinili onako kako im je Mojsije rekao: tražili su od Egipćana dragocenosti od srebra i zlata, i odeću.
EXO 12:36 Gospod je učinio da Egipćani budu blagonakloni prema narodu, pa su davali. Tako su oplenili Egipćane.
EXO 12:37 Izrailjci se zapute iz Ramese prema Sokotu. Bilo je oko šest stotina hiljada ratnika-pešaka, ne računajući žene i decu.
EXO 12:38 Sa njima je otišlo i mnoštvo različitih naroda i veoma mnogo stoke, krupne i sitne.
EXO 12:39 Zatim su od testa koje su poneli iz Egipta ispekli beskvasne lepinje. Testo nije bilo uskislo, jer su bili isterani iz Egipta, te nisu mogli da se duže zadržavaju. Zato nisu pripremili ni zalihe hrane za put.
EXO 12:40 Izrailjci su u Egiptu proveli ukupno četiri stotine trideset godina.
EXO 12:41 A kada se navršilo četiri stotine trideset godina, na sam taj dan, sve čete Gospodnje su izašle iz egipatske zemlje.
EXO 12:42 Pošto je te noći Gospod probdeo da ih izvede iz Egipta, ova noć će za sve Izrailjce biti noć bdenja Gospodu za sva pokolenja.
EXO 12:43 Gospod reče Mojsiju i Aronu: „Ovo je uredba za Pashu: Nijedan stranac ne sme jesti pashalnu večeru.
EXO 12:44 Svaki rob, kupljen novcem i obrezan, može je jesti.
EXO 12:45 Ipak, došljak ili najamnik ne mogu je jesti.
EXO 12:46 Jedite je u jednoj kući. Meso ne iznosite iz kuće. Ne lomite ni jednu kost [žrtve].
EXO 12:47 Sva izrailjska zajednica mora da se pridržava ovoga.
EXO 12:48 Ako stranac koji boravi kod tebe želi da proslavi Pashu Gospodu, svi muški u njegovom domu moraju da se obrežu. Tek onda može da je proslavi, jer će biti kao i žitelj zemlje. Nijedan neobrezani ne može da pristupi večeri.
EXO 12:49 Isti zakon neka važi i za domaćeg i za stranca koji boravi kod tebe.“
EXO 12:50 Svi Izrailjci su učinili onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju i Aronu.
EXO 12:51 Tog istog dana je Gospod izveo Izrailjce iz Egipta, četu po četu.
EXO 13:1 Gospod reče Mojsiju:
EXO 13:2 „Posvetite mi svakog prvenca. Svako muško dete među Izrailjcima – prvenac majčine utrobe, kao i sva prvina stoke, meni pripadaju.“
EXO 13:3 Mojsije reče narodu: „Pamtite ovaj dan u koji ste izašli iz Egipta, iz kuće ropstva, jer vas je Gospod snažnom rukom izveo odande. Hleb s kvascem neka se ne jede!
EXO 13:4 Danas izlazite, u mesecu avivu.
EXO 13:5 A kad te Gospod uvede u zemlju Hananaca, Hetita, Amorejaca, Evejaca i Jevusejaca, za koju se zakleo vašim ocima da će vam je dati, zemlju kojom teku med i mleko, vršićeš ovaj obred u ovom mesecu:
EXO 13:6 Sedam dana jedite beskvasni hleb, a sedmoga dana neka bude praznik Gospodu.
EXO 13:7 Beskvasni hleb će se jesti sedam dana. Hleb s kvascem ne sme ni da se vidi. Kvascu nigde ni traga da ne bude na svom tvom području.
EXO 13:8 Tog dana ćeš reći svome sinu: ’To je zbog onog što je Gospod učinio za mene kad sam izašao iz Egipta.’
EXO 13:9 To će ti biti kao znak na tvojoj ruci i podsetnik pred očima, da bi Gospodnji Zakon bio na tvojim ustima. Jer, Gospod te je snažnom rukom izveo iz Egipta.
EXO 13:10 Vršićeš ovu uredbu svake godine u naznačeno vreme.
EXO 13:11 A kad te Gospod dovede u zemlju Hananaca, kako se zakleo tebi i tvojim ocima, i preda ti je,
EXO 13:12 odvojićeš svakog prvenca majčine utrobe Gospodu. Isto tako će i sva muška prvina stoke pripadati Gospodu.
EXO 13:13 Svako prvorođeno magare ćeš otkupiti jagnjetom ili jaretom. Ako ga ne otkupiš, slomi mu vrat. Otkupićeš i svakog prvenca od svojih sinova.
EXO 13:14 Kad te tvoj sin danas-sutra upita: ’Šta to znači?’, ti mu reci: ’Gospod nas je snagom svoje ruke izveo iz Egipta, iz kuće ropstva.
EXO 13:15 Kad je faraon tvrdoglavo odbio da nas pusti, Gospod je pobio sve prvence u egipatskoj zemlji: od prvenaca ljudi do prvine stoke. Zato ja Gospodu prinosim na žrtvu svaku mušku prvinu majčine utrobe, a svakog prvenca među svojim sinovima otkupljujem.
EXO 13:16 To će ti biti kao znak na ruci i kao podsetnik pred tvojim očima da nas je Gospod snagom svoje ruke izveo iz Egipta.’“
EXO 13:17 A kad je faraon pustio narod da ide, Gospod ih nije poveo putem koji vodi u filistejsku zemlju, iako je onuda bilo bliže. Gospod je, naime, rekao: „Kad narod vidi ratovanje, mogao bi da se predomisli i vrati u Egipat.“
EXO 13:18 Zato ih je poveo zaobilaznim putem kroz pustinju prema Crvenom moru. Izrailjci su otišli iz Egipta u punoj ratnoj spremi.
EXO 13:19 Mojsije je sa sobom poneo Josifove kosti, jer je ovaj tražio od Izrailjaca da mu se svečano zakunu: „Bog će vam svakako priteći u pomoć. Tada ćete odavde poneti sa sobom i moje kosti.“
EXO 13:20 [Izrailjci] su krenuli iz Sokota, a utaborili se u Etamu, na rubu pustinje.
EXO 13:21 Gospod je išao pred njima danju u stubu od oblaka da im pokazuje put, a noću u stubu od ognja, da im osvetljava put, da bi mogli da putuju i danju i noću.
EXO 13:22 Stub od oblaka pred narodom nije odstupao danju, niti stub od ognja noću.
EXO 14:1 Gospod reče Mojsiju:
EXO 14:2 „Reci Izrailjcima neka se vrate i utabore pred Pi-Hahirotom između Migdola i mora, nasuprot Vel-Sefona. Utaborite se nasuprot ovom mestu, uz more.
EXO 14:3 Faraon će reći: ’Izrailjci besciljno tumaraju zemljom; opkolila ih je pustinja.’
EXO 14:4 No, ja ću otvrdnuti srce faraonu, i on će krenuti u poteru za njima. Međutim, ja ću se proslaviti nad faraonom i svom njegovom vojskom. Tada će Egipćani znati da sam ja Gospod.“ Izrailjci tako i učine.
EXO 14:5 Kad su egipatskog cara izvestili da je narod pobegao, faraon i njegovi dvorani se predomisle o narodu. Rekoše: „Šta to učinismo! Pustili smo Izrailjce i oni nam neće više robovati!“
EXO 14:6 Zato je upregnuo svoja bojna kola i poveo svoju vojsku sa sobom.
EXO 14:7 Poveo je šest stotina najboljih bojnih kola zajedno sa ostalim bojnim kolima po Egiptu. Sva kola su imala zapovednike.
EXO 14:8 Gospod je otvrdnuo srce faraonu, egipatskom caru, te je ovaj krenuo u poteru za Izrailjcima, koji su izašli s uzdignutom pesnicom.
EXO 14:9 Egipćani su se dali u poteru za njima sa svim faraonovim konjima, bojnim kolima, konjanicima i vojskom, i konačno ih stigli kod Pi-Hahirota, nasuprot Vel-Sefona.
EXO 14:10 Kad se faraon približio, Izrailjci su se osvrnuli i opazili da su im Egipćani za petama. U velikom strahu, Izrailjci zavape Gospodu.
EXO 14:11 Onda rekoše Mojsiju: „Zar u Egiptu nije bilo grobova, nego si nas doveo tu u pustinju da pomremo? Šta je trebalo da nas izvodiš iz Egipta?
EXO 14:12 Nismo li ti ovo govorili i u Egiptu: ’Idi od nas, neka služimo Egipćanima! Jer bolje nam je da robujemo Egipćanima, nego da pomremo u pustinji!’“
EXO 14:13 Ali Mojsije odgovori narodu: „Ne bojte se! Ostanite na svom mestu, pa ćete videti šta će Gospod učiniti da vas spase danas. Naime, Egipćane koje danas vidite nikada više nećete videti.
EXO 14:14 Gospod će se boriti za vas. Budite spokojni!“
EXO 14:15 Gospod upita Mojsija: „Zašto vapiš k meni? Reci Izrailjcima da krenu na put.
EXO 14:16 A ti podigni svoj štap, ispruži svoju ruku nad morem i razdeli ga na dvoje, da Izrailjci mogu da prođu sred mora po suvom.
EXO 14:17 Ja ću, evo, otvrdnuti srce Egipćanima, te će oni krenuti za njima, ali ja ću se proslaviti nad faraonom i svom njegovom vojskom, njegovim bojnim kolima i konjanicima.
EXO 14:18 Kad se proslavim nad faraonom, njegovim bojnim kolima i konjanicima, Egipćani će znati da sam ja Gospod.“
EXO 14:19 Tada se Anđeo Gospodnji, koji je išao pred izrailjskim taborom, premestio iza njih. Stub od oblaka pred njima se takođe pomerio, došao im iza leđa i stao,
EXO 14:20 našavši se između egipatskog tabora i izrailjskog tabora. Oblak je noću zamračivao jedne, dok je drugima svetleo, tako da cele noći nisu mogli da priđu jedni drugima.
EXO 14:21 Mojsije ispruži svoju ruku nad morem, a Gospod pošalje jak istočni vetar koji je uzbijao vodu cele noći, učinivši da se more isuši. Voda se podelila,
EXO 14:22 pa su Izrailjci hodali posred mora po suvom dnu. Voda im je stajala kao zid s desne i leve strane.
EXO 14:23 Tada se Egipćani sa svim faraonovim konjima, bojnim kolima i konjanicima spuste u more i počnu da ih gone.
EXO 14:24 Pred samu zoru, Gospod pogleda dole iz stuba od ognja i oblaka na egipatsku vojsku i u nju unese pometnju.
EXO 14:25 Zaglavio je točkove na bojnim kolima, tako da su se teškom mukom pokretali. „Bežimo od Izrailjaca – povikaše Egipćani – jer se Gospod bori za njih protiv Egipćana!“
EXO 14:26 Gospod reče Mojsiju: „Ispruži ruku nad morem, da se voda vrati na Egipćane, na njihova bojna kola i konjanike.“
EXO 14:27 Mojsije ispruži ruku nad morem, i u osvit zore se voda vrati na svoje mesto. Egipćani su bežali od vode, ali ih je Gospod sručio usred mora.
EXO 14:28 Voda se vratila i potopila bojna kola i konjanike, svu faraonovu vojsku koja je bila krenula za Izrailjcima u more. Ni jedan od njih nije preživeo.
EXO 14:29 A Izrailjci su hodali posred mora po suvom dnu, dok su im zidovi vode stajali s desna i s leva.
EXO 14:30 Tog dana je Gospod izbavio Izrailjce iz ruku Egipćana, a Izrailjci su videli mrtve Egipćane na morskoj obali.
EXO 14:31 Kad su Izrailjci videli veliku silu koju je Gospod pokazao nad Egipćanima, narod se pobojao Gospoda, pa su poverovali Gospodu i njegovom sluzi Mojsiju.
EXO 15:1 Tada su Mojsije i Izrailjci zapevali ovu pesmu u slavu Gospoda: „Gospodu ću zapevati, jer se silno proslavio, konja i konjanika u more je svalio.
EXO 15:2 Gospod je moja sila i pesma, on mi je spasenje. On je moj Bog, slaviću Boga oca svoga, njega ću ja uzvisivati.
EXO 15:3 Gospod je ratnik, Gospod mu je ime.
EXO 15:4 Kola je faraonova i vojsku njegovu u more sručio, čelnici se vojni u moru Crvenom podavili. Tama ih je prekrila,
EXO 15:5 u dubine su morske kao kamen potonuli.
EXO 15:6 Desnica se tvoja, Gospode, proslavila silom, desnica je tvoja, Gospode, zatrla dušmana.
EXO 15:7 Veličanstvom svoje slave oborio si one što se protiv tebe bune, svoj gnev si kao oganj poslao, proždro ih je kao slamu.
EXO 15:8 Na dah tvojih nozdrva sabraše se vode, stihije se morske kao zid uspraviše, u srcu mora bezdan se morski u tlo čvrsto pretvori.
EXO 15:9 Dušmanin reče: ’Goniću ih, uhvatiti, plen svoj podeliti, zasitiću njima svoju dušu; svoj ću mač isukati i silom ih porobiti.’
EXO 15:10 Na dah tvojih usta more ih je prekrilo, potonuše kao olovo u moćnim vodama.
EXO 15:11 Ko je kao ti, Gospode, među bogovima? Ko je kao ti, veličanstven u svetosti, strašan u slavi, tvorac čudesa?
EXO 15:12 Ispružio si svoju desnicu i zemlja ih je progutala.
EXO 15:13 Svojom milošću ti si izveo narod, njega si ti otkupio, snagom si ga svojom poveo k stanu svoje svetosti.
EXO 15:14 Čuće to narodi, od straha zadrhtaće, strava obuzeće žitelje filistejske.
EXO 15:15 Smeli su se vladari edomski, zastrepeli knezovi moavski, klonuli su svi žitelji Hanana.
EXO 15:16 Užas i strah njih je obuzeo, mišicom si ih svojom moćnom zanemeo, skamenio, dok tvoj narod, Gospode, ne prođe, dok narod, koji si ti stekao, ne prođe.
EXO 15:17 Dovešćeš ih i zasaditi na gori koja tebi pripada, na mestu koje ti, o, Gospode, boravištem svojim učini, Svetilištem, Gospode, [što] ga tvoje ruke utemeljiše.
EXO 15:18 Gospod će carevati u veke vekova.“
EXO 15:19 Kad su, dakle, faraonovi konji, bojna kola i konjanici pošli za njima u more, Gospod je vratio morske vode na njih, dok su Izrailjci hodali po suvom usred mora.
EXO 15:20 Potom je Aronova sestra Marija, proročica, uzela bubanj u ruku, a sve ostale žene su je pratile s bubnjevima i plešući.
EXO 15:21 Marija im je zapevala: „Zapevajte Gospodu jer se silno proslavio, konja i konjanika u more je svalio.“
EXO 15:22 Mojsije je poveo Izrailjce od Crvenog mora. Krenuli su prema pustinji Sur. Tri dana su putovali pustinjom, ali nisu našli vodu.
EXO 15:23 Kad su došli u Maru, nisu mogli da piju vodu kod Mare, jer je bila gorka. Zato su to mesto nazvali Mara.
EXO 15:24 Narod je gunđao Mojsiju: „Šta ćemo da pijemo?“
EXO 15:25 [Mojsije] zavapi Gospodu. Gospod mu pokaže neko drvo. [Mojsije] baci to drvo u vodu i voda postane slatka. Tamo im je [Gospod] dao uredbe i pravo, i tamo ih je stavio na kušnju.
EXO 15:26 Rekao je: „Ako pažljivo slušaš glas Gospoda, Boga svoga, činiš što je pravo pred njim, i slušaš njegove zapovesti, te držiš sve njegove uredbe, nijedna od pošasti koje sam doveo na Egipat neće doći na tebe. Jer sam ja, Gospod, tvoj lekar.“
EXO 15:27 Zatim su došli u Elim, gde je bilo dvanaest izvora i sedamdeset palmi. Utaborili su se tu, uz vodu.
EXO 16:1 Petnaestoga dana drugog meseca nakon izlaska iz Egipta, cela izrailjska zajednica ode iz Elima i dođe u pustinju Sin, koja se nalazi između Elima i Sinaja.
EXO 16:2 U pustinji je cela izrailjska zajednica počela da gunđa protiv Mojsija i Arona.
EXO 16:3 Izrailjci su im govorili: „E, da smo samo pomrli od Gospodnje ruke u Egiptu! Tamo smo sedeli oko lonaca s mesom i jeli hleba do mile volje. A vi ste nas doveli u ovu pustinju da pomorite glađu sav ovaj zbor.“
EXO 16:4 Tada Gospod reče Mojsiju: „Evo, poslaću vam kišu hleba s neba. Neka narod izlazi i skuplja koliko mu je potrebno za taj dan. Tako ću ih iskušati da vidim hoće li slediti moj Zakon ili ne.
EXO 16:5 Šestog dana neka donesu i pripreme duplu meru onoga što skupljaju svakog dana.“
EXO 16:6 Mojsije i Aron rekoše svim Izrailjcima: „Uveče ćete uvideti da vas je Gospod izveo iz Egipta,
EXO 16:7 a ujutro ćete videti Gospodnju slavu, jer je Gospod čuo kako ste gunđali protiv njega. Ko smo mi da gunđate protiv nas?“
EXO 16:8 Mojsije produži: „Uveče će vam Gospod dati da jedete mesa, a ujutro hleba do mile volje, jer je Gospod čuo kako mu prigovarate. Vi, naime, ne gunđate protiv nas, nego protiv Gospoda.“
EXO 16:9 Mojsije reče Aronu: „Reci svoj izrailjskoj zajednici: ’Pristupite Gospodu jer je čuo vaše gunđanje!’“
EXO 16:10 Dok je Aron govorio svoj izrailjskoj zajednici, oni se okrenu prema pustinji, i tada se pojavi u oblaku slava Gospodnja.
EXO 16:11 Tada Gospod reče Mojsiju:
EXO 16:12 „Čuo sam gunđanje Izrailjaca. Reci im ovako: ’Uveče ćete jesti meso, a ujutro hleba do mile volje. Tada ćete znati da sam ja Gospod, vaš Bog.’“
EXO 16:13 Uveče dolete prepelice i prekriju tabor, a ujutro je rosa bila svuda oko tabora.
EXO 16:14 Kad se sloj rose digao, površina pustinje je bila pokrivena nečim sitnim, pahuljastim, sličnim mrazu po zemlji.
EXO 16:15 Videvši to, Izrailjci su pitali jedni druge: „Šta je ovo?“, jer nisu znali šta je to. Mojsije im reče: „To je hleb koji vam je Gospod dao za hranu.“
EXO 16:16 Ovo vam je Gospod zapovedio: „Skupite onoliko koliko je svakome dovoljno za hranu. Uzmite po gomer za svakog člana u svome šatoru.“
EXO 16:17 Izrailjci tako i učine. Neki su skupili više neki manje.
EXO 16:18 Kad su izmerili po gomer, onome koji je skupio više nije preostalo, a niti je nedostajalo onome koji je skupio manje; svako je skupio onoliko koliko mu je bilo potrebno.
EXO 16:19 Mojsije im reče: „Niko da ne ostavlja od toga do sledećeg jutra.“
EXO 16:20 Ali oni nisu slušali Mojsija, nego su ostavili nešto od toga do sutra. Međutim, to se ucrvlja i usmrdi. Mojsije se razgnevi na njih.
EXO 16:21 To su skupljali svakoga jutra, svako koliko mu je trebalo. Ali čim bi granulo sunce, [mana] bi se istopila.
EXO 16:22 Šestog dana su skupili dva gomera po osobi. Svi knezovi zajednice dođu i izveste Mojsija o ovome.
EXO 16:23 Mojsije im reče: „Gospod je zapovedio ovo: ’Sutra je dan odmora, sveta subota Gospodu. Pecite i kuvajte što god hoćete. Sve što ostane, sklonite i čuvajte za sutra.’“
EXO 16:24 Izrailjci ostave to za sutra, kako im je Mojsije zapovedio. To im se nije usmrdelo, a nije bilo ni crva u tome.
EXO 16:25 Mojsije im reče: „Jedite danas, jer je danas subota Gospodu. Danas nećete naći manu na zemlji.
EXO 16:26 Skupljajte je šest dana, a sedmoga dana, u subotu, neće je biti.“
EXO 16:27 Ipak, desilo se da su neki iz naroda i sedmoga dana izašli da je skupljaju, ali je nisu našli.
EXO 16:28 Gospod reče Mojsiju: „Dokle ćete odbijati da slušate moje zapovesti i zakone?
EXO 16:29 Držite na umu da vam je Gospod dao subotu; zato vam i daje hranu šestog dana za dva dana. Svako neka ostane gde je; neka niko ne izlazi iz svoga doma na sedmi dan.“
EXO 16:30 Tako se narod odmarao sedmoga dana.
EXO 16:31 Izrailjski narod je tu [hranu] nazvao manom. Bila je kao zrno korijandra; bila je bela i imala je ukus medenog kolačića.
EXO 16:32 Mojsije reče: „Ovo je naredba koju je Gospod izdao: ’Napunite jedan gomer da se čuva za vaša buduća pokolenja, da vide hranu kojom sam vas hranio u pustinji kad sam vas izveo iz Egipta.’“
EXO 16:33 Mojsije reče Aronu: „Uzmi jednu posudu i stavi u nju pun gomer mane, pa je položi pred Gospodom, da se čuva za buduća pokolenja.“
EXO 16:34 Aron je položio manu pred Svedočanstvo na čuvanje, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 16:35 Izrailjci su se hranili manom četrdeset godina, dok nisu ušli u zemlju gde su se naselili. Manom su se hranili dok nisu došli na granicu hananske zemlje.
EXO 16:36 (Gomer je deseti deo efe.)
EXO 17:1 Cela izrailjska zajednica je krenula dalje iz pustinje Sin, putujući od postaje do postaje, kako je Gospod zapovedio. Utaborili su se kod Rafidina, ali tamo nije bilo vode da narod pije.
EXO 17:2 Tada je narod počeo da se svađa s Mojsijem, govoreći: „Daj nam da pijemo vode!“ Mojsije im odgovori: „Zašto se sa mnom svađate? Zašto iskušavate Gospoda?“
EXO 17:3 Narod je bio žedan, pa je gunđao protiv Mojsija. Rekli su mu: „Zašto si nas izveo iz Egipta? Zar hoćeš da žeđu pomoriš nas, našu decu i našu stoku?“
EXO 17:4 Mojsije zavapi Gospodu: „Šta da radim s ovim narodom? Još malo pa će da me kamenuju!“
EXO 17:5 Gospod odgovori Mojsiju: „Izađi pred narod i povedi sa sobom nekoliko izrailjskih starešina. Zatim uzmi u ruku svoj štap kojim si udario po Nilu, pa pođi.
EXO 17:6 Evo, ja ću stati pred tobom na stenu kod Horiva, a ti ćeš udariti po steni i iz nje će poteći voda da narod pije.“ Mojsije učini tako na oči izrailjskih starešina.
EXO 17:7 To mesto je nazvao Masa i Meriva, jer su se tu Izrailjci svađali i iskušavali Gospoda govoreći: „Da li je Gospod među nama ili nije?“
EXO 17:8 Tada naiđu Amaličani i zavojšte protiv Izrailjaca kod Rafidina.
EXO 17:9 Mojsije reče Isusu [Navinu]: „Izaberi ljude, pa idi i zametni bitku protiv Amaličana. A ja ću sutra stati na vrh brda s Božijim štapom u svojoj ruci.“
EXO 17:10 Isus [Navin] učini onako kako mu je rekao Mojsije, te ode u boj protiv Amaličana. A Mojsije, Aron i Or se popnu na vrh brda.
EXO 17:11 Dok su Mojsijeve ruke bile uzdignute, Izrailjci bi pobeđivali, a kad bi ih spustio, Amaličani bi pobeđivali.
EXO 17:12 No, Mojsijeve ruke se umore. Zato su uzeli kamen i stavili ga pod njega, te je seo, a Aron i Or su mu držali ruke, jedan s jedne strane, a drugi s druge. Tako mu ruke nisu klonule do zalaska sunca.
EXO 17:13 Isus [Navin] porazi Amalika i njegov narod oštricom mača.
EXO 17:14 Tada Gospod reče Mojsiju: „Zapiši ovo u knjigu da se pamti i prenesi ovo Isusu [Navinu]: potpuno ću izbrisati sećanje na Amalika pod nebom!“
EXO 17:15 Mojsije podigne žrtvenik i nazva ga – „Gospod je moja zastava“ –
EXO 17:16 jer je rekao: „Pošto se ruka podigla na Gospodnji presto, Gospod će voditi rat protiv Amalika od naraštaja do naraštaja.“
EXO 18:1 Mojsijev tast Jotor, madijanski sveštenik, je čuo sve što je Gospod učinio za Mojsija i za celi izrailjski narod, i kako je izveo Izrailjce iz Egipta.
EXO 18:2 Njegov tast, Jotor, je poveo sa sobom Mojsijevu ženu Seforu, koju je Mojsije bio otpustio
EXO 18:3 i njena dva sina. Jednome je bilo ime Girsam, jer je rekao: „Ja sam došljak u tuđoj zemlji.“
EXO 18:4 Drugome je bilo ime Eliezer, jer [je rekao]: „Bog moga oca mi je bio u pomoći, i izbavio me od faraonovog mača.“
EXO 18:5 Mojsijev tast, Jotor, i Mojsijeva žena i sinovi dođu u pustinju, gde se [Mojsije] bio utaborio [kod] Božije gore.
EXO 18:6 On poruči Mojsiju: „Ja, tvoj tast Jotor, dolazim k tebi s tvojom ženom i njena dva sina.“
EXO 18:7 Mojsije je krenuo u susret svome tastu; poklonio mu se i poljubio ga. Upitali su se za zdravlje, pa su ušli u šator.
EXO 18:8 Tada je Mojsije ispričao svome tastu o svemu što je Gospod učinio s faraonom i Egipćanima zbog Izrailja, i o svim nevoljama koje su ih snašle na putu, te kako ih je Gospod izbavio.
EXO 18:9 Jotor se radovao svemu dobru što je Gospod učinio Izrailjcima i kako ih je izbavio iz ruku Egipćana.
EXO 18:10 Jotor reče: „Neka je blagosloven Gospod, koji vas je izbavio iz ruku Egipćana i ruku faraonovih, koji je izbavio narod iz egipatskih ruku.
EXO 18:11 Sad znam da je Gospod veći od svih bogova; tako im je učinio jer su oholo postupali s Izrailjem!“
EXO 18:12 Tada je Jotor, Mojsijev tast, prineo žrtvu svespalnicu i druge žrtve Bogu. Zatim su došli Aron i sve izrailjske starešine da s Mojsijevim tastom pristupe obedu u Božijem prisustvu.
EXO 18:13 Sutradan je Mojsije seo da rešava sporove među narodom. Narod je stajao oko njega od jutra do večeri.
EXO 18:14 Kad je Mojsijev tast video šta sve Mojsije čini za narod, zapitao ga je: „Što se ti toliko baviš narodom? Zašto ti sediš sam, a sav narod stoji oko tebe od jutra do večeri?“
EXO 18:15 Mojsije odgovori svome tastu: „Zato što narod dolazi k meni da traži [pravdu od] Boga.
EXO 18:16 Kad imaju neki spor, oni dolaze k meni. Onda ja presudim između jednog i drugog, i uputim ih u Božije odredbe i zakone.“
EXO 18:17 „Nije dobro to što radiš – reče mu njegov tast.
EXO 18:18 I ti i ovaj narod s tobom ćete se potpuno iscrpsti. Pretežak je to posao za tebe; sam ga ne možeš obavljati.
EXO 18:19 Poslušaj sad moj savet koji ću ti dati i Bog će biti s tobom: ti zastupaj narod pred Bogom i iznosi njihove sporove pred Boga.
EXO 18:20 Objašnjavaj im uredbe i zakone i upućuj ih na put kojim treba da idu i na dela koja treba da čine.
EXO 18:21 Ali izdvoj od sveg naroda sposobne ljude, bogobojazne i pouzdane, koji mrze mito, i postavi ih za glavare nad skupinama od hiljadu, stotinu, pedeset i deset.
EXO 18:22 Neka oni sude narodu u svako doba, a pred tebe neka iznose veće sporove. Manje sporove neka rešavaju sami. Olakšaj sebi teret: neka ga oni s tobom nose.
EXO 18:23 Ako ovako učiniš, i Bog ti tako zapovedi, moći ćeš da izdržiš, a sav će ovaj narod zadovoljno otići svojoj kući.“
EXO 18:24 Mojsije je poslušao savet svoga tasta, pa je učinio kako je ovaj rekao.
EXO 18:25 Mojsije je izabrao sposobne ljude od svih Izrailjaca, i postavio ih za glavare narodu: načelnike nad skupinama od hiljadu, stotinu, pedeset i deset,
EXO 18:26 da sude narodu u svako doba. Teže slučajeve su iznosili pred Mojsija, a sve manje sporove su rešavali sami.
EXO 18:27 Zatim Mojsije otpremi svoga tasta, te se ovaj vrati u svoju zemlju.
EXO 19:1 Prvog dana trećeg meseca izlaska iz Egipta, na sam taj dan, Izrailjci dođu u Sinajsku pustinju.
EXO 19:2 Oni su bili krenuli iz Rafidina, pa su došli u Sinajsku pustinju. Izrailjci su se utaborili tu, u pustinji, pred gorom.
EXO 19:3 Mojsije se uspne k Bogu, a Gospod ga pozove s gore i reče mu: „Ovako reci domu Jakovljevom, obznani Izrailjcima:
EXO 19:4 ’Vi ste videli šta sam učinio Egipćanima i kako sam vas nosio na orlovskim krilima i doveo vas k sebi.
EXO 19:5 A sad, ako budete pažljivo slušali moj glas i držali moj savez, bićete mi najdragocenija svojina među svim narodima, jer moja je sva zemlja.
EXO 19:6 Vi ćete mi biti carstvo sveštenika i sveti narod.’ Ovo su reči koje ćeš preneti izrailjskom narodu.“
EXO 19:7 Mojsije se vrati, okupi narodne starešine i prenese im sve što mu je Gospod zapovedio.
EXO 19:8 A sav narod odgovori u jedan glas: „Učinićemo sve što je Gospod rekao.“ Mojsije je preneo Gospodu što je narod rekao.
EXO 19:9 Gospod reče Mojsiju: „Evo, ja ću doći k tebi u gustom oblaku da narod čuje kad budem govorio s tobom, da ti zauvek veruju.“ Kad je Mojsije preneo Gospodu reči naroda,
EXO 19:10 Gospod mu reče: „Idi k narodu i posveti ih danas i sutra. Neka operu svoju odeću.
EXO 19:11 Trećeg dana neka budu spremni, jer će trećeg dana Gospod sići na goru Sinaj na oči sveg naroda.
EXO 19:12 Označi granicu oko gore za narod, i reci im: ’Pazite da se ne penjete na goru niti da se dotičite njenog podnožja! Ko se dotakne brda, sigurno će umreti.
EXO 19:13 Ničija ruka neka ga se ne dotiče, jer će takav biti zasut kamenjem ili ustreljen strelom; bilo životinja ili čovek, neka ne ostane na životu. Kad se začuje otegnuti glas ovnujskog roga, tada neka se popnu na goru.’“
EXO 19:14 Mojsije siđe s gore k narodu i posveti narod. Oni operu svoju odeću.
EXO 19:15 [Mojsije] im naredi: „Budite spremni za treći dan. Ne dotičite se žena!“
EXO 19:16 A trećega dana, u sam osvit, razlegne se grmljavina, munje počnu da sevaju, a gust se oblak nadvije nad gorom. Glas trube snažno odjeknu, a sav narod u taboru zadrhta od straha.
EXO 19:17 Mojsije povede narod iz tabora u susret Bogu. Stali su u podnožju gore.
EXO 19:18 Cela gora Sinaj je bila obavijena dimom, jer je Gospod na nju sišao u ognju. Dim se dizao kao iz peći, a sva se gora tresla.
EXO 19:19 Zvuk trube bivao je sve jači i jači. Mojsije je govorio, a Bog mu je glasno odgovarao.
EXO 19:20 I tako je Gospod sišao na goru Sinaj, na njen vrh. Tada je Gospod pozvao Mojsija da se uspne na vrh gore. Mojsije se uspne.
EXO 19:21 Gospod reče Mojsiju: „Siđi i upozori narod da se ne probija prema Gospodu da ga vidi, inače će mnogi izginuti.
EXO 19:22 A sveštenici koji prilaze Gospodu neka se posvete, da ih Gospod ne bi pobio.“
EXO 19:23 „Narod ne može da uziđe na goru Sinaj – reče Mojsije – jer si nas ti sam opomenuo: ’Označi granice oko gore i proglasi je svetom.’“
EXO 19:24 „Siđi, pa se uspni s Aronom – reče Gospod Mojsiju. Ali sveštenici i narod neka se ne probijaju gore, ka Gospodu, da ih ne bi pobio.“
EXO 19:25 Mojsije siđe k narodu i saopšti mu [sve to].
EXO 20:1 I Bog izgovori sve ove reči:
EXO 20:2 „Ja sam Gospod, Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje egipatske, iz kuće ropstva.
EXO 20:3 Nemoj imati druge bogove osim mene.
EXO 20:4 Ne pravi sebi idola, ni obličja od bilo čega što je gore na nebesima, ili dole na zemlji, ili u vodi pod zemljom.
EXO 20:5 Ne klanjaj im se, niti im služi. Jer sam ja, Gospod, tvoj Bog, ljubomorni Bog, koji kažnjava decu zbog krivice njihovih otaca, do trećeg i četvrtog kolena – onih koji me mrze,
EXO 20:6 ali iskazujem milost hiljadama koji me ljube i vrše moje zapovesti.
EXO 20:7 Ne uzimaj uzalud ime Gospoda, Boga svoga, jer neće pred Gospodom biti bez krivice onaj koji uzalud izgovara njegovo ime.
EXO 20:8 Sećaj se dana subotnjeg i posvećuj ga.
EXO 20:9 Šest dana radi i obavljaj sve svoje poslove.
EXO 20:10 A sedmi dan je subota Gospodu, tvome Bogu. Ne radi nikakva posla, ni ti, ni tvoji sinovi i ćerke, ni tvoje sluge i sluškinje, ni tvoja stoka, ni stranac [koji živi] u tvojim gradovima.
EXO 20:11 Pa i Gospod je za šest dana stvorio nebo, zemlju i more i sve što je u njima, a u sedmi dan je počinuo. Zato je Gospod blagoslovio i posvetio dan subotnji.
EXO 20:12 Poštuj svoga oca i svoju majku, da bi ti se produžili dani na zemlji koju ti daje Gospod, Bog tvoj.
EXO 20:13 Ne ubij!
EXO 20:14 Ne čini preljube!
EXO 20:15 Ne kradi!
EXO 20:16 Ne svedoči lažno protiv bližnjega svoga!
EXO 20:17 Ne poželi kuću bližnjega svoga, ni ženu njegovu, ni slugu njegovog, ni sluškinju njegovu, ni vola njegovog, ni magarca njegovog, niti išta što pripada tvome bližnjemu.“
EXO 20:18 Sav narod je bio svedok grmljavine i sevanja, svi su čuli glas trube i videli kako se gora dimi. Drhtali su i stajali podalje.
EXO 20:19 Onda su rekli Mojsiju: „Ti nam govori, a mi ćemo slušati. Neka nam Bog ne govori više, inače ćemo umreti!“
EXO 20:20 „Ne bojte se – odgovori Mojsije narodu – Bog je došao da vas ispita, te da pobudi svoj strah u vama, kako ne biste grešili.“
EXO 20:21 Tako je narod ostao podalje, a Mojsije je pristupio gustoj tami gde je bio Bog.
EXO 20:22 Gospod reče Mojsiju: „Ovako reci Izrailjcima: ’Videli ste da sam govorio s vama s neba.
EXO 20:23 [Zato] ne pravite uz mene bogove od srebra, niti pravite sebi bogove od zlata.
EXO 20:24 Načini mi žrtvenik od zemlje i na njemu mi prinosi žrtve svespalnice i žrtve mira, svoju sitnu i krupnu stoku. Na svakom mestu gde odredim da se moje ime spominje, doći ću k tebi i blagosloviti te.
EXO 20:25 A ako mi budeš gradio žrtvenik od kamena, ne gradi ga od tesanog kamena, jer ako spustiš svoje dleto na njega, oskrnavićeš ga.
EXO 20:26 Ne uzlazi do mog žrtvenika po stepenicama, da se ne pokaže tvoja golotinja.
EXO 21:1 Ovo su propisi koje ćeš im izložiti:
EXO 21:2 Ako kupiš Jevrejina za roba, neka ti služi šest godina. Sedme godine neka ode kao slobodan čovek, bez ikakvog duga.
EXO 21:3 Ako dođe sam, neka sam i ode. A ako ima ženu, neka njegova žena ode s njim.
EXO 21:4 Ako mu njegov gospodar da ženu, i ona mu rodi sinove ili ćerke, žena i njena deca neka pripadnu gospodaru, a on neka ide sam.
EXO 21:5 Ali ako rob kaže: ’Volim svoga gospodara, svoju ženu i svoju decu, neću da budem slobodan’,
EXO 21:6 neka ga njegov gospodar dovede k Bogu. Zatim neka ga njegov gospodar privede k vratima ili dovratniku, i probuši mu šilom uho, pa neka mu služi zauvek.
EXO 21:7 Proda li ko svoju ćerku za sluškinju, ona neće biti oslobođena kao muški robovi.
EXO 21:8 Ako nije po volji svome gospodaru, koji ju je odredio za sebe, neka joj dopusti da se otkupi. Stranom narodu je ne sme prodavati, jer nije postupao s njom po dogovoru.
EXO 21:9 A ako je odredi za svoga sina, mora postupati s njom kao s ćerkom.
EXO 21:10 Ukoliko se oženi drugom ženom, ne sme prvoj uskraćivati hranu, odeću i bračne odnose.
EXO 21:11 A ako joj uskrati ovo troje, slobodna je da ode bez otkupnine.
EXO 21:12 Ako ko udari čoveka i ubije ga, neka se svakako kazni smrću.
EXO 21:13 Ali ako to ne uradi namerno, nego Bog dopusti da mu ruka to učini, odrediću ti mesto gde može pobeći.
EXO 21:14 Ako ko namerno napadne svoga bližnjeg i na prevaru ga ubije, odvuci ga i od moga žrtvenika, da se pogubi.
EXO 21:15 Ko udari svoga oca ili svoju majku, neka se svakako kazni smrću.
EXO 21:16 Ko otme čoveka i proda ga, ili ga drži u svojoj vlasti, neka se svakako kazni smrću.
EXO 21:17 Ko prokune svoga oca ili svoju majku, neka se svakako kazni smrću.
EXO 21:18 Ako se ljudi posvađaju, pa jedan udari drugog kamenom ili pesnicom, ali ovaj ne umre, nego padne u postelju,
EXO 21:19 ali se kasnije oporavi i počne da izlazi uz pomoć štapa, oprašta se onome koji ga je udario. Ipak, taj mora da mu plati za gubitak vremena i da se pobrine za njegovo potpuno ozdravljenje.
EXO 21:20 Ko udari svoga slugu ili sluškinju štapom, i oni umru od njegovog udarca, taj nek se kazni.
EXO 21:21 Ali ako se sluga oporavi nakon dan-dva, onda vlasnik neće biti kažnjen, jer je sluga njegova svojina.
EXO 21:22 Ako se ljudi potuku i udare trudnu ženu, te ona pobaci, ali ne bude druge štete, krivac mora da plati odštetu koju njen muž zatraži, uz odobrenje sudija.
EXO 21:23 Bude li kakve druge štete, kazna neka bude: život za život,
EXO 21:24 oko za oko, zub za zub, ruka za ruku, noga za nogu,
EXO 21:25 opekotina za opekotinu, rana za ranu, modrica za modricu.
EXO 21:26 Ako ko udari svoga roba ili robinju u oko i izbije ga, neka ga oslobodi zbog oka.
EXO 21:27 Ako ko svome robu ili robinji izbije zub, neka ga oslobodi zbog zuba.
EXO 21:28 Ako vo ubode čoveka ili ženu i usmrti ih, zaspi vola kamenjem. Njegovo meso ne sme da se jede. Njegov vlasnik oslobađa se krivice.
EXO 21:29 Ali ako je vo ubadao i ranije, a njegov vlasnik, i pored toga što je bio opomenut nije pazio na vola, pa vo usmrti čoveka ili ženu, vo neka se zaspe kamenjem. Njegov vlasnik neka se takođe pogubi.
EXO 21:30 Međutim, ako se od njega traži novčana nadoknada, on može da otkupi svoj život, ako plati sve što se od njega traži.
EXO 21:31 Ako vo ubode dečaka ili devojčicu, na njemu će se primeniti isti zakonski postupak.
EXO 21:32 Ako vo ubode roba ili robinju, njegov vlasnik neka isplati trideset srebrnih šekela njihovom gospodaru, a vo neka se kamenuje.
EXO 21:33 Ako neko otvori bunar ili iskopa bunar, ali ga ne pokrije, pa u njega upadne vo ili magarac,
EXO 21:34 vlasnik bunara mora da plati njegovom vlasniku odštetu u novcu. Uginula životinja neka pripadne njemu.
EXO 21:35 Ako nečiji vo ubode vola koji pripada nekom drugom i usmrti ga, neka prodaju živog vola, pa neka podele novac. Mrtvog vola neka takođe podele.
EXO 21:36 Međutim, ako se zna da je vo ubadao i ranije, a njegov ga gospodar nije čuvao, on mora da nadoknadi vola za vola. Mrtva životinja neka pripadne njemu.
EXO 22:1 Ako neko ukrade vola ili grlo sitne stoke, pa ih zakolje ili ih proda, mora da ih nadoknadi: pet goveda za jednog vola i četiri ovce za jednu ovcu.
EXO 22:2 Ako se lopov zatekne dok provaljuje, pa mu se zada udarac od koga umre, onaj koji ga ubije neće odgovarati za prolivenu krv.
EXO 22:3 Ali ako se to desi po izlasku sunca, odgovaraće za prolivenu krv. [Lopov] mora da nadoknadi štetu. Ako nema ništa, treba ga prodati da otplati što je ukrao.
EXO 22:4 Ako se ukradeno živinče nađe živo u njegovom vlasništvu, bilo vo, magarac ili grlo sitne stoke, mora da ga plati dvostruko.
EXO 22:5 Ako neko napasa svoju stoku u nečijem polju ili vinogradu i dopusti joj da ga obrsti, neka nadoknadi štetu najboljim urodom iz svoga polja ili iz svoga vinograda.
EXO 22:6 Ako izbije požar i zahvati žbunje, pa spali žito u snopu, klasu ili na celom polju, onaj koji je izazvao požar mora da nadoknadi štetu.
EXO 22:7 Ako neko poveri svome bližnjemu novac ili stvari na čuvanje, a neko to ukrade iz kuće tog čoveka, lopov, ako se nađe, mora da plati dvostruko.
EXO 22:8 Ako se lopov ne pronađe, vlasnik kuće neka stupi pred Boga, da se utvrdi da nije položio ruku na dobra svoga bližnjega.
EXO 22:9 U svim slučajevima kršenja zakona o imovini – radilo se o volu, magarcu, sitnom grlu stoke, odeći, ili bilo kojoj izgubljenoj stvari za koju se tvrdi: ’To je moje!’, spor dve strane mora da se iznese pred Boga. Onaj koga Bog proglasi za krivca mora da plati dvostruko svome bližnjemu.
EXO 22:10 Ako neko poveri svome bližnjemu magarca, vola, grlo sitne stoke ili bilo kakvo živinče na čuvanje, pa ono ugine, povredi se, ili ga neko odvede, a nema svedoka,
EXO 22:11 neka se čuvar zakune pred Gospodom da nije položio ruku na dobra svoga bližnjega. Vlasnik neka pristane na to, a čuvar ne mora da nadoknadi ništa.
EXO 22:12 Ali ako mu je ukrao živinče, mora da nadoknadu štetu vlasniku.
EXO 22:13 Ako divlja zver rastrgne živinče, neka ga donese kao dokaz, pa neće morati da nadoknadi štetu za rastrgnuto živinče.
EXO 22:14 Ako neko pozajmi od svog bližnjeg živinče, ali se ono osakati ili ugine dok je vlasnik bio odsutan, neka nadoknadi štetu.
EXO 22:15 Ukoliko je vlasnik bio prisutan, ne mora da plati odštetu. Ako je vlasnik unajmio živinče, cena najma pokriva gubitak.
EXO 22:16 Ako neko zavede devojku koja nije zaručena i legne s njom, neka plati miraz za nju, pa neka je uzme za ženu.
EXO 22:17 Ako njen otac odbije da mu je da, zavodnik neka plati novčani iznos u vrednosti miraza za devojku.
EXO 22:18 Ne ostavljaj vračaru u životu.
EXO 22:19 Ko obleži živinče, neka se svakako pogubi.
EXO 22:20 Ko prinese žrtvu drugim bogovima, osim samom Gospodu, neka se istrebi.
EXO 22:21 Ne postupaj loše sa došljakom niti ga ugnjetavaj, jer ste i vi bili došljaci u Egiptu.
EXO 22:22 Ne tlači udovicu ili siroče.
EXO 22:23 Jer, ako ih budeš tlačio, i oni zavape k meni, sigurno ću uslišiti njihove vapaje.
EXO 22:24 Moj gnev će planuti, pa ću vas pobiti mačem. Tada će vaše žene postati udovice, a vaša deca siročad.
EXO 22:25 Ako pozajmiš novac nekome iz moga naroda, siromahu u tvojoj sredini, ne postupaj s njim kao zajmodavac: ne zahtevaj kamatu od njega.
EXO 22:26 Ako uzmeš u zalog ogrtač svoga bližnjega, vrati mu ga pre nego što sunce zađe,
EXO 22:27 jer mu je njegov ogrtač jedini pokrivač za telo. U čemu će, inače, spavati? Međutim, kad zavapi k meni, ja ću ga uslišiti, jer ja sam milosrdan.
EXO 22:28 Ne proklinji Boga, niti govori ružno o knezu svoga naroda.
EXO 22:29 Ne oklevaj da mi prineseš od obilja svoga žita i od svoga mladog vina i ulja. Meni ćeš dati prvenca od svojih sinova.
EXO 22:30 Isto ćeš činiti i sa krupnom i sitnom stokom: sedam dana neka ostane sa svojom majkom, a osmog dana ga donesi k meni.
EXO 22:31 Budite narod posvećen meni: ne jedite meso životinje koju je rastrgla divlja zver, nego ga bacite psima.
EXO 23:1 Ne širi lažne glasine. Ne pristaj uz zlikovca da svedočiš lažno.
EXO 23:2 Ne sledi većinu da činiš zlo, niti se priklanjaj većini u izvrtanju pravde kad svedočiš u parnici.
EXO 23:3 Ne budi pristrasan prema siromahu u njegovoj parnici.
EXO 23:4 Ako naiđeš na zalutalog vola ili magarca svog neprijatelja, svakako mu ga moraš dovesti natrag.
EXO 23:5 Kad vidiš magarca onoga koji te mrzi da je pao pod svojim teretom, ne ostavljaj ga tako; moraš da mu pomogneš da se podigne sa svojim teretom.
EXO 23:6 Ne izvrći pravdu na štetu svog siromaha u njegovoj parnici.
EXO 23:7 Kloni se lažnih optužbi, ne ubijaj nevinog i pravednog, jer ja neću oprostiti zlikovcu.
EXO 23:8 Ne primaj mito, jer mito zaslepljuje one koji jasno vide i izvrće reči pravednika.
EXO 23:9 Ne ugnjetavajte došljaka, jer znate kako je došljaku. Pa i sami ste bili došljaci u Egiptu.
EXO 23:10 Šest godina zasejavaj zemlju i ubiri njen rod.
EXO 23:11 Sedme godine je ostavi da počiva neobrađena, da se od nje hrane siromasi tvoga naroda. Što ostane, neka divlje životinje pojedu. Isto tako ćeš činiti sa tvojim vinogradom i tvojim maslinjakom.
EXO 23:12 Šest dana radi svoj posao, a sedmoga dana prestani sa radom, da se odmori tvoj vo i tvoj magarac, i da odahne sin tvoje sluškinje i došljak.
EXO 23:13 Dobro pazite na sve što sam vam rekao. Ne prizivajte imena drugih bogova. Neka ih tvoja usta ne izuste.
EXO 23:14 Triput godišnje održavaj praznike u moju čast.
EXO 23:15 Slavi praznik Beskvasnih hlebova: sedam dana jedi beskvasni hleb, kako sam ti i zapovedio. Čini to u određeno vreme u mesecu avivu, jer si tog meseca izašao iz Egipta. Neka se niko ne pojavljuje preda mnom praznih ruku!
EXO 23:16 [Slavi] i praznik žetve prvim plodovima od uroda što ga seješ na polju. [Takođe slavi] i praznik berbe na kraju godine, kad s polja kupiš plodove svoga rada.
EXO 23:17 Triput godišnje neka se svi tvoji muški pojave pred Gospodom Bogom.
EXO 23:18 Ne prinosi mi krv žrtve s nečim što sadrži kvasac. Salo od žrtve prinesene za moj praznik, neka ne ostane do jutra.
EXO 23:19 Najbolje prvine svoje zemlje donesi u Dom Gospoda, svoga Boga. Ne kuvaj jare u mleku njegove majke.
EXO 23:20 Evo, ja šaljem Anđela pred tobom da te čuva na putu, dok te ne dovede do mesta koje sam pripremio.
EXO 23:21 Čuvaj ga se i slušaj ga. Ne protivi mu se; on neće praštati vaše prestupe, jer je moje ime u njemu.
EXO 23:22 Ali ako ga zaista budete slušali i radili sve što vam kažem, ja ću biti neprijatelj tvojim neprijateljima i protivnik tvojim protivnicima.
EXO 23:23 Jer, moj Anđeo će ići pred tobom i dovesti te do Amorejaca, Hetita, Ferežana, Hananaca, Evejaca i Jevusejaca, i ja ću ih istrebiti.
EXO 23:24 Ne klanjaj se njihovim bogovima, niti im služi. Ne povodi se za onim što oni čine, nego poruši njihove idole i porazbijaj njihove [svete] stubove.
EXO 23:25 Služite Gospodu, svome Bogu, pa će blagosloviti tvoj hleb i vodu. Ja ću uklanjati pošast od tebe.
EXO 23:26 U tvojoj zemlji neće biti pometkinje niti nerotkinje. Ja ću ti dati pun životni vek.
EXO 23:27 Ja ću poslati svoj užas pred tobom; baciću u pometnju svaki narod koji susretneš, i učiniti da tvoji neprijatelji okrenu leđa i pobegnu od tebe.
EXO 23:28 Stršljene ću poslati pred tobom da nagnaju u beg Evejce, Hanance i Hetite ispred tebe.
EXO 23:29 Neću ih isterati pred tobom za godinu dana, da zemlja ne opusti i da se divlje životinje ne razmnože na tvoju štetu.
EXO 23:30 Teraću ih malo po malo pred tobom, dok se ne umnožiš i zaposedneš zemlju.
EXO 23:31 Postaviću ti granice: od Crvenog mora do Filistejskog mora, i od pustinje do Eufrata. Naime, ja ću u vaše ruke predati stanovnike zemlje, koje ćeš isterati pred sobom.
EXO 23:32 Ne sklapaj savez sa njima i sa njihovim bogovima.
EXO 23:33 Ne daj im da se nasele u tvojoj zemlji, da te ne navedu da grešiš protiv mene. Jer ako budeš služio njihovim bogovima, oni će ti biti zamka.’“
EXO 24:1 [Bog] reče Mojsiju: „Popni se k Gospodu, ti, Aron, Nadav i Avijud, te sedamdeset izrailjskih starešina. Poklonite se izdaleka.
EXO 24:2 Neka samo Mojsije pristupi Gospodu. Ostali neka ne prilaze. Narod neka se ne penje s njim.“
EXO 24:3 Mojsije ode i ispriča narodu sve Gospodnje reči i sve uredbe. Narod odgovori u jedan glas: „Vršićemo sve reči što ih je Gospod izrekao.“
EXO 24:4 Mojsije je napisao sve reči Gospodnje. Sledećeg jutra je poranio i podigao žrtvenik u podnožju gore i dvanaest stubova za dvanaest izrailjskih plemena.
EXO 24:5 Zatim je poslao izrailjske mladiće da prinesu žrtve svespalnice i da žrtvuju Gospodu junce kao žrtve mira.
EXO 24:6 A Mojsije uzme polovinu krvi i ulije je u posude, a drugu polovinu izlije na žrtvenik.
EXO 24:7 Onda je uzeo Knjigu saveza i glasno je pročitao narodu. Oni odgovoriše: „Vršićemo sve što je Gospod rekao, i pokoravati se [tome].“
EXO 24:8 Mojsije je, zatim, uzeo krv i njome poškropio narod, i rekao: „Evo krvi saveza koji je Gospod sklopio sa vama na temelju svih ovih reči.“
EXO 24:9 Posle toga se Mojsije popeo sa Aronom, Nadavom, Avijudom i sedamdesetoricom izrailjskih starešina.
EXO 24:10 Oni su videli Boga Izrailjevog. Pod njegovim nogama je bilo nešto kao postolje od čistog safira, jasno kao sâmo nebo.
EXO 24:11 [Bog] nije dizao svoju ruku na glavare Izrailjaca. Gledali su Boga, jeli i pili.
EXO 24:12 Gospod reče Mojsiju: „Popni se k meni na goru. Ostani tamo, a ja ću ti dati kamene ploče sa Zakonom i zapovestima koje sam napisao za njihovu pouku.“
EXO 24:13 Mojsije ustane sa svojim pomoćnikom Isusom Navinom, i Mojsije se popne na goru Božiju.
EXO 24:14 Starešinama je rekao: „Vi nas čekajte ovde, dok se ne vratimo. Evo, Aron i Or su sa vama. Ko bude imao neki spor, neka se obrati njima.“
EXO 24:15 Mojsije se popne na goru, a oblak prekrije goru.
EXO 24:16 Slava Gospodnja se spustila na goru Sinaj, i oblak ju je obavijao šest dana. Sedmog dana [Gospod] pozove Mojsija iz oblaka.
EXO 24:17 Očima Izrailjaca je slava Gospodnja na vrhu gore izgledala kao sažižući oganj.
EXO 24:18 Mojsije je ušao usred oblaka i popeo se na goru. Na gori je Mojsije proveo četrdeset dana i četrdeset noći.
EXO 25:1 Gospod reče Mojsiju:
EXO 25:2 „Reci Izrailjcima da mi prikupe prilog. Primajte prilog od svakog čoveka koji od srca daje prilog za mene.
EXO 25:3 Ovo je prilog koji ćete primati od njih: zlato, srebro, bronzu;
EXO 25:4 ljubičastu, skerletnu i tamno crvenu tkaninu, fini lan i kostret;
EXO 25:5 ovnujske kože obojene u crveno, fine kože; bagremovo drvo;
EXO 25:6 ulje za svetlo, začine za ulje pomazanja i miomirisni kad;
EXO 25:7 oniks i drugo drago kamenje za ukivanje u oplećak i naprsnik.
EXO 25:8 Zatim mi sagradite Svetilište, pa ću se nastaniti među njima.
EXO 25:9 Napravi ovo Prebivalište i sve posuđe za njega tačno prema nacrtu koji ću ti pokazati.
EXO 25:10 Oni neka naprave Kovčeg od bagremovog drveta; dva i po lakta dug, lakat i po širok i lakat i po visok.
EXO 25:11 Obloži ga čistim zlatom, iznutra i spolja, i načini oko njega zlatan venac.
EXO 25:12 Zatim izlij četiri zlatna koluta i prikuj ih na njegove četiri strane; dva koluta na jednu stranu i dva koluta na drugu.
EXO 25:13 Onda načini drške od bagremovog drveta i obloži ih zlatom.
EXO 25:14 Provuci ih kroz kolutove s obe strane Kovčega da se Kovčeg nosi o njima.
EXO 25:15 Drške neka ostanu u kolutima na Kovčegu; neka se iz njih ne izvlače.
EXO 25:16 U Kovčeg stavi Svedočanstvo koje ću ti dati.
EXO 25:17 Poklopac [za Kovčeg] napravi od čistog zlata. Neka bude dug dva i po lakta i širok lakat i po.
EXO 25:18 Zatim napravi dva heruvima od kovanog zlata. Prikuj ih na oba kraja poklopca;
EXO 25:19 jednog heruvima na jedan kraj, a drugog heruvima na drugi kraj poklopca. Pričvrsti ih na obe strane poklopca, tako da s njim čine jednu celinu.
EXO 25:20 Heruvimi neka imaju podignuta krila prema gore, tako da zaklanjaju poklopac. Neka stoje licem okrenuti jedan prema drugome, tako da im lica budu okrenuta prema poklopcu.
EXO 25:21 Poklopac stavi na Kovčeg, a u Kovčeg stavi Svedočanstvo koje ću ti dati.
EXO 25:22 Sastajaću se s tobom kod poklopca, između dva heruvima što su na Kovčegu svedočanstva, i tamo ti saopštavati sve zapovesti za Izrailjce.
EXO 25:23 Napravi sto od bagremovog drveta. Neka bude dva lakta dug, jedan lakat širok i jedan i po lakat visok.
EXO 25:24 Obloži ga čistim zlatom, i obrubi ga zlatnim pojasom.
EXO 25:25 Napravi mu i dlan široki okvir oko njega, i obrubi ga zlatnim pojasom.
EXO 25:26 Zatim mu napravi četiri zlatna koluta i postavi ih na njegova četiri nožna ugla.
EXO 25:27 Kolutovi neka budu pod okvirom da drže drške za nošenje stola.
EXO 25:28 Drške napravi od bagremovog drveta i obloži ih zlatom. O njima će se nositi sto.
EXO 25:29 Napravi za njega: tanjire, čaše, vrčeve i pehare za izlivanje prinosa. Napravi ih od čistog zlata.
EXO 25:30 Na sto postavljaj hleb da stalno bude preda mnom.
EXO 25:31 Svećnjak napravi od čistog zlata. Njegovo postolje, stalak, čašice, pupoljke i latice – iskuj iz jednog komada.
EXO 25:32 Neka se grana u šest krakova: tri kraka s jedne strane stalka i tri kraka s druge strane stalka.
EXO 25:33 Na jednom kraku neka budu tri čašice u obliku bademovog cveta, svaka s pupoljcima i laticama. Na drugom kraku neka takođe budu tri čašice u obliku bademovog cveta, svaka s pupoljcima i laticama. Tako neka bude sa svih šest krakova koji izbijaju iz svećnjaka.
EXO 25:34 Sâm svećnjak neka ima četiri čašice u obliku bademovog cveta, svaka s pupoljcima i laticama.
EXO 25:35 Jedan pupoljak neka bude ispod prva dva kraka, drugi pupoljak ispod druga dva kraka, i treći pupoljak ispod poslednja dva kraka. Tako neka bude za svih šest krakova koji izbijaju iz svećnjaka.
EXO 25:36 Pupoljci i krakovi neka čine jednu celinu sa svećnjakom. Sve to neka bude iskovano od jednog komada čistog zlata.
EXO 25:37 Napravi i sedam svetiljki i postavi ih da osvetljavaju prostor ispred njega.
EXO 25:38 Mašice i pepeljare napravi od čistog zlata.
EXO 25:39 Za sve posuđe neka se upotrebi jedan talant čistog zlata.
EXO 25:40 Gledaj da napraviš to prema nacrtu koji ti je pokazan na gori.
EXO 26:1 Prebivalište napravi od deset zavesa: od finog lana, te od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine. Na njima neka budu veštinom umetnika izvezeni heruvimi.
EXO 26:2 Dužina svake zavese neka bude dvadeset osam lakata, a širina četiri lakta. Sve zavese neka budu iste mere.
EXO 26:3 Pet zavesa neka budu spojene jedna za drugu, a tako i drugih pet zavesa neka budu spojene jedna za drugu.
EXO 26:4 Zatim načini petlje od ljubičaste tkanine pri rubu poslednje zavese spojenoga dela, a to isto načini pri rubu poslednje zavese u drugoj polovini spojenog dela.
EXO 26:5 Napravi pedeset petlji na prvoj zavesi i pedeset petlji pri rubu poslednje zavese drugog spojenog dela. Petlje neka budu jedna naspram druge.
EXO 26:6 Zatim napravi pedeset zlatnih kopči. Zavese ćeš kopčama sastaviti jednu s drugom, tako da Prebivalište bude jedna celina.
EXO 26:7 Potom od kozje dlake napravi zavese za Šator povrh Prebivališta; napravi jedanaest zavesa.
EXO 26:8 Svaka zavesa neka bude trideset lakata duga i četiri lakta široka; svih jedanaest zavesa neka budu iste mere.
EXO 26:9 Prvih pet zavesa sastavi posebno, a tako i ostalih šest zavesa sastavi posebno. Šestu zavesu udvostruči na prednjoj strani Šatora.
EXO 26:10 Zatim napravi pedeset petlji na rubu prvog spojenog dela, i pedeset petlji na rubu drugog spojenog dela.
EXO 26:11 Onda napravi pedeset bronzanih kopči, pa ih prikopčaj za petlje da spajaju Šator u jednu celinu.
EXO 26:12 Od preostalih zavesa, jednom polovinom pokrij zadnju stranu Prebivališta.
EXO 26:13 Ostatak zavesa neka visi po jedan lakat duž obe strane Šatora, da ga pokriva.
EXO 26:14 Zatim napravi pokrivač za Šator od ovnujskih koža obojenih u crveno, a povrh njega pokrivač od finih koža.
EXO 26:15 Napravi i daske od bagremovog drveta za Prebivalište, koje će stajati uspravno.
EXO 26:16 Dužina svake daske biće deset lakata, a širina jedan i po lakat.
EXO 26:17 Svaka daska neka ima dva klina, tako da daske stoje uspravno jedna uz drugu. Tako učini sa svakom daskom za Prebivalište.
EXO 26:18 Napravi daske za Prebivalište: dvadeset dasaka za južnu stranu,
EXO 26:19 i četrdeset srebrnih podnožja ispod dvadeset dasaka – dva podnožja ispod jedne daske, za njena dva klina, i dva podnožja ispod druge daske, za njena dva klina.
EXO 26:20 Tako i na severnoj strani Prebivališta neka bude dvadeset dasaka
EXO 26:21 sa četrdeset srebrnih podnožja – dva podnožja ispod jedne daske, i po dva podnožja ispod svake naredne daske.
EXO 26:22 Za zapadnu stranu Prebivališta napravi šest dasaka.
EXO 26:23 Za uglove na zadnjoj strani Prebivališta napravi dve daske.
EXO 26:24 Neka stoje jedna uz drugu spojene na dnu, a na vrhu neka budu spojene jednim obručem. Neka tako obadve čine dva ugla.
EXO 26:25 Dakle, neka bude ukupno osam dasaka i šesnaest srebrnih podnožja; po dva podnožja za svaku dasku.
EXO 26:26 Napravi prečage od bagremovog drveta; pet prečaga za daske na jednoj strani Prebivališta,
EXO 26:27 pet prečaga za daske na drugoj strani Prebivališta, i pet prečaga za daske na zadnjoj strani Prebivališta, prema zapadu.
EXO 26:28 Srednja prečaga neka se pruža sredinom dasaka s jednog kraja na drugi.
EXO 26:29 Daske obloži zlatom, a obruče za prečage napravi od zlata. Prečage obloži zlatom.
EXO 26:30 Podigni Prebivalište prema nacrtu koji ti je pokazan na gori.
EXO 26:31 Napravi zavesu od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i finog lana, a na njoj izvezi heruvime umetničkom veštinom.
EXO 26:32 Okači je na četiri zlatom obložena stuba od bagremovog drveta, sa kukama od zlata. Neka stoje na četiri srebrna podnožja.
EXO 26:33 Zavesu okači za kopče, pa donesi tamo, iza zavese, Kovčeg svedočanstva. Zavesa će vam deliti Svetinju od Svetinje nad svetinjama.
EXO 26:34 Stavi poklopac na Kovčeg svedočanstva u Svetinji nad svetinjama.
EXO 26:35 Sto postavi izvan zavese, a svećnjak na južnu stranu Prebivališta, nasuprot stola. Sto postavi na severnu stranu.
EXO 26:36 Napravi zastor za ulaz u Šator od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, te od finog lana – vezom izvezen.
EXO 26:37 Za zastor napravi pet stubića od bagremovog drveta i obloži ih zlatom. Kuke za njih neka budu od zlata. Izlij za njih pet bronzanih podnožja.
EXO 27:1 Napravi žrtvenik od bagremovog drveta. Neka bude četvrtastog oblika: pet lakata dug, pet lakata širok, i tri lakta visok.
EXO 27:2 Na njegova četiri ugla napravi rogove, tako da žrtvenik i rogovi čine jednu celinu. Žrtvenik obloži bronzom.
EXO 27:3 Zatim napravi lonce za uklanjanje pepela, lopatice, kotliće i mašice. Sve posude načini od bronze.
EXO 27:4 Napravi za žrtvenik rešetku od bronze, u obliku mreže. Na mreži načini četiri bronzana obruča za njena četiri ugla.
EXO 27:5 Mrežu pričvrsti za okvir ispod žrtvenika, tako da doseže do polovine žrtvenika.
EXO 27:6 Onda napravi drške za žrtvenik od bagremovog drveta i obloži ih bronzom.
EXO 27:7 Drške neka se provuku kroz kolutove s obe strane žrtvenika, radi nošenja.
EXO 27:8 Napravi ga od dasaka, i neka bude šupalj. Kako ti je pokazano na gori, tako neka bude napravljen.
EXO 27:9 Napravi dvorište za Prebivalište. Na južnoj strani, zavese za dvorište neka budu od finog lana, dužine stotinu lakata za tu stranu.
EXO 27:10 Neka budu okačene o dvadeset stubova sa dvadeset bronzanih podnožja. Kuke i šipke za stubove neka budu od srebra.
EXO 27:11 Dužina zavese na severnoj strani takođe neka bude stotinu lakata. Neka bude dvadeset stubova sa dvadeset bronzanih podnožja. Kuke i šipke za stubove neka budu od srebra.
EXO 27:12 Širinu dvorišta, njegovu zapadnu stranu, neka pokriva pedeset lakata zavese. I tamo neka bude deset stubova sa deset podnožja.
EXO 27:13 Širina dvorišta na istoku neka bude pedeset lakata.
EXO 27:14 Zavese s jedne strane ulaza neka su petnaest lakata duge, sa svoja tri stuba i njihova tri podnožja.
EXO 27:15 Zavese za drugu stranu ulaza neka su takođe petnaest lakata duge, sa svoja tri stuba i njihova tri podnožja.
EXO 27:16 Za dvorišni ulaz daj da se vezom izveze dvadeset lakata dug zastor od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i finog lana. Neka bude na četiri stuba i njihova četiri podnožja.
EXO 27:17 Svi stubovi oko dvorišta neka budu spojeni srebrnim kukama. Njihova podnožja neka budu od bronze.
EXO 27:18 Dužina dvorišta neka bude stotinu lakata, širina pedeset lakata, a visina pet lakata, sa zavesama od finog lana i bronzanim podnožjima.
EXO 27:19 Sve potrepštine za Prebivalište, čemu god da služe, njegovi kočići, kao i svi kočići za dvorište, neka budu od bronze.
EXO 27:20 Zapovedi Izrailjcima da ti donesu čistog, sveže isceđenog, maslinovog ulja za svećnjak, da svetlo stalno gori.
EXO 27:21 Aron i njegovi sinovi će ga postavljati u Šatoru od sastanka, izvan zavese koja je ispred Svedočanstva, da gori pred Gospodom, od večeri do jutra. To je trajna uredba za Izrailjce, od naraštaja do naraštaja.
EXO 28:1 Izdvoj od Izrailjaca svog brata Arona i njegove sinove: Nadava, Avijuda, Eleazara i Itamara, pa ih dovedi k sebi, da mi služe kao sveštenici.
EXO 28:2 Napravi svetu odoru za svog brata Arona na čast i ukras.
EXO 28:3 Reci svim veštim ljudima koje sam obdario mudrošću da naprave odoru za njegovo posvećenje, da bi mi služio kao sveštenik.
EXO 28:4 Ovakvu će odoru napraviti: naprsnik, oplećak, plašt, vezenu košulju, turban i pojas. Takvu će odoru napraviti za tvog brata Arona i za njegove sinove, da mi služe kao sveštenici.
EXO 28:5 Neka upotrebe za nju zlato, ljubičastu, skerletnu i tamno crvenu tkaninu i fini lan.
EXO 28:6 Oplećak neka naprave od zlata, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i od finog lana – vešto izvezenog.
EXO 28:7 Neka na njemu budu dve naramenice da pričvršćuju oba njegova kraja.
EXO 28:8 Pojas kojim će se oplećak opasivati neka takođe bude od zlata, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine i finog lana, tako da s njim sačinjava jedan komad.
EXO 28:9 Zatim uzmi dva draga kamena oniksa i u njih ureži imena Izrailjevih sinova:
EXO 28:10 šest imena na jednom kamenu i šest ostalih imena na drugom kamenu, prema redu njihovog rođenja.
EXO 28:11 Ureži imena sinova Izrailjevih u dva kamena kao što zlatar urezuje pečate na prstenje, i optoči ih zlatnim okvirom.
EXO 28:12 Umetni ta dva draga kamena u naramenice oplećka u sećanje na sinove Izrailjeve. Aron će ih nositi na ramenima pred Gospodom kao potsetnik.
EXO 28:13 Onda napravi dva koluta od zlata,
EXO 28:14 i dva lančića od čistog zlata u obliku upletene uzice, pa ih pričvrsti za kolutove.
EXO 28:15 Naprsnik za presuđivanje napravi umetničkom veštinom. Napravićeš ga na isti način kao oplećak: od zlata, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i finog lana.
EXO 28:16 Neka bude u obliku četvorougla, udvojen; pedalj dug i pedalj širok.
EXO 28:17 Poređaj na njemu četiri reda dragog kamenja. U prvom redu: rubin, topaz i smaragd;
EXO 28:18 u drugom redu: malahit, safir i dijamant;
EXO 28:19 u trećem redu: hijacint, ahat i ametist;
EXO 28:20 a u četvrtom redu: hrisolit, oniks i jaspis. Neka budu optočeni zlatnim okvirom.
EXO 28:21 To drago kamenje predstavljaće imena dvanaest sinova Izrailjevih; na svakom će biti urezano, kao na pečatu na prstenju, po jedno ime za svako od dvanaest plemena.
EXO 28:22 Napravi za naprsnik lančiće od čistog zlata u obliku upletene uzice.
EXO 28:23 Zatim napravi za naprsnik dva zlatna kolutića i pričvrsti ih na dva gornja ugla naprsnika.
EXO 28:24 Zlatne lančiće priveži za dva kolutića na uglovima naprsnika.
EXO 28:25 Oba kraja lančića priveži za dva okvira, pa ih pričvrsti za dve naramenice s prednje strane oplećka.
EXO 28:26 Onda napravi dva kolutića od zlata i pričvrsti ih za dva donja ugla naprsnika, pri rubu unutrašnje strane do oplećka.
EXO 28:27 Nadalje, napravi dva kolutića od zlata i pričvrsti ih za donji kraj naramenice oplećka, na njegovoj prednjoj strani, kod šava iznad pojasa oplećka.
EXO 28:28 Neka se kolutići naprsnika privežu za kolutiće oplećka uzicom od purpura, tako da naprsnik stoji iznad pojasa, kako ne bi spadao s oplećka.
EXO 28:29 Aron će nositi imena sinova Izrailjevih na naprsniku za presuđivanje, na svom srcu, kad god bude ulazio u Svetinju, kao stalni potsetnik pred Gospodom.
EXO 28:30 U naprsnik za presuđivanje stavi Urim i Tumim, da budu na Aronovom srcu, kad god bude stupao pred Gospoda. Aron će ih nositi na srcu, te uvek donositi presude među Izrailjcima pred Gospodom.
EXO 28:31 Plašt za oplećak napravi od ljubičaste tkanine.
EXO 28:32 U njegovoj sredini neka bude prorez za glavu. Rub oko proreza neka se opšije vezenim okovratnikom, da se plašt ne bi cepao.
EXO 28:33 Zatim svuda oko ruba plašta napravi narove od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, a između njih zvončiće od zlata:
EXO 28:34 zvonce od zlata pa nar, zvonce od zlata pa nar, i tako svuda okolo uz rub plašta.
EXO 28:35 Neka ga Aron ima na sebi kad vrši službu, da se čuje kad ulazi u Svetinju pred Gospoda i kad izlazi – da ne bi umro.
EXO 28:36 Napravi pločicu od čistog zlata i na njoj ureži, kao na pečatu: ’Posvećen Gospodu’.
EXO 28:37 Priveži je ljubičastom vrpcom i postavi je na vrh turbana, s prednje strane.
EXO 28:38 Neka bude na Aronovom čelu. Aron će, pak, preuzeti na sebe krivice koje Izrailjci počine pri prinošenju svih svojih posvećenih prinosa. Pločica će uvek stajati na Aronovom čelu, kako bi našli smilovanje pred Gospodom.
EXO 28:39 Zatim istkaj košulju od lana, i napravi turban od lana, i vezom izvezeni opasač.
EXO 28:40 Aronovim sinovima napravi košulje sa opasačima i turbane, njima na čast i ukras,
EXO 28:41 pa u njih obuci svog brata Arona i njegove sinove s njim. Zatim ih pomaži, uvedi u službu i posveti ih, da mi služe kao sveštenici.
EXO 28:42 Napravi im i gaće od lana da im pokrivaju goli deo tela, od struka do bedara.
EXO 28:43 Neka ih Aron i njegovi sinovi nose kad god ulaze u Šator od sastanka, ili kad pristupaju žrtveniku da vrše bogosluženje u Svetinji nad svetinjama, da ne navuku krivicu na sebe i umru. Ovo je trajna uredba za njega i njegovo potomstvo posle njega.
EXO 29:1 Ovako ćeš postupiti s njima da ih posvetiš za moje sveštenstvo: uzmi jednog junca i dva ovna bez mane;
EXO 29:2 onda uzmi beskvasni hleb, beskvasne kolače zamešene s uljem, i beskvasne lepinje premazane uljem. Napravi ih od pšeničnog brašna.
EXO 29:3 Stavi ih u jednu košaru i u njoj ih prinesi s juncem i dva ovna.
EXO 29:4 Onda dovedi Arona i njegove sinove na ulaz u Šator od sastanka i operi ih vodom.
EXO 29:5 Zatim uzmi odoru i obuci Arona u košulju, ogrtač oplećka, oplećak i naprsnik i opaši ga izvezenim pojasom oplećka.
EXO 29:6 Stavi mu turban na glavu i na njoj pričvrsti posvetni natpis.
EXO 29:7 Zatim uzmi ulje za pomazanje i pomaži ga izlivajući ulje na njegovu glavu.
EXO 29:8 Onda dovedi njegove sinove, obuci im košulje,
EXO 29:9 opaši ih pojasevima – kako Arona tako i njegove sinove – i obavij im turbane. Tako neka im pripada sveštenstvo prema trajnoj uredbi. Tako ćeš uvesti u službu Arona i njegove sinove.
EXO 29:10 Dovedi onda junca pred Šator od sastanka, a Aron i njegovi sinovi neka polože ruke na njegovu glavu.
EXO 29:11 Ti onda zakolji junca pred Gospodom kod ulaza u Šator od sastanka.
EXO 29:12 Uzmi nešto od krvi junca i prstom je namaži na rogove žrtvenika, a ostatak krvi izlij podno žrtvenika.
EXO 29:13 Zatim skini sve salo oko iznutrica, jetrenu mrežicu, i oba bubrega s lojem, pa to spali na žrtveniku.
EXO 29:14 Meso junca, njegovu kožu i balegu spali izvan tabora. To je žrtva za greh.
EXO 29:15 Nakon toga uzmi jednog ovna, a Aron i njegovi sinovi neka polože ruke na njegovu glavu.
EXO 29:16 Zakolji ovna i uzmi nešto od njegove krvi, pa njome zapljusni žrtvenik sa svih strana.
EXO 29:17 Ovna iseci na komade, operi mu iznutrice i noge, pa ih stavi na ostale delove i glavu.
EXO 29:18 Zatim celog ovna spali na žrtveniku. To je žrtva svespalnica Gospodu, ugodni miris, paljena žrtva za Gospoda.
EXO 29:19 Onda uzmi drugog ovna. Aron i njegovi sinovi neka polože ruke na njegovu glavu,
EXO 29:20 a ti ga zakolji. Onda uzmi nešto krvi i njome namaži resicu desnog uha Aronovog, te resicu desnog uha njegovih sinova, palac njihove desne ruke, i palac njihove desne noge. Ostatkom krvi zapljusni žrtvenik sa svih strana.
EXO 29:21 Zatim uzmi nešto krvi sa žrtvenika i ulja za pomazanje, pa njima poškropi Arona i njegovu odeždu, a tako i njegove sinove i njihove odežde. Tako će biti posvećen on i njegova odežda, kao i njegovi sinovi i njihove odežde.
EXO 29:22 Potom uzmi salo od ovna, salo s repa, salo oko iznutrica, jetrenu mrežicu, oba bubrega sa salom oko njih, i desnu plećku – jer je ovan žrtva za posvećenje –
EXO 29:23 zatim jedan okrugli hleb, jedan kolač zamešen s uljem, i jednu lepinju iz košare sa beskvasnim hlebom što je pred Gospodom.
EXO 29:24 Sve to položi na ruke Arona i njegovih sinova, pa prinesi žrtvu dizanicu pred Gospodom.
EXO 29:25 Zatim uzmi to iz njihovih ruku, pa spali na žrtveniku povrh žrtve svespalnice, kao ugodni miris pred Gospodom. To je paljena žrtva Gospodu.
EXO 29:26 Uzmi zatim grudi ovna koji je prinesen za Aronovo posvećenje i prinesi ih kao žrtvu dizanicu pred Gospodom. Taj deo neka pripadne tebi.
EXO 29:27 Posveti grudi koje su bile prinesene kao žrtva dizanica i but koji je bio prinesen kao žrtveni dar od ovna prinesenog za posvećenje Arona i njegovih sinova.
EXO 29:28 Aron i njegovi sinovi neka primaju taj deo od Izrailjaca, jer je to žrtva dizanica. Izrailjci će davati taj deo kada budu prinosili žrtve mira koje se podižu Gospodu. Ovo je trajna uredba.
EXO 29:29 Aronove posvećene odežde neka pripadnu njegovim sinovima posle njega; u njima neka budu pomazani i uvedeni u službu.
EXO 29:30 Sin koji ga nasledi kao sveštenik, neka ih sedam dana nosi, kad uđe u Šator od sastanka da vrši bogosluženje u Svetinji.
EXO 29:31 Zatim uzmi ovna posvećenja i skuvaj njegovo meso na svetom mestu.
EXO 29:32 Aron i njegovi sinovi neka jedu meso od tog ovna sa hlebom iz košare, na ulazu u Šator od sastanka.
EXO 29:33 Dakle, što je bilo prineseno za njihovo otkupljenje prilikom njihovog uvođenja u službu – to neka jedu. Neovlašćen ne sme to da jede, jer je posvećeno.
EXO 29:34 Ako preostane šta mesa i hleba, spali na vatri; to ne sme da se jede, jer je posvećeno.
EXO 29:35 Postupi sa Aronom i njegovim sinovima onako kako sam ti zapovedio. Sedam dana ih uvodi u službu.
EXO 29:36 Svakog dana prinesi junca kao žrtvu za greh – za otkupljenje. Prinesi i žrtvu za greh da otkupiš žrtvenik, a zatim ga pomaži da ga posvetiš.
EXO 29:37 Sedam dana prinosi žrtvu otkupljenja za žrtvenik i posvećuj ga. Tada će žrtvenik postati presvet, i što god ga se dotakne biće posvećeno.
EXO 29:38 A ovo ćeš stalno prinositi na žrtvu: dnevno dva jagnjeta od godinu dana.
EXO 29:39 Jedno jagnje prinesi ujutro, a drugo prinesi uveče.
EXO 29:40 S prvim jagnjetom prinesi jednu desetinu efe brašna zamešenog s četvrtinom hina ulja od tučenih maslina, i žrtvu izlivnicu od četvrtine hina vina.
EXO 29:41 Drugo jagnje prinesi uveče. S njim prinesi istu žitnu žrtvu kao ujutro, i žrtvu izlivnicu na ugodni miris, paljenu žrtvu Gospodu.
EXO 29:42 Neka se ova žrtva svespalnica prinosi na ulazu u Šator od sastanka, pred Gospodom, od pokolenja do pokolenja. Tamo ću se sastajati s tobom da ti govorim.
EXO 29:43 Tamo ću se sastajati i s Izrailjcima, i moja će slava posvetiti to mesto.
EXO 29:44 Ja ću posvetiti Šator od sastanka i žrtvenik. Takođe ću posvetiti Arona i njegove sinove da mi služe kao sveštenici.
EXO 29:45 Ja ću boraviti među Izrailjcima i biti njihov Bog.
EXO 29:46 Tada će znati da sam ja, Gospod, Bog njihov, koji ih je izveo iz Egipta da boravim među njima. Ja sam Gospod, Bog njihov!
EXO 30:1 Napravi žrtvenik za paljenje kada; napravi ga od bagremovog drveta.
EXO 30:2 Neka bude četvorouglast: jedan lakat dug, jedan lakat širok, i dva lakta visok. Njegovi rogovi neka budu iz jednog dela s njim.
EXO 30:3 Obloži ga čistim zlatom: njegovu gornju stranu, njegove strane unaokolo i njegove rogove. Obrubi ga zlatnim okvirom.
EXO 30:4 Zatim mu napravi po dva zlatna koluta na obe bočne strane i pričvrsti ih ispod okvira, da se kroz njih provuku drške za nošenje žrtvenika.
EXO 30:5 Drške napravi od bagremovog drveta i obloži ih zlatom.
EXO 30:6 Postavi žrtvenik ispred zavese što zaklanja Kovčeg svedočanstva, ispred poklopca nad svedočanstvom. Tu ću se sastajati s tobom.
EXO 30:7 Neka Aron na njemu pali mirisni kad. Paliće ga svakog jutra, kad bude pripremao svetla.
EXO 30:8 Neka ga Aron ponovo pali kad bude palio svetla uveče, tako da mirisni kad stalno gori pred Gospodom u sva pokolenja.
EXO 30:9 Na žrtveniku ne prinosite nikakav tuđi kad, ni žrtvu svespalnicu, ni prinos, ni žrtvu izlivnicu.
EXO 30:10 Jednom godišnje neka Aron izvrši obred otkupljenja nad rogovima prinoseći krv žrtve za otkupljenje greha. To neka se čini jednom godišnje za sva pokolenja. Jer, žrtvenik je presveta svetinja Gospodu.“
EXO 30:11 Gospod zatim reče Mojsiju:
EXO 30:12 „Kad praviš popis Izrailjaca, neka svako ko se ubraja u popis da Gospodu otkupninu za svoj život, da ih ne pogodi pomor dok ih popisuješ.
EXO 30:13 Svako ko podleže popisu neka da: pola šekela – prema hramskoj meri (jedan šekel je dvadeset gera). Tih pola šekela će biti prinos Gospodu.
EXO 30:14 Svi koji podležu popisu, dakle, oni od dvadeset godina pa naviše, davaće ovaj prinos Gospodu.
EXO 30:15 Bogati neće davati više, niti siromašni manje od pola šekela, kada daju prinos Gospodu kao otkup za svoj život.
EXO 30:16 Zatim uzmi otkupni novac od Izrailjaca, i upotrebi ga za službu u Šatoru od sastanka. Neka to bude podsetnik Izrailjcima pred Gospodom, da ste otkupili svoje živote.“
EXO 30:17 Gospod reče Mojsiju:
EXO 30:18 „Napravi umivaonik od bronze sa bronzanim postoljem, za pranje. Postavi ga između Šatora od sastanka i žrtvenika, i nalij u njega vodu.
EXO 30:19 Neka Aron i njegovi sinovi peru u njemu ruke i noge.
EXO 30:20 Kad god ulaze u Šator od sastanka, neka se operu vodom, da ne pomru. Takođe, kad god pristupaju žrtveniku da obavljaju službu i da prinose svespalnice Gospodu,
EXO 30:21 neka operu ruke i noge, da ne pomru. Ovo je trajna uredba za Arona i njegovo potomstvo za sva njihova buduća pokolenja.“
EXO 30:22 Zatim Gospod reče Mojsiju:
EXO 30:23 „Uzmi najbolje začine: pet stotina šekela smirne, polovinu te mere cimeta, to jest, dve stotine pedeset šekela, dve stotine pedeset šekela mirišljave trske,
EXO 30:24 pet stotina šekela kasije prema hramskoj meri, i hin maslinovog ulja.
EXO 30:25 Napravi od toga sveto ulje za pomazanje apotekarskom veštinom. To će biti sveto ulje za pomazanje.
EXO 30:26 Njime pomaži Šator od sastanka i Kovčeg svedočanstva;
EXO 30:27 sto i sav njegov pribor; svećnjak i sav njegov pribor; kadioni žrtvenik;
EXO 30:28 žrtvenik za žrtve svespalnice i sav njegov pribor, i umivaonik sa svojim postoljem.
EXO 30:29 Posveti ih, pa će biti presveta svetinja. Ko god ga se dotakne biće posvećen.
EXO 30:30 Zatim pomaži Arona i njegove sinove, i posveti ih da mi služe kao sveštenici.
EXO 30:31 A Izrailjcima reci: ’Ovo je moje posvećeno ulje za pomazanje za sva pokolenja.
EXO 30:32 Ono se ne sme izlivati na telo neposvećenog čoveka, niti ga pravite od istih sastojaka. Ono je sveto, pa sveto neka bude i vama.
EXO 30:33 Ko god napravi ulje od istih sastojaka ili ga stavi na nekog tuđinca, neka se istrebi iz svog naroda.’“
EXO 30:34 Gospod još reče Mojsiju: „Uzmi začine: natafe, šeheleta, helbene, i čistog tamjana, sve u jednakim količinama,
EXO 30:35 pa napravi miomirisni kad apotekarskom veštinom, posoljen, čist i svet.
EXO 30:36 Nešto od toga izmrvi u prah i stavi pred Svedočanstvo u Šatoru od sastanka, gde ću se sastajati s tobom. Ulje neka bude za vas presveta svetinja.
EXO 30:37 Miomirisni kad spravljen od ovih sastojaka ne smete praviti za sebe. To drži kao svetinju, jer je Gospodu posvećeno.
EXO 30:38 Ko god za sebe napravi takav kad da mu miriše, neka se istrebi iz svoga naroda.“
EXO 31:1 Gospod [opet] reče Mojsiju:
EXO 31:2 „Vidi, ja sam po imenu pozvao Veseleila, sina Urijinog, sina Orovog, iz Judinog plemena.
EXO 31:3 Ispunio sam ga Duhom Božijim, [i podario mu] mudrost, pronicljivost i znanje za svaku vrstu veštine:
EXO 31:4 da vešto smišlja nacrte za izradu predmeta od zlata, srebra i bronze;
EXO 31:5 da reže i umeće kamenje; da rezbari drvo, i da radi svakovrsne poslove.
EXO 31:6 Njemu sam pridodao Elijava, sina Ahisamakovog, iz Danovog plemena. Veštinom sam obdario i sve sposobne ljude, da naprave sve što sam zapovedio:
EXO 31:7 Šator od sastanka, Kovčeg svedočanstva s poklopcem na njemu; sav nameštaj za Šator;
EXO 31:8 sto i njegov pribor; svećnjak od čistog zlata sa svim svojim priborom; kadioni žrtvenik;
EXO 31:9 žrtvenik za žrtve svespalnice sa svim svojim priborom, i umivaonik sa svojim postoljem;
EXO 31:10 pa izvezene odežde, posvećene odežde za sveštenika Arona i odežde za njegove sinove kad služe kao sveštenici;
EXO 31:11 ulje za pomazanje, i miomirisni kad za Svetinju. Neka učine sve kako sam zapovedio.“
EXO 31:12 Zatim Gospod reče Mojsiju:
EXO 31:13 „Reci ovo Izrailjcima: ’Držite moje subote, jer je to znak između mene i vas, od pokolenja do pokolenja, da biste znali da sam ja, Gospod, koji vas posvećujem.
EXO 31:14 Držite subotu, jer je sveta za vas. Ko god je oskrnavi, neka se svakako pogubi; ko god bude radio kakav posao u subotu, neka se istrebi iz svog naroda.
EXO 31:15 Šest dana neka se radi, a sedmog dana neka bude subota potpunog odmora posvećena Gospodu. Ko god bude radio kakav posao u subotu, neka se svakako pogubi.
EXO 31:16 Stoga, neka Izrailjci drže subotu, slaveći je kao večni savez od pokolenja do pokolenja.
EXO 31:17 To će biti večni znak između mene i Izrailjaca, jer je Gospod za sedam dana stvorio nebo i zemlju, a u sedmi dan je prestao da radi i odahnuo.’“
EXO 31:18 Kad je Gospod prestao da govori s Mojsijem na gori Sinaj, dao mu je dve ploče Svedočanstva, kamene ploče, ispisane Božijim prstom.
EXO 32:1 Kad je narod video da Mojsije dugo ne silazi s gore, sabrao se oko Arona i rekao mu: „Na noge! Napravi nam boga koji će ići pred nama, jer ne znamo šta se dogodilo sa onim Mojsijem koji nas je izveo iz Egipta.“
EXO 32:2 Aron im odgovori: „Poskidajte zlatne naušnice sa ušiju svojih žena, sinova i ćerki, pa ih donesite k meni.“
EXO 32:3 Sav narod je poskidao zlatne naušnice sa svojih ušiju i doneo ih Aronu.
EXO 32:4 Ovaj je to zatim uzeo od njih, rastopio zlato u kalupu i od toga napravio kip teleta. Narod reče: „Evo, tvojih bogova, Izrailju, koji su te izveli iz egipatske zemlje!“
EXO 32:5 Kad je Aron to video, sagradio je pred njim žrtvenik i objavio: „Sutra je praznik Gospodu!“
EXO 32:6 Sledećeg jutra su ustali, prineli žrtvu svespalnicu i pristupili sa žrtvama mira. Onda je narod posedao da jede i pije, i ustao da se zabavlja.
EXO 32:7 Tada Gospod reče Mojsiju: „Idi i siđi, jer se iskvario tvoj narod, koji si izveo iz zemlje egipatske!
EXO 32:8 Brzo su skrenuli s puta koji sam im zapovedio. Izlili su sebi kip teleta, klanjali mu se i prineli mu žrtve. I još su govorili: ’Ovo je bog tvoj, Izrailju, koji te je izveo iz Egipta!’“
EXO 32:9 Gospod nastavi: „Vidim da je ovaj narod tvrda vrata.
EXO 32:10 Zato me pusti sada da iskalim svoj gnev na njima i da ih pobijem. Onda ću od tebe učiniti veliki narod.“
EXO 32:11 Tada Mojsije stade da preklinje Gospoda, svoga Boga: „Zašto, Gospode, da iskaljuješ svoj gnev na tvoj narod koji si izveo iz Egipta velikom silom i moćnom rukom?
EXO 32:12 Zašto da Egipćani kažu: ’Sa zlom ih je namerom izveo, da ih pobije u gorama, i istrebi ih s lica zemlje’? Odvrati svoj plamteći gnev i odustani od nevolje kojom hoćeš da udariš svoj narod!
EXO 32:13 Seti se svojih slugu Avrahama, Isaka i Izrailja, kojima si se zakleo samim sobom, rekavši im: ’Umnožiću vaše potomstvo kao zvezde na nebu, i svu ovu zemlju koju sam vam obećao daću vašem potomstvu, da zauvek postane njihovo nasledstvo.’“
EXO 32:14 I Gospod je odustao od nesreće, koju je nameravao da svali na svoj narod.
EXO 32:15 Mojsije se okrene i siđe s gore. U rukama je nosio dve ploče Svedočanstva. Ploče su bile ispisane na obe strane; ispisane i s jedne i s druge strane.
EXO 32:16 Ploče su bile Božije delo; reči na pločama je urezao sam Bog.
EXO 32:17 Isus Navin je čuo buku naroda koji je galamio, pa je rekao Mojsiju: „Ratna buka u taboru!“
EXO 32:18 Mojsije mu na to reče: „Ne kliču to pobednici, niti žale pobeđeni, pevanje je sve što čujem.“
EXO 32:19 Kad se približio taboru i video tele i igranje, Mojsije planu gnevom. Baci on ploče iz ruku i razbije ih na podnožju gore.
EXO 32:20 Onda uzme tele, spali ga i izmrvi u prah, pa ga prospe u vodu i natera Izrailjce da je piju.
EXO 32:21 Mojsije, potom, upita Arona: „Šta ti je skrivio ovaj narod, da si ga uvalio u tako veliki greh?“
EXO 32:22 „Neka se moj gospodar ne gnevi – odgovori mu Aron. I sam znaš da je ovaj narod sklon zlu.
EXO 32:23 Oni su mi rekli: ’Napravi nam bogove koji će ići pred nama, jer ne znamo šta se dogodilo s onim čovekom Mojsijem, koji nas je izveo iz Egipta.’
EXO 32:24 Ja sam im onda rekao: ’Ko ima zlata, neka ga skine sa sebe.’ Oni su mi dali zlato, a ja sam ga bacio u vatru, i izašlo je ovo tele.“
EXO 32:25 Mojsije je video da se narod razuzdao, jer ga je Aron prepustio razuzdanosti, na zluradost njegovih neprijatelja.
EXO 32:26 Tada Mojsije stade na ulaz u tabor i reče: „Ko je za Gospoda, neka stane uz mene.“ Svi Leviti se okupiše oko njega.
EXO 32:27 On im reče: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Neka svako od vas pripaše mač o bedro! Vratite se i prođite kroz tabor, od ulaza do ulaza, pa neka svako ubije ko brata, ko prijatelja, ko suseda.’“
EXO 32:28 Leviti su učinili kako im je Mojsije naredio. Tog dana je palo oko tri hiljade ljudi.
EXO 32:29 Tada Mojsije reče: „Danas ste stupili u službu Gospodnju, svaki uz cenu sina ili brata, te vas je on blagoslovio danas.“
EXO 32:30 Ujutro je Mojsije rekao narodu: „Veliki ste greh počinili. Ipak, ja ću se uspeti Gospodu, ne bih li ga, kako, umolio za otkupljenje vašeg greha.“
EXO 32:31 Mojsije se vrati Gospodu i reče: „O, kako je velik greh počinio ovaj narod napravivši sebi boga od zlata!
EXO 32:32 Ali sada im oprosti greh, a ako nećeš, izbriši i mene iz svoje knjige koju si napisao.“
EXO 32:33 Gospod reče Mojsiju: „Izbrisaću iz svoje knjige samo onog koji je zgrešio protiv mene.
EXO 32:34 A ti sad povedi ovaj narod tamo gde sam ti rekao. Evo, moj Anđeo će ići pred tobom. A kad dođe vreme da ih kaznim, kazniću ih za njihov greh.“
EXO 32:35 Gospod je udario narod [pomorom] zbog teleta, koje je Aron napravio.
EXO 33:1 Gospod reče Mojsiju: „Idi! Idi odavde gore, ti i narod koji si izveo iz Egipta, i pođi gore u zemlju za koju sam se zakleo Avrahamu, Isaku i Jakovu: ’Daću je tvom potomstvu.’
EXO 33:2 A ja ću poslati pred tobom Anđela i isteraću Hanance, Amorejce, Hetite, Ferežane, Evejce i Jevusejce
EXO 33:3 [i dovesti vas] u zemlju kojom teku mleko i med. Ja neću poći gore s tobom, da vas ne bih istrebio na putu, jer ste narod tvrdovrat.“
EXO 33:4 Kad je narod čuo ove oštre reči, toliko se ožalostio da niko nije stavio na sebe nakit.
EXO 33:5 Gospod reče Mojsiju: „Reci Izrailjcima: ’Vi ste narod tvrdovrat. Kad bih samo za tren išao gore sa vama, pobio bih vas. Zato skinite sa sebe nakit, a ja ću videti kako da postupim s vama.’“
EXO 33:6 Tako su Izrailjci poskidali sa sebe nakit kod gore Horiv.
EXO 33:7 Mojsije je uzeo šator i postavio ga daleko izvan tabora. Nazvao ga je šator od sastanka. Ko god je hteo da traži volju Gospodnju, odlazio bi u šator od sastanka koji se nalazio izvan tabora.
EXO 33:8 A kada bi Mojsije odlazio u šator, sav narod bi ustajao i svako bi stajao na ulazu u svoj šator i gledao za Mojsijem sve dok ovaj ne uđe u šator.
EXO 33:9 Kad bi Mojsije ušao u šator, stub oblaka bi se spuštao i stajao na ulazu u šator, dok je [Gospod] razgovarao sa Mojsijem.
EXO 33:10 Kada bi narod video da stub oblaka stoji na ulazu u šator, sav narod bi ustajao i svako bi se klanjao na ulazu svoga šatora.
EXO 33:11 Gospod je razgovarao s Mojsijem licem u lice, kao što bi neko razgovarao sa svojim prijateljem. Mojsije bi se zatim vratio u tabor. Međutim, njegov pomoćnik Isus, sin Navinov, mladić, ne bi napuštao šator.
EXO 33:12 Mojsije se obrati Gospodu: „Ti si mi rekao: ’Povedi ovaj narod’, ali mi nisi objavio koga ćeš poslati sa mnom. Ti si takođe rekao: ’Poznajem te po imenu, i ti si našao naklonost preda mnom.’
EXO 33:13 Ako sam, dakle, našao naklonost pred tobom, otkrij mi svoje puteve da bih te poznavao i da bih i dalje nalazio tvoju naklonost. Uzmi u obzir da je ovaj narod tvoj narod.“
EXO 33:14 Gospod na to reče: „Ja lično ću poći s tobom, i [tako] te uspokojiti.“
EXO 33:15 Mojsije reče: „Ako ti lično ne pođeš sa nama, ne izvodi nas odavde gore.
EXO 33:16 Kako će se znati da sam našao naklonost pred tobom, ja i tvoj narod, ako ne po tome što ćeš poći sa nama? Po tome ćemo se razlikovati, ja i tvoj narod, od svih drugih naroda na zemlji.“
EXO 33:17 Gospod reče Mojsiju: „Učiniću sve što si tražio, zato što si našao naklonost preda mnom i zato što te poznajem po imenu.“
EXO 33:18 Mojsije zamoli: „Pokaži mi svoju slavu.“
EXO 33:19 „Učiniću da moja dobrota prođe pored tebe – reče Gospod – i izgovoriću pred tobom svoje ime Gospod. Smilovaću se kome hoću da se smilujem, i iskazaću milosrđe kome hoću da iskažem milosrđe.
EXO 33:20 Moje lice ne možeš videti – reče – jer nijedan čovek me ne može videti i ostati u životu.“
EXO 33:21 Gospod reče: „Evo, ovde kod mene je jedno mesto; stani na ovu stenu.
EXO 33:22 Kad moja slava bude prolazila, staviću te u procep stene i zakloniti te svojom rukom dok ne prođem.
EXO 33:23 Onda ću skloniti svoju ruku, pa ćeš me videti s leđa. No, moje lice se ne može videti.“
EXO 34:1 Gospod reče Mojsiju: „Iskleši sebi dve kamene ploče kao što su bile one prve, a ja ću na njima ispisati iste reči koje su bile napisane na prvim pločama koje si razbio.
EXO 34:2 Budi gotov do jutra, a ujutro se uspni na goru Sinaj i stani tamo, na vrhu gore, pred mene.
EXO 34:3 Neka se niko ne penje s tobom; niko ne sme da se pojavi na celoj gori. Ni ovce ni goveda neka ne pasu pred gorom.“
EXO 34:4 Mojsije je isklesao dve kamene ploče kao što su bile pređašnje, pa se ujutro popeo na goru Sinaj noseći u rukama dve kamene ploče, kako mu je Gospod zapovedio.
EXO 34:5 Tada je Gospod sišao u oblaku, stao kod Mojsija i izgovorio svoje ime: „Gospod!“
EXO 34:6 Gospod je prošao pokraj njega i izgovorio svoje ime: „Gospod! Gospod! Bog milostivi i milosrdni, spor na srdžbu, bogat milošću i vernošću,
EXO 34:7 iskazuje milost hiljadama, oprašta krivicu, prestup i greh, ali [krivca] ne ostavlja nekažnjena, nego kažnjava greh otaca na njihovoj deci i unucima sve do trećeg i četvrtog [kolena].“
EXO 34:8 Mojsije odmah pade na zemlju i pokloni se Gospodu.
EXO 34:9 Mojsije reče: „Ako sam stekao naklonost pred tobom, molim te, Gospode, da pođeš sa nama. Iako je ovaj narod tvrdovrat, oprosti nam krivicu i grehe, pa nas prihvati kao svoju baštinu.“
EXO 34:10 Gospod na to reče: „Evo, sklapam savez: učiniću takva čuda pred tvojim narodom kakva nikada nisu bila učinjena ni u kojoj zemlji, ni u kojem narodu. Tada će svaki narod usred koga boraviš videti šta Gospod čini, jer ono što ću učiniti za tebe, biće zadivljujuće.
EXO 34:11 Drži sve što ti zapovedam danas. Evo, ja ću proterati pred tobom Amorejce, Hanance, Hetite, Ferežane, Evejce i Jevusejce.
EXO 34:12 Čuvaj se da ne sklopiš savez sa stanovništvom zemlje u koju ulaziš, da ne postanu zamka u tvojoj sredini.
EXO 34:13 Nego, porušite njihove žrtvenike, oborite njihove stubove i posecite Aštartine stubove.
EXO 34:14 Ne služite ni jednom drugom bogu! Gospod je na glasu po svojoj ljubomori, jer je on ljubomorni Bog.
EXO 34:15 Ne sklapaj savez sa stanovnicima one zemlje! Jer, kada budu bludničili sa svojim bogovima i prinosili im žrtve, pozivaće i tebe, te ćeš jesti od njihovih žrtava,
EXO 34:16 i uzimati svojim sinovima njihove ćerke. Onda će one, kada budu bludničile sa svojim bogovima, navesti i tvoje sinove na blud sa svojim bogovima.
EXO 34:17 Ne izlivaj sebi livene idole.
EXO 34:18 Održavaj praznik Beskvasnih hlebova. Sedam dana jedi beskvasne hlebove, kako sam ti zapovedio – u određeno vreme u mesecu avivu, jer si u tom mesecu izašao iz Egipta.
EXO 34:19 Svaki prvenac majčine utrobe meni pripada, kao i svaka prvina od tvoje sitne i krupne stoke.
EXO 34:20 Prvinu magarca otkupi jagnjetom, a ako ga ne otkupiš, zavrni mu vrat. Otkupi svakog prvenca od svojih sinova. Ne pojavljujte se preda mnom praznih ruku!
EXO 34:21 Šest dana radi, a sedmoga otpočini; moraš otpočinuti čak i za vreme oranja ili žetve.
EXO 34:22 Slavi praznik Sedmica – prvih snopova pšenične žetve i praznik Berbe pri kraju godine.
EXO 34:23 Triput godišnje neka se svi tvoji muški pojave pred Gospodom, Bogom Izrailjevim.
EXO 34:24 Ja ću, naime, izgnati narode pred tobom i proširiti tvoje granice, tako da niko neće žudeti za tvojom zemljom kad triput godišnje budeš išao da se pojaviš pred Gospodom, Bogom svojim.
EXO 34:25 Ne prinosi mi krv žrtve sa kvascem, niti ostavljaj žrtvu prinesenu za praznik Pashe do jutra.
EXO 34:26 Najbolje prvine svoje zemlje donesi u dom Gospoda, svoga Boga. Ne kuvaj jare u mleku njegove majke.“
EXO 34:27 Gospod reče Mojsiju: „Napiši ove reči koje sam ti rekao, jer sam na osnovu ovih reči sklopio savez sa tobom i sa Izrailjem.“
EXO 34:28 Mojsije je proveo sa Gospodom četrdeset dana i četrdeset noći tokom kojih nije jeo hleba niti pio vode. Tada je na pločama napisao reči saveza – deset zapovesti.
EXO 34:29 Mojsije je sišao sa gore Sinaj. Dok je silazio sa gore noseći u rukama dve ploče Svedočanstva, nije znao da mu se lice sjaji zbog razgovora sa Gospodom.
EXO 34:30 Kada su Aron i Izrailjci videli da mu se lice sjaji, plašili su se da mu priđu.
EXO 34:31 Mojsije ih je pozvao, pa su se vratili k njemu Aron i svi knezovi zajednice. Tada je Mojsije razgovarao sa njima.
EXO 34:32 Zatim su mu prišli i svi Izrailjci, a on im je preneo sve reči koje mu je Gospod rekao na gori Sinaj.
EXO 34:33 Kad je Mojsije završio razgovor sa njima, pokrio je sebi lice velom.
EXO 34:34 Kad god je Mojsije ulazio pred Gospoda da razgovara sa njim, skidao bi veo sve dok ne izađe. Kad bi izašao i preneo Izrailjcima što mu je Gospod zapovedio,
EXO 34:35 oni bi videli da se Mojsijevo lice sjaji. Tada bi Mojsije vraćao veo na svoje lice, sve dok ne uđe da razgovara sa Gospodom.
EXO 35:1 Mojsije je okupio svu zajednicu Izrailjaca i rekao im: „Ovo je Gospod zapovedio da se čini:
EXO 35:2 Šest dana obavljaj sve svoje poslove, a sedmi dan neka vam bude sveta subota potpunog odmora Gospodu. Ko god bude radio na taj dan, neka se usmrti.
EXO 35:3 Ne palite vatru po vašim mestima na subotnji dan.“
EXO 35:4 Mojsije reče celoj zajednici Izrailjaca: „Ovo je Gospod zapovedio:
EXO 35:5 izdvojte prilog za Gospoda. Svako u koga je široko srce neka da prilog za Gospoda: zlato, srebro i bronzu;
EXO 35:6 ljubičastu, skerletnu i tamno crvenu tkaninu, fini lan i kostret;
EXO 35:7 ovnujske kože obojene u crveno, fine kože i bagremovo drvo;
EXO 35:8 ulje za svetlo, začine za ulje pomazanja i miomirisni kad;
EXO 35:9 oniks i drugo drago kamenje za ukivanje u oplećak i naprsnik.
EXO 35:10 Ko god je vešt među vama neka dođe da napravi što je Gospod zapovedio:
EXO 35:11 Prebivalište – njegov Šator i pokrivač, kopče, daske, obruče, stubove i podnožja;
EXO 35:12 Kovčeg sa njegovim drškama, poklopac i pregradnu zavesu;
EXO 35:13 sto sa njegovim drškama i svim njegovim priborom; prinesene hlebove;
EXO 35:14 svećnjak za svetlo i sav njegov pribor, lampe i ulje za osvetljenje;
EXO 35:15 kadioni žrtvenik sa svojim drškama, ulje pomazanja i začine za kađenje; zastor za ulaz u Prebivalište;
EXO 35:16 žrtvenik za žrtve svespalnice sa bronzanom oplatom, drškama i svim njegovim priborom; umivaonik sa svojim postoljem;
EXO 35:17 zavese za dvorište sa stubovima i podnožjima, i zastor za dvorišni ulaz;
EXO 35:18 kočiće za Prebivalište i kočiće za dvorište sa njihovom užadi;
EXO 35:19 izvezene odežde za službu u Svetinji – posvećene odežde za sveštenika Arona i odežde za svešteničku službu njegovih sinova.“
EXO 35:20 Nakon toga je cela zajednica otišla od Mojsija.
EXO 35:21 Onda su došli svi koje je srce vuklo, svako darežljivog duha, pa su doneli prilog Gospodu za radove na Šatoru od sastanka, za njegovu službu i za posvećene odežde.
EXO 35:22 Došli su i muškarci i žene, svi darežljivog srca, i doneli broševe, naušnice, prstenje, narukvice, lančiće i razne predmete od zlata; svako od njih je doneo zlato kao posvetni dar za Gospoda.
EXO 35:23 I svako kod koga se našla ljubičasta, skerletna i tamno crvena tkanina, fini lan, kozja koža, uštavljene ovnujske kože, kože obojene u crveno ili fina koža, to je doneo.
EXO 35:24 Isto tako i svi koji su hteli da prinesu srebro ili bronzu donosili su to kao prinos Gospodu. Svi koji su imali bagremova drva donosili su ga za izradu svakovrsnih predmeta.
EXO 35:25 Sve žene vične predenju su donele što su isprele svojim rukama: ljubičastu, skerletnu i tamno crvenu tkaninu i fini lan.
EXO 35:26 Sve žene koje je srce poticalo, prele su kostret.
EXO 35:27 Knezovi su donosili oniks i drugo drago kamenje za umetanje u oplećak i naprsnik;
EXO 35:28 začine i ulje za svetlo, za pomazanje i za miomirisni kad.
EXO 35:29 Svi Izrailjci – svi ljudi i žene koje je srce poticalo da prilože što god za posao koji je Gospod preko Mojsija zapovedio da se uradi – donosili su dobrovoljni prilog Gospodu.
EXO 35:30 Mojsije reče Izrailjcima: „Vidite! Gospod je po imenu pozvao Veseleila, sina Urijinog, sina Orovog, iz plemena Judinog.
EXO 35:31 On ga je ispunio Duhom Božijim, i dao mu mudrost, pronicljivost i znanje za svaku vrstu veštine,
EXO 35:32 da vešto smišlja nacrte za izradu predmeta od zlata, srebra i bronze;
EXO 35:33 da reže i umeće kamenje; da rezbari drvo, i da radi svakovrsni umetnički posao.
EXO 35:34 Njemu i Elijavu, sinu Ahisamakovom, iz plemena Danovog, dao je sposobnost da poučavaju druge.
EXO 35:35 Obdario ih je umećem za izvođenje svakojakih radova: za rezbarenje, pravljenje nacrta, vezenje ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine i finog lana, kao i za pletenje. Oni su vični svim poslovima i pravljenju nacrta.
EXO 36:1 Neka tako Veseleilo, Elijav i svi koje je Gospod obdario sposobnošću, umećem i razumom da znaju kako da urade sav posao na Svetinji, izvrše sve što je Gospod zapovedio.“
EXO 36:2 Mojsije pozva Veseleila, Elijava i sve sposobne ljude koje je Gospod obdario umećem; sve koje je poticalo srce da se late posla i urade ga.
EXO 36:3 Oni su tada primili sav dobrovoljni prilog od Mojsija koji su Izrailjci doneli za izvođenje radova oko Svetinje. No, kako su mu oni jutro za jutrom još uvek donosili priloge,
EXO 36:4 dođoše svi majstori koji su obavljali radove na Svetinji – svaki sa posla na kome je radio –
EXO 36:5 i rekoše Mojsiju: „Narod donosi i više nego što je potrebno da se obavi posao koji je Gospod zapovedio da se uradi.“
EXO 36:6 Tada je Mojsije izdao naredbu koja je bila objavljena u taboru: „Neka više nijedan čovek ni žena ne pravi više ništa kao prilog za Svetinju.“ Tako je narod prestao da donosi.
EXO 36:7 Bilo je svega dovoljno da se uradi posao, čak je i preostalo.
EXO 36:8 Tada su svi sposobni ljudi, koji su bili među onima što su obavljali posao, sagradili Prebivalište od deset zavesa. Bile su načinjene od finog lana, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, na kojima su bili veštinom umetnika izvezeni heruvimi.
EXO 36:9 Sve zavese su bile iste mere: dvadeset osam lakata u dužinu i četiri lakta u širinu.
EXO 36:10 [Veseleilo] je spojio pet zavesa jednu s drugom, a tako je i drugih pet zavesa spojio jednu s drugom.
EXO 36:11 Zatim je napravio petlje od ljubičaste tkanine pri rubu poslednje zavese spojenoga dela, a tako je napravio pri rubu poslednje zavese u drugoj polovini spojenog dela.
EXO 36:12 Napravio je pedeset petlji na prvoj zavesi i pedeset petlji pri rubu poslednje zavese drugog spojenog dela. Petlje su stajale jedna naspram druge.
EXO 36:13 Onda je napravio pedeset kopči od zlata, pa je njima spojio zavese jednu s drugom. Tako je Prebivalište bilo jedna celina.
EXO 36:14 Napravio je i zavese od kozje dlake za Šator povrh Prebivališta. Napravio je jedanaest zavesa.
EXO 36:15 Dužina svake zavese je bila trideset lakata, a širina svake zavese četiri lakta. Svih jedanaest zavesa su bile iste mere.
EXO 36:16 Prvih pet zavesa je spojio posebno, a ostalih šest zavesa posebno.
EXO 36:17 Napravio je pedeset petlji na rubu krajnje zavese jednog spojenog dela, i pedeset petlji na rubu drugog spojenog dela.
EXO 36:18 Zatim je napravio pedeset bronzanih kopči da drže Šator, tako da bude jedna celina.
EXO 36:19 Napravio je i pokrivač za Šator od ovnujskih koža obojenih u crveno, a povrh njega pokrivač od finih koža.
EXO 36:20 Onda je napravio daske od bagremovog drveta za Prebivalište, da stoje uspravno u njemu.
EXO 36:21 Svaka daska je bila deset lakata dugačka i jedan i po lakat široka.
EXO 36:22 Svaka daska je imala po dva klina da drži daske jednu uz drugu. To je napravio za sve daske u Prebivalištu.
EXO 36:23 Za južnu stranu Prebivališta napravio je dvadeset dasaka,
EXO 36:24 i četrdeset srebrnih podnožja ispod dvadeset dasaka – dva podnožja ispod jedne daske, za njena dva klina, i dva podnožja ispod druge daske, za njena dva klina.
EXO 36:25 Tako je i na severnoj strani Prebivališta napravio dvadeset dasaka
EXO 36:26 sa četrdeset srebrnih podnožja – dva podnožja ispod jedne daske, i po dva podnožja ispod svake naredne daske.
EXO 36:27 Za zapadnu stranu Prebivališta napravio je šest dasaka
EXO 36:28 i dve daske za uglove Prebivališta na zadnjoj strani.
EXO 36:29 Bile su udvojene od dna, pa sve do vrha, gde su bile spojene jednim obručem. Tako je napravio po dve daske za oba ugla.
EXO 36:30 Bilo je, dakle, osam dasaka i šesnaest srebrnih podnožja; po dva podnožja za svaku dasku.
EXO 36:31 Zatim je napravio prečage od bagremovog drveta: pet prečaga za daske na jednoj strani Prebivališta,
EXO 36:32 pet prečaga za daske na drugoj strani Prebivališta, i pet prečaga za zadnju stranu Prebivališta, prema zapadu.
EXO 36:33 Napravio je središnju prečagu, da se proteže sredinom dasaka, s jednog kraja na drugi.
EXO 36:34 Daske je obložio zlatom, a njihove obruče koje drže prečage je napravio od zlata. Prečage je obložio zlatom.
EXO 36:35 Napravio je i zavesu od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i finog lana, a na njoj izvezao heruvime umetničkom veštinom.
EXO 36:36 Za nju je napravio četiri stuba od bagremovog drveta i obložio ih zlatom. Njihove kuke su bile od zlata, i za njih je izlio četiri podnožja od srebra.
EXO 36:37 Za ulaz u Šator napravio je zastor od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i finog lana, vezom izvezenog,
EXO 36:38 i pet stubića sa njegovim kukama. Vrhove stubova i njihove obruče je obložio zlatom, dok su njihovih pet podnožja bila od bronze.
EXO 37:1 Veseleilo je napravio Kovčeg od bagremovog drveta; dva i po lakta dug, lakat i po širok i lakat i po visok.
EXO 37:2 Obložio ga je čistim zlatom iznutra i spolja, i napravio mu zlatan venac unaokolo.
EXO 37:3 Zatim je izlio za njega četiri koluta od zlata za sve njegove četiri strane; dva koluta na jednoj strani i dva koluta na drugoj strani.
EXO 37:4 Napravio je i drške od bagremovog drveta i obložio ih zlatom.
EXO 37:5 Drške je provukao kroz kolutove s obe strane Kovčega za nošenje Kovčega.
EXO 37:6 Onda je napravio poklopac za Kovčeg od čistog zlata; dva i po lakta dužine i lakat i po širine.
EXO 37:7 Napravio je dva heruvima od kovanog zlata, i prikovao ih na oba kraja poklopca;
EXO 37:8 jednog heruvima na jedan kraj, a drugog heruvima na drugi kraj poklopca. Heruvime je napravio tako da sa poklopcem čine jednu celinu.
EXO 37:9 Heruvimi su imali podignuta krila prema gore, tako da zaklanjaju poklopac. Bili su licem okrenuti jedan prema drugome, tako da su im lica bila okrenuta prema poklopcu.
EXO 37:10 Zatim je napravio sto od bagremovog drveta; dva lakta dug, jedan lakat širok i jedan i po lakat visok.
EXO 37:11 Obložio ga je čistim zlatom, i obrubio ga zlatnim pojasom.
EXO 37:12 Napravio mu je i dlan široki okvir oko njega, i obrubio ga zlatnim pojasom.
EXO 37:13 Za sto je izlio četiri zlatna koluta i postavio ih na njegova četiri nožna ugla.
EXO 37:14 Kolutovi su bili pod okvirom da drže drške za nošenje stola.
EXO 37:15 Drške za nošenje stola je napravio od bagremovog drveta i obložio ih zlatom.
EXO 37:16 Onda je od čistog zlata napravio pribor za sto: tanjire, čaše, zdele, vrčeve i pehare za izlivanje prinosa.
EXO 37:17 Svećnjak je napravio od čistog zlata. Njegovo postolje, stalak, čašice, pupoljci i latice bili su iskovani iz jednog komada.
EXO 37:18 Granao se u šest krakova: tri kraka s jedne strane stalka i tri kraka s druge strane stalka.
EXO 37:19 Na jednom kraku bile su tri čašice u obliku bademovog cveta, svaka s pupoljcima i laticama. Na drugom kraku su takođe bile tri čašice u obliku bademovog cveta, svaka s pupoljcima i laticama. Tako je bilo sa svih šest krakova koji izbijaju iz svećnjaka.
EXO 37:20 Na svećnjaku je bilo četiri čašice u obliku bademovog cveta, svaka s pupoljcima i laticama.
EXO 37:21 Jedan pupoljak je bio ispod prva dva kraka, drugi pupoljak ispod druga dva kraka, i treći pupoljak ispod poslednja dva kraka. Tako je bilo na svih šest krakova koji izbijaju iz svećnjaka.
EXO 37:22 Pupoljci i krakovi činili su jednu celinu sa svećnjakom; sve je bilo iskovano od jednog komada čistog zlata.
EXO 37:23 Napravio je, zatim, sedam svetiljki sa mašicama i pepeljarama od čistog zlata.
EXO 37:24 Svećnjak sa svim njegovim priborom je napravio od jednog talanta čistog zlata.
EXO 37:25 Zatim je napravio kadioni žrtvenik od bagremovog drveta, jedan lakat dug, jedan lakat širok – četvorouglastog oblika – i dva lakta visok. Rogovi su mu bili napravljeni iz jednog dela s njim.
EXO 37:26 Obložio ga je čistim zlatom: njegovu gornju stranu, njegove strane unaokolo i njegove rogove, i obrubio ga zlatnim okvirom.
EXO 37:27 Na njemu je napravio po dva zlatna koluta ispod okvira na obe bočne strane, za drške kad se na njima nosi.
EXO 37:28 Drške je napravio od bagremovog drveta i obložio ih zlatom.
EXO 37:29 Onda je napravio sveto ulje za pomazanje i čisti miomirisni kad načinjen apotekarskom veštinom.
EXO 38:1 Zatim je napravio žrtvenik za žrtve svespalnice od bagremovog drveta, pet lakata dug, pet lakata širok – četvrtastog oblika – i tri lakta visok.
EXO 38:2 Na njegova četiri ugla napravio mu je rogove, tako da su rogovi bili iz jednog komada sa žrtvenikom, i obložio ga bronzom.
EXO 38:3 Napravio je i pribor za žrtvenik: lonce za uklanjanje pepela, lopatice, kotliće i mašice. Sve posude je načinio od bronze.
EXO 38:4 Za žrtvenik je napravio rešetku od bronze, u obliku mreže. Na mreži je načinio četiri bronzana obruča za njena četiri ugla.
EXO 38:5 Izlio je četiri koluta za četiri kraja bronzane rešetke za oslonac drškama.
EXO 38:6 Onda je napravio drške za žrtvenik od bagremovog drveta i obložio ih bronzom.
EXO 38:7 Drške je provukao kroz kolutove s obe strane žrtvenika, radi nošenja. Napravio ga je od dasaka, i bio je šupalj.
EXO 38:8 Zatim je napravio bronzani umivaonik sa bronzanim postoljem od ogledala žena koje su služile kod ulaza u Šator od sastanka.
EXO 38:9 Zatim je napravio dvorište za Prebivalište. Zavese za dvorište na južnoj strani bile su od finog lana, dužine stotinu lakata.
EXO 38:10 Bile su okačene o dvadeset stubova sa dvadeset bronzanih podnožja. Kuke i šipke za stubove bili su od srebra.
EXO 38:11 Dužina zavese na severnoj strani je takođe bila stotinu lakata sa svojih dvadeset stubova i sa dvadeset bronzanih podnožja. Kuke i šipke za stubove su bile od srebra.
EXO 38:12 Na zapadnoj strani, bilo je pedeset lakata zavese sa deset stubova i deset podnožja. Kuke i šipke za stubove su bile od srebra.
EXO 38:13 Na prednjoj, istočnoj strani, bile su zavese od pedeset lakata.
EXO 38:14 Zavese s jedne strane ulaza bile su petnaest lakata duge, sa svoja tri stuba i njihova tri podnožja.
EXO 38:15 Zavese za drugu stranu ulaza bile su takođe petnaest lakata duge, sa svoja tri stuba i njihova tri podnožja.
EXO 38:16 Sve zavese unaokolo su bile od finog lana.
EXO 38:17 Podnožja za stubove su bila od bronze, a kuke na stubovima i njihove šipke od srebra. I vrhovi stubova su bili obloženi srebrom dok su svi dvorišni stubovi imali srebrne vrhove.
EXO 38:18 Zastor na dvorišnim vratima bio je vezom izvezen od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine i finog lana. Bio je dvadeset lakata dug i pet lakata visok, kao i dvorišne zavese.
EXO 38:19 Njihovih stubova bilo je četiri. Njihova podnožja su bila od bronze, a njegove kuke od srebra. Vrhovi stubova su bili obloženi srebrom, a njihove šipke su bile od srebra.
EXO 38:20 Svi kočići za Prebivalište i oko dvorišta su bili od bronze.
EXO 38:21 Ovo je popis stvari koje su utrošene za Prebivalište – Prebivalište svedočanstva, koji je na Mojsijevu zapovest izvršen trudom Levita pod nadzorom Itamara, sina sveštenika Arona.
EXO 38:22 Veseleilo, sin Urijin, sin Orov, iz plemena Judinog, napravio je sve što je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 38:23 S njim je bio Elijav, sin Ahisamakov, iz plemena Danovog, rezbar, tkač i vezilac za ljubičastu, skerletnu i tamno crvenu tkaninu i fini lan.
EXO 38:24 Sveg zlata koje je upotrebljeno za radove na izgradnji Svetinje – priloženog zlata – dvadeset devet talanata sedam stotina trideset šekela, prema hramskom šekelu.
EXO 38:25 A srebra koje je prikupljeno tokom popisivanja zajednice bilo je stotinu talanata i hiljadu i sedam stotina sedamdeset pet šekela, prema hramskom šekelu –
EXO 38:26 jedna beka po glavi, to jest, pola šekela prema hramskoj meri, od svakoga koji je bio popisan, od dvadeset godina pa naviše; ukupno šest stotina tri hiljade pet stotina pedeset.
EXO 38:27 Stotinu talanata srebra je bilo utrošeno za izlivanje podnožja za Svetinju i podnožja za zavese; sto podnožja od stotinu talanata srebra – jedan talant za svako podnožje.
EXO 38:28 Od hiljadu sedam stotina sedamdeset pet šekela je napravio kuke za stubove, obložio im vrhove i napravio šipke za njih.
EXO 38:29 Priložene bronze bilo je sedamdeset talanata i dve hiljade četiri stotine šekela.
EXO 38:30 Napravio je i podnožja za ulaz u Šator od sastanka, bronzani žrtvenik s njegovom bronzanom rešetkom i sav pribor za žrtvenik;
EXO 38:31 zatim, podnožja oko dvorišta, podnožja za dvorišnu kapiju, sve kočiće za Prebivalište, i sve kočiće oko dvorišta.
EXO 39:1 Od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, napravili su svetu odoru za službu u Svetinji; napravili su posvećene odore za Arona, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:2 Oplećak su napravili od zlata, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine i finog lana.
EXO 39:3 Iskovali su pločice od zlata, pa su ih izrezali u niti da se vešto upletu u ljubičastu, skerletnu i tamno crvenu tkaninu i od finog lana – vešto izvezenog.
EXO 39:4 Za oplećak su napravili naramenice koje su bile sastavljene s njim na oba njegova kraja.
EXO 39:5 Pojas kojim se opasivao oplećak je takođe bio napravljen od zlata, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine i finog lana, tako da je s njim činio jednu celinu, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:6 Zatim su oniks optočili okvirom od zlata. Na njemu su, kao na pečatnom prstenu, bila izrezana imena Izrailjevih sinova.
EXO 39:7 Umetnuli su ih u naramenice oplećka da budu podsetnik sinovima Izrailjevim, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:8 Potom su napravili naprsnik umetničkom veštinom, kao i oplećak: od zlata, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine i finog lana.
EXO 39:9 Bio je u obliku četvorougla, udvojen; bio je pedalj dužine, pedalj širine, i podvostručen.
EXO 39:10 Umetnuo je u njega četiri reda dragog kamenja. U prvom redu su bili: rubin, topaz i smaragd;
EXO 39:11 u drugom redu: malahit, safir i dijamant;
EXO 39:12 u trećem redu: hijacint, ahat i ametist;
EXO 39:13 a u četvrtom redu: hrisolit, oniks i jaspis. Bili su optočeni zlatnim okvirom.
EXO 39:14 Bilo je dvanaest dragih kamenova sa imenima sinova Izrailjevih; na svakom je bilo urezano, kao na pečatu na prstenju, po jedno ime za svako od dvanaest plemena.
EXO 39:15 Za naprsnik su napravili lančiće od čistog zlata u obliku upletene uzice.
EXO 39:16 Zatim su napravili dva zlatna kolutića i pričvrstili ih na dva gornja ugla naprsnika.
EXO 39:17 Zlatne lančiće su privezali za dva kolutića na uglovima naprsnika.
EXO 39:18 Oba kraja lančića su privezali za dva okvira i pričvrstili ih za dve naramenice s prednje strane oplećka.
EXO 39:19 Onda su napravili dva kolutića od zlata i pričvrstili ih za dva donja ugla naprsnika, pri rubu unutrašnje strane do oplećka.
EXO 39:20 Zatim su napravili dva kolutića od zlata i pričvrstili ih za donji kraj naramenice oplećka, na njegovoj prednjoj strani, kod šava iznad pojasa oplećka.
EXO 39:21 Kolutiće naprsnika su privezali za kolutiće oplećka uzicom od purpura, da bi naprsnik stajao iznad pojasa, te da ne bi spadao s oplećka, baš kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:22 Potom su napravili plašt za oplećak, sav istkan od ljubičaste tkanine.
EXO 39:23 U njegovoj sredini je bio prorez za glavu, kao prorez na oklopu. Rub oko proreza bio je opšiven vezenim okovratnikom, da se plašt ne bi cepao.
EXO 39:24 Svuda oko donjeg ruba plašta napravili su narove od ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, i finog lana.
EXO 39:25 Napravili su zvončiće od čistog zlata i stavili ih između narova, svuda oko ruba plašta za službu, baš kako je Gospod zapovedio Mojsiju:
EXO 39:26 zvonce pa nar, zvonce pa nar, i tako svuda okolo uz rub plašta, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:27 Aronu i njegovim sinovima su istkali košulje od finog lana,
EXO 39:28 lanene turbane, lanene kape i gaće od finog lana.
EXO 39:29 Pojasevi su bili vezom izvezeni od finog lana, ljubičaste, skerletne i tamno crvene tkanine, baš kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:30 Zatim su napravili pločicu, posvetni natpis, od čistog zlata i na njemu urezali kao na pečatu: „Posvećen Gospodu“.
EXO 39:31 Privezali su je ljubičastom vrpcom i postavili je na vrh turbana, baš kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:32 Tako su bili završeni svi radovi na Prebivalištu, Šatoru od sastanka. Izrailjci su uradili sve što je Gospod rekao Mojsiju da urade.
EXO 39:33 Onda su doneli Mojsiju Prebivalište, Šator od sastanka i sav njegov pribor: njegove kopče, njegove daske, njegove obruče, njegove stubove i podnožja;
EXO 39:34 pokrivač od ovnujskih koža obojenih u crveno, pokrivač od finih koža i pregradnu zavesu;
EXO 39:35 Kovčeg svedočanstva sa svojim drškama i poklopac;
EXO 39:36 sto sa svim njegovim priborom; prinesene hlebove;
EXO 39:37 svećnjak od čistog zlata sa njegovim svećama – poređanim lampama – sa svim njegovim priborom, i ulje za osvetljenje;
EXO 39:38 žrtvenik od zlata, ulje pomazanja i začine za kađenje i zastor za ulaz u Šator;
EXO 39:39 bronzani žrtvenik sa bronzanom oplatom, drškama i svim njegovim priborom; umivaonik sa svojim postoljem;
EXO 39:40 zavese za dvorište, sa stubovima i podnožjima, i zastor za dvorišni ulaz, njegovu užad i kočiće i sav pribor za službu u Prebivalištu, za Šator od sastanka;
EXO 39:41 izvezene odežde za službu u Svetinji – posvećene odežde za sveštenika Arona i odežde za svešteničku službu njegovih sinova.
EXO 39:42 Izrailjci su uradili sav posao onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 39:43 Mojsije je, zatim, pregledao sve radove, pa kad je video da su uradili kako je Gospod zapovedio, blagoslovio ih je.
EXO 40:1 Tada je Gospod rekao Mojsiju:
EXO 40:2 „Prvoga dana prvog meseca podigni Prebivalište, Šator od sastanka.
EXO 40:3 Postavi tamo Kovčeg svedočanstva i zakloni ga zavesom.
EXO 40:4 Onda donesi sto i postavi na njega ono što treba postaviti; donesi i svećnjak i u njega stavi sveće.
EXO 40:5 Postavi zlatni kadioni žrtvenik ispred Kovčega svedočanstva i postavi zastor na ulaz u Prebivalište.
EXO 40:6 Ispred ulaza u Prebivalište, Šator od sastanka, postavi žrtvenik za žrtve svespalnice.
EXO 40:7 Umivaonik stavi između Šatora od sastanka i žrtvenika i nalij u njega vodu.
EXO 40:8 Dvorište postavi okolo, a na dvorišnu kapiju postavi zastor.
EXO 40:9 Potom uzmi ulje za pomazanje i pomaži Prebivalište i sve što je u njemu i posveti ga i sav njegov pribor, pa će biti svet.
EXO 40:10 Pomaži i žrtvenik za žrtve svespalnice i sav njegov pribor i posveti ga. Tako će žrtvenik postati presvet.
EXO 40:11 Pomaži i umivaonik i njegovo postolje i posveti ga.
EXO 40:12 Zatim dovedi Arona i njegove sinove na ulaz u Šator od sastanka, pa ih okupaj vodom.
EXO 40:13 Arona obuci u posvećenu odeždu, pa ga pomaži i posveti da mi služi kao sveštenik.
EXO 40:14 Zatim dovedi njegove sinove, pa ih obuci u košulje.
EXO 40:15 Pomaži ih, kao što su pomazao njihovog oca, da mi služe kao sveštenici. Njihovo pomazanje će ih uvesti u svešteničku službu u sva pokolenja.“
EXO 40:16 Mojsije učini sve kako mu je Gospod zapovedio.
EXO 40:17 Prebivalište je bilo podignuto prvog dana prvog meseca druge godine.
EXO 40:18 Mojsije je podigao Prebivalište. Postavio je podnožja, a na njih daske, zatim je postavio prečage i uspravio stubove.
EXO 40:19 Onda je rasprostro Šator nad Prebivalištem i na njega od gore stavio pokrivač Šatora, baš kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:20 Potom je uzeo Svedočanstvo i stavio ga u Kovčeg, stavio drške na Kovčeg i odozgo poklopio Kovčeg.
EXO 40:21 Kovčeg je doneo u Prebivalište, pa je obesio pregradnu zavesu da zakriva Kovčeg svedočanstva, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:22 Sto je postavio u Šator od sastanka na severnoj strani Prebivališta, izvan zavese.
EXO 40:23 Na njega je poređao hlebove pred Gospodom, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:24 Svećnjak je postavio u Šator od sastanka nasuprot stolu, na južnoj strani Prebivališta.
EXO 40:25 Potom je upalio sveće pred Gospodom, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:26 Ispred zavese u Šatoru od sastanka postavio je zlatni žrtvenik.
EXO 40:27 Na njemu je upalio miomirisni kad, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:28 Na ulaz u Prebivalište je postavio zastor.
EXO 40:29 Žrtvenik za žrtve svespalnice je postavio kod ulaza Prebivališta Šatora od sastanka i na njemu prineo žrtvu svespalnicu i žrtvu od žita, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:30 Umivaonik je postavio između Šatora od sastanka i žrtvenika, i u njega nalio vode za pranje.
EXO 40:31 Iz njega su Mojsije, Aron i njegovi sinovi prali ruke i noge.
EXO 40:32 Prali su se kad su ulazili u Šator od sastanka i kad su pristupali žrtveniku, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
EXO 40:33 Mojsije je zatim podigao dvorište oko Prebivališta i žrtvenika i postavio zastor na dvorišnu kapiju. Tako je Mojsije završio posao.
EXO 40:34 Tada je oblak prekrio Šator od sastanka i slava Gospodnja je ispunila Prebivalište.
EXO 40:35 Mojsije nije mogao da uđe u Šator od sastanka, jer je na njemu počivao oblak, a slava Gospodnja ispunjavala Prebivalište.
EXO 40:36 Tokom celog njihovog putovanja, kad god bi se oblak podizao sa Prebivališta, Izrailjci bi kretali na put.
EXO 40:37 Ali, ako se oblak ne bi digao, ni oni ne bi kretali na put, sve do dana kada bi se podizao.
EXO 40:38 Jer, u toku celog njihovog putovanja, oblak Gospodnji je bio nad Prebivalištem danju, dok je noću u oblaku bio oganj, pred očima celog doma Izrailjevog.
LEV 1:1 Gospod pozva Mojsija i reče mu iz Šatora od sastanka:
LEV 1:2 „Govori sinovima Izrailjevim i reci im: ’Kad ko od vas prinosi žrtvu Gospodu, neka je prinese od stoke, krupne ili sitne.
LEV 1:3 Ako prinosi žrtvu svespalnicu od krupne stoke, neka prinese muško bez mane. Neka ga dovede na ulaz od Šatora od sastanka, da bi ga Gospod prihvatio.
LEV 1:4 Zatim neka položi ruke na glavu žrtve svespalnice, da bi bila prihvaćena kao otkup za njegov [greh],
LEV 1:5 i neka zakolje junca pred Gospodom. Onda neka sinovi Aronovi, sveštenici, prinesu krv i njome zapljusnu sve strane žrtvenika, koji je kod ulaza u Šator od sastanka.
LEV 1:6 Neka se [zatim] žrtva svespalnica odere i iseče na delove.
LEV 1:7 Potom neka sinovi Aronovi nalože vatru na žrtveniku, a na vatru naslažu drva.
LEV 1:8 Zatim neka sinovi Aronovi, sveštenici, poređaju delove, glavu i salo, na drva što su na ognju na žrtveniku.
LEV 1:9 Drob i noge neka se operu, a sveštenik neka sve to spali na žrtveniku. To je svespalnica, žrtva koja se pali na ugodan miris Gospodu.
LEV 1:10 Ako prinosi žrtvu od sitne stoke, neka prinese jagnje ili jare kao žrtvu svespalnicu. Neka prinese muško bez mane.
LEV 1:11 Neka ga zakolje pred Gospodom, sa severne strane žrtvenika. A sinovi Aronovi, sveštenici, neka njegovom krvlju zapljusnu žrtvenik sa svih strana.
LEV 1:12 Neka zatim iseku žrtvu na delove, s glavom i lojem, a sveštenik neka poređa delove na drva koja su na ognju na žrtveniku.
LEV 1:13 Drob i noge neka operu u vodi, a sveštenik neka sve to prinese i spali na žrtveniku. To je svespalnica, žrtva koja se pali na ugodan miris Gospodu.
LEV 1:14 Ako prinosi Gospodu žrtvu svespalnicu od ptica, neka prinese na žrtvu grlicu ili golubića.
LEV 1:15 Neka ga sveštenik donese na žrtvenik, i otkine mu glavu. Potom neka ga spali na žrtveniku, a krv neka iscedi niz žrtvenik sa strane.
LEV 1:16 Gušu s njenom sadržinom neka ukloni i baci ih istočno od žrtvenika, gde se odlaže pepeo.
LEV 1:17 Onda neka ga raspori duž krila, ali tako da ih ne raskine. Tada neka ga sveštenik spali na žrtveniku, na drvima što su na vatri. To je svespalnica, žrtva koja se pali na ugodan miris Gospodu.
LEV 2:1 Ako neko hoće da prinese žitnu žrtvu Gospodu, neka prinese brašno na žrtvu; neka ga prelije uljem i na njega stavi tamjan.
LEV 2:2 Onda neka ga donese sinovima Aronovim, sveštenicima. Potom neka sveštenik zagrabi punu šaku brašna, ulje i sav tamjan, pa neka ga spali na žrtveniku za spomen, kao žrtvu koja se pali na ugodan miris Gospodu.
LEV 2:3 Što ostane od dara, neka pripadne Aronu i njegovim sinovima, kao najsvetiji deo od žrtava koje se pale Gospodu.
LEV 2:4 Ako neko hoće da prinese žitnu žrtvu koja se peče u peći, neka to budu beskvasne pogače od brašna umešene s uljem, ili beskvasni kolači preliveni uljem.
LEV 2:5 Ako je tvoja žrtva pečena na tiganju, neka bude od brašna bez kvasca umešena s uljem.
LEV 2:6 Izlomi je na komade i prelij je uljem. To je žitna žrtva.
LEV 2:7 Ako je tvoja žrtva pržena na tiganju, neka bude pripremljena od brašna i ulja.
LEV 2:8 Žitnu žrtvu pripremljenu na jedan od ovih načina prinesi Gospodu. Zatim je donesi svešteniku, a on neka je odnese na žrtvenik.
LEV 2:9 Potom sveštenik neka uzme deo od žitne žrtve za spomen, pa neka ga spali na žrtveniku. To je žrtva koja se pali na ugodan miris Gospodu.
LEV 2:10 Što ostane od žitne žrtve, neka pripadne Aronu i njegovim sinovima, kao najsvetiji deo od svespalnica koje se prinose Gospodu.
LEV 2:11 Nijedna žrtva koju prinosite Gospodu, ne sme da bude pripremljena s kvascem; ništa što je ukvasano ili s medom ne smete paliti kao žrtvu Gospodu.
LEV 2:12 Žrtvu od prvih plodova prinosite Gospodu, ali neka se ne prinose na žrtveniku kao ugodan miris.
LEV 2:13 Svaku žitnu žrtvu posoli. Ne propuštaj da solju saveza Boga svoga posoliš svoju žitnu žrtvu; svaku svoju žrtvu prinosi sa solju.
LEV 2:14 Ako prinosiš Gospodu žitnu žrtvu od prvih plodova, prinesi je u vidu mladog klasja prženog na vatri, ili izdrobljenog svežeg žita.
LEV 2:15 Izlij na nju ulja i stavi na nju tamjana. To je žitna žrtva.
LEV 2:16 Neka zatim sveštenik spali na žrtveniku nešto od izdrobljenog žita i ulja, sa svim tamjanom, kao žrtvu koja se pali Gospodu.
LEV 3:1 Ako neko prinosi žrtvu mira od krupne stoke, neka prinese Gospodu muško ili žensko bez mane.
LEV 3:2 Zatim neka položi ruku na glavu njegove žrtve, i neka je zakolje na ulazu u Šator od sastanka. Tada neka sinovi Aronovi, sveštenici, zapljusnu krvlju sve strane žrtvenika.
LEV 3:3 Od žrtve mira, kao paljenu žrtvu Gospodu, neka prinese salo koje pokriva creva, i sve salo oko iznutrica.
LEV 3:4 A bubrege i salo što je oko njih i na slabinama, te mrežicu što je na jetri, neka ukloni zajedno s bubrezima.
LEV 3:5 Onda neka sinovi Aronovi spale to na žrtveniku zajedno sa žrtvom svespalnicom, koja je na drvima što su na vatri. To je žrtva koja se pali na ugodan miris Gospodu.
LEV 3:6 Ako neko prinosi žrtvu od sitne stoke, kao žrtvu mira Gospodu, neka prinese muško ili žensko bez mane.
LEV 3:7 Ako na žrtvu prinosi ovcu, neka je donese pred Gospoda.
LEV 3:8 Neka položi ruku na glavu žrtve, pa neka je zakolje ispred Šatora od sastanka. Onda neka sinovi Aronovi njenom krvlju zapljusnu žrtvenik sa svih strana.
LEV 3:9 Od žrtve mira, kao svespalnicu Gospodu, neka prinese: salo, ceo rep – neka ga otkine kod kičme – loj koji pokriva creva i svo salo oko iznutrica.
LEV 3:10 A bubrege i salo što je oko njih i na slabinama, te mrežicu što je na jetri, neka ukloni zajedno s bubrezima.
LEV 3:11 Zatim neka sveštenik spali to na žrtveniku; to je hrana koja se pali na žrtvu Gospodu.
LEV 3:12 Ako prinosi kozu, neka je donese pred Gospoda.
LEV 3:13 Neka položi ruku na njenu glavu, pa neka je zakolje ispred Šatora od sastanka. Onda neka sinovi Aronovi njenom krvlju zapljusnu žrtvenik sa svih strana.
LEV 3:14 Od žrtve, kao svespalnicu Gospodu, neka prinese: salo koje pokriva creva, i sve salo oko iznutrica.
LEV 3:15 A bubrege i salo što je oko njih i na slabinama, te mrežicu što je na jetri, neka ukloni zajedno s bubrezima.
LEV 3:16 Neka sveštenik spali to na žrtveniku, kao svespalnicu na ugodan miris Gospodu. Sve salo pripada Gospodu!
LEV 3:17 Ovo je večna uredba za vaša pokolenja, u svim vašim naseljima: ne jedite loja ni krvi!’“
LEV 4:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 4:2 „Govori Izrailjcima i reci im: ’Kada se neko nehotice ogreši o jednu od zapovesti Gospodnjih čineći što je zabranjeno:
LEV 4:3 Ako zgreši pomazani sveštenik, i time učini da greh padne na narod, neka za greh koji je počinio prinese iz krda junca bez mane Gospodu na žrtvu za greh.
LEV 4:4 Neka dovede junca pred Gospoda, kod ulaza u Šator od sastanka; neka položi ruku na junčevu glavu, te zakolje junca pred Gospodom.
LEV 4:5 Onda pomazani sveštenik neka uzme nešto junčeve krvi i donese je u Šator od sastanka.
LEV 4:6 Zatim neka sveštenik umoči prst u krv i delom krvi poškropi sedam puta pred Gospodom ispred zavese Svetinje.
LEV 4:7 Potom sveštenik neka namaže nešto krvi na rogove žrtvenika za paljenje kada pred Gospodom, koji se nalazi u Šatoru od sastanka. Svu ostalu krv neka izlije na podnožje žrtvenika za žrtve svespalnice, koji je kod ulaza u Šator od sastanka.
LEV 4:8 Onda neka izvadi sve salo iz junca, žrtve za greh, salo koje pokriva creva i sve salo koje je oko iznutrica.
LEV 4:9 A bubrege i salo što je oko njih i na slabinama, te mrežicu što je na jetri, neka ukloni zajedno s bubrezima,
LEV 4:10 kao što se uklanja iz vola, žrtve mira. Neka ih zatim sveštenik spali na žrtveniku za žrtve svespalnice.
LEV 4:11 A junčevu kožu sa svim njegovim telom, glavom i nogama, utrobom i balegom –
LEV 4:12 sve što ostane od junca – neka odnese izvan tabora na čisto mesto, gde se prosipa pepeo, i neka ga spali na drvima; gde se prosipa pepeo, tamo neka bude spaljen.
LEV 4:13 Ako sav zbor Izrailjev nehotice zgreši, a zboru ostane nepoznato u čemu je stvar, to jest, ako prekrše koju od Gospodnjih zapovesti čineći što je zabranjeno, i tako postanu krivi,
LEV 4:14 onda, kad se dozna za greh koji su učinili, neka zbor prinese iz krda jednog junca na žrtvu za greh. Neka ga dovedu pred Šator od sastanka,
LEV 4:15 a starešine zajednice, neka tu, pred Gospodom, polože ruke na junčevu glavu, pa neka zakolju junca pred Gospodom.
LEV 4:16 Zatim neka pomazani sveštenik donese nešto junčeve krvi u Šator od sastanka.
LEV 4:17 Onda neka [sveštenik] umoči prst u krv i neka poškropi sedam puta pred Gospodom ispred zavese.
LEV 4:18 Sa nešto krvi neka pomaže rogove žrtvenika koji stoji pred Gospodom u Šatoru od sastanka. Svu ostalu krv neka izlije na podnožje žrtvenika za žrtve svespalnice, koji je kod ulaza u Šator od sastanka.
LEV 4:19 A sve salo neka izvadi iz junca i neka ga spali na žrtveniku.
LEV 4:20 Sa juncem neka postupi onako kako je postupio s juncem žrtvom za greh. Kad sveštenik izvrši obred otkupljenja nad njima, biće im oprošteno.
LEV 4:21 Zatim neka iznese preostalog junca izvan tabora, i neka ga spali kao što je spalio prvog junca. To je žrtva za greh za zbor.
LEV 4:22 Ako knez nehotice zgreši i prekrši jednu od zapovesti Gospoda, Boga svoga, čineći što je zabranjeno, i tako postane kriv,
LEV 4:23 ili mu ukažu na greh koji je učinio – neka prinese na žrtvu muško jare bez mane.
LEV 4:24 Neka položi ruku na glavu jareta i neka ga zakolje na mestu gde se kolju žrtve svespalnice pred Gospodom. To je žrtva za greh.
LEV 4:25 Zatim neka sveštenik uzme na prst nešto krvi od žrtve za greh i neka je stavi na rogove žrtvenika za žrtve svespalnice. Svu ostalu krv neka izlije na podnožje žrtvenika za žrtve svespalnice.
LEV 4:26 A sve salo neka spali na žrtveniku, kao što se pali salo žrtve mira. Kad sveštenik izvrši nad njim obred otkupljenja, biće mu oprošteno.
LEV 4:27 Ako neko iz naroda u zemlji nehotice zgreši i prekrši jednu od Gospodnjih zapovesti čineći što je zabranjeno i tako postane kriv,
LEV 4:28 ili mu ukažu na greh koji je počinio – neka za greh koji je počinio prinese na žrtvu žensko jare bez mane.
LEV 4:29 Zatim neka položi ruku na glavu žrtve za greh, i neka je zakolje na mestu za žrtve svespalnice.
LEV 4:30 Onda sveštenik neka uzme nešto od njene krvi na prst, pa neka stavi na rogove žrtvenika za žrtve svespalnice. Svu ostalu krv neka izlije na podnožje žrtvenika.
LEV 4:31 A sve njeno salo neka izvadi, kao što se vadi salo iz žrtve mira, a sveštenik neka ga spali na žrtveniku na ugodan miris Gospodu. Kad sveštenik izvrši nad njim obred otkupljenja, biće mu oprošteno.
LEV 4:32 Ako dovodi jagnje kao žrtvu za greh, neka dovede žensko jagnje bez mane.
LEV 4:33 Zatim neka položi ruku na glavu žrtve za greh i neka je zakolje na mestu za žrtve svespalnice.
LEV 4:34 Tada sveštenik neka uzme nešto od njene krvi na prst i neka je stavi na rogove žrtvenika za žrtve svespalnice. Svu ostalu krv neka izlije na podnožje žrtvenika.
LEV 4:35 A sve njeno salo neka izvadi, kao što se vadi salo iz žrtve mira, a sveštenik neka ga spali na žrtveniku povrh žrtava koje se pale Gospodu. Kad sveštenik izvrši nad njim obred otkupljenja za greh koji je učinio, biće mu oprošteno.
LEV 5:1 Ako neko sagreši tako što se ne odazove na sudski poziv kako bi dao izjavu pod zakletvom, iako je bio svedokom događaja, odnosno, ako je to video, ili je za to znao, snosiće krivicu.
LEV 5:2 Ili ako neko dotakne nešto nečisto: strvinu nečiste zverke, ili strvinu nečiste stoke, ili strvinu nečistog gmizavca, ili bilo koju nečistu strvinu, pa se neznajući oskrnavi, ipak će biti kriv.
LEV 5:3 Ili kad neko dotakne ljudsku nečistoću – čime god nečistim da se oskrnavi – a to mu ostane nepoznato, ali kasnije sazna, skrivio je.
LEV 5:4 Ili ako se neko nepromišljeno zakune da će uraditi bilo zlo ili dobro – šta god da čovek nepromišljeno izgovori u zakletvi – a to mu ostane nepoznato, kad sazna kasnije za svoju krivicu u jednom od ovih slučajeva,
LEV 5:5 te shvati da je skrivio u jednom od njih, neka prizna ono u čemu je zgrešio.
LEV 5:6 A kao žrtvu za prestup koji je počinio, neka prinese Gospodu žensko grlo od sitne stoke, ovcu ili kozu, na žrtvu za greh. A sveštenik neka izvrši nad njim obred otkupljenja.
LEV 5:7 Ako nije u stanju da priušti jagnje ili jare, neka Gospodu, kao žrtvu za prestup koji je počinio, prinese dve grlice, ili dva golubića, jednog na žrtvu za greh, a drugog na žrtvu svespalnicu.
LEV 5:8 Neka ih donese svešteniku, a ovaj neka prvo prinese ono što je određeno kao žrtva za greh. Zatim neka mu zavrne vrat tako da ga odvoji od glave, ali glavu neka mu ne otkine sasvim.
LEV 5:9 Onda neka krvlju žrtve za greh poškropi žrtvenik, a ostalu krv neka izlije na podnožje žrtvenika. To je žrtva za greh.
LEV 5:10 Drugog neka prinese na žrtvu svespalnicu, po propisu. Sveštenik neka izvrši obred otkupljenja nad njim za greh koji je počinio, i biće mu oprošteno.
LEV 5:11 Ako nije u stanju da priušti dve grlice ili dva golubića, neka Gospodu, kao naknadu za počinjeni greh, prinese jednu desetinu efe brašna. Neka u njega ne dodaje ulja, niti stavlja tamjana na njega, jer je to žrtva za greh.
LEV 5:12 Brašno neka donese svešteniku, a sveštenik neka zagrabi od njega punu šaku za spomen, i neka to spali na žrtveniku kao paljenu žrtvu Gospodu. To je žrtva za greh.
LEV 5:13 Neka sveštenik izvrši nad njim obred otkupljenja za greh koji je počinio u bilo kojem od ovih slučajeva, i biće mu oprošteno. Ostalo neka pripadne svešteniku kao žitna žrtva.’“
LEV 5:14 Gospod reče Mojsiju:
LEV 5:15 „Ako neko učini verolomstvo, tako što se nehotice ogreši o neku od svetih stvari Gospodnjih, neka Gospodu, kao naknadu, dovede iz stada jednog ovna bez mane, čiju ćeš vrednost u srebrnim šekelima određivati prema hramskom šekelu. To je žrtva za prestup.
LEV 5:16 Kao žrtvu za prestup kojim se ogrešio o svetu stvar, neka nadoda petinu vrednosti i to neka preda svešteniku. Sveštenik neka izvrši nad njim obred otkupljenja ovnom, žrtvom za prestup, i biće mu oprošteno.
LEV 5:17 Ako neko zgreši tako što prekrši jednu od zapovesti Gospodnjih, te učini ono što je zabranjeno, a to mu ostane nepoznato, ipak će snositi odgovornost za svoju kaznu.
LEV 5:18 Taj neka svešteniku dovede iz stada ovna bez mane odgovarajuće vrednosti kao žrtvu za prestup. Sveštenik neka izvrši nad njim obred otkupljenja za greh koji je nehotice učinio, i biće mu oprošteno.
LEV 5:19 To je žrtva za prestup; skrivio je protiv Gospoda.“
LEV 6:1 Gospod još reče Mojsiju:
LEV 6:2 „Čovek koji učini greh neverstva protiv Gospoda, tako što prevari svoga bližnjega u onome što mu je bilo dano na čuvanje ili u zalog; ili opljačka ili iskoristi svoga bližnjega;
LEV 6:3 ili nađe izgubljenu stvar i slaže; ili se lažno zakune za jednu od ovih stvari koju neko može da učini, te se ogreši jednom od njih;
LEV 6:4 ako, dakle, ovako zgreši i shvati svoju krivicu i vrati što je opljačkao, ili stekao iskorištavanjem, ili što mu je bilo dano na čuvanje, ili što je našao kao izgubljeno,
LEV 6:5 ili bilo šta za šta se lažno zakleo, neka to u celosti isplati vlasniku i nadoda petinu na dan kad prinese žrtvu za svoj greh.
LEV 6:6 Za žrtvu za prestup Gospodu neka donese svešteniku iz stada ovna bez mane prema vrednosti koju ti odrediš.
LEV 6:7 Kad sveštenik izvrši nad njim obred otkupljenja pred Gospodom, biće mu oprošteno ono čime je navukao na sebe greh, šta god to bilo.“
LEV 6:8 Gospod reče Mojsiju:
LEV 6:9 „Zapovedi Aronu i sinovima Izrailjevim i reci im: ’Ovo je zakon za žrtvu svespalnicu: svespalnica neka ostane na žrtveniku, na mestu spaljivanja, celu noć sve do jutra. Vatra na žrtveniku mora stalno da gori.
LEV 6:10 Sveštenik neka obuče svoju lanenu odeću i duge lanene gaće, a onda neka skupi pepeo nakon što oganj sagori svespalnicu na žrtveniku, i istrese ga pored žrtvenika.
LEV 6:11 Zatim neka skine sa sebe odeću i obuče drugu odeću, te neka odnese pepeo izvan tabora na čisto mesto.
LEV 6:12 Oganj na žrtveniku neka stalno gori; ne sme se gasiti. Neka sveštenik svako jutro naloži drva na oganj, neka na njega složi žrtvu svespalnicu i neka spali salo od žrtava mira.
LEV 6:13 Oganj na žrtveniku mora stalno da gori; ne sme se gasiti.
LEV 6:14 Ovo je zakon za žitnu žrtvu: Aronovi sinovi neka je prinose pred Gospodom ispred žrtvenika.
LEV 6:15 Jedan od njih neka zagrabi šaku brašna i ulja od žitne žrtve i sav tamjan koji je na žitnoj žrtvi, pa neka to spali na žrtveniku kao spomen na ugodan miris Gospodu.
LEV 6:16 Što preostane od žrtve neka pojedu Aron i njegovi sinovi; hlebovi neka se jedu bez kvasca na posvećenom mestu; neka ih jedu u dvorištu Šatora od sastanka.
LEV 6:17 Ne smeju se peći sa kvascem. Deo od paljenih žrtava koje se meni prinose njima sam dao. To je najsvetiji deo, kao što je žrtva za greh i žrtva za prestup.
LEV 6:18 Svaki muškarac od potomaka Aronovih može jesti taj deo od žrtava koje se pale Gospodu. To je večna uredba za sve vaše naraštaje. Ko god ih se dotakne, postaće svet.’“
LEV 6:19 Gospod je govorio Mojsiju:
LEV 6:20 „Ovo je prinos koji će Aron i njegovi sinovi prinositi Gospodu na dan pomazanja: desetinu efe brašna kao redovnu žitnu žrtvu, polovinu ujutro, a polovinu uveče.
LEV 6:21 Neka se priprema na tiganju sa uljem; neka bude dobro umešena. Žitnu žrtvu donesi izlomljenu na komade, pa je prinesi na ugodan miris Gospodu.
LEV 6:22 Neka je prinese jedan od Aronovih sinova, koji se pomazuje kao njegov naslednik. To je večna uredba. Žrtva neka se Gospodu potpuno spali.
LEV 6:23 Svaka žitna žrtva koju prinosi sveštenik neka se potpuno spali; ne sme se jesti.“
LEV 6:24 Gospod reče Mojsiju:
LEV 6:25 „Reci Aronu i njegovim sinovima: ’Ovo je zakon za žrtvu za greh: žrtva za greh neka se zakolje pred Gospodom na mestu gde se kolje žrtva svespalnica – presveta je.
LEV 6:26 Sveštenik koji prinosi žrtvu za greh može od nje jesti na svetom mestu, u dvorištu Šatora od sastanka.
LEV 6:27 Što se god dotakne mesa postaće sveto, a ako krv poprska odeću, operi je na svetom mestu.
LEV 6:28 Zemljani lonac u kome se meso kuva mora se nakon toga razbiti, a ako je kuvano u bronzanom loncu, lonac neka se izriba i ispere vodom.
LEV 6:29 Svako muško među sveštenicima sme je jesti – presveta je.
LEV 6:30 Svaka žrtva za greh čija se krv donosi u Šator od sastanka da se izvrši obred otkupljenja na svetom mestu, neka se ne jede, nego neka se spali vatrom.
LEV 7:1 Ovo je zakon o žrtvi za prestup. Ona je presveta.
LEV 7:2 Neka se žrtva za prestup kolje na mestu gde se kolju žrtve svespalnice, a njenom krvlju neka se zapljusne žrtvenik sa svih strana.
LEV 7:3 Neka se prinese sve njeno salo, rep i salo koje pokriva iznutrice,
LEV 7:4 oba bubrega i salo što je oko njih i na slabinama; i mrežica što je na jetri neka se ukloni zajedno s bubrezima.
LEV 7:5 Neka to sveštenik spali na žrtveniku kao paljenu žrtvu Gospodu. To je žrtva za prestup.
LEV 7:6 Svako muško među sveštenicima sme je jesti. Neka se jede na svetom mestu. Ona je presveta.
LEV 7:7 Zakon o žrtvi za prestup isti je kao zakon o žrtvi za greh. Isti je zakon za obe: ona pripada svešteniku koji njome vrši obred otkupljenja.
LEV 7:8 Svešteniku koji prinosi nečiju žrtvu svespalnicu, neka pripadne koža od žrtve koju je prineo.
LEV 7:9 Svaka žitna žrtva koja se peče u peći, i svaka koja se pripravlja u kotliću ili na tiganju neka pripadne svešteniku koji je prinosi; njegova je.
LEV 7:10 Svaka žitna žrtva koja se mesi sa uljem ili nasuvo, neka pripadne svim sinovima Aronovim podjednako.
LEV 7:11 Ovo je zakon za žrtvu mira koja se prinosi Gospodu.
LEV 7:12 Ako je ko prinosi u znak zahvalnosti, neka uz žrtvu zahvalnicu prinese i beskvasne pogače umešene sa uljem, ili beskvasne kolače namazane uljem.
LEV 7:13 Uz pogače neka prinese i hleb od dizanog testa sa žrtvom mira, kao svoju zahvalnost.
LEV 7:14 Od svega što prinosi neka prinese po jedan kolač na dar Gospodu. To neka pripadne svešteniku koji škropi krv od žrtve mira.
LEV 7:15 A meso od žrtve mira kojom zahvaljuje, neka se pojede na dan kada se prinese; ništa ne sme ostati do jutra.
LEV 7:16 Ako neko prinosi žrtvu zavetnicu, ili dobrovoljnu žrtvu, meso neka se pojede na dan kad prinosi svoju žrtvu. Što od toga ostane, neka se pojede sutradan.
LEV 7:17 Ako nešto mesa od žrtve ostane do trećega dana, neka se spali.
LEV 7:18 Ako neko jede meso od žrtve mira i trećega dana, taj koji je prinosi neće biti ugodan Bogu; žrtva mu se neće računati, jer je meso postalo nečisto. Onaj koji jede od njega navući će na sebe krivicu.
LEV 7:19 Meso koje se dotakne čega nečistog neka se ne jede; neka se spali. Ko god je čist sme jesti meso.
LEV 7:20 Ako bi neko jeo mesa od žrtve mira koja pripada Gospodu, a pritom bude nečist, taj neka se istrebi iz svog naroda.
LEV 7:21 Ako se neko dotakne čega god nečistog: čovečije nečistoće, ili nečiste životinje, ili kakve god nečiste i gadne životinje, a zatim jede od mesa žrtve mira koja pripada Gospodu, takav neka se istrebi iz svoga naroda.’“
LEV 7:22 Gospod reče Mojsiju:
LEV 7:23 „Reci narodu izrailjskom: ’Ne jedite nikakvog sala od volova, ovaca i koza!
LEV 7:24 Salo od uginule ili rastrgane životinje može se koristiti za bilo šta, ali ga ne smete jesti.
LEV 7:25 Ko god bi jeo salo od životinje koja se prinosi na paljenu žrtvu Gospodu, neka se istrebi iz svoga naroda.
LEV 7:26 Ni u jednom od svojih naselja ne smete jesti nikakve krvi, ni od ptica ni od stoke.
LEV 7:27 Ako neko jede bilo kakvu krv, neka se istrebi iz svoga naroda.’“
LEV 7:28 Gospod reče Mojsiju:
LEV 7:29 „Reci narodu izrailjskom: ’Onaj ko prinosi Gospodu žrtvu mira, neka donese Gospodu deo od žrtve mira.
LEV 7:30 Svojim rukama neka donese paljenu žrtvu Gospodu: salo s grudima. Grudi neka se podignu pred Gospodom kao žrtva dizanica,
LEV 7:31 a sveštenik neka spali salo na žrtveniku. Grudi neka pripadnu Aronu i njegovim sinovima.
LEV 7:32 Desnu plećku od žrtve mira daj svešteniku kao dar.
LEV 7:33 Onome između Aronovih sinova koji prinosi krv i salo žrtve mira, neka pripadne desna plećka.
LEV 7:34 Ja sam, naime, uskratio narodu izrailjskom grudi žrtve mira i plećku žrtvenoga dara, i dao ih Aronu, svešteniku, i njegovim sinovima. To im sleduje od naroda izrailjskog po večnoj uredbi.’“
LEV 7:35 To je deo određen za Arona i njegove sinove od žrtava koje se pale Gospodu, na dan kada se uvode u službu kao sveštenici Gospodnji.
LEV 7:36 Ovo je Gospod zapovedio Izrailjcima da im daju na dan njihovog pomazanja po večnoj uredbi za sve njihove naraštaje.
LEV 7:37 To je zakon za žrtvu svespalnicu, za žitnu žrtvu, za žrtvu za greh, za žrtvu za prestup, za žrtvu posvećenja, i za žrtvu mira,
LEV 7:38 koji je Gospod dao Mojsiju na gori Sinaju, na dan kad je zapovedio narodu izrailjskom da prinosi svoje žrtve Gospodu u Sinajskoj pustinji.
LEV 8:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 8:2 „Uzmi Arona i njegove sinove; odeću, ulje posvećenja, junca žrtve za greh, dva ovna, košaru beskvasnih hlebova,
LEV 8:3 i saberi celu zajednicu kod ulaza Šatora od sastanka.“
LEV 8:4 Mojsije učini kako mu je Gospod zapovedio. Kada se zajednica sabrala kod ulaza od Šatora od sastanka,
LEV 8:5 Mojsije reče zajednici: „Ovo je Gospod zapovedio da se uradi!“
LEV 8:6 Mojsije je doveo Arona i njegove sinove, pa ih je oprao u vodi.
LEV 8:7 Obukao ga je u odeždu i opasao ga opasačem. Zatim ga je obukao u košulju, i stavio na njega oplećak. Onda ga je opasao izvezenim pojasom i njime ga pričvrstio uz oplećak.
LEV 8:8 Stavio je na njega naprsnik, a u naprsnik je stavio Urim i Tumim.
LEV 8:9 Na glavu mu je stavio turban, a na čelo turbana metnuo je zlatnu pločicu, posvetni natpis, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:10 Mojsije uze ulje za pomazanje i pomaza Prebivalište i sve stvari u njemu, i tako ga posveti.
LEV 8:11 Od tog ulja je poškropio žrtvenik sedam puta. Zatim je pomazao žrtvenik, sve njegovo posuđe, i umivaonik sa postoljem, da ih posveti.
LEV 8:12 Nešto od tog ulja je izlio na Aronovu glavu i pomazao ga, da ga posveti.
LEV 8:13 Mojsije je pristupio Aronovim sinovima i obukao ih u košulje, opasao ih pojasevima, i obmotao im turban oko glave, kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:14 Potom je priveo junca, žrtvu za greh. Aron i njegovi sinovi su položili ruke na glavu junca, žrtve za greh,
LEV 8:15 a Mojsije ga je zaklao. Onda je uzeo nešto krvi i svojim prstom je namazao na rogove žrtvenika i tako ga očistio. Ostalu krv je izlio podno žrtvenika. Tako ga je posvetio da se vrši obred otkupljenja na njemu.
LEV 8:16 Mojsije je, zatim, uzeo sve salo što je oko creva, mrežicu na jetri, oba bubrega s lojem, i spalio ih na žrtveniku.
LEV 8:17 A junca s njegovom kožom, mesom i balegom, spalio je izvan tabora, onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:18 Potom je [Mojsije] doveo ovna za žrtvu svespalnicu, a Aron i njegovi sinovi su položili ruke ovnu na glavu.
LEV 8:19 Tada ga je Mojsije zaklao i krvlju zapljusnuo žrtvenik sa svih strana.
LEV 8:20 Nakon toga je isekao ovna na komade, pa je spalio glavu, delove i salo.
LEV 8:21 Utrobu i noge je oprao u vodi, pa je celog ovna spalio na žrtveniku. To je bila žrtva svespalnica na ugodni miris, paljena žrtva koja se prinosi Gospodu – onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:22 Zatim je doveo drugog ovna, ovna za posvećenje. Aron i njegovi sinovi polože ruke na njegovu glavu,
LEV 8:23 a Mojsije ga zakolje. Zatim je Mojsije uzeo nešto ovnove krvi, pa je njome namazao resu Aronovog desnog uha, palac njegove desne ruke, i palac njegove desne noge.
LEV 8:24 Onda je Mojsije doveo Aronove sinove. Mojsije im je namazao nešto od krvi na resu desnog uha, na palac desne ruke i na palac desne noge. Ostalom krvlju Mojsije je zapljusnuo žrtvenik sa svih strana.
LEV 8:25 Nakon toga je uzeo salo, rep, sve salo oko iznutrica, mrežicu s jetre, oba bubrega s njihovim salom, i desnu plećku.
LEV 8:26 Iz košare s hlebovima, koje su stajale pred Gospodom, uzeo je jednu beskvasnu lepinju, jedan hleb s uljem, i jedan kolač, i stavio ih na salo i na desnu plećku.
LEV 8:27 [Mojsije] je sve to stavio na ruke Aronu i na ruke njegovih sinova, i podigao ih kao žrtvu dizanicu pred Gospodom.
LEV 8:28 Mojsije je, zatim, uzeo to iz njihovih ruku i spalio na žrtveniku sa žrtvom svespalnicom. To je bila žrtva za posvećenje na ugodni miris, paljena žrtva Gospodu.
LEV 8:29 Potom je Mojsije uzeo grudi i podigao ih kao žrtvu dizanicu pred Gospodom. To je bio Mojsijev deo od ovna, žrtve za posvećenje – kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:30 Onda je Mojsije uzeo od ulja pomazanja i od krvi, koji su bili na žrtveniku, pa je poškropio Arona i njegovu odeždu, i njegove sinove i njihove odežde, pa je posvetio Arona i njegovu odeždu, i njegove sinove i njihove odežde.
LEV 8:31 Tada Mojsije reče Aronu i njegovim sinovima: „Skuvajte to meso na ulazu u Šator od sastanka i tamo ga jedite s hlebom iz košare s posvetnim hlebom, kao što sam zapovedio: ’Neka ga jedu Aron i njegovi sinovi.’
LEV 8:32 Što ostane od mesa i hleba, neka se spali.
LEV 8:33 Ne napuštajte ulaz Šatora od sastanka sedam dana, dok se ne navrše dani vašeg posvećenja. Naime, sedam dana će trajati vaše posvećenje.
LEV 8:34 Kako se danas činilo, tako je Gospod zapovedio da se i nadalje vrši obred otkupljenja za vas.
LEV 8:35 Na ulazu Šatora od sastanka ostanite sedam dana, danju i noću, držeći što je Gospod zapovedio, da ne izginete. Tako mi je bilo zapoveđeno.“
LEV 8:36 Aron i njegovi sinovi su izvršili sve reči koje im je Gospod zapovedio preko Mojsija.
LEV 9:1 Osmoga dana je Mojsije pozvao Arona, njegove sinove, i izrailjske starešine.
LEV 9:2 Rekao je Aronu: „Uzmi tele iz krda za žrtvu za greh, i ovna bez mane za žrtvu svespalnicu, pa ih dovedi pred Gospoda.
LEV 9:3 A Izrailjcima reci: ’Uzmite jarca za žrtvu za greh, i tele i jagnje, oboje od godinu dana, bez mane, za žrtvu svespalnicu,
LEV 9:4 i vola i ovna za žrtvu mira da se žrtvuju pred Gospodom, i žitnu žrtvu umešenu sa uljem, jer će vam se danas Gospod ukazati.’“
LEV 9:5 Oni donesoše što im je Mojsije zapovedio ispred Šatora od sastanka. Tada je cela zajednica pristupila i stala pred Gospoda.
LEV 9:6 Mojsije reče: „Ovo su reči koje vam je Gospod zapovedio da činite, da bi vam se pokazala slava Gospodnja.“
LEV 9:7 Tada Mojsije reče Aronu: „Pristupi žrtveniku i prinesi žrtvu za greh za sebe i žrtvu svespalnicu, pa učini obred otkupljenja za sebe i za narod. Onda prinesi žrtvu naroda i izvrši obred otkupljenja za njih, kao što je Gospod zapovedio.“
LEV 9:8 Aron pristupi žrtveniku i zakla za sebe tele – žrtvu za greh.
LEV 9:9 Zatim su mu njegovi sinovi doneli krv; on je umočio prst u krv i njome namazao rogove žrtvenika. Ostalu krv je izlio na podnožje žrtvenika.
LEV 9:10 Salo, bubrege, i mrežicu što je na jetri od žrtve za greh, spalio je na žrtveniku, kao što je Gospod rekao Mojsiju.
LEV 9:11 A meso i kožu spalio je izvan tabora.
LEV 9:12 Zatim je zaklao žrtvu svespalnicu. Njegovi sinovi su mu dodali krv, a on je njome zapljusnuo žrtvenik sa svih strana.
LEV 9:13 Onda su mu dodali žrtvu svespalnicu, deo po deo, i glavu, a on je to spalio na žrtveniku.
LEV 9:14 Creva i noge je oprao, pa ih je spalio na žrtveniku sa žrtvom svespalnicom.
LEV 9:15 Zatim je doveo žrtvu za narod: uzeo je jarca, žrtvu za greh za narod, zaklao ga, i prineo ga kao žrtvu za greh, kao i prethodno.
LEV 9:16 Posle toga je doveo žrtvu svespalnicu i prineo je po propisu.
LEV 9:17 Potom je doneo žitnu žrtvu, pa je uzeo punu šaku od nje i spalio to na žrtveniku uz jutarnju žrtvu svespalnicu.
LEV 9:18 Potom je zaklao vola i ovna – žrtvu mira za narod. Aronovi sinovi su mu dodali od te krvi, kojom je zapljusnuo sve strane žrtvenika.
LEV 9:19 Salo od vola i ovna: rep, salo što pokriva creva, bubrege, mrežicu što je na jetri;
LEV 9:20 te delove sala su položili na grudi, a [Aron] je spalio salo na žrtveniku.
LEV 9:21 Grudi i desnu plećku Aron je podigao kao žrtvu dizanicu pred Gospodom, kao što je Mojsije zapovedio.
LEV 9:22 Zatim je Aron podigao ruke prema narodu i blagoslovio ga. Pošto je prineo žrtvu za greh, žrtvu svespalnicu i žrtvu mira, siđe.
LEV 9:23 Tada Mojsije i Aron dođu u Šator od sastanka. Kad su izašli blagoslovili su narod, a slava se Gospodnja pokazala celom narodu.
LEV 9:24 Tada siđe oganj od Gospoda i proguta žrtvu svespalnicu i delove sala na žrtveniku. Kad je sav narod to video, povikao je i pao ničice.
LEV 10:1 Aronovi sinovi, Nadav i Avijud, svaki uzme svoju kadionicu, u njih stave vatru a na nju kad, pa su prineli pred Gospodom tuđi oganj, suprotno onome što im je zapovedio.
LEV 10:2 Tada siđe oganj od Gospoda i proguta ih, te poginu pred Gospodom.
LEV 10:3 Tada Mojsije reče Aronu: „To je ono što je Gospod rekao: ’Pokazaću svoju svetost preko onih koji su mi blizu, i proslaviću se pred svim narodom.’“ Aron je ćutao.
LEV 10:4 Mojsije je pozvao Misaila i Elisafana, sinove Ozila, strica Aronovog, pa im je rekao: „Pristupite i iznesite svoju braću ispred Svetinje na mesto izvan tabora.“
LEV 10:5 Oni pristupe i iznesu ih u njihovim odorama izvan tabora, kao što je Mojsije rekao.
LEV 10:6 Potom Mojsije reče Aronu i njegovim sinovima, Eleazaru i Itamaru: „Ne raščupavajte svoju kosu, i ne razdirite svoju odeću, da ne poginete i da on ne plane gnevom na svu zajednicu. A vaša braća, sav dom Izrailjev, mogu da oplakuju one koje je Gospod spalio.
LEV 10:7 Ne napuštajte ulaz Šatora od sastanka da ne poginete, jer je ulje pomazanja Gospodnjeg na vama.“ Oni su učinili kako je Mojsije rekao.
LEV 10:8 Gospod reče Aronu:
LEV 10:9 „Nemoj piti vina i žestoka pića, ni ti ni tvoji sinovi, kada ulazite u Šator od sastanka, da ne poginete. To je večna uredba za vaše naraštaje,
LEV 10:10 da biste mogli praviti razliku između svetog i nesvetog, i između nečistog i čistog,
LEV 10:11 i da biste učili Izrailjce svim uredbama koje im je Gospod rekao preko Mojsija.“
LEV 10:12 Mojsije reče Aronu i njegovim preostalim sinovima, Eleazaru i Itamaru: „Uzmite žitnu žrtvu što je ostala od paljene žrtve Gospodnje, i jedite je beskvasnu pored žrtvenika, jer je presveta.
LEV 10:13 Jedite je na svetom mestu; to je deo od paljene žrtve Gospodnje, koji sleduje tebi i tvojim sinovima, jer mi je tako zapoveđeno.
LEV 10:14 A grudi žrtve dizanice i plećku žrtvenog dara jedite na čistom mestu, ti, tvoji sinovi i tvoje ćerke; to je deo od žrtava mira izrailjskog naroda, koji sleduje tebi i tvojim sinovima.
LEV 10:15 Plećka žrtvenog dara i grudi žrtve dizanice, zajedno sa delovima sala paljene žrtve, neka se donesu radi prinošenja žrtve dizanice pred Gospodom. To će biti deo koji sleduje tvojim sinovima i tebi doveka, kao što je Gospod zapovedio.“
LEV 10:16 Onda se Mojsije raspitao o jarcu – žrtvi za greh, a on već spaljen! Razgnevivši se na Eleazara i Itamara, Aronove preostale sinove, rekao je:
LEV 10:17 „Zašto niste jeli žrtvu za greh na svetom mestu, jer je presveta?! Ona vam je dana da ukloni krivicu zajednice i da izvrši za njih obred otkupljenja pred Gospodom.
LEV 10:18 Pošto njena krv nije bila unesena u Svetinju, trebalo je da je jedete u Svetinji, kao što sam zapovedio.“
LEV 10:19 Aron odgovori Mojsiju: „Vidi, danas su prineli svoju žrtvu za greh i svoju žrtvu svespalnicu pred Gospodom, a evo šta me je zadesilo. Da sam danas jeo žrtvu za greh, da li bi to ugodilo Gospodu?“
LEV 10:20 Kad je Mojsije to čuo, odobrio je to.
LEV 11:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
LEV 11:2 „Recite Izrailjcima: ’Od svih životinja na zemlji, ovo su one koje smete jesti:
LEV 11:3 svaku koja ima papke, i to razdvojene papke, i koja preživa, možete jesti.
LEV 11:4 Međutim, od onih životinja što preživaju, ili imaju razdvojene papke ne jedite: kamilu, jer iako preživa, nema razdvojene papke; nečista je za vas;
LEV 11:5 daman, jer iako preživa, nema razdvojene papke; nečist je za vas;
LEV 11:6 divljeg zeca, jer iako preživa, nema razdvojene papke; nečist je za vas;
LEV 11:7 svinju, jer iako ima razdvojene papke, ne preživa; obredno je nečista za vas.
LEV 11:8 Ne jedite njihovo meso, i ne dotičite njihovu strvinu; nečiste su za vas.
LEV 11:9 Od svega što je u vodi, ove jedite: sve što je u vodi, u morima ili rekama, i ima peraje i krljušt, to možete jesti.
LEV 11:10 A sve što je u morima i rekama, a nema peraje i krljušt, od svega što vrvi u vodi, i od svih drugih živih bića – za vas je odvratno.
LEV 11:11 Držite ih za odvratne; ne jedite njihovo meso, i neka vam njihova lešina bude odvratna.
LEV 11:12 Sve što je u vodi, a nema peraje i krljušt – za vas je odvratno.
LEV 11:13 Ovo su ptice koje morate smatrati nečistima. Ne jedite ih, jer su odvratne za vas: orao, lešinar, jastreb,
LEV 11:14 kraguj, kobac svake vrste,
LEV 11:15 sve vrste gavrana,
LEV 11:16 noj, sova, galeb, sve vrste kraguja,
LEV 11:17 ćuk, kormoran, buljina,
LEV 11:18 labud, buljina, beloglavi sup,
LEV 11:19 roda, sve vrste čaplji, pupavac i slepi miš.
LEV 11:20 Sva krilata bića koja gamižu i idu na četiri noge, za vas su odvratna.
LEV 11:21 Od svih bića koja gamižu i idu na četiri noge, ove možete jesti: one koje iznad svojih nogu imaju zglobove kojima skaču po zemlji.
LEV 11:22 Od ovih možete jesti: sve vrste skakavaca, sve vrste cvrčaka, i sve vrste argola i zrikavaca.
LEV 11:23 A svako krilato biće koje gamiže, a ima četiri noge, za vas je odvratno.
LEV 11:24 Ova će vas učiniti nečistima; ko god dotakne njihovu lešinu biće nečist do večeri.
LEV 11:25 Ko god ponese njihovu lešinu, neka opere svoju odeću; biće nečist do večeri.
LEV 11:26 Svaka životinja koja ima nerazdvojene papke i ne preživa, za vas je nečista i nečist će biti svako ko ih se dotakne.
LEV 11:27 Sve što hoda na šapama među životinjama koje hodaju na četiri noge, za vas su nečiste. Ko god se dotakne njihove lešine, biće nečist do večeri.
LEV 11:28 Ko ponese njihovu lešinu, neka opere svoju odeću; biće nečist do večeri. Za vas su nečiste.
LEV 11:29 Od životinja što puze po zemlji za vas su nečiste: lasica, miš, i sve vrste velikih guštera,
LEV 11:30 gekon, krokodil, zelembać, daždevnjak i kameleon.
LEV 11:31 Od životinja što puze te su nečiste za vas. Ko god ih dotakne kad uginu biće nečist do večeri.
LEV 11:32 Kad neka od ovih životinja mrtva padne na nešto, to će biti nečisto, bilo to drvena posuda, odeća, koža, ili kostret, to jest, svaki predmet koji služi čemu. To neka se zamoči u vodu, i biće nečisto do večeri. Potom će biti čisto.
LEV 11:33 Ako neka od njih upadne u bilo koju zemljanu posudu, sve što je u njoj biće nečisto. Zato je razbijte.
LEV 11:34 Svaka hrana koja se jede, ako u nju dospe voda iz takve posude, postaće nečista, i svako piće koje se pije biće nečisto ako je bilo u takvoj posudi.
LEV 11:35 Ako lešina neke od ovih životinja padne na nešto, to će biti nečisto, bilo peć ili ognjište. To neka se razvali. One su nečiste i za vas će ostati nečiste.
LEV 11:36 Ipak, izvor ili čatrnja gde se skuplja voda biće čisti, ali onaj ko dotakne njihovu lešinu biće nečist.
LEV 11:37 Ako takva strvina padne na seme za setvu, seme će ostati čisto.
LEV 11:38 Ali ako voda ovlaži seme i strvina padne na njega, za vas će biti nečisto.
LEV 11:39 Ako ugine životinja koju smete jesti, svako ko je dodirne biće nečist do večeri.
LEV 11:40 Onaj koji pojede od njene strvine biće nečist do večeri, a ko ponese njenu strvinu neka opere svoju odeću i bude nečist do večeri.
LEV 11:41 Svaka životinja koja puzi po zemlji je odvratna. Neka se ne jede!
LEV 11:42 Sve što ide na trbuhu, i sve što se kreće na četiri noge, i sve što ima mnogo nogu, i sva bića što puze po zemlji, to ne smete jesti, jer su odvratne.
LEV 11:43 Nemojte se poganiti nijednim bićem koje puzi; ne skrnavite se njima da ne postanete nečisti.
LEV 11:44 Jer ja sam Gospod, Bog vaš! Zato budite sveti, jer sam ja svet. Ne skrnavite se nijednim bićem što puzi po zemlji.
LEV 11:45 Ja sam Gospod koji vas je izveo iz zemlje egipatske da vam budem Bog. Stoga budete sveti, jer ja sam svet!
LEV 11:46 Ovo su zakoni o životinjama, pticama i svakom živom biću koje vrvi u vodi, i svakom biću koje puzi po zemlji,
LEV 11:47 da se pravi razlika između nečistog i čistog; između životinja koja se mogu jesti i životinja koja se ne mogu jesti.’“
LEV 12:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 12:2 „Reci narodu izrailjskom: ’Kad koja žena zatrudni i rodi muško dete, biće nečista sedam dana; biće nečista kao u dane mesečnog reda.
LEV 12:3 Osmoga dana neka se dete obreže.
LEV 12:4 Neka u stanju čišćenja od svoje krvi ostane trideset tri dana; neka ne dotiče ništa sveto, i neka ne ulazi u Svetilište, dok se ne navrše dani njenog očišćenja.
LEV 12:5 A ako rodi žensko dete, biće nečista dve nedelje, kao u toku mesečnog reda; neka u stanju čišćenja od svoje krvi ostane šezdeset šest dana.
LEV 12:6 Kad se navrše dani njenog čišćenja za sina ili za ćerku, neka na ulaz u Šator od sastanka dovede svešteniku jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu, i golubića, ili grlicu, za žrtvu za greh.
LEV 12:7 On će ga prineti pred Gospodom i izvršiti obred otkupljenja za nju, i biće očišćena od izliva svoje krvi. Ovo je zakon za ženu kada rodi muško ili žensko dete.
LEV 12:8 A ako ne može sebi da priušti jagnje, neka uzme dve grlice ili dva golubića, jedno za žrtvu svespalnicu, a drugo za žrtvu za greh. Sveštenik će izvršiti obred otkupljenja za nju i biće čista.’“
LEV 13:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
LEV 13:2 „Čovek na čijoj se koži pojavi otok, svrab ili svetla pega, i to se razvije u oboljenje na njegovoj koži koje izgleda kao guba, neka se dovede svešteniku, Aronu ili jednom od njegovih sinova, sveštenika.
LEV 13:3 Neka sveštenik pregleda oboljenje na njegovoj koži. Ako je dlaka na obolelom mestu pobelela, a obolelo mesto niže od kože na njegovom telu, to je guba. Kada ga sveštenik pregleda, neka ga proglasi nečistim.
LEV 13:4 Ali ako je pega na njegovoj koži bela, i ne izgleda da je niža od kože, a dlaka na njoj nije pobelela, neka sveštenik zatvori obolelog na sedam dana.
LEV 13:5 Sedmoga dana neka ga sveštenik pregleda. Ako vidi da je oboljenje ostalo isto i da se nije proširilo po koži, neka ga sveštenik zatvori na još sedam dana.
LEV 13:6 Sedmoga dana neka ga sveštenik ponovo pregleda. Ako primeti da se oboljenje povlači i da se nije proširilo po koži, neka ga proglasi čistim: to je svrab. Neka opere svoju odeću i biće čist.
LEV 13:7 Ali ako se svrab proširi po koži nakon što ga sveštenik pregleda i proglasi čistim, neka se ponovo pojavi pred sveštenikom.
LEV 13:8 Ako sveštenik vidi da se svrab proširio po koži, neka ga proglasi nečistim; to je guba.
LEV 13:9 Onaj ko oboli od gube mora da se dovede pred sveštenika.
LEV 13:10 Ako sveštenik primeti da je otok na koži beo, i da je od njega pobelela dlaka, i da je živo meso u otoku,
LEV 13:11 to se guba pritajila na njegovoj koži. Sveštenik će ga proglasiti nečistim. Neće ga zatvoriti, jer je već nečist.
LEV 13:12 Ali ako guba izbije po koži tako da prekrije celu kožu od glave do pete, gde god da sveštenik pogleda,
LEV 13:13 neka ga sveštenik pregleda. Ako je guba prekrila celo njegovo telo, neka proglasi obolelog čistim. Pošto je sve pobelelo, čist je.
LEV 13:14 Ali čim se na njemu pojavi živo meso, biće nečist.
LEV 13:15 Kada sveštenik primeti živo meso, neka ga proglasi nečistim. Živo meso je nečisto; to je guba.
LEV 13:16 Ako živo meso ponovo pobeli, neka dođe svešteniku.
LEV 13:17 Ako, dakle, sveštenik vidi da je oboljenje pobelelo, neka sveštenik proglasi obolelog čistim: čist je.
LEV 13:18 Kada neko dobije čir na koži koji zaceli,
LEV 13:19 a na tom mestu se pojavi beli otok, ili crvenkastobela mrlja, neka se pokaže svešteniku.
LEV 13:20 Ako sveštenik primeti da otok izgleda niži od ostale kože, i da je dlaka pobelela, neka ga sveštenik proglasi nečistim. To je oboljenje, guba koja je izbila na čiru.
LEV 13:21 Ako sveštenik primeti da na otoku nema bele dlake, i da nije niži od ostale kože, nego da se povlači, neka ga sveštenik zatvori na sedam dana.
LEV 13:22 Ako se proširi po koži, neka ga sveštenik proglasi nečistim: to je kožno oboljenje.
LEV 13:23 No, ako svetla mrlja stoji gde jeste i ne širi se, to je ožiljak od čira. Neka ga sveštenik proglasi čistim.
LEV 13:24 Ako neko ima opekotinu na koži, pa se na živom mesu na opekotini pojavi pega, bilo crvenkastobela ili bela,
LEV 13:25 neka je sveštenik pregleda. Ako je dlaka na svetloj mrlji pobelela i izgleda niže od ostale kože, to je guba izbila na opekotini. Neka ga sveštenik proglasi nečistim. To je oboljenje gube.
LEV 13:26 Ali, ako sveštenik primeti da dlaka na svetloj mrlji nije pobelela i da mrlja nije niža od ostale kože, nego da se povlači, neka ga sveštenik zatvori na sedam dana.
LEV 13:27 Sedmoga dana, neka ga sveštenik pregleda. Ako se proširi po koži, neka ga sveštenik proglasi nečistim. To je oboljenje gube.
LEV 13:28 No, ako svetla mrlja stoji gde jeste i ne širi se po koži, nego se povlači, neka ga sveštenik proglasi čistim. To je ožiljak od opekotine.
LEV 13:29 Ako muškarac ili žena ima oboljenje na glavi, ili na bradi,
LEV 13:30 neka sveštenik pregleda oboljenje. Ako izgleda da je niže od ostale kože, i da je na njemu dlaka žućkasta i tanka, neka ga sveštenik proglasi nečistim. To je šuga, oboljenje gube na glavi ili na bradi.
LEV 13:31 Ali ako sveštenik nakon pregleda ustanovi da oboljenje, šuga, ne izgleda niže od ostale kože, i da nema crne dlake na njemu, neka sveštenik zatvori obolelog od šuge na sedam dana.
LEV 13:32 Sedmog dana neka sveštenik pregleda obolelog. Ako se šuga nije proširila, i nema žućkaste dlake na njoj, a šuga ne izgleda niža od ostale kože,
LEV 13:33 neka se ošugavljeni obrije, ali neka ne obrije šugu. Sveštenik neka ga zatvori na još sedam dana.
LEV 13:34 Sedmog dana neka sveštenik pregleda obolelog od šuge. Ako primeti da se šuga nije proširila po koži, i da nije niža od ostale kože, neka ga sveštenik proglasi čistim. Neka opere svoju odeću i biće čist.
LEV 13:35 Međutim, ako se šuga proširi po koži nakon što je bio proglašen čistim,
LEV 13:36 neka ga sveštenik pregleda. Ako primeti da se šuga proširila po koži, neka sveštenik ne gleda ima li žute dlake; nečist je.
LEV 13:37 Ako on oceni da se šuga nije promenila, i da crna dlaka nije izrasla na njoj, šuga se izlečila: čist je. Sveštenik neka ga proglasi čistim.
LEV 13:38 Ako se na koži nekog čoveka ili žene pojave bele pege,
LEV 13:39 neka sveštenik izvrši pregled. Ako su pege na koži zagasito bele, to je osip izbio na koži: čist je.
LEV 13:40 Ako nekom čoveku opadne kosa s glave, te oćelavi, čist je.
LEV 13:41 Ako mu kosa opadne spreda, te mu oćelavi čelo, čist je.
LEV 13:42 Ali ako mu se na ćelavom čelu ili ćelavom zatiljku pojavi belo oboljenje sa crvenilom, to je guba izbila po ćelavom čelu ili ćelavom zatiljku.
LEV 13:43 Neka ga sveštenik pregleda. Ako primeti oboljenje s belim otokom i crvenilom na njegovom ćelavom čelu ili ćelavom zatiljku, nalik gubi na koži,
LEV 13:44 čovek je gubav, nečist je. Neka ga sveštenik proglasi nečistim; oboljenje mu je na glavi.
LEV 13:45 Onaj ko oboli od oboljenja gube, neka nosi razdrtu odeću; kosa neka mu bude raspuštena; a gornju usnu neka pokrije i neka viče: ’Nečist! Nečist!’
LEV 13:46 On će biti nečist dokle god je oboljenje na njemu. Pošto je nečist neka živi odvojeno: boravište će mu biti izvan tabora.
LEV 13:47 Ako se oboljenje gube pojavi na vunenoj ili lanenoj odeći,
LEV 13:48 bilo na osnovi bilo na potki, ili na koži, ili na bilo čemu izrađenom od vune;
LEV 13:49 te ako je oboljenje na odeći, ili na koži, na osnovi ili na potki, ili bilo kakvom predmetu od kože, zelenkaste ili crvenkaste boje, to je oboljenje gube. Neka se pokaže svešteniku.
LEV 13:50 Kada sveštenik pregleda oboljenje, neka zatvori zaraženi predmet na sedam dana.
LEV 13:51 Sedmog dana neka pregleda zaraženi predmet. Ako se oboljenje proširilo po odeći, bilo na osnovi bilo na potki, ili na koži, ili na bilo čemu izrađenom od kože, čemu god da koža služi, to je zloćudno oboljenje gube; predmet je nečist.
LEV 13:52 Neka spali odeću, osnovu ili potku, bilo da je od vune ili od lana, ili kakav predmet od kože na kome se nađe oboljenje, jer je to zloćudna guba. To neka se spali!
LEV 13:53 Sveštenik neka izvrši pregled. Ako se oboljenje nije proširilo po odeći, osnovi ili potki, ili po bilo kakvom predmetu od kože,
LEV 13:54 neka sveštenik naredi da se opere predmet na kome je oboljenje. Zatim neka ga zatvori na još sedam dana.
LEV 13:55 Sveštenik neka pregleda zaraženi predmet nakon što je bio opran. Ako proceni da oboljenje nije promenilo izgled, iako se nije proširilo, nečist je. Neka se spali, bilo da se oboljenje nalazi na spoljašnjoj ili unutrašnjoj strani predmeta.
LEV 13:56 Ako sveštenik vidi da se oboljenje povuklo nakon pranja, neka otkine to mesto s odeće, ili s kože, s osnove ili potke.
LEV 13:57 Ali ako se oboljenje opet pojavi na odeći, na osnovi ili potki, ili na bilo kakvom predmetu od kože, što god je zahvaćeno oboljenjem, neka se to spali.
LEV 13:58 A odeću, osnovu ili potku, ili bilo kakvu stvar od kože, s koje ode oboljenje nakon što je opereš, treba ponovo oprati i biće čista.“
LEV 13:59 To su propisi o oboljenju gube na odeći od vune ili lana, na osnovi ili na potki, ili na bilo kakvom predmetu od kože, da proglase šta je čisto ili nečisto.
LEV 14:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 14:2 „Ovo će biti zakon za gubavoga u dan njegovog očišćenja. Kada ga dovedu svešteniku,
LEV 14:3 sveštenik će izaći iz tabora. Ako vidi da se oboleli izlečio od gube,
LEV 14:4 neka sveštenik zapovedi da se za čoveka koji će biti očišćen donesu dve žive i čiste ptice, kedrovo drvo, tamno crveno predivo i izop.
LEV 14:5 Neka sveštenik zapovedi da se jedna ptica zakolje nad svežom vodom u zemljanoj posudi.
LEV 14:6 Zatim neka uzme živu pticu, kedrovo drvo, tamnocrveno predivo i izop, pa neka ih umoči zajedno sa živom pticom u krv ptice koja je bila zaklana nad svežom vodom.
LEV 14:7 Potom neka sedam puta poškropi onoga koji se čisti od gube i proglasi ga čistim. Onda neka pusti živu pticu u polje.
LEV 14:8 A očišćeni neka opere svoju odeću, neka obrije sve svoje dlake, i neka se okupa u vodi i biće čist. Posle toga neka se vrati u tabor, ali neka boravi izvan svog šatora sedam dana.
LEV 14:9 A sedmoga dana neka obrije sve svoje dlake na glavi, bradi, grudima, obrvama, i sve ostale dlake. Onda neka opere svoju odeću i okupa telo u vodi i biće čist.
LEV 14:10 Osmoga dana neka uzme dva jagnjeta bez mane, jedno žensko jagnje bez mane od godinu dana, tri desetine efe brašna zamešenog s uljem za žitnu žrtvu, i jedan log ulja.
LEV 14:11 Neka sveštenik koji vrši očišćenje, postavi sve to i čoveka koji se čisti, pred Gospodom, na ulaz Šatora od sastanka.
LEV 14:12 Neka sveštenik uzme jedno muško jagnje i prinese ga kao žrtvu za prestup zajedno sa logom ulja. Neka ih podigne pred Gospodom kao žrtvu dizanicu.
LEV 14:13 Jagnje neka zakolje na svetom mestu gde je zaklao žrtvu za greh i žrtvu svespalnicu. Žrtva za prestup, kao žrtva za greh, pripada svešteniku; ona je presveta.
LEV 14:14 Neka sveštenik uzme nešto krvi žrtve za prestup, pa neka njome namaže desnu resicu uha onog koji se čisti, palac njegove desne ruke i palac njegove desne noge.
LEV 14:15 Sveštenik, zatim, neka uzme log ulja i izlije malo na dlan svoje leve ruke,
LEV 14:16 i pošto umoči prst desne ruke u ulje koje mu je na dlanu leve ruke, neka prstom sedam puta poškropi ulje pred Gospodom.
LEV 14:17 Ostatkom ulja iz svog dlana, neka sveštenik, preko krvi žrtve za prestup, namaže desnu resicu uha onog što se čisti, desni palac njegove ruke i desni palac njegove noge.
LEV 14:18 Onim što ostane od ulja na njegovom dlanu, neka sveštenik pomaže glavu onoga koji se čisti. Tako će sveštenik izvršiti obred otkupljenja za njega pred Gospodom.
LEV 14:19 Potom neka sveštenik prinese žrtvu za greh, i izvrši obred otkupljenja za onoga koji se čisti od svoje nečistote, a onda neka zakolje žrtvu svespalnicu.
LEV 14:20 Neka sveštenik prinese na žrtveniku žrtvu svespalnicu i žitnu žrtvu. Tako će sveštenik izvršiti obred otkupljenja za njega, pa će biti čist.
LEV 14:21 Ali ako je siromašan, te ne može sebi priuštiti ovo, neka uzme jedno muško jagnje kao žrtvu za prestup, da se podigne kao žrtva za njegovo otkupljenje, i jednu desetinu mere brašna zamešenog s uljem za žitnu žrtvu, jedan log ulja,
LEV 14:22 dve grlice ili dva golubića, prema onome što može priuštiti, jednog kao žrtvu za greh, a drugog kao žrtvu svespalnicu.
LEV 14:23 Osam dana od svoga očišćenja, neka ih donese svešteniku na ulaz od Šatora od sastanka, pred Gospoda.
LEV 14:24 Neka sveštenik uzme jagnje, žrtvu za prestup, log ulja, i neka ih podigne kao žrtvu dizanicu pred Gospodom.
LEV 14:25 Tada neka zakolje jagnje, žrtvu za prestup, a sveštenik neka uzme nešto krvi žrtve za prestup, i namaže resicu desnog uha onoga koji se čisti, palac njegove desne ruke i palac njegove desne noge.
LEV 14:26 Onda neka sveštenik izlije malo ulja na dlan svoje leve ruke,
LEV 14:27 i prstom desne ruke poškropi uljem što mu je u dlanu leve ruke sedam puta pred Gospodom.
LEV 14:28 Nakon toga, neka sveštenik uljem iz njegovog dlana namaže resicu desnog uha onog koji se čisti, palac njegove desne ruke i palac njegove desne noge, tamo gde je stavljena krv žrtve za prestup.
LEV 14:29 Ostatkom ulja što mu je u dlanu, neka sveštenik namaže glavu onoga koji se čisti, da izvrši obred otkupljenja za njega pred Gospodom.
LEV 14:30 Zatim neka prinese jednu od grlica ili jednog od golubića, šta već može priuštiti;
LEV 14:31 jedno za žrtvu za greh, a drugo za žrtvu svespalnicu, zajedno sa žitnom žrtvom – prema sopstvenim mogućnostima. Tako će sveštenik izvršiti obred otkupljenja pred Gospodom za onoga koji se čisti.“
LEV 14:32 Ovo je zakon za obolelog od gube, koji nema sredstava za svoje očišćenje.
LEV 14:33 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
LEV 14:34 „Kada uđete u hanansku zemlju koju vam dajem u posed, a ja dovedem gubu na neku kuću u zemlji koju zaposednete,
LEV 14:35 neka vlasnik kuće dođe i javi svešteniku: ’Pojavilo se nešto kao zarazno oboljenje u mojoj kući.’
LEV 14:36 Tada neka sveštenik zapovedi da se kuća isprazni, pre nego što ode da pregleda oboljenje, da se ne bi onečistilo sve što je u kući. Nakon toga neka sveštenik uđe da pregleda kuću.
LEV 14:37 Neka pregleda kuću, pa ako primeti da je oboljenje po zidovima kuće u vidu udubljenja zelenkaste ili crvenkaste boje, koja izgledaju niža od površine zida,
LEV 14:38 neka sveštenik izađe na kućna vrata i neka zatvori kuću na sedam dana.
LEV 14:39 Sedmoga dana, neka se sveštenik vrati. Ako primeti da se oboljenje proširilo po zidovima kuće,
LEV 14:40 neka zapovedi da se izvadi kamenje na kome je oboljenje i neka se izbaci izvan grada na nečisto mesto.
LEV 14:41 Potom neka se kuća ostruže iznutra, a ostrugani malter neka se izbaci izvan grada na nečisto mesto.
LEV 14:42 Onda neka uzmu drugo kamenje i stave ga umesto onoga kamenja. Zatim neka se uzme novi malter i kuća [ponovo] omalteriše.
LEV 14:43 Ali ako oboljenje ponovo izbije na kući nakon što je kamenje bilo izvučeno, i nakon što je kuća bila ostrugana i omalterisana,
LEV 14:44 neka sveštenik dođe i pogleda. Ako primeti da se oboljenje proširilo po kući, to je zloćudna guba u kući: kuća je nečista.
LEV 14:45 Neka se kuća sruši, a kamenje, drvena građa, i sav malter od kuće neka se odnesu izvan grada na nečisto mesto.
LEV 14:46 Ko uđe u kuću dok je zatvorena, biće nečist do večeri.
LEV 14:47 A ko spava u kući, neka opere svoju odeću. Takođe i onaj ko jede u kući, neka opere svoju odeću.
LEV 14:48 Ako sveštenik dođe i primeti da se oboljenje nije proširilo po kući nakon što je kuća bila omalterisana, neka proglasi kuću čistom, jer se oboljenje izlečilo.
LEV 14:49 Za očišćenje kuće neka uzme dve ptice, kedrovinu, skerletno predivo i izop.
LEV 14:50 Zatim neka zakolje jednu pticu nad svežom vodom u zemljanoj posudi.
LEV 14:51 Neka, zatim, uzme kedrovinu, izop, skerletno predivo i živu pticu, i umoči ih u krv zaklane ptice i svežu vodu, te poškropi kuću sedam puta.
LEV 14:52 Pošto očisti kuću krvlju ptice, svežom vodom, živom pticom, kedrovinom, izopom i skerletnim predivom,
LEV 14:53 neka pusti živu pticu u polje izvan grada. Tako će izvršiti obred otkupljenja za kuću, i biće čista.
LEV 14:54 Ovo je zakon za svako oboljenje gube i šuge,
LEV 14:55 za gubu na odeći ili kući,
LEV 14:56 za otok, svrab, ili pegu,
LEV 14:57 da se utvrdi kada je nešto nečisto, a kada čisto.“ Ovo je zakon za gubu.
LEV 15:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
LEV 15:2 „Govorite narodu izrailjskom! Recite mu: ’Kada neki čovek ima izliv iz svoga tela, njegov izliv je nečist.
LEV 15:3 Njegova nečistoća je u ovome: bez obzira da li njegov izliv ističe iz tela, ili je izliv prestao da ističe iz tela, on je nečist.
LEV 15:4 Svaka postelja na koju legne onaj sa izlivom, biće nečista, i svaka stvar na koju sedne, biće nečista.
LEV 15:5 Onaj koji dotakne njegovu postelju, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:6 Onaj koji sedne na stvar na kojoj sedi onaj sa izlivom, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:7 Onaj koji dotakne telo onoga sa izlivom, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:8 Ako onaj sa izlivom pljune na čistog, neka taj opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:9 I svako sedlo na koje sedne onaj sa izlivom, biće nečisto.
LEV 15:10 Svako ko se dotakne bilo čega što je bilo pod njim, biće nečist do večeri. A ko ponese takve stvari, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:11 Ako onaj sa izlivom dotakne nekoga, a nije prethodno oprao ruke u vodi, taj neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:12 Ako onaj sa izlivom dotakne zemljanu posudu, neka se ona razbije, a bilo kakva drvena posuda neka se ispere vodom.
LEV 15:13 Kada se onaj koji ima izliv očisti od svoga izliva, neka izbroji sedam dana za svoje očišćenje. Onda neka opere svoju odeću i okupa se u svežoj vodi, pa će biti čist.
LEV 15:14 Osmoga dana neka uzme dve grlice ili dva golubića, donese ih pred Gospoda na ulaz Šatora od sastanka i preda ih svešteniku.
LEV 15:15 Neka sveštenik prinese jedno za žrtvu za greh, a drugo za žrtvu svespalnicu. Tako će sveštenik izvršiti nad njim otkupljenje pred Gospodom za njegov izliv.
LEV 15:16 Kad čovek ima izliv semena, neka opere u vodi sve svoje telo i bude nečist do večeri.
LEV 15:17 I svaka tkanina i koža na kojoj se nađe izliv semena, neka se opere u vodi, i bude nečista do večeri.
LEV 15:18 Ako žena legne sa muškarcem i on izlije seme, neka se oboje okupaju u vodi i budu nečisti do večeri.
LEV 15:19 Kad žena ima izliv, to jest, [redovan] izliv krvi iz svoga tela, biće nečista sedam dana, a ko god je dotakne biće nečist do večeri.
LEV 15:20 Sve na šta legne biće nečisto, i sve na šta sedne biće nečisto.
LEV 15:21 Ko god se dotakne njene postelje, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:22 I ko god se dotakne bilo kakve stvari na koju ona sedne, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:23 Bilo to postelja ili stvar na kojoj ona sedi, kada je dotakne, biće nečist do večeri.
LEV 15:24 Ako neki čovek legne s njom, njena nečistoća će preći na njega. On će biti nečist sedam dana, a tako će i svaka postelja na koju legne biti nečista.
LEV 15:25 Ako žena ima izliv krvi mnogo dana, ali ne u vreme njene redovne nečistoće, ili ako se izliv nastavi nakon njene redovne nečistoće, biće nečista za sve vreme izliva. Ona će biti nečista kao u dane svoje redovne nečistoće.
LEV 15:26 Svaka postelja na kojoj bude ležala za sve vreme njenog izliva, za nju će biti kao postelja tokom njene nečistoće, i svaki predmet na koji sedne biće nečist, kao u vreme njene redovne nečistoće.
LEV 15:27 Ko god je dotakne, biće nečist. Taj neka opere svoju odeću, okupa se u vodi i bude nečist do večeri.
LEV 15:28 A ako se očisti od svoga izliva, neka izbroji sedam dana, pa će nakon toga biti čista.
LEV 15:29 Osmoga dana neka uzme za sebe dve grlice, ili dva golubića, i neka ih donese svešteniku, na ulaz Šatora od sastanka.
LEV 15:30 Neka sveštenik prinese jedno kao žrtvu za greh, a drugo kao žrtvu svespalnicu pred Gospodom, radi nečistoće njenog izliva.’
LEV 15:31 Držite Izrailjce dalje od njihove nečistoće, da ne onečiste moje Prebivalište, koje je među njima, i tako umru u svojoj nečistoći.
LEV 15:32 Ovo je zakon za čoveka koji ima izliv: za onoga koji ima izliv semena, te tako postane nečist,
LEV 15:33 i za ženu koja se ne oseća dobro zbog svoje redovne nečistoće, to jest, i za muško i za žensko koje ima izliv, i za čoveka koji legne sa ženom koja je nečista.“
LEV 16:1 Gospod je govorio Mojsiju i Aronu nakon smrti dva Aronova sina, kada su stupili pred Gospoda i poginuli.
LEV 16:2 Gospod je rekao Mojsiju: „Reci svome bratu Aronu da ne dolazi u Svetinju iza zavese u svako doba, ispred poklopca nad Kovčegom, da ne bi umro, jer ja se pojavljujem u oblaku nad poklopcem.
LEV 16:3 Neka Aron ovako dođe u svetinju: sa juncem iz krda za žrtvu za greh, i ovnom za žrtvu svespalnicu.
LEV 16:4 Neka obuče na sebe svetu lanenu košulju i lanene gaće na svoje telo; neka se opaše lanenim pojasom, a na glavu neka stavi laneni turban. To je sveta odora. Neka se okupa u vodi, pa neka se obuče.
LEV 16:5 Neka od zajednice Izrailjaca uzme dva jarca za žrtvu za greh, i jednog ovna za žrtvu svespalnicu.
LEV 16:6 Aron neka prinese junca za žrtvu za greh radi sebe, da izvrši obred otkupljenja za sebe i svoj dom.
LEV 16:7 Zatim neka uzme dva jarca i postavi ih pred Gospoda, na ulaz od Šatora od sastanka.
LEV 16:8 Neka Aron baci kocku za ta dva jarca, jednu kocku za Gospoda, a drugu za Azazela.
LEV 16:9 Potom neka Aron dovede jarca kockom određenog za Gospoda, i prinese ga kao žrtvu za greh.
LEV 16:10 A jarac, koji je kockom određen za Azazela, neka se živ postavi pred Gospoda, da se njime izvrši obred otkupljenja, i da se pošalje Azazelu u pustinju.
LEV 16:11 Tada neka Aron dovede junca, žrtvu za greh radi sebe, i izvrši obred otkupljenja za sebe i za svoj dom. Neka zakolje junca, žrtvu za greh radi sebe.
LEV 16:12 Neka, zatim, uzme kadionicu punu užarenog uglja sa žrtvenika pred Gospodom, i dve pune šake sitno istucanog mirisnoga kada, pa neka donese iza zavese.
LEV 16:13 Onda neka stavi kad na oganj pred Gospodom, tako da oblak od kada zakloni poklopac nad Svedočanstvom, da ne bi umro.
LEV 16:14 Nakon toga neka uzme nešto junčeve krvi i svojim prstom poškropi prednju, istočnu stranu poklopca, a nešto od krvi neka poškropi svojim prstom ispred poklopca sedam puta.
LEV 16:15 Zatim neka zakolje jarca, žrtvu za greh za narod. Onda neka donese njegovu krv iza zavese, pa neka uradi s njegovom krvlju kao što je uradio s krvlju junca; neka je poškropi na poklopac i ispred poklopca.
LEV 16:16 Tako će izvršiti obred otkupljenja za Svetinju zbog nečistoće Izrailjaca, zbog njihovih prestupa i svih njihovih greha. Neka isto uradi i sa Šatorom od sastanka, koji prebiva s njima usred njihove nečistoće.
LEV 16:17 Nijedan čovek ne sme biti u Šatoru od sastanka od časa kada on uđe da izvrši obred otkupljenja u Svetinji do časa kada izađe. Kad izvrši obred otkupljenja za sebe i za sav zbor Izrailjaca,
LEV 16:18 neka izađe prema žrtveniku koji je pred Gospodom, i neka izvrši obred otkupljenja za njega. Neka uzme nešto junčeve i jarčeve krvi, pa neka njome namaže rogove žrtvenika sa svih strana.
LEV 16:19 Onda neka ga poškropi svojim prstom sedam puta. Tako će ga očistiti od svih nečistoća Izrailjaca, i posvetiti ga.
LEV 16:20 Kad završi obred otkupljenja za Svetinju, Šator od sastanka i žrtvenik, neka dovede živog jarca.
LEV 16:21 Neka Aron položi obe ruke na glavu živoga jarca i nad njim ispovedi sve krivice Izrailjaca, sve njihove prestupe, i sve njihove grehe. I pošto ih sve položi na glavu jarca, neka ga pošalje u pustinju s jednim čovekom koji je određen za to.
LEV 16:22 Tako će jarac poneti na sebi sve njihove krivice u pusti kraj. Kad pošalje jarca u pustinju,
LEV 16:23 neka Aron uđe u Šator od sastanka, skine sa sebe lanenu odoru koju je obukao prilikom ulaska u Svetinju, i ostavi je tamo.
LEV 16:24 Potom neka okupa svoje telo u vodi na svetom mestu, i obuče svoju odeću. Nakon toga neka izađe i prinese žrtvu svespalnicu za sebe, za narod, i izvrši obred otkupljenja za sebe i za narod.
LEV 16:25 Salo žrtve za greh neka spali na žrtveniku.
LEV 16:26 Onaj koji šalje jarca Azazelu, neka opere svoju odeću i okupa svoje telo u vodi. Nakon toga neka uđe u tabor.
LEV 16:27 A junac, žrtva za greh, i jarac, žrtva za greh, čija je krv unešena u Svetinju za obred otkupljenja, neka se iznesu izvan tabora da se spale: njihova koža, meso i balega.
LEV 16:28 Onaj koji ih spaljuje, neka opere svoju odeću i neka se okupa u vodi. Posle toga neka uđe u tabor.
LEV 16:29 Neka ovo bude za vas trajna uredba: sedmoga meseca, desetog dana, postite i ne radite nikakvog posla, kako domaći, tako i stranac koji boravi među vama.
LEV 16:30 Jer na ovaj dan biće izvršen obred otkupljenja za vas, da vas očisti od svih vaših greha, pa ćete biti čisti pred Gospodom.
LEV 16:31 Za vas je to subota potpunog odmora kada ćete postiti. Ovo je trajna uredba.
LEV 16:32 Neka sveštenik, koji bude pomazan i posvećen za svešteničku službu umesto svoga oca, izvrši obred otkupljenja. Neka obuče svetu lanenu odoru,
LEV 16:33 pa neka izvrši obred otkupljenja za sveto Svetilište, za Šator od sastanka i žrtvenik. Potom neka izvrši obred otkupljenja za sveštenike, i za sav sabrani narod.
LEV 16:34 Neka ovo bude trajna uredba za vas: obred otkupljenja za Izrailjce obavljaće se jedanput godišnje za sve njihove grehe.“ Mojsije je učinio onako kako mu je Gospod rekao.
LEV 17:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 17:2 „Govori Aronu, njegovim sinovima, i svim Izrailjcima. Reci im: ’Ovo je Gospod zapovedio:
LEV 17:3 Svaki čovek iz doma Izrailjeva koji zakolje vola, ovcu, ili kozu u taboru, ili izvan tabora,
LEV 17:4 a ne dovede ih na ulaz od Šatora od sastanka da ih prinese kao prinos Gospodu pred njegovim Prebivalištem, biće kriv za prolivenu krv: prolio je krv; neka se takav čovek istrebi iz svog naroda.
LEV 17:5 To je zato da bi Izrailjci svoje žrtve, koje bi prinosili u polju, donosili pred Gospoda na ulaz Šatora od sastanka, k svešteniku, i prinosili ih kao žrtve mira Gospodu.
LEV 17:6 Neka sveštenik zapljusne krvlju Gospodnji žrtvenik kod ulaza u Šator od sastanka, i spali salo na ugodan miris Gospodu.
LEV 17:7 Tako neće više svoje žrtve prinositi jarcima sa kojima bludniče. Neka ovo bude trajna uredba za njihove naraštaje.’
LEV 17:8 Još im recite: ’Svaki čovek iz doma Izrailjeva, ili stranac što boravi među vama, koji prinosi žrtvu svespalnicu, ili drugu žrtvu,
LEV 17:9 a ne donese je na ulaz Šatora od sastanka da je prinese Gospodu, neka se istrebi iz svog naroda.
LEV 17:10 Ako bilo koji čovek iz doma Izrailjeva, ili bilo koji stranac što boravi među vama, bude jeo krv, ja ću okrenuti svoje lice protiv takvoga što jede krv, i istrebiti ga iz njegovog naroda.
LEV 17:11 Jer je život živog bića u njegovoj krvi, a ja sam vam je dao da na žrtveniku vršite obred otkupljenja za svoje živote, jer krv je ono što vrši otkup za život.
LEV 17:12 Zato sam rekao Izrailjcima: niko od vas ne sme jesti krv, pa ni stranac koji boravi među vama.
LEV 17:13 Svaki čovek, bio on Izrailjac, ili stranac što boravi među vama, koji ulovi zverku ili pticu što se može jesti, neka iscedi njenu krv i zatrpa je zemljom.
LEV 17:14 Jer je život svakog živog bića njegova krv, a ja sam rekao Izrailjcima: ne jedite krvi nijednoga živog bića, jer je život svakog živog bića njegova krv. Ko god je bude jeo, neka bude istrebljen.
LEV 17:15 Ako neko pojede meso uginule, ili rastrgane životinje, bio domaći ili stranac, neka opere svoju odeću, okupa se u vodi, i bude nečist do večeri.
LEV 17:16 Ako se ne operu i ne okupaju svoje telo, snosiće odgovornost za svoju krivicu.’“
LEV 18:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 18:2 „Govori Izrailjcima i reci im: ’Ja sam Gospod, Bog vaš.
LEV 18:3 Ne povodite se za delima koja se čine u egipatskoj zemlji gde ste živeli, niti za delima hananske zemlje u koju vas dovodim. Ne sledite njihove zakone.
LEV 18:4 Vršite moje odredbe i držite moje propise sledeći ih. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 18:5 Držite moje propise i odredbe: ko ih vrši, po njima će steći život. Ja sam Gospod!
LEV 18:6 Neka niko od vas ne pristupa kome od svoje krvne rodbine da otkrije njihovu golotinju. Ja sam Gospod!
LEV 18:7 Ne otkrivaj golotinju svoga oca ili svoje majke; majka ti je, ne otkrivaj njenu golotinju.
LEV 18:8 Ne otkrivaj golotinju žene svoga oca; to je golotinja tvoga oca.
LEV 18:9 Ne otkrivaj golotinju svoje sestre, ćerke svoga oca, ili ćerke svoje majke, bilo da se rodila u kući, ili izvan kuće.
LEV 18:10 Ne otkrivaj golotinju ćerke svoga sina, ili ćerke svoje ćerke, jer je njihova golotinja tvoja golotinja.
LEV 18:11 Ne otkrivaj golotinju ćerke žene svoga oca, koja se rodila tvome ocu: sestra ti je.
LEV 18:12 Ne otkrivaj golotinju sestre svoga oca; ona je krvna rodbina tvoga oca.
LEV 18:13 Ne otkrivaj golotinju sestre svoje majke, jer je ona krvna rodbina tvoje majke.
LEV 18:14 Ne otkrivaj golotinju brata svoga oca: ne pristupaj njegovoj ženi; strina ti je.
LEV 18:15 Ne otkrivaj golotinju svoje snahe: ona je žena tvoga sina; ne otkrivaj njenu golotinju.
LEV 18:16 Ne otkrivaj golotinju žene svoga brata; to je golotinja tvoga brata.
LEV 18:17 Ne otkrivaj golotinju žene i njene ćerke, niti uzimaj za ženu ćerku njenog sina, ili ćerku njene ćerke, da otkriješ njenu golotinju. Oni su krvna rodbina; to je izopačenost.
LEV 18:18 Ne uzimaj sebi za ženu sestru svoje žene, da ne stvoriš suparništvo otkrivajući njenu golotinju dok ti je prva žena živa.
LEV 18:19 Ne pristupaj ženi da otkriješ njenu golotinju tokom njene redovne nečistoće.
LEV 18:20 Nemoj legati sa ženom svoga bližnjega; postaćeš nečist.
LEV 18:21 Ne daj da nijedno tvoje dete bude žrtvovano Molohu; tako ćeš oskrnaviti ime svoga Boga. Ja sam Gospod!
LEV 18:22 Ne legaj s muškarcem, kao što se leže sa ženom; to je odvratno.
LEV 18:23 Ne legaj s nijednom životinjom: opoganićeš se njome. Nijedna žena se ne sme podati životinji da se s njom pari; to je izopačenost.
LEV 18:24 Ne pogani se nijednim od ovog, jer su se ovim poganili narodi koje ja teram pred vama.
LEV 18:25 I pošto se zemlja opoganila, kaznio sam je za njenu krivicu, te je zemlja izbljuvala svoje stanovništvo.
LEV 18:26 Zato držite moje propise i uredbe i ne činite ništa od ovih odvratnih stvari, ni domaći, ni stranac koji boravi među vama.
LEV 18:27 Jer, sve su te odvratne stvari činili ljudi, koji su pre vas živeli, pa je zemlja postala nečista.
LEV 18:28 Pazite da ne poganite zemlju; ona će izbljuvati vas, kao što je izbljuvala narod koji je u njoj živeo pre vas.
LEV 18:29 Ko god učini bilo koju od ovih odvratnosti; neka se istrebe iz svog naroda oni koji ih učine.
LEV 18:30 Stoga, držite se onog što vam nalažem, da ne sledite nijedan od odvratnih običaja koji su se činili pre vas. Ne poganite se njima. Ja sam Gospod, Bog vaš!’“
LEV 19:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 19:2 „Govori svoj izrailjskoj zajednici. Reci im: ’Budite sveti, jer sam svet ja, Gospod, Bog vaš!
LEV 19:3 Svako neka poštuje svoju majku i svoga oca. Držite subote. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 19:4 Ne okrećite se za ništavnim idolima; ne pravite sebi livene bogove. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 19:5 Kada prinosite žrtvu mira Gospodu, prinesite je tako da bude primljena u vaše ime.
LEV 19:6 Neka se pojede istog dana kada se prinese, ili sutradan. Što ostane do trećeg dana, neka se spali.
LEV 19:7 Ako se od nje bude jelo i trećeg dana, biće nečista, te neće biti primljena.
LEV 19:8 Onaj koji je bude jeo, navući će krivicu na sebe, jer je oskrnavio ono što je sveto Gospodu. Taj čovek neka se istrebi iz svoga naroda.
LEV 19:9 Kada žanjete urod svoje zemlje, ne žanjite do samog kraja svoje njive, i ne pabirčite što ostane od vaše žetve.
LEV 19:10 Nemoj pabirčiti ni svoj vinograd, ni kupiti zrna koja padnu s tvoga vinograda, nego ih ostavi siromahu i strancu. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 19:11 Ne kradite! Ne lažite! Ne varajte jedan drugoga!
LEV 19:12 Ne zaklinjite se lažno mojim imenom, i tako skrnaviti ime svoga Boga. Ja sam Gospod!
LEV 19:13 Ne tlači svoga bližnjega! Ne pljačkaj! Ne zadržavaj kod sebe nadnicu radnikovu do jutra!
LEV 19:14 Ne proklinji gluvoga, i ne postavljaj prepreke ispred slepog da se saplete, nego se boj Boga svoga! Ja sam Gospod!
LEV 19:15 Ne izvrćite pravdu: ne budi pristrasan prema siromahu, niti se stavljaj na stranu bogatoga. Sudi svome bližnjem po pravdi.
LEV 19:16 Ne idi okolo da širiš klevete među svojim narodom. Ne ugrožavaj život svoga bližnjega. Ja sam Gospod!
LEV 19:17 Ne mrzi svoga brata u svome srcu. Ukori svoga bližnjega, da ne podlegneš grehu zbog njega.
LEV 19:18 Ne osvećuj se, i ne gaji u sebi gnev protiv svojih sunarodnika, nego voli bližnjega svoga kao samoga sebe. Ja sam Gospod!
LEV 19:19 Drži moje propise: Ne daj da se tvoja stoka pari sa stokom druge vrste. Ne zasejavaj svoju njivu dvema vrstama semena. Ne odevaj se u odeću od dve različite tkanine.
LEV 19:20 Ako čovek legne sa robinjom koja je zaručena za drugog čoveka, ali nije otkupljena ili oslobođena, neka budu kažnjeni. Ipak, neće biti pogubljeni, jer ona nije slobodna.
LEV 19:21 On neka dovede ovna, žrtvu za prestup, na ulaz Šatora od sastanka, kao žrtvu za prestup Gospodu.
LEV 19:22 Neka sveštenik izvrši obred otkupljenja za njega ovnom, žrtvom za prestup, pred Gospodom za njegov greh, i biće mu oprošten greh koji je počinio.
LEV 19:23 Kad uđete u zemlju i zasadite bilo koju voćku, smatrajte njen plod zabranjenim. Tri godine će vam biti zabranjen; ne sme se jesti.
LEV 19:24 Četvrte godine neka sav njen rod bude posvećen za veselje u čast Gospodu.
LEV 19:25 Pete godine možete jesti njen plod. Tako će vam se urod uvećati. Ja sam Gospod, Bog vaš.
LEV 19:26 Ne jedite ništa s krvlju. Ne gatajte i ne vračajte.
LEV 19:27 Ne izbrijavajte svoje zulufe, i ne podrezujte krajeve svoje brade.
LEV 19:28 Ne režite se po telu radi pokojnika, i ne iscrtavajte po sebi znakove. Ja sam Gospod!
LEV 19:29 Ne obeščašćuj svoje ćerke dajući je za bludnicu, da se zemlja ne bi odala bludu i ispunila pokvarenošću.
LEV 19:30 Držite moje subote, i poštujte moje Svetilište. Ja sam Gospod!
LEV 19:31 Ne obraćajte se prizivačima duhova, niti tražite savet od vidovnjaka, da se ne onečistite o njih. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 19:32 Ustani pred sedom glavom, i ukazuj čast starcu; boj se svoga Boga! Ja sam Gospod!
LEV 19:33 Ako se stranac nastani s tobom u vašoj zemlji, nemojte ga zlostavljati.
LEV 19:34 Stranac koji se nastani s vama neka vam bude kao domaći. Voli ga kao samog sebe, jer ste i vi bili stranci u Egiptu. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 19:35 Ne budi nepošten kad meriš dužinu, težinu, ili količinu.
LEV 19:36 Koristi poštenu vagu, poštene tegove, poštenu efu i pošteni hin. Ja sam Gospod, Bog vaš, koji vas je izveo iz Egipta.
LEV 19:37 Držite sve moje propise, i sve moje odredbe, izvršavajući ih. Ja sam Gospod!’“
LEV 20:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 20:2 „Reci Izrailjcima: ’Svaki Izrailjac i svaki stranac koji boravi u Izrailju, koji da svoje dete Molohu, neka se svakako pogubi; narod zemlje neka ga zaspe kamenjem.
LEV 20:3 Ja ću, lično, okrenuti svoje lice protiv tog čoveka i istrebiti ga iz njegovog naroda, jer je dao svoje dete Molohu i tako onečistio moje Svetilište i obeščastio moje sveto ime.
LEV 20:4 Ali ako narod zemlje zatvori oči kada taj čovek da svoje dete Molohu, i ne pogubi ga,
LEV 20:5 ja ću okrenuti svoje lice protiv tog čoveka i njegovog roda, pa ću istrebiti iz njihovog naroda i njega i sve koji se budu odali bludu sa Molohom.
LEV 20:6 Ako se neko obrati prizivačima duhova i vidovnjacima i krene za njima, te se tako oda bludu, ja ću okrenuti svoje lice protiv tog čoveka, pa ću ga istrebiti iz njegovog naroda.
LEV 20:7 Posvetite se i budite sveti, jer ja sam Gospod, Bog vaš.
LEV 20:8 Držite moje propise i vršite ih. Ja sam Gospod koji vas posvećuje.
LEV 20:9 Ako neko prokune svoga oca ili svoju majku, neka se svakako pogubi; pošto je prokleo oca, ili majku, krv njegova pada na njegovu [glavu].
LEV 20:10 Ako čovek učini preljubu sa ženom svoga bližnjega, neka se svakako pogubi i preljubnik i preljubnica.
LEV 20:11 Ako čovek legne sa ženom svoga oca, otkrio je golotinju svoga oca. Neka se svakako oboje pogube; krv njihova pada na njihovu glavu.
LEV 20:12 Ako čovek legne sa svojom snahom, neka se svakako oboje pogube. Učinili su izopačeno delo; krv njihova pada na njihovu glavu.
LEV 20:13 Ako čovek legne sa muškarcem kao što se leži sa ženom, počinili su odvratno delo. Neka se svakako oboje pogube; krv njihova pada na njihovu glavu.
LEV 20:14 Ako čovek oženi ženu i njenu majku, to je pokvarenost. Neka se i on i njih dve spale. Tako neće biti pokvarenosti među vama.
LEV 20:15 Ako čovek obleži životinju, neka se svakako pogubi. Životinja neka se ubije.
LEV 20:16 Ako žena priđe životinji da se pari s njom, ubij i ženu i životinju. Neka se svakako pogube; krv njihova pada na njihovu glavu.
LEV 20:17 Ako čovek uzme za ženu svoju sestru, ćerku svoga oca, ili ćerku svoje majke, i on vidi njenu golotinju, i ona vidi njegovu golotinju, to je sramota. Neka se istrebe pred očima svoga naroda. Otkrio je golotinju svoje sestre; neka odgovara za svoju krivicu.
LEV 20:18 Čovek koji legne sa ženom dok ima mesečni red i otkrije njenu golotinju, otkrio je tako izvor njenog izliva, a ona je otkrila izvor svoje krvi. Neka se oboje istrebe iz svoga naroda.
LEV 20:19 Ne otkrivaj golotinju sestre svoje majke ili sestre svoga oca, jer bi tako otkrio golotinju svoga roda. Neka odgovaraju za svoju krivicu.
LEV 20:20 Čovek koji legne sa svojom strinom, otkrio je golotinju svoga strica. Neka plate sa svoj greh: umreće bez poroda.
LEV 20:21 Ako čovek legne sa ženom svoga brata, to je nečisto. Otkrio je golotinju svoga brata; neka budu bez poroda.
LEV 20:22 Držite sve moje propise, sve moje uredbe, i vršite ih, da vas zemlja, u koju vas vodim da se naselite, ne bi izbljuvala.
LEV 20:23 Ne sledite običaje naroda koje ja teram pred vama, jer oni su činili sve to, pa su mi postali mrski.
LEV 20:24 A ja sam vam rekao: vi ćete primiti u posed zemlju; ja ću vam je dati u posed – zemlju kojom teku mleko i med. Ja sam Gospod, Bog vaš, koji vas je odvojio od drugih naroda.
LEV 20:25 Zato razlikujte čiste životinje od nečistih, i čiste ptice od nečistih. Ne opoganjujte se životinjom ni pticom, niti bilo čime što puzi po zemlji, što sam ja izdvojio za vas kao nečisto.
LEV 20:26 Budite mi sveti, jer sam svet ja, Gospod; ja sam vas odvojio od drugih naroda da budete moji.
LEV 20:27 Ako se među vama nađe čovek koji priziva duhove, ili je vidovnjak, neka se svakako pogubi kamenovanjem. Krv njihova pada na njih.’“
LEV 21:1 Gospod reče Mojsiju: „Govori sveštenicima, Aronovim sinovima. Reci im: ’Neka se niko od vas ne oskrnavi dodirujući pokojnika u svome narodu,
LEV 21:2 izuzev onih koji su mu u krvnom srodstvu: svoje majke, oca, sina, ćerke, brata,
LEV 21:3 sestre device s kojom je blizak, jer nije bila udata. Radi nje se može oskrnaviti.
LEV 21:4 Ipak, neka se ne oskrnavi rodbinom sa ženine strane, i tako postane nečist.
LEV 21:5 Neka ne izbrijavaju nijedan deo svoje glave, i neka ne podrezuju krajeve svoje brade, niti se režu po telu.
LEV 21:6 Neka budu posvećeni svome Bogu; neka ne skrnave ime svoga Boga, jer oni prinose Gospodnje svespalnice. Zato neka budu sveti!
LEV 21:7 Neka se ne žene ženom okaljanom bludom, a ne smeju se ženiti ni ženom koja je razvedena od svoga muža, jer je [sveštenik] posvećen svome Bogu.
LEV 21:8 Smatraj ga svetim, jer on prinosi hleb tvoga Boga. Neka je i tebi svet, jer sam svet ja, Gospod, koji vas posvećujem.
LEV 21:9 Ako se sveštenikova ćerka oskrnavi postavši bludnica, ona skrnavi svoga oca; neka bude spaljena.
LEV 21:10 Prvosveštenik, koji je nad svojom braćom, na čiju glavu je izliveno ulje pomazanja, i koji je posvećen da nosi odoru, ne sme raščupavati svoju kosu i derati svoju odeću.
LEV 21:11 On ne sme prilaziti pokojniku, niti se sme skrnaviti svojim ocem i svojom majkom.
LEV 21:12 Neka ne izlazi iz Svetilišta, da ne bi oskrnavio Svetilište svoga Boga, jer je posvećen uljem posvećenja svoga Boga. Ja sam Gospod!
LEV 21:13 Neka uzme za ženu samo devicu.
LEV 21:14 On ne sme uzimati za ženu udovicu, razvedenu i okaljanu bludom; sme se oženiti samo devicom iz svoga naroda,
LEV 21:15 da ne bi oskrnavio svoje potomstvo među svojim narodom, jer ga ja, Gospod, posvećujem.’“
LEV 21:16 Gospod još reče Mojsiju:
LEV 21:17 „Govori Aronu i reci mu: ’Neka niko od tvoga potomstva, uključujući i njihove buduće naraštaje, koji ima telesnu manu, ne pristupa da prinosi hleb svome Bogu.
LEV 21:18 Nijedan čovek sa telesnom manom ne sme pristupati: slepac, ili bogalj, ili ko ima oštećeno lice, ili neko izobličenje na telu;
LEV 21:19 onaj ko ima slomljenu nogu ili ruku;
LEV 21:20 grbavac, ili patuljastog rasta; onaj ko ima oštećeno oko, ili šugu, ili kakvo kožno oboljenje, ili ima zdrobljene mošnice.
LEV 21:21 Nijedan čovek iz Aronovog potomstva, koji ima telesnu manu, ne sme pristupati da prinosi paljenu žrtvu Gospodnju. Pošto ima telesnu manu, neka ne pristupa da prinosi hleb svoga Boga.
LEV 21:22 On sme jesti hleb svoga Boga; ono što je najsvetije i sveto.
LEV 21:23 Ipak, pošto ima telesnu manu, neka ne ulazi iza zavese, i neka ne pristupa žrtveniku, da ne bi oskrnavio moje Svetilište, jer ih ja, Gospod, posvećujem!’“
LEV 21:24 Tako je Mojsije govorio Aronu, njegovim sinovima, i svim Izrailjcima.
LEV 22:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 22:2 „Reci Aronu i njegovim sinovima da pažljivo postupaju sa posvećenim prilozima Izrailjaca, koje mi posvećuju, da ne bi oskrnavili moje sveto ime. Ja sam Gospod!
LEV 22:3 Reci im: ’Ako bilo ko od vaših potomaka, u svim vašim naraštajima, priđe posvećenim prinosima, koje Izrailjci posvećuju Gospodu, dok je nečist, neka se takav čovek istrebi preda mnom. Ja sam Gospod!
LEV 22:4 Ako neko od Aronovih potomaka ima gubu ili izliv, neka ne jede od posvećenih prinosa dok se ne očisti. Ko god dotakne nešto što se onečistilo mrtvim telom, ili ima izliv semena,
LEV 22:5 ili dotakne kakvog gmizavca, pa postane nečist, ili dotakne čoveka i tako postane nečist – kakva god da je njegova nečistoća –
LEV 22:6 čovek koji dotakne tako nešto, biće nečist do večeri. On ne sme jesti od posvećenih prinosa, dok ne opere telo u vodi.
LEV 22:7 Kad sunce zađe, biće čist. Nakon toga može da jede od posvećenih prinosa, jer to mu je hrana.
LEV 22:8 Neka ne jede crkotinu ili što je razderala zver, da se ne bi oskrnavio o nju. Ja sam Gospod!
LEV 22:9 Stoga neka čuvaju moj nalog, da ne navuku na sebe greh i ne umru radi njega, ukoliko se oskrnave. Ja sam Gospod koji ih posvećujem!
LEV 22:10 Neposvećeni neka ne jede posvećeni prinos. Posvećeni prinos ne smeju jesti ni gost sveštenikov ni njegov nadničar.
LEV 22:11 Ali, ako sveštenik kupi nekoga novcem kao svojinu, taj može jesti prinos. Hleb smeju jesti i oni koji su rođeni u njegovom domu.
LEV 22:12 Ako se sveštenikova ćerka uda za čoveka iz drugog plemena, ona ne sme jesti od svetih prinosa.
LEV 22:13 Ako sveštenikova ćerka ostane udovica, ili je razvedena, a nema dece, pa se vrati u dom svoga oca, kao kad je bila mlada, ona sme da jede hleb svoga oca. Ipak, nijedan svetovnjak ne sme da jede.
LEV 22:14 Ako čovek nehotice pojede od svetog prinosa, neka da svešteniku nadoknadu za sveti prinos dodajući petinu njegove vrednosti.
LEV 22:15 Neka [sveštenici] ne skrnave posvećene prinose Izrailjaca, koje ih oni podižu Gospodu.
LEV 22:16 Dopuštajući narodu da jede od njihovih prinosa, narod bi teretio greh koji zahteva nadoknadu, jer sam ja, Gospod, koji ih posvećuje.’“
LEV 22:17 Gospod reče Mojsiju:
LEV 22:18 „Reci Aronu, njegovim sinovima, i svim Izrailjcima. Reci im: ’Ako neki čovek iz doma Izrailjeva, ili stranac koji boravi u Izrailju, žrtvuje prinos da se izvrši bilo kakav zavet, ili daje dragovoljni prilog, koji se prinosi Gospodu kao žrtva svespalnica –
LEV 22:19 da bi bio primljen – mora prineti muško, bez mane, bilo to junac, ovca ili koza.
LEV 22:20 Ne prinosite ništa što na sebi ima manu, jer vam to neće biti primljeno.
LEV 22:21 Ako neko prinosi Gospodu žrtvu mira da izvrši zavet, ili daje dragovoljni prilog od krupne ili sitne stoke, neka bude bez mane da bi bilo primljeno; ne sme imati nikakav nedostatak.
LEV 22:22 Ne prinosite Gospodu što je slepo, ili povređeno, ili osakaćeno, ili sa čirom, ili sa svrabom, ili sa šugom. Takvo ne stavljajte na žrtvenik da se prinese Gospodu kao paljena žrtva.
LEV 22:23 Ipak, vola ili ovcu sa dužim ili kraćim udom možete prineti kao dobrovoljni prilog, ali to neće biti primljeno za zavet.
LEV 22:24 A što ima nagnječene, zdrobljene, otkinute, ili odsečene mošnice, to ne prinosite Gospodu. Tako nešto nemojte činiti u svojoj zemlji.
LEV 22:25 Nijednu od ovih životinja ne primajte od stranca, da biste je prineli kao hranu svome Bogu, jer su osakaćene; na njima je mana, te vam to neće biti primljeno.’“
LEV 22:26 Gospod reče Mojsiju:
LEV 22:27 „Kada se omlade muško tele, jagnje, ili koza, neka ostane sedam dana sa svojom majkom, a od osmoga dana pa naviše biće primljeno kao paljena žrtva Gospodu.
LEV 22:28 Ne koljite vola, ili ovcu, i njeno mlado u isti dan.
LEV 22:29 Kada prinosite Gospodu žrtvu zahvalnicu, prinesite je tako da vam bude primljena.
LEV 22:30 Neka se pojede istog dana; ništa ne ostavljajte do sledećeg jutra. Ja sam Gospod!
LEV 22:31 Čuvajte moje zapovedi i vršite ih. Ja sam Gospod!
LEV 22:32 Ne skrnavite moje sveto ime, da bi moja svetost bila držana među narodom izrailjskim. Ja sam Gospod, koji vas posvećujem.
LEV 22:33 Ja sam vas izveo iz egipatske zemlje, da bih vam bio Bog. Ja sam Gospod!“
LEV 23:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 23:2 „Govori narodu izrailjskom. Reci im: ’Ovo su Gospodnji praznici, kada ćete sazivati svete sabore. Ovo su moji praznici:
LEV 23:3 Šest dana radi, a sedmoga dana je subota potpunog odmora, sveti sabor. Ne radite nikakvog posla; neka Gospodnja subota bude po svim vašim mestima.
LEV 23:4 Ovo su Gospodnji praznici, sveti sabori, koje ćeš proslavljati u određeno vreme:
LEV 23:5 Prvoga meseca, četrnaestog dana u mesecu, uveče, počinje Pasha Gospodnja.
LEV 23:6 A petnaestoga dana istog meseca je Gospodnji praznik Beskvasnih hlebova. Jedite beskvasne hlebove sedam dana.
LEV 23:7 Prvoga dana održavajte sveti sabor; ne radite nikakvog svakodnevnog posla.
LEV 23:8 Sedam dana prinosite Gospodu paljene žrtve. A sedmoga dana biće sveti sabor: ne radite nikakav posao.’“
LEV 23:9 Gospod reče Mojsiju:
LEV 23:10 „Govori Izrailjcima. Reci im: ’Kad uđete u zemlju koju vam ja dajem, i počnete od nje žeti žetvu, prvi snop svoje žetve donesite svešteniku.
LEV 23:11 Tada neka on podigne snop pred Gospodom da budete primljeni. Sveštenik će ga podignuti narednog dana nakon subote.
LEV 23:12 Na dan kada podižete snop, prinesite jagnje od godinu dana, bez mane, kao žrtvu svespalnicu Gospodu,
LEV 23:13 a uz njega desetinu efe brašna zamešenog s uljem, kao žitnu žrtvu. To je paljena žrtva, ugodni miris Gospodu. Uz njega ide i žrtva izlivnica od četvrtine hina vina.
LEV 23:14 Do tog dana, dok ne prinesete prinos svoga Boga, ne smete jesti hleb, prženo žito, ili sveže klasje. To je večna uredba za vaše naraštaje po svim vašim mestima.
LEV 23:15 Narednog dana nakon subote, pošto prinesete klas za žrtvu dizanicu, nabrojte sedam punih nedelja.
LEV 23:16 Nabrojte pedeset dana do prvoga dana nakon sedme subote, pa prinesite Gospodu žrtvu od novog žita.
LEV 23:17 Donesite iz svojih mesta dva hleba za žrtvu dizanicu, svaki od po dve desetine mere brašna. Neka budu pečeni s kvascem, kao prvina za Gospoda.
LEV 23:18 Sa hlebom prinesite sedam jaganjaca bez mane, od godinu dana, jednog junca iz krda, i dva ovna, za žrtvu svespalnicu Gospodu, zajedno s njihovim žitnim žrtvama i žrtvama izlivnicama, kao paljenu žrtvu, ugodan miris Gospodu.
LEV 23:19 Prinesite i jednog jarca kao žrtvu za greh, i dva jagnjeta od godinu dana, kao žrtvu mira.
LEV 23:20 Neka ih sveštenik podigne pred Gospodom s hlebom od prvina, kao žrtvu dizanicu, i sa ona dva jagnjeta. To je sveti prinos za Gospoda, koji sleduje svešteniku.
LEV 23:21 Istog dana sazovite sabor. Neka vam to bude sveti sabor. Ne radite nikakav svakodnevni posao! Ovo je trajna uredba za sve vaše naraštaje po svim vašim mestima.
LEV 23:22 Kad počnete žeti žetvu sa svoje zemlje, nemojte žeti do samog kraja svoga polja, niti pabirčiti posle svoje žetve. To ostavite siromahu i strancu. Ja sam Gospod, Bog vaš.’“
LEV 23:23 Gospod reče Mojsiju:
LEV 23:24 „Govori Izrailjcima: ’Sedmoga meseca, prvoga dana u mesecu, neka vam bude potpuni počinak, spomen-dan objavljen glasom trube, sveti sabor.
LEV 23:25 Ne radite nikakvog svakodnevnog posla. Prinesite Gospodu paljenu žrtvu.’“
LEV 23:26 Gospod reče Mojsiju:
LEV 23:27 „A desetog dana sedmoga meseca je dan otkupljenja. Neka vam to bude sveti sabor. Postite i prinesite paljenu žrtvu Gospodu.
LEV 23:28 Ne radite nikakvog posla na taj dan, jer je to dan otkupljenja, kada će se izvršiti vaše otkupljenje pred Gospodom, Bogom vašim.
LEV 23:29 Onaj ko ne bude postio na ovaj dan, neka se istrebi iz svog naroda.
LEV 23:30 Ko god se bude latio kakvog posla na ovaj dan, njega ću ja zatrti usred njegovog naroda.
LEV 23:31 Ne radite nikakvog posla! To je trajna uredba za vaše naraštaje, po svim vašim mestima.
LEV 23:32 Neka vam to bude subota potpunog odmora. Postite! Proslavljajte svoju subotu od večeri devetog dana u mesecu do sledeće večeri.“
LEV 23:33 Gospod reče Mojsiju:
LEV 23:34 „Govori Izrailjcima: ’Petnaestog dana u sedmom mesecu je praznik Senica Gospodu, u trajanju od sedam dana.
LEV 23:35 Prvoga dana je sveti sabor: ne radite nikakvog svakodnevnog posla.
LEV 23:36 Sedam dana prinosite Gospodu paljene žrtve, a osmoga dana neka vam bude sveti sabor. Tada ćete prinositi Gospodu paljene žrtve. To je svečani sabor; ne radite nikakvog posla.
LEV 23:37 To su Gospodnji praznici, koje ćete slaviti kao svete sabore, prinoseći Gospodu paljene žrtve, žrtve svespalnice, žitne žrtve, prinose i žrtve izlivnice, svaku u određeni dan,
LEV 23:38 osim Gospodnjih subota i vaših darova, i osim svih zaveta i dobrovoljnih priloga koje prinosite Gospodu.
LEV 23:39 A petnaestog dana u sedmom mesecu, kad prikupite prvine zemlje, sedam dana slavite Gospodnji praznik. Prvi i osmi dan neka budu dani potpunog odmora.
LEV 23:40 Na prvi dan uzmite najbolje plodove, palmove grane, grane s lisnatog drveća, i vrbe s potoka, pa se sedam dana veselite pred Gospodom, Bogom svojim.
LEV 23:41 Proslavljajte Gospodnji praznik sedam dana u godini. Ovo je trajna uredba za vaše naraštaje: slavite taj praznik sedmog meseca.
LEV 23:42 Živite u senicama sedam dana; svi rođeni u Izrailju neka žive u senicama,
LEV 23:43 da bi vaši naraštaji znali da sam ja, Gospod, Bog vaš, učinio da narod izrailjski živi u senicama, kad sam ih izveo iz Egipta.’“
LEV 23:44 Tako je Mojsije saopštio Izrailjcima Gospodnje praznike.
LEV 24:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 24:2 „Zapovedi Izrailjcima da ti donesu čistog, sveže isceđenog, maslinovog ulja za svećnjak, da svetlo stalno gori.
LEV 24:3 Neka ga Aron postavi u Šatoru od sastanka, izvan zavese Svedočanstva, da neprestano gori pred Gospodom, od večeri do jutra. To je trajna uredba za [sve] vaše naraštaje.
LEV 24:4 Neka Aron neprestano održava žiške na svećnjaku od čistog zlata pred Gospodom.
LEV 24:5 Uzmi brašna i ispeci dvanaest pogača. Neka svaka pogača teži dve desetine efe.
LEV 24:6 Postavi ih u dva reda, po šest u svakom, na sto od čistog zlata pred Gospodom.
LEV 24:7 Na svaki red stavi čistog tamjana, da hleb bude za spomen, paljenu žrtvu Gospodu.
LEV 24:8 Neka ih [Aron] svake subote postavlja pred Gospodom, kao večni savez radi Izrailjaca.
LEV 24:9 Neka ih Aron i njegovi sinovi jedu na svetom mestu, jer je to najsvetiji deo od paljenih žrtava Gospodnjih. To je večna uredba.“
LEV 24:10 A sin jedne Izrailjke i Egipćanina, dođe među Izrailjce, i potuče se u taboru sa jednim Izrailjcem.
LEV 24:11 Međutim, sin te žene, Izrailjke, pogrdi ime [Gospodnje] proklinjući ga. Dovedu ga Mojsiju. Njegova majka se zvala Selomita, ćerka Davrijina, iz Danovog plemena.
LEV 24:12 Stavili su ga u pritvor, dok im se ne obznani Gospodnja odluka.
LEV 24:13 Gospod reče Mojsiju:
LEV 24:14 „Izvedi izvan tabora bogohulnika, a svi koji su ga čuli neka polože ruke na njegovu glavu. Zatim neka ga cela zajednica kamenuje.
LEV 24:15 A Izrailjcima reci: ’Ako neki čovek prokune svoga Boga, odgovaraće za svoj greh.
LEV 24:16 Onaj koji pogrdi ime Gospodnje, neka se svakako pogubi; neka ga cela zajednica zaspe kamenjem. Bio on stranac ili domaći, ako pogrdi ime [Gospodnje], neka umre!
LEV 24:17 Ako neko oduzme život čoveku, neka se svakako pogubi.
LEV 24:18 Ako neko usmrti živinče, neka plati odštetu: život za život.
LEV 24:19 Ako neko nanese povredu svome bližnjemu, neka mu se uradi ono što je on uradio njemu.
LEV 24:20 Prelom za prelom, oko za oko, zub za zub. Kako je on drugome naneo povredu, tako neka se njemu nanese povreda.
LEV 24:21 Ako neko ubije živinče, neka plati odštetu, a ko ubije čoveka, neka se pogubi.
LEV 24:22 Isti zakon važi za vas, kako za stranca, tako za domaćeg. Ja sam Gospod, Bog vaš.’“
LEV 24:23 Pošto je Mojsije saopštio Izrailjcima ovo, oni izvedu bogohulnika izvan tabora i zaspu ga kamenjem. Tako su Izrailjci učinili kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 25:1 Gospod reče Mojsiju na gori Sinaj:
LEV 25:2 „Govori Izrailjcima i reci im: ’Kad uđete u zemlju koju vam dajem, neka zemlja drži Gospodnju subotu.
LEV 25:3 Šest godina zasejavaj svoju njivu, i šest godina obrezuj svoj vinograd i sabiraj rod,
LEV 25:4 a sedme godine neka bude subota potpunog odmora za zemlju, Gospodnja subota. Tada nemoj sejati svoju njivu i obrezivati svoj vinograd.
LEV 25:5 Nemoj žeti što sâmo rodi nakon tvoje žetve, niti brati grožđe od svoje neobrezane loze. To će biti godina subotnjeg odmora za zemlju.
LEV 25:6 Što zemlja rodi tokom svoje subote, to će vam biti za jelo. Sav njen urod neka bude za jelo tebi, tvome sluzi i tvojoj sluškinji; tvome najamniku, i došljaku koji boravi kod tebe;
LEV 25:7 tvojoj stoci i zverima što žive na tvojoj zemlji. Sve što zemlja rodi, to se može jesti.
LEV 25:8 Nabroj sedam subotnjih godina, sedam puta po sedam godina, tako da ovih sedam subotnjih godina daju zbir od četrdeset devet godina.
LEV 25:9 Sedmoga meseca, desetoga dana, zapovedi da zatrubi truba; na dan otkupljenja, zatrubite u trube po svoj zemlji.
LEV 25:10 Posvetite pedesetu godinu, i proglasite slobodu u zemlji za sve njene stanovnike. To će vam biti oprosna godina. Tada neka se svaki od vas vrati na svoj posed, i svaki čovek neka se vrati u svoj rod.
LEV 25:11 Pedeseta godina neka vam bude oprosna. Ne sejte i ne žanjite što rodi nakon žetve, i ne obrezujte lozu,
LEV 25:12 jer to je oprosna godina. Neka vam bude sveta: hranite se samo onim što rodi na njivi.
LEV 25:13 Te oprosne godine, neka se svaki čovek vrati na svoj posed.
LEV 25:14 Stoga, kada prodajete zemlju svome bližnjemu, ili je kupujete od njega, ne varajte svoga brata.
LEV 25:15 Kad kupuješ od svoga bližnjega, platićeš samo za broj godina od oprosne godine; onaj ko prodaje naplatiće ti samo za ostatak žetvenih godina.
LEV 25:16 Što je više godina, to je veća cena; što je manje godina, to je manja cena, jer on ti prodaje broj žetvi.
LEV 25:17 Ne varajte svog bližnjeg, nego se boj svoga Boga, jer ja sam Gospod, Bog vaš.
LEV 25:18 Vršite moje uredbe, i držite moje zakone. Vršite ih i živećete spokojno na zemlji.
LEV 25:19 Zemlja će davati svoj rod, pa ćete jesti do mile volje, i spokojno živeti u njoj.
LEV 25:20 Ako se pitate: šta ćemo jesti sedme godine, kad ne budemo ni sejali, ni skupljali svoj urod?
LEV 25:21 Evo, ja ću vam poslati svoj blagoslov: šeste godine će zemlja roditi rod za tri godine.
LEV 25:22 A kad budete sejali osme godine, hranićete se od starog uroda sve do devete godine, dok ne prispe njen urod.
LEV 25:23 Zemlja ne sme da se proda zauvek, jer zemlja pripada meni, a vi ste kod mene stranci i došljaci.
LEV 25:24 Gde god imate zemlju u posedu, morate dozvoliti da se zemlja otkupi.
LEV 25:25 Ako tvoj brat osiromaši i proda svoj posed, neka dođe njegov najbliži rođak-staratelj i otkupi što je njegov brat prodao.
LEV 25:26 Ko nema rođaka-staratelja, ali dođe do dovoljno sredstava da otkupi posed,
LEV 25:27 neka izbroji godine od otkupa i isplati razliku čoveku kome ga je prodao. Onda neka se vrati na svoj posed.
LEV 25:28 A ako nema dovoljno sredstava, posed će ostati u vlasništvu onoga koji ga je kupio do oprosne godine. U oprosnoj godini zemlja će biti vraćena, pa će se on vratiti na svoj posed.
LEV 25:29 Ako neko proda stambenu kuću u gradu opasanom zidinama, on može da je otkupi pre nego što istekne godina od njene prodaje. Rok za otkup biće jedna godina.
LEV 25:30 Ako se kuća ne otkupi pre isteka pune godine, kuća u gradu opasanom zidinama preći će u trajno vlasništvo kupca i njegovih potomaka, te neće biti vraćena u oprosnoj godini.
LEV 25:31 Kuće po selima koje nisu ograđene zidinama, neka se vode kao njive; one se mogu otkupiti, ali se u oprosnoj godini moraju vratiti.
LEV 25:32 Međutim, Leviti će zauvek držati pravo otkupa kuća koje poseduju u levitskim gradovima.
LEV 25:33 Ako jedan od Levita otkupi kuću, koja je prodana u jednom od gradova u njihovom posedu, ona mora da se vrati u oprosnoj godini, jer su kuće po levitskim gradovima njihovo vlasništvo među Izrailjcima.
LEV 25:34 Pašnjaci oko ovih gradova ne smeju se prodavati, jer to je njihovo vlasništvo za sva vremena.
LEV 25:35 Ako tvoj brat, koji živi uz tebe, osiromaši, te ne može da se izdržava, pomozi mu; neka živi uz tebe kao stranac ili došljak.
LEV 25:36 Ne uzimaj kamatu od njega, i ne naplaćuj mu više, nego se boj svoga Boga. Neka tvoj brat živi uz tebe.
LEV 25:37 Ne pozajmljuj mu novac s kamatom, i ne naplaćuj mu više za hranu.
LEV 25:38 Ja sam Gospod, Bog vaš, koji sam vas izveo iz Egipta, da vam dam hanansku zemlju, i da vam budem Bog.
LEV 25:39 Ako osiromaši tvoj brat koji je uz tebe, i proda se tebi, ne teraj ga da radi kao rob.
LEV 25:40 Neka bude kod tebe kao najamnik i kao došljak, pa neka služi kod tebe do oprosne godine.
LEV 25:41 Tada može da ode od tebe sa svojom decom, i da se vrati u svoj rod i na posed svojih predaka.
LEV 25:42 Zato što su moje sluge koje sam izveo iz Egipta, ne smeju se prodavati kao što se prodaju robovi.
LEV 25:43 Nemoj gospodariti nemilosrdno nad njim, nego se boj svoga Boga.
LEV 25:44 Robove i robinje možete imati, ali od naroda koji žive oko vas. Njih možete kupovati kao robove i robinje.
LEV 25:45 Možete kupovati i decu došljaka i stranaca, koji žive među vama, ili one koji su rođeni u vašoj zemlji, i čije porodice žive među vama. Oni mogu da budu vaše vlasništvo.
LEV 25:46 Možete ih zadržati u vlasništvu za vašu decu posle vas, da ih naslede kao trajno vlasništvo. Oni neka vam služe kao robovi, ali nad vašom braćom Izrailjcima, niko da ne gospodari nemilosrdno.
LEV 25:47 Ako se stranac ili došljak obogati, a tvoj brat osiromaši, pa se proda strancu ili došljaku među vama, ili potomku iz strančevog roda,
LEV 25:48 on ima pravo da bude otkupljen i nakon što se prodao. Neka ga otkupi neko od njegove braće,
LEV 25:49 ili neka ga otkupi stric, ili stričev sin, ili neko od najbliže porodice. Ukoliko se obogati, on može da otkupi samog sebe.
LEV 25:50 Neka s kupcem izračuna vreme od godine kada se prodao, pa do oprosne godine; cena za koju se prodao određivaće se prema broju godina. Vreme koje je proveo s vlasnikom neka mu se računa kao najamniku.
LEV 25:51 Ako ostane još mnogo godina, on će, prema njihovom broju, platiti cenu za svoj otkup.
LEV 25:52 Ako ostane malo godina do oprosne godine, on će platiti za svoj otkup prema njihovom broju.
LEV 25:53 Vreme koje je proveo s vlasnikom, neka mu se računa kao najamniku. Neka se ne gospodari nemilosrdno nad njim na tvoje oči.
LEV 25:54 Ukoliko ne bude otkupljen ovako, on i njegova deca biće oslobođeni u oprosnoj godini.
LEV 25:55 Jer Izrailjci su moje sluge, koje sam izveo iz Egipta. Ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 26:1 Ne pravite sebi ništavne idole, i ne podižite stubove, i ne postavljajte likove od kamena po svojoj zemlji da im se klanjate, jer ja sam Gospod, Bog vaš!
LEV 26:2 Držite moje subote i poštujte moje Svetilište. Ja sam Gospod!
LEV 26:3 Ako budete sledili moje propise i verno držali i vršili moje zapovesti,
LEV 26:4 ja ću vam davati kišu u pravo vreme, pa će vam zemlja davati svoj rod, i stabla na polju rađati svoje plodove.
LEV 26:5 Vršidba će vam stizati berbu grožđa, a berba grožđa stizati setvu, pa ćete jesti svoj hleb i biti siti, i živeti spokojno u svojoj zemlji.
LEV 26:6 I daću mir u zemlji, pa ćete odlaziti na počinak, i niko vas neće plašiti. Ja ću dati odmor zemlji od krvoločnih zveri, a mač neće prelaziti preko vaše zemlje.
LEV 26:7 Progonićete svoje neprijatelje, a oni će padati pred vama od mača.
LEV 26:8 Vaša će petorica terati stotinu, a vaših stotinu teraće deset hiljada. Neprijatelji vaši padaće pred vama od mača.
LEV 26:9 Okrenuću se k vama i učiniti vas rodnim i brojnim, te učvrstiti svoj savez s vama.
LEV 26:10 Hranićete se žitom iz starih zaliha, ali ćete izbacivati staro žito da napravite mesto za novo.
LEV 26:11 Ja ću postaviti svoje Prebivalište među vama, i nećete mi biti mrski.
LEV 26:12 Hodiću među vama i biću vam Bog, a vi ćete biti moj narod.
LEV 26:13 Ja sam Gospod, Bog vaš, koji vas je izveo iz Egipta, da im više ne budete robovi. Slomio sam prečage vašeg jarma, i učinio da uspravno hodate.
LEV 26:14 Ali ako me ne poslušate, i ne budete vršili sve ove zapovesti,
LEV 26:15 nego prezrete moje uredbe, i odbacite moje zakone; ako, dakle, ne budete izvršavali sve moje zapovesti, nego raskinete moj savez,
LEV 26:16 ovo ću učiniti s vama: dovešću na vas užas, bolest i groznicu, od koje se gubi vid, i gasi život. Sejaćete uzalud, jer će vam setvu pojesti vaši neprijatelji.
LEV 26:17 Ja ću se okrenuti protiv vas, i vaši će vas neprijatelji tući, te će vaši dušmani zavladati nad vama. Bežaćete i kad vas niko ne bude gonio.
LEV 26:18 Ako me ni tada ne poslušate, kazniću vas sedam puta više za vaše grehe.
LEV 26:19 Skršiću snagu kojom se ponosite, i učiniću da nebo nad vama bude kao gvožđe, a zemlja pod vama kao bronza.
LEV 26:20 Uzalud ćete trošiti snagu, jer vam zemlja neće davati uroda, a drveće u zemlji neće rađati svoje plodove.
LEV 26:21 Ako mi se dalje budete protivili, i ne budete hteli da me slušate, umnožiću vaše rane sedam puta više za vaše grehe.
LEV 26:22 Poslaću i divlje zveri, koje će vas ostaviti bez dece, i istrebiti vašu stoku. One će vas desetkovati, tako da će opusteti vaši putevi.
LEV 26:23 Ako uprkos ovome odbijete moju stegu, i nastavite da mi se protivite,
LEV 26:24 ustaću protiv vas i udariti vas sedam puta gore za vaše grehe.
LEV 26:25 Dovešću na vas mač da izvrši osvetu za savez. Ako se povučete u svoje gradove, poslaću zarazu među vas, pa ćete biti izručeni u ruke neprijatelja.
LEV 26:26 Kad vam prekinem snabdevanje hlebom, deset će žena peći hleb u jednoj peći. Deliće vam hleb na meru; ješćete, ali se nećete nasititi.
LEV 26:27 Ako me ni tada ne poslušate, nego nastavite da mi se protivite,
LEV 26:28 u svom ću se gnevu okrenuti protiv vas, i sedmostruko vas kazniti za vaše grehe.
LEV 26:29 Ješćete meso svojih sinova i meso svojih ćerki.
LEV 26:30 A ja ću uništiti vaše žrtvene bregove i poseći vaše stubove u čast sunca. Vaše ću leševe naslagati na vaše beživotne idole, i gadićete se mojoj duši.
LEV 26:31 Pretvoriću vaše gradove u ruševine, i opustošiću vaša svetilišta. Vaš kad mirisni više neću mirisati.
LEV 26:32 Ja ću opustošiti zemlju, da će se nad njom zaprepastiti i vaši neprijatelji, koji će živeti u njoj.
LEV 26:33 A vas ću rasejati po narodima; isukaću mač protiv vas, pa će vam zemlja opusteti, a vaši gradovi ležati u ruševinama.
LEV 26:34 U to vreme, kad budete u zemlji svojih neprijatelja, zemlja će uživati u svojim subotama za sve vreme dok je pusta. Tada će zemlja počivati i uživati u svojim subotama.
LEV 26:35 Dokle god je pusta, ona će počivati, jer nije počivala tokom vaših subota, dok ste vi živeli u njoj.
LEV 26:36 A preživelima od vas uteraću strah u kosti u zemlji njihovih neprijatelja; nagnaće ih u beg i šušanj lista kada se zaljulja. Bežaće kao gonjeni mačem; padaće iako ih niko neće progoniti.
LEV 26:37 I saplitaće se jedan o drugoga, kao gonjeni mačem, iako ih niko neće progoniti. Tako se nećete moći održati pred svojim neprijateljima.
LEV 26:38 Propašćete među narodima; progutaće vas zemlja vaših neprijatelja.
LEV 26:39 A preživeli među vama usahnuće u zemlji svojih neprijatelja zbog svojih krivica, i zbog krivica svojih predaka.
LEV 26:40 Ali ako priznaju svoje krivice, i krivice svojih predaka – njihovog neverstva kojim su zgrešili protiv mene,
LEV 26:41 zbog čega sam im se suprotstavio i odveo ih u zemlju njihovih neprijatelja; ako se tada ponizi njihovo neobrezano srce i plate za svoje krivice,
LEV 26:42 setiću se svog saveza sa Jakovom, i svog saveza sa Isakom, i svog saveza sa Avrahamom, i setiću se zemlje.
LEV 26:43 Jer zemlja će im biti napuštena, pa će uživati svoje subote kad opusti bez njih. A oni će platiti za svoje krivice, zato što su prezreli moje zakone, i odbacili moje uredbe.
LEV 26:44 Pa i kad ih ovo snađe u zemlji njihovih neprijatelja, ja ih neću prezreti, niti će mi postati toliko mrski, da bih ih dokrajčio, i raskinuo svoj savez sa njima, jer ja sam Gospod, Bog njihov.
LEV 26:45 Radi njih ću se setiti saveza sa njihovim ocima koje sam izveo iz Egipta na oči naroda, da im budem Bog. Ja sam Gospod!’“
LEV 26:46 Ovo su uredbe, propisi i zakoni, koje je Gospod ustanovio između sebe i Izrailjaca na gori Sinaj preko Mojsija.
LEV 27:1 Gospod reče Mojsiju:
LEV 27:2 „Govori Izrailjcima i reci im: ’Ako neko zavetuje Gospodu osobu, ali hoće da se otkupi, ovako ćeš vršiti procenu:
LEV 27:3 muškarca između dvadeset i šezdeset godina starosti proceni na pedeset srebrnih šekela prema hramskom šekelu.
LEV 27:4 Ako se radi o ženi proceni je na trideset šekela.
LEV 27:5 Muško između pet i dvadeset godina starosti proceni na dvadeset srebrnih šekela, a žensko na deset šekela.
LEV 27:6 Muško između mesec dana i pet godina starosti proceni na pet srebrnih šekela, a žensko na tri srebrna šekela.
LEV 27:7 Muško od šezdeset godina i starije proceni na petnaest šekela, a žensko na deset šekela.
LEV 27:8 Ukoliko osoba ne može da plati procenjenu vrednost, neka dođe k svešteniku, koji će ga proceniti; sveštenik će proceniti onoga koji čini zavet prema njegovim mogućnostima.
LEV 27:9 Ako neko donosi živinče kao prinos Gospodu, što god se daje Gospodu, sveto je.
LEV 27:10 Dobro živinče se ne sme nadomestiti, niti zameniti za loše, ili loše živinče za dobro. Ako se jedno živinče zameni drugim, tada će i zavetovano i zamenjeno biti sveto.
LEV 27:11 Ako je živinče nečisto, te nije od onih koje se mogu prineti Gospodu, neka ga donese pred sveštenika.
LEV 27:12 Neka ga sveštenik proceni prema tome da li je dobro ili loše. Kakvu mu vrednost sveštenik odredi, tako će biti.
LEV 27:13 Ako vlasnik hoće da ga otkupi, neka doda jednu petinu na procenjenu vrednost.
LEV 27:14 Ako neko zavetuje svoju kuću Gospodu, neka sveštenik proceni kuću prema tome da li je dobra ili loša. Kakvu mu vrednost sveštenik odredi, tako će biti.
LEV 27:15 Ukoliko onaj koji zavetuje svoju kuću hoće da je otkupi, neka doda jednu petinu na procenjeni iznos, i biće njegova.
LEV 27:16 Ako neko zavetuje Gospodu jednu njivu od svog porodičnog imanja, proceni je prema količini semena koje ide u setvu: za jedan homer ječmenog semena pedeset srebrnih šekela.
LEV 27:17 Ako zavetuje svoju njivu u oprosnoj godini, procenjena vrednost ostaje ista.
LEV 27:18 Ako svoju njivu zavetuje nakon oprosne godine, sveštenik će proračunati cenu prema broju godina koje preostaju do naredne oprosne godine, pa će se njena procenjena vrednost srazmerno umanjiti.
LEV 27:19 Ako onaj koji zavetuje njivu poželi da je otkupi, neka doda jednu petinu na procenjenu vrednost, i biće njegova.
LEV 27:20 U slučaju da ne otkupi njivu, nego je proda drugome, više je ne može otkupiti.
LEV 27:21 Kad njiva bude oslobođena u oprosnoj godini, neka bude posvećena kao njiva zavetovana Gospodu i postane sveštenikova imovina.
LEV 27:22 Ako neko zavetuje Gospodu njivu koju je kupio, ali nije deo njegovog porodičnog imanja,
LEV 27:23 neka sveštenik proračuna njenu vrednost prema proceni do oprosne godine, i neka istoga dana isplati procenjeni iznos kao stvar posvećenu Gospodu.
LEV 27:24 U oprosnoj godini njiva će se vratiti onome od koga ju je kupio; onome koji drži njivu u posedu.
LEV 27:25 Svaka procena će se vršiti prema hramskom šekelu: u jednom šekelu ima dvadeset gera.
LEV 27:26 Prvina stoke, pošto je prvina, pripada Gospodu, i zato se ne može zavetovati. Bilo vo ili ovca, ono pripada Gospodu.
LEV 27:27 Ako je to jedna od nečistih životinja, ona se može otkupiti po procenjenoj vrednosti dodavši petinu cene. Ako se ne otkupi, neka se proda po procenjenoj vrednosti.
LEV 27:28 Šta god neko ima, pa zavetom posveti Gospodu, bilo to osoba, živinče, ili njiva na porodičnom imanju, ne sme se prodati, niti otkupiti. Sve što je zavetom posvećeno, najsvetije je Gospodu.
LEV 27:29 Nijedna osoba, koja je određena za kleto uništenje, ne sme se otkupiti: mora svakako da se pogubi.
LEV 27:30 Desetak od svakog zemaljskog semena i od plodova sa stabala pripada Gospodu: to je sveto Gospodu.
LEV 27:31 Ako neko hoće da otkupi deo svog desetka, neka doda na to petinu cene.
LEV 27:32 Desetak od sve krupne i sitne stoke, svako deseto od onog što prolazi ispod pastirskog štapa, neka bude sveto Gospodu.
LEV 27:33 Neka niko ne ispituje je li dobro ili loše, i neka se ne zamenjuje. A ako se zameni, tada će i prvo i zamenjeno biti sveto; ne sme se otkupiti.’“
LEV 27:34 Ovo su zapovesti koje je Gospod dao Mojsiju za Izrailjce na Sinajskoj gori.
NUM 1:1 Prvoga dana drugoga meseca, druge godine nakon što su izašli iz Egipta, Gospod reče Mojsiju u Sinajskoj pustinji, u Šatoru od sastanka:
NUM 1:2 „Izvršite popis sve zajednice sinova Izrailjevih po njihovim porodicama i njihovim otačkim domovima, prema broju imena svih muškaraca, jednog po jednog.
NUM 1:3 Ti i Aron zabeležite sve u Izrailju po njihovim jedinicama, od dvadeset godina pa naviše, koji su sposobni za vojsku.
NUM 1:4 S vama će biti po jedan čovek iz svakog plemena, koji je glavar svog otačkog doma.
NUM 1:5 Ovo su imena ljudi koji će vam pomagati: za Ruvimovo pleme, Elisur, Sedijurov sin;
NUM 1:6 za Simeunovo pleme, Surisadajev sin Salamilo;
NUM 1:7 za Judino pleme, Aminadavov sin Nason;
NUM 1:8 za Isaharovo pleme, Sogarov sin Natanailo,
NUM 1:9 Za Zavulonovo pleme, Helonov sin Elijav.
NUM 1:10 Za Josifove sinove: Amijudov sin Elisama, za Jefremovo pleme, i Fadasurov sin Gamalilo, za Manasijino pleme.
NUM 1:11 Za Venijaminovo pleme, Gadeonijev sin Avidan;
NUM 1:12 za Danovo pleme, Amisadajev sin Ahijezer;
NUM 1:13 za Asirovo pleme, Ehranov sin Fagailo;
NUM 1:14 za Gadovo pleme, Deuelov sin Elisaf;
NUM 1:15 za Neftalimovo pleme, Enanov sin Ahirej.“
NUM 1:16 Ovi su bili izabrani od zajednice, knezovi svojih otačkih plemena, glavari Izrailjevih hiljada.
NUM 1:17 Mojsije i Aron su uzeli ove ljude koji su bili određeni po imenu,
NUM 1:18 pa su sabrali svu zajednicu prvoga dana drugog meseca. Oni su se, jedan po jedan, upisali u svoja rodoslovlja, po svojim porodicama, po svojim otačkim domovima, i po svojim imenima, od dvadeset godina pa naviše,
NUM 1:19 kao što je Gospod zapovedio Mojsiju. Tako ih je popisao u Sinajskoj pustinji.
NUM 1:20 Od potomaka Ruvima, Izrailjevog prvenca, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:21 Iz Ruvimovog plemena bilo je popisano četrdeset šest hiljada pet stotina.
NUM 1:22 Od Simeunovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci sposobni za vojsku od dvadeset godina pa naviše, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:23 Iz Simeunovog plemena bilo je popisano pedeset devet hiljada tri stotine.
NUM 1:24 Od Gadovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci sposobni za vojsku od dvadeset godina pa naviše, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:25 Iz Gadovog plemena bilo je popisano četrdeset pet hiljada šest stotina pedeset.
NUM 1:26 Od Judinih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci sposobni za vojsku od dvadeset godina pa naviše, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:27 Iz Judinog plemena bilo je popisano sedamdeset četiri hiljade šest stotina.
NUM 1:28 Od Isaharovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:29 Iz Isaharovog plemena bilo je popisano pedeset četiri hiljade četiri stotine.
NUM 1:30 Od Zavulonovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:31 Iz Zavulonovog plemena bilo je popisano pedeset sedam hiljada četiri stotine.
NUM 1:32 Od Josifovih potomaka: od Jefremovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:33 Iz Jefremovog plemena bilo je popisano četrdeset hiljada pet stotina.
NUM 1:34 Od Manasijinih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:35 Iz Manasijinog plemena bilo je popisano trideset dve hiljade dve stotine.
NUM 1:36 Od Venijaminovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:37 Iz Venijaminovog plemena bilo je popisano trideset pet hiljada četiri stotine.
NUM 1:38 Od Danovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:39 Iz Danovog plemena bilo je popisano šezdeset dve hiljade sedam stotina.
NUM 1:40 Od Asirovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:41 Iz Asirovog plemena bilo je popisano četrdeset jedna hiljada pet stotina.
NUM 1:42 Od Neftalimovih potomaka, pojedinačno su bili popisani svi muškarci od dvadeset godina pa naviše, sposobni za vojsku, po svojim rodoslovima, po svojim porodicama i svojim otačkim domovima.
NUM 1:43 Iz Neftalimovog plemena bilo je popisano pedeset tri hiljade četiri stotine.
NUM 1:44 Ovi popisani su bili oni koje je popisao Mojsije sa Aronom, uz pomoć dvanaest knezova, po jedan čovek na svaki otački dom.
NUM 1:45 Svi Izrailjci, koji su bili upisani u svoje otačke domove, od dvadeset godina pa naviše, bili su sposobni za vojsku u Izrailju.
NUM 1:46 Svih popisanih bilo je šest stotina tri hiljade pet stotina pedeset.
NUM 1:47 Ipak, među njih se nisu vodili Leviti prema svom predačkom plemenu.
NUM 1:48 Naime, Gospod je rekao Mojsiju:
NUM 1:49 „Neka se Levijevo pleme ne popisuje, i neka se ne popisuju sa ostalim Izrailjcima.
NUM 1:50 Nego, postavi Levite nad Prebivalištem svedočanstva, i nad svom opremom i svim što mu pripada. Oni će nositi Prebivalište sa svom opremom, služiti u njemu, i logorovati oko Prebivališta.
NUM 1:51 Kad Prebivalište krene, neka ga Leviti rastave, a kad se Prebivalište zaustavi, neka ga Leviti podignu. Ako mu se približi tuđinac, neka se pogubi.
NUM 1:52 Ostali Izrailjci neka logoruju svaki u svome taboru, kod svoje zastave, i po svojim četama.
NUM 1:53 Leviti neka logoruju oko Prebivališta svedočanstva, da ne bi planuo gnev na izrailjsku zajednicu. Zato neka čuvaju stražu kod Prebivališta svedočanstva.“
NUM 1:54 Izrailjci učine sve onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju. Baš tako su učinili.
NUM 2:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 2:2 „Neka Izrailjci logoruju svaki kod svoje zastave, pod grbom svoga očinskog doma. Neka se utabore oko Šatora od sastanka, ali podalje.“
NUM 2:3 S prednje strane, prema istoku, biće Judin tabor po svojim četama i pod svojom zastavom. Knez Judejaca je Nason, sin Aminadavov.
NUM 2:4 Njegova vojska broji sedamdeset četiri hiljade šest stotina.
NUM 2:5 Do njega će logorovati Isaharovo pleme. Knez Isaharovih potomaka je Natanailo, sin Sogarov.
NUM 2:6 Njegova vojska broji pedeset četiri hiljade četiri stotine.
NUM 2:7 Zatim Zavulonovo pleme s knezom Zavulonovih potomaka Elijavom, sinom Helonovim.
NUM 2:8 Njegova vojska broji pedeset sedam hiljada četiri stotine.
NUM 2:9 Ukupan broj popisanih u Judinom taboru, po njihovim četama, bio je stotinu osamdeset šest hiljada četiri stotine. Neka oni prvi polaze.
NUM 2:10 Na jugu će biti zastava Ruvimovog tabora po svojim četama. Knez Ruvimovih potomaka je Elisur, sin Sedijurov.
NUM 2:11 Njegova vojska broji četrdeset šest hiljada pet stotina.
NUM 2:12 Do njega neka logoruje Simeunovo pleme. Knez Simeunovih potomaka je Salamilo, sin Surisadajev.
NUM 2:13 Njegova vojska broji pedeset devet hiljada tri stotine.
NUM 2:14 Onda Gadovo pleme. Knez Gadovih potomaka je Elisaf, sin Raguilov.
NUM 2:15 Njegova vojska broji četrdeset pet hiljada šest stotina pedeset.
NUM 2:16 Ukupan broj popisanih po njihovim četama u Gadovom taboru bio je stotinu pedeset jedna hiljada četiri stotine pedeset. Oni neka polaze drugi.
NUM 2:17 Zatim neka krene Šator od sastanka, pošto se Levijev tabor nalazi usred drugih tabora. Svaki će poći prema mestu taborovanja, i pod svojom zastavom.
NUM 2:18 Na zapadu će biti zastava Jefremovog tabora po svojim četama. Knez Jefremovih potomaka je Elisama, sin Amijudov.
NUM 2:19 Njegova vojska je brojila četrdeset hiljada pet stotina popisanih.
NUM 2:20 Do njega će biti Manasijino pleme. Knez Manasijinih potomaka je Gamalilo, sin Fadasurov.
NUM 2:21 Njegova vojska broji trideset dve hiljade dve stotine.
NUM 2:22 Potom sledi Venijaminovo pleme. Knez Venijaminovih potomaka je Avidan, sin Gadeonijev.
NUM 2:23 Njegova vojska broji trideset pet hiljada četiri stotine popisanih.
NUM 2:24 Ukupan broj popisanih u Jefremovom taboru po njihovim četama, bio je stotinu osam hiljada i stotinu. Oni neka polaze treći.
NUM 2:25 Na severu će biti zastava Danovog tabora po svojim četama. Knez Danovih potomaka je Ahijezer, sin Amisadajev.
NUM 2:26 Njegova vojska broji šezdeset dve hiljade sedam stotina popisanih.
NUM 2:27 Do njega neka se utabori Asirovo pleme. Knez Asirovih potomaka je Fagailo, sin Ehranov.
NUM 2:28 Njegova vojska broji četrdeset jednu hiljadu pet stotina popisanih.
NUM 2:29 Zatim sledi Neftalimovo pleme. Knez Neftalimovih potomaka je Ahirej, sin Enanov.
NUM 2:30 Njegova vojska broji pedeset tri hiljade četiri stotine popisanih.
NUM 2:31 Ukupan broj popisanih u Danovom taboru, bio je stotinu pedeset sedam hiljada šest stotina. Oni neka kreću poslednji pod svojim zastavama.
NUM 2:32 To su Izrailjci koji su popisani prema svojim otačkim domovima. Ukupan broj popisanih u taborima po njihovim četama je šest stotina tri hiljade pet stotina pedeset.
NUM 2:33 Leviti nisu bili popisani sa ostalim Izrailjcima, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 2:34 Tako su Izrailjci izvršili sve što je Gospod zapovedio Mojsiju: tako su logorovali pod svojim zastavama i tako išli, svako prema svom rodu i otačkom domu.
NUM 3:1 Ovo su Aronovi i Mojsijevi rodoslovi, iz vremena kad je Gospod govorio Mojsiju na Sinajskoj gori.
NUM 3:2 Ovo su imena Aronovih sinova: prvenac Nadav, Avijud, Eleazar i Itamar.
NUM 3:3 To su imena Aronovih sinova koji su bili pomazani i uvedeni u svešteničku službu.
NUM 3:4 Međutim, Nadav i Avijud su poginuli pred Gospodom, kad su prineli tuđi oganj pred Gospodom u Sinajskoj pustinji. A pošto nisu imali sinova, svešteničku službu su obavljali Eleazar i Itamar, pod svojim ocem Aronom.
NUM 3:5 Gospod reče Mojsiju:
NUM 3:6 „Dovedi Levijevo pleme i postavi ga pred sveštenikom Aronom, pa neka mu služe.
NUM 3:7 Neka obavljaju dužnosti za njega i za svu zajednicu pred Šatorom od sastanka, dok služe u Prebivalištu.
NUM 3:8 Neka se staraju za sav nameštaj u Šatoru od sastanka, i brinu se za Izrailjce, dok služe u Prebivalištu.
NUM 3:9 Daj Levite Aronu i njegovim sinovima; oni su mu dodeljeni među Izrailjcima.
NUM 3:10 A Arona i njegove sinove postavi da vrše svoju svešteničku službu. Ako tuđinac pristupi, neka se pogubi.“
NUM 3:11 Gospod reče Mojsiju:
NUM 3:12 „Ja sam, evo, uzeo Levite od Izrailjaca umesto svih prvenaca, koji su prvi plod utrobe među Izrailjcima. Leviti su moji!
NUM 3:13 Jer, moji su svi prvenci. Onoga dana kad sam pobio sve prvence u Egiptu, sebi sam posvetio svakog prvenca u Izrailju, i od ljudi i od stoke, da budu moji. Ja sam Gospod!“
NUM 3:14 Gospod reče Mojsiju u Sinajskoj pustinji:
NUM 3:15 „Popiši Levite prema njihovim otačkim domovima i rodovima; popiši svako muško od jednog meseca pa naviše.“
NUM 3:16 Mojsije ih je popisao kako mu je bilo zapoveđeno po reči Gospodnjoj.
NUM 3:17 Ovo su bili Leviti po svojim imenima: Girson, Kat i Merarije.
NUM 3:18 A ovo su imena Girsonovih sinova po njihovim rodovima: Lovenije i Semaj.
NUM 3:19 Katovi sinovi po svojim rodovima su: Amram, Isar, Hevron i Ozilo.
NUM 3:20 Merarijevi sinovi po svojim rodovima su: Molija i Musije. To su levitski rodovi po svojim otačkim domovima.
NUM 3:21 Od Girsona potiču Lovenijev rod i Semajev rod. To su Girsonovi rodovi.
NUM 3:22 Broj svih popisanih muškaraca, od mesec dana pa naviše, bio je sedam hiljada pet stotina.
NUM 3:23 Girsonovi rodovi su logorovali na zapadu, iza Prebivališta.
NUM 3:24 Knez otačkog doma Girsonovih rodova bio je Elisaf, sin Lailov.
NUM 3:25 Girsonovci su u Šatoru od sastanka bili zaduženi za Prebivalište, Šator i njegov pokrivač, i zavesu na ulazu od Šatora od sastanka;
NUM 3:26 dvorišne zastore, zavesu na ulazu od dvorišta oko Prebivališta i žrtvenika, i njegovu užad, i za svaku njihovu službu.
NUM 3:27 Od Kata potiče Amramov, Isarov, Hevronov i Ozilov rod. To su Katovi rodovi.
NUM 3:28 Ukupan broj svih muškaraca od jednog meseca pa naviše, bio je osam hiljada šest stotina. Oni su se starali za Svetinju.
NUM 3:29 Katovi rodovi su logorovali s južne strane Prebivališta.
NUM 3:30 Knez Katovih otačkih domova bio je Elisafan, sin Ozilov.
NUM 3:31 Oni su se brinuli za Kovčeg, sto, svećnjak, žrtvenike, za posuđe u Svetinji koje se koristilo pored ovih, zavesu, i za svaku hramsku službu.
NUM 3:32 Vrhovni starešina nad Levitima bio je Eleazar, sin sveštenika Arona. On je nadgledao one koji su se brinuli za Svetinju.
NUM 3:33 Od Merarija potiče rod Molijev i rod Musijev. To su Merarijevi rodovi.
NUM 3:34 Broj svih popisanih muškaraca, od jednog meseca pa naviše, bio je šest hiljada dve stotine.
NUM 3:35 Knez otačkih domova u Merarijevim rodovima bio je Surilo, sin Avihejev. Oni su logorovali sa severne strane Prebivališta.
NUM 3:36 Dužnost Merarijevih sinova bila je da se brinu za daske Prebivališta, za njegove prevornice, stubove, podnožja, za sve posuđe i za svaku njihovu službu,
NUM 3:37 kao i za stubove oko dvorišta, sa njihovim postoljima, kočićima i konopcima.
NUM 3:38 S prednje strane Prebivališta, pred Šatorom od sastanka s istoka, logorovali su Mojsije, Aron i njegovi sinovi. Oni su vršili dužnosti u Svetilištu za Izrailjce. Svaki tuđinac koji bi pristupio, imao je da se pogubi.
NUM 3:39 Svih popisanih Levita koje je, po Gospodnjoj naredbi, popisao Mojsije s Aronom prema njihovim rodovima, svih muškaraca od jednog meseca pa naviše, bilo je dvadeset dve hiljade.
NUM 3:40 Gospod reče Mojsiju: „Popiši sve muške prvence među Izrailjcima od jednog meseca pa naviše, i napravi spisak s njihovim imenima.
NUM 3:41 Levite uzmi za mene – Ja sam Gospod – umesto svih izrailjskih prvenaca, a levitsku stoku umesto sve prvine stoke Izrailjaca.“
NUM 3:42 Tako je Mojsije popisao sve izrailjske prvence, kao što mu je zapovedio Gospod.
NUM 3:43 Ukupan broj muških prvenaca po njihovim imenima, od jednog meseca pa naviše, bio je dvadeset dve hiljade dve stotine sedamdeset tri.
NUM 3:44 Gospod reče Mojsiju:
NUM 3:45 „Uzmi Levite umesto svih izrailjskih prvenaca i levitsku stoku umesto njihove stoke; neka Leviti pripadaju meni. Ja sam Gospod.
NUM 3:46 A za otkupnu cenu za onih dve stotine sedamdeset tri izrailjska prvenca, koliko ih ima više od Levita,
NUM 3:47 uzmi po pet šekela po glavi prema hramskom šekelu (jedan šekel teži dvadeset gera).
NUM 3:48 Otkupnu cenu za te što ih ima više daj Aronu i njegovim sinovima.“
NUM 3:49 Mojsije je uzeo novac od otkupnine za one kojih je bilo više od onih koje su Leviti otkupili.
NUM 3:50 Mojsije je od izrailjskih prvenaca primio hiljadu tri stotine šezdeset pet šekela hramske mere.
NUM 3:51 Mojsije je po naredbi Gospodnjoj predao novac od otkupa Aronu i njegovim sinovima, baš kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 4:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 4:2 „Popiši Katove potomke između Levijevih potomaka prema njihovim rodovima i očinskim domovima,
NUM 4:3 između trideset i pedeset godina, sve koji su sposobni za službu, koji će vršiti službu u Šatoru od sastanka.
NUM 4:4 Ovo je služba Katovih potomaka: da se brinu za najsvetije stvari u Šatoru od sastanka.
NUM 4:5 Kad tabor kreće na put, neka Aron i njegovi sinovi skinu pregradnu zavesu i njom pokriju Kovčeg svedočanstva.
NUM 4:6 Neka preko njega stave pokrivač od fine kože, a odozgo neka prostru tkaninu, potpuno ljubičastu. Zatim neka mu provuku drške.
NUM 4:7 Preko stola za prinesene hlebove, neka prostru ljubičastu tkaninu, pa neka stave na njega zdele, posude za kad, vedra i krčage za žrtve izlivnice. Neka hleb stalno stoji na njemu.
NUM 4:8 Preko njih neka prostru purpurnu tkaninu i prekriju to pokrivačem od fine kože. Potom neka mu provuku drške.
NUM 4:9 Zatim neka uzmu ljubičastu tkaninu i pokriju svećnjak za svetlo i njegove žiške, njegove usekače, njegove podmetače, i sve posude za ulje, koje služe za njegovu upotrebu.
NUM 4:10 Neka ga sa svim njegovim priborom zaviju u pokrivač od fine kože i stave ga na nosiljku.
NUM 4:11 Preko zlatnog žrtvenika neka prostru ljubičastu tkaninu, i pokriju ga pokrivačem od fine kože. Onda neka mu provuku drške.
NUM 4:12 Neka uzmu sve posude za službu koje se koriste u Svetinji, pa neka ih stave u ljubičastu tkaninu i pokriju ih pokrivačem od fine kože. Potom neka ih stave na nosiljku.
NUM 4:13 Neka uklone pepeo sa žrtvenika, i prostru preko njega skerletno platno.
NUM 4:14 Onda neka stave na njega sav pribor za njegovu upotrebu: kadionice, viljuške, lopatice, kotliće i sve posude za žrtvenik, pa neka preko njega prostru pokrivač od fine kože i provuku mu drške.
NUM 4:15 Nakon što Aron i njegovi sinovi završe s pokrivanjem Svetinje i svih svetih posuda prilikom polaska tabora na put, neka dođu Katovi potomci da ih ponesu. Ipak, neka ne dotiču svete stvari, da ne poginu. To su stvari u Šatoru od sastanka koje će nositi Katovi potomci.
NUM 4:16 A Eleazar, sin sveštenika Arona, neka se stara za ulje za svetlo, za miomirisni kad, za dnevnu žitnu žrtvu i ulje posvećenja, za celo Prebivalište i sve što se nalazi u njemu, i za Svetinju i njene posude.“
NUM 4:17 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 4:18 „Ne dopustite da budu istrebljeni plemenski rodovi Katovih potomaka između Levita.
NUM 4:19 Ovako postupajte s njima da ostanu u životu i ne izginu kad pristupaju Svetinji nad svetinjama: neka dođu Aron i njegovi sinovi i svakome odrede šta će raditi i nositi.
NUM 4:20 Oni neka ne ulaze da gledaju svete stvari, da ne bi izginuli.“
NUM 4:21 Gospod reče Mojsiju:
NUM 4:22 „Popiši Girsonove sinove po njihovim otačkim domovima i njihovim porodicama.
NUM 4:23 Popiši one od trideset godina pa naviše, sve do pedesete godine, sve koji su sposobni za službu, koji će obavljati službu u Šatoru od sastanka.
NUM 4:24 Ovo je služba Girsonovih rodova, kako će raditi i šta će nositi:
NUM 4:25 neka nose zavese Prebivališta i Šator od sastanka, njegov pokrivač i pokrivač od fine kože, koji ide preko njega, i pregradnu zavesu na ulazu u Šator od sastanka;
NUM 4:26 zatim dvorišne zastore na ulazu od dvorišta što je oko Prebivališta i žrtvenika, njegove konopce i sav pribor za njihovu upotrebu. Oni će raditi sve što treba uraditi oko tih stvari.
NUM 4:27 Sve što treba nositi i uraditi, biće dužnost Girsonovih potomaka, po naredbi Arona i njegovih sinova; predaj im u nadležnost sve što treba da nose.
NUM 4:28 To je služba Girsonovih potomaka u Šatoru od sastanka. Njihove dužnosti biće pod nadzorom Itamara, sina sveštenika Arona.
NUM 4:29 Potom popiši Merarijeve potomke po njihovim rodovima i otačkim domovima.
NUM 4:30 Popiši one od trideset godina pa naviše, sve do pedesete godine, sve koji su sposobni za službu, koji će obavljati službu u Šatoru od sastanka.
NUM 4:31 Njihova dužnost je, pored svih ostalih dužnosti u Šatoru od sastanka, da nose: daske za Prebivalište, njegove prevornice, stubove i postolja;
NUM 4:32 stubove oko dvorišta i njihova postolja, njihove kočiće, njihove konopce, i sav njihov pribor za svaku njihovu upotrebu; nabroj po imenu predmete koje su dužni da nose.
NUM 4:33 Ovo je služba rodova Merarijevih potomaka, prema svim njihovim službama u Šatoru od sastanka, pod nadzorom Itamara, sina sveštenika Arona.“
NUM 4:34 Tako su Mojsije, Aron i knezovi zajednice popisali Katove potomke po njihovim rodovima i otačkim domovima,
NUM 4:35 od trideset godina naviše, pa do pedeset godina, sve sposobne za službu u Šatoru od sastanka.
NUM 4:36 Broj popisanih po njihovim rodovima bio je dve hiljade sedam stotina pedeset.
NUM 4:37 To je broj popisanih Katovih rodova, svih onih koji su služili u Šatoru od sastanka. Njih su popisali Mojsije i Aron, kao što je Gospod zapovedio preko Mojsija.
NUM 4:38 Girsonovi sinovi su bili popisani po njihovim rodovima i otačkim domovima,
NUM 4:39 između trideset godina naviše, pa do pedeset godina, sposobnih da obavljaju službu u Šatoru od sastanka.
NUM 4:40 Broj popisanih po svojim rodovima i otačkim domovima bio je dve hiljade šest stotina trideset.
NUM 4:41 To je broj popisanih Girsonovih sinova, svih onih koji su služili u Šatoru od sastanka. Njih su popisali Mojsije i Aron, po Gospodnjoj zapovesti.
NUM 4:42 Popisanih iz rodova Merarijevih sinova prema svojim rodovima i otačkim domovima,
NUM 4:43 između trideset i pedeset godina, svih sposobnih da obavljaju službu u Šatoru od sastanka;
NUM 4:44 popisanih, dakle, po njihovim rodovima, bilo je tri hiljade dve stotine.
NUM 4:45 To je broj popisanih Merarijevih sinova koje su popisali Mojsije i Aron, kao što je Gospod zapovedio preko Mojsija.
NUM 4:46 Broj popisanih Levita, koje su popisali Mojsije, Aron i izrailjski knezovi po njihovim rodovima i otačkim domovima,
NUM 4:47 između trideset i pedeset godina, koji su bili sposobni za službu služenja i službu nošenja u Šatoru od sastanka;
NUM 4:48 tih popisanih bilo je osam hiljada pet stotina osamdeset.
NUM 4:49 Svaki od njih je bio popisan prema svome služenju i nošenju, onako kako je Gospod zapovedio preko Mojsija.
NUM 5:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 5:2 „Zapovedi Izrailjcima da udalje iz tabora svakoga ko je gubav, svakoga ko ima izliv, i svakoga ko se onečistio o mrtvaca.
NUM 5:3 Udaljite iz tabora kako muško tako žensko, da ne onečiste njihov tabor usred koga ja prebivam među njima.“
NUM 5:4 Izrailjci učine tako; udaljili su ih izvan tabora. Kako je Gospod rekao Mojsiju, tako su Izrailjci učinili.
NUM 5:5 Gospod reče Mojsiju:
NUM 5:6 „Reci Izrailjcima: ’Kad muškarac ili žena učini kakav greh protiv drugoga, te se izneveri Gospodu i navuče na sebe krivicu,
NUM 5:7 neka prizna svoj greh koji je učinio. Zatim neka da punu naknadu za svoj prestup, i neka doda na to jednu petinu onome kome je skrivio.
NUM 5:8 Ali ako taj čovek nema rođaka kome bi pripala naknada, neka se naknada da Gospodu na ime sveštenika, osim ovna – otkupnice kojom će se izvršiti otkupljenje za njega.
NUM 5:9 Od svih svetih prinosa koje Izrailjci donose svešteniku, neka svaka žrtva dizanica pripadne njemu.
NUM 5:10 Njemu, dakle, neka pripadnu sveti prinosi svakog čoveka; što god je dano svešteniku, neka pripadne svešteniku.’“
NUM 5:11 Gospod reče Mojsiju:
NUM 5:12 „Reci Izrailjcima, kaži im: ’Ako nečija žena zastrani i tako mu se izneveri,
NUM 5:13 pa neko legne s njom, a njen muž ne zna za to, i ona prikrije da se onečistila, ali nema svedoka protiv nje pošto nije bila uhvaćena na delu;
NUM 5:14 ako ga obuzme duh ljubomore, te posumnja da mu se žena onečistila, ili ga obuzme ljubomora, pa posumnja na ženu, iako se nije onečistila,
NUM 5:15 neka muž dovede svoju ženu k svešteniku. Neka donese sa sobom i prinos za nju: desetinu efe ječmenog brašna. Neka ga ne preliva uljem i neka ne meće na njega tamjana, jer je to žitna žrtva za ljubomoru, žitna žrtva za spomen radi sećanja na krivicu.
NUM 5:16 Zatim neka je sveštenik privede i postavi pred Gospoda.
NUM 5:17 Neka sveštenik uzme svete vode u zemljanu posudu, i neka uzme nešto prašine s poda Prebivališta i stavi je u vodu.
NUM 5:18 Pošto je sveštenik postavio ženu pred Gospodom, neka joj raspusti kosu, a na njene ruke neka položi žitnu žrtvu za spomen, što je žitna žrtva za ljubomoru. Sveštenik neka uzme u svoje ruke vodu gorčine koja donosi prokletstvo.
NUM 5:19 Tada neka je sveštenik zakune i kaže ženi: ’Ako nijedan čovek nije legao sa tobom, i ako nisi zastranila i onečistila se dok si bila pod vlašću svoga muža, neka ti ne naudi ova voda gorčine koja donosi prokletstvo.
NUM 5:20 A ako si zastranila i onečistila se dok si bila pod vlašću svoga muža, te je neki čovek osim tvoga muža legao s tobom“ –
NUM 5:21 tu neka sveštenik zakune ženu ovom kletvom i kaže joj – „neka te Gospod učini predmetom proklinjanja i kletve usred tvoga naroda; neka Gospod učini da ti materica usahne a stomak ti otekne.
NUM 5:22 Neka ova voda gorčine, koja donosi prokletstvo, uđe u tvoju utrobu i učini da ti stomak otekne a materica ti usahne!’ A žena neka kaže na to: ’Amin, Amin!’
NUM 5:23 Neka sveštenik napiše ova prokletstva na list i spere ih u vodi gorčine.
NUM 5:24 Zatim neka da ženi da popije vodu gorčine koja donosi prokletstvo, kako bi voda gorčine koja donosi prokletstvo ušla u nju i izazvala gorčinu.
NUM 5:25 Potom neka sveštenik uzme iz ženinih ruku žitnu žrtvu za ljubomoru, podigne je pred Gospodom i donese je na žrtvenik.
NUM 5:26 Onda neka sveštenik zahvati pregršt od žitne žrtve, kao njen spomen, i spali to na žrtveniku. Konačno, neka da ženi da popije vodu.
NUM 5:27 Kad je napoji vodom, ako se oskrnavila i izneverila svome mužu, voda prokletstva će ući u nju i izazvati gorčinu, pa će joj stomak oteći a materica joj usahnuti; tako će ta žena postati prokletstvom u svom narodu.
NUM 5:28 A ako se žena nije oskrnavila, neće joj biti ništa, te će moći da rađa potomstvo.
NUM 5:29 Ovo je zakon o ljubomori, kad žena zastrani i onečisti se dok je pod vlašću svoga muža,
NUM 5:30 ili kad čoveka obuzme duh ljubomore, pa posumnja na ženu. Tada neka sveštenik postavi ženu pred Gospoda i primeni na njoj sav ovaj zakon.
NUM 5:31 Čovek će biti oslobođen krivice, a žena će ispaštati za svoju krivicu.’“
NUM 6:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 6:2 „Govori Izrailjcima. Reci im: ’Ako neki muškarac ili žena hoće da učini poseban zavet, zavet kojim se posvećuje Gospodu za nazireja,
NUM 6:3 neka se uzdržava i od vina i od žestokog pića, i neka ne pije vinsko sirće ni sirće od žestokog pića. Neka ne pije sok od grožđa, i neka ne jede grožđe, bilo da je sveže ili suvo.
NUM 6:4 Dok god traje njegovo nazirejstvo neka ne jede ništa od vinove loze, ni zrna ni ljusku.
NUM 6:5 Dok god traje njegovo nazirejstvo, neka britva ne prelazi preko njegove glave, dok se ne navrše dani koje je zavetovao Gospodu kao nazirej; neka bude svet i neka pusti da mu kosa na glavi raste.
NUM 6:6 Dok god je posvećen Gospodu kao nazirej, neka ne prilazi blizu mrtvaca.
NUM 6:7 Neka se ne skrnavi ni kad mu umru otac ili majka, brat ili sestra, jer znak nazirejstva nosi na svojoj glavi.
NUM 6:8 Dok god traje njegovo nazirejstvo posvećen je Gospodu.
NUM 6:9 Ako neko iznenada umre u njegovoj blizini, te tako onečisti kosu koju je posvetio, neka obrije svoju glavu na dan svoga očišćenja; neka je obrije sedmoga dana.
NUM 6:10 Osmoga dana neka na ulaz u Šator od sastanka donese svešteniku dve grlice ili dva golubića.
NUM 6:11 Neka sveštenik prinese jedno kao žrtvu za greh, a drugo kao žrtvu svespalnicu, da izvrši otkupljenje za njega jer se oskrnavio preko mrtvaca. Istoga dana neka posveti svoju glavu
NUM 6:12 pa neka se ponovo posveti Gospodu za vreme svog nazirejskog zaveta, i neka donese jagnje od godinu dana kao žrtvu za prestup. Prethodno vreme se neće računati, jer je oskrnavio svoj nazirejski zavet.
NUM 6:13 Ovo je zakon za nazireje u dan kad se navrši vreme njegovog nazirejskog zaveta: neka ga dovedu na ulaz od Šatora od sastanka,
NUM 6:14 i neka donesu prinos Gospodu: jedno muško jagnje bez mane od godinu dana za žrtvu svespalnicu; jedno žensko jagnje bez mane od godinu dana kao žrtvu za greh; jednog ovna bez mane za žrtvu mira;
NUM 6:15 košaru beskvasnog hleba od brašna – kolače umešene s uljem; beskvasne pogače namazane uljem; njihove žitne žrtve i žrtve izlivnice.
NUM 6:16 Neka ih sveštenik donese pred Gospoda i prinese žrtvu za njegov greh i njegovu žrtvu svespalnicu.
NUM 6:17 Ovna neka prinese Gospodu kao žrtvu mira zajedno s košarom beskvasnog hleba. Sveštenik neka prinese žitnu žrtvu i žrtvu izlivnicu.
NUM 6:18 Zatim neka nazirej obrije svoju posvećenu glavu na ulazu u Šator od sastanka. Kosu sa svoje posvećene glave neka stavi u vatru ispod žrtve mira.
NUM 6:19 Potom neka sveštenik uzme plećku od skuvanog ovna, jedan beskvasni kolač iz košare, i jednu beskvasnu pogaču, pa neka to stavi na ruke nazireja, nakon što ovaj obrije svoju posvećenu kosu.
NUM 6:20 Neka ih sveštenik podigne kao žrtvu dizanicu pred Gospodom; oni su sveti deo za sveštenika zajedno sa grudima i butom žrtve dizanice. Posle toga nazirej može da pije vino.
NUM 6:21 Ovo je zakon za nazireja koji zavetuje dar Gospodu povrh onoga što može da priušti. Neka zavet kojim se obavezao bude u skladu sa njegovim nazirejstvom.’“
NUM 6:22 Gospod reče Mojsiju:
NUM 6:23 „Reci Aronu i njegovim sinovima: ’Ovako blagosiljajte Izrailjce. Recite im:
NUM 6:24 „Neka te Gospod blagoslovi i čuva;
NUM 6:25 neka te Gospod obasja svojim licem i bude ti milostiv;
NUM 6:26 neka Gospod okrene svoje lice k tebi i da ti mir.“’
NUM 6:27 Ovako neka prizivaju moje ime na potomke Izrailjeve i ja ću ih blagosloviti.“
NUM 7:1 Onoga dana kad je završio s podizanjem Prebivališta Mojsije je pomazao i posvetio i njega i sve posuđe. Pomazao je i posvetio žrtvenik i sav njegov pribor.
NUM 7:2 Tada su pristupili izrailjski knezovi, glavari otačkih domova i plemenski knezovi, koji su nadzirali popisane,
NUM 7:3 i doneli svoje prinose pred Gospoda: šest kola i dvanaest volova, jedna kola za dva kneza, po jedan vo za svakog kneza. Doneli su ih ispred Prebivališta.
NUM 7:4 Tada Gospod reče Mojsiju:
NUM 7:5 „Primite ih od njih da rade u službi Šatora od sastanka; dajte ih Levitima, svakome prema njegovoj službi.“
NUM 7:6 Mojsije je uzeo kola i volove i predao ih Levitima.
NUM 7:7 Dvoja kola sa četiri vola dao je Girsonovim potomcima prema njihovoj službi.
NUM 7:8 Četvora kola sa osam volova dao je Merarijevim sinovima prema njihovoj službi, pod vodstvom Itamara, sina sveštenika Arona.
NUM 7:9 Katovim sinovima ih nije dao, zato što je njihova služba da nose svete stvari na svojim ramenima.
NUM 7:10 Zatim su knezovi doneli prinos za posvećenje žrtvenika na dan njegovog pomazanja. Kad su knezovi doneli svoje prinose pred žrtvenik,
NUM 7:11 Gospod reče Mojsiju: „Neka svakoga dana po jedan knez donese svoj prinos za posvećenje žrtvenika.“
NUM 7:12 Tog prvoga dana svoj je prinos doneo Nason, Aminadavov sin, iz Judinog plemena.
NUM 7:13 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela; jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:14 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:15 jedan junac, jedan ovan i jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:16 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:17 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Nasona, sina Aminadavovog.
NUM 7:18 Drugoga dana svoj je prinos doneo Natanail, sin Sogarov, Isaharov knez.
NUM 7:19 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:20 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:21 jedan junac, jedan ovan i jedno muško jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:22 jedan jarac za žrtvu za greh,
NUM 7:23 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Natanaila, sina Sogarovog.
NUM 7:24 Trećega dana svoj je prinos doneo Elijav, sin Helonov, knez Zavulonovih potomaka.
NUM 7:25 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:26 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:27 jedan junac, jedan ovan, jedno muško jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:28 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:29 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Elijava, sina Helonovog.
NUM 7:30 Četvrtog dana svoj je prinos doneo Elisur, sin Sedijurov, knez Ruvimovih potomaka.
NUM 7:31 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:32 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:33 jedan junac, jedan ovan, jedno muško jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:34 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:35 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Elisura, sina Sedijurovog.
NUM 7:36 Petog dana svoj je prinos doneo Salamilo, sin Surisadajev, knez Simeunovih potomaka.
NUM 7:37 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:38 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:39 jedan junac, jedan ovan, jedno muško jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:40 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:41 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Salamila, sina Surisadajevog.
NUM 7:42 Šestog dana svoj je prinos doneo Elisaf, sin Deuelov, knez Gadovih potomaka.
NUM 7:43 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:44 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:45 jedan junac, jedan ovan, jedno muško jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:46 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:47 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Elisafa, sina Deuelovog.
NUM 7:48 Sedmog dana svoj je prinos doneo Elisama, sin Amijudov, knez Jefremovih potomaka.
NUM 7:49 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:50 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:51 jedan junac, jedan ovan, jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:52 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:53 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Elisame, sina Amijudovog.
NUM 7:54 Osmoga dana svoj je prinos doneo Gamalilo, sin Fadasurov, knez Manasijinih potomaka.
NUM 7:55 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno finog brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:56 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:57 jedan junac, jedan ovan, jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:58 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:59 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Gamalila, sina Fadasurovog.
NUM 7:60 Devetoga dana svoj je prinos doneo Avidan, sin Gadeonijev, knez Venijaminovih potomaka.
NUM 7:61 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:62 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:63 jedan junac, jedan ovan, jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:64 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:65 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Avidana, sina Gadeonijevog.
NUM 7:66 Desetoga dana svoj je prinos doneo Ahijezer, sin Amisadajev, knez Danovih potomaka.
NUM 7:67 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:68 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:69 jedan junac, jedan ovan, jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:70 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:71 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Ahijezera, sina Amisadajevog.
NUM 7:72 Jedanaestoga dana svoj je prinos doneo Fagailo, sin Ehranov, knez Asirovih potomaka.
NUM 7:73 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:74 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:75 jedan junac, jedan ovan, jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:76 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:77 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Fagaila, sina Ehranovog.
NUM 7:78 Dvanaestoga dana svoj je prinos doneo Ahirej sin Enanov, knez Neftalimovih potomaka.
NUM 7:79 Njegov prinos je bio: jedna srebrna zdela teška stotinu trideset šekela, jedan srebrni kotao težak sedamdeset šekela prema hramskom šekelu, oboje puno brašna pomešanog s uljem za žitnu žrtvu;
NUM 7:80 jedna zlatna kadionica teška deset šekela, puna kada;
NUM 7:81 jedan junac, jedan ovan, jedno jagnje od godinu dana za žrtvu svespalnicu;
NUM 7:82 jedan jarac za žrtvu za greh;
NUM 7:83 a za žrtvu mira dva vola, pet ovnova, pet jaraca, i pet muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos Ahireja, sina Enanovog.
NUM 7:84 To su bili prinosi izrailjskih knezova za posvećenje žrtvenika u dan kad je bio pomazan: dvanaest srebrnih zdela, dvanaest srebrnih kotlova i dvanaest zlatnih kadionica.
NUM 7:85 Svaka srebrna zdela je težila stotinu trideset šekela, a svaki kotao je težio sedamdeset šekela. Ukupna težina srebra tih posuda je bila dve hiljade četiri stotine šekela, prema hramskom šekelu.
NUM 7:86 Bilo je dvanaest zlatnih kadionica punih kada, i svaka kadionica je težila deset šekela prema hramskom šekelu. Ukupna težina zlata od kadionica bila je stotinu dvadeset šekela.
NUM 7:87 Ukupan broj stoke za žrtvu svespalnicu bio je: dvanaest junaca, dvanaest ovnova, dvanaest jaganjaca od godinu dana, s njihovim žitnim žrtvama, i dvanaest jaraca za žrtvu za greh.
NUM 7:88 Ukupan broj stoke za žrtvu mira bio je dvadeset četiri vola, šezdeset ovnova, šezdeset jaraca i šezdeset muških jaganjaca od godinu dana. To je bio prinos za posvećenje žrtvenika nakon njegovog pomazanja.
NUM 7:89 Kad je Mojsije ušao u Šator od sastanka da razgovara s Gospodom, čuo je kako mu govori glas odozgo, više poklopca, koji je bio na Kovčegu svedočanstva, između dva heruvima. Tada mu je govorio.
NUM 8:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 8:2 „Govori Aronu i reci mu: ’Kada budeš postavljao svetiljke, neka sedam svetiljki svetle ispred svećnjaka.’“
NUM 8:3 Aron učini tako; postavio je svetiljke da svetle ispred svećnjaka, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 8:4 A svećnjak je ovako bio napravljen: bio je iskovan od zlata, od postolja do latica; tako je bio iskovan. Svećnjak je bio napravljen prema slici koju je Gospod pokazao Mojsiju.
NUM 8:5 Gospod reče Mojsiju:
NUM 8:6 „Uzmi Levite između naroda i očisti ih.
NUM 8:7 Ovako ćeš postupiti s njima kako bi ih očistio: poškropi ih vodom očišćenja, a oni neka obriju britvom sve svoje telo i operu svoju odeću, pa će biti čisti.
NUM 8:8 Zatim neka uzmu jednog junca zajedno sa žitnom žrtvom od brašna zamešenog s uljem, a ti uzmi drugog junca za žrtvu za greh.
NUM 8:9 Onda dovedi Levite ispred Šatora od sastanka i saberi svu izrailjsku zajednicu.
NUM 8:10 Kad dovedeš Levite pred Gospoda, neka Izrailjci polože svoje ruke na Levite.
NUM 8:11 Tada neka Aron prinese Levite pred Gospodom, kao žrtvu dizanicu sinova Izrailjevih, da bi mogli obavljati službu Gospodnju.
NUM 8:12 Potom neka Leviti polože ruke juncima na glavu; ti prinesi jednog kao žrtvu za greh, a drugog kao žrtvu svespalnicu Gospodu za otkupljenje Levita.
NUM 8:13 Kad postaviš Levite pred Arona i pred njegove sinove, prinesi ih Gospodu kao žrtvu dizanicu.
NUM 8:14 Zatim izdvoj Levite između Izrailjaca da budu moji.
NUM 8:15 Nakon toga, kad ih očistiš i prineseš ih na žrtvu dizanicu, neka Leviti stupe u službu Šatora od sastanka.
NUM 8:16 Naime, između Izrailjaca, oni su posvećeni za mene. Ja sam ih uzeo za sebe umesto svih koji se prvi rađaju iz majčine utrobe, umesto svih prvenaca potomaka Izrailjevih.
NUM 8:17 Jer, meni pripada svaki prvenac između potomaka Izrailjevih, kako od ljudi tako od stoke; ja sam ih posvetio za sebe onoga dana kad sam pobio sve prvence u Egiptu.
NUM 8:18 A Levite sam uzeo umesto svih prvorođenaca među Izrailjcima.
NUM 8:19 Od Izrailjaca, Aronu i njegovim sinovima dodeljujem Levite, da obavljaju službu za Izrailjce u Šatoru od sastanka, i da vrše otkupljenje za Izrailjce, da ne bi došao pomor na Izrailjce kad dođu do Svetilišta.“
NUM 8:20 Mojsije, Aron i sva zajednica potomaka Izrailjevih učine s Levitima sve kako je Gospod zapovedio Mojsiju; Izrailjci su učinili s Levitima baš tako.
NUM 8:21 Leviti su se očistili od greha i oprali svoju odeću, a Aron ih je prineo kao žrtvu dizanicu pred Gospodom. Aron je izvršio nad njima obred otkupljenja da bi ih očistio.
NUM 8:22 Posle toga su Leviti došli da obavljaju službu u Šatoru od sastanka pred Aronom i njegovim sinovima. Kako je Gospod zapovedio Mojsiju za Levite, tako su učinili s njima.
NUM 8:23 Gospod opet reče Mojsiju:
NUM 8:24 „Ovo je uredba za Levite: od dvadeset pet godina pa naviše, neka stupaju u službu da obavljaju službu u Šatoru od sastanka.
NUM 8:25 A kad ko navrši pedesetu godinu, neka se povuče iz službe i ne radi više.
NUM 8:26 On može pomagati svojoj braći u vršenju službe u Šatoru od sastanka, ali neka ne obavlja službu. Ovako ćeš postupati s Levitima u vezi s njihovim dužnostima.“
NUM 9:1 Gospod reče Mojsiju u Sinajskoj pustinji prvoga dana druge godine po njihovom izlasku iz Egipta:
NUM 9:2 „Neka Izrailjci slave Pashu u određeno vreme.
NUM 9:3 Slavite je u njeno vreme, četrnaestog dana ovoga meseca, uveče; slavite je po svim njenim propisima i uputstvima.“
NUM 9:4 Tako je Mojsije rekao Izrailjcima da slave Pashu.
NUM 9:5 Pashu su proslavili u Sinajskoj pustinji, prvog [meseca] četrnaestog dana, uveče. Izrailjci su učinili onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 9:6 A dogodilo se da su se neki ljudi onečistili o ljudski leš, te nisu mogli toga dana da slave Pashu. Tog dana su došli pred Mojsija i Arona,
NUM 9:7 i rekli Mojsiju: „Da, onečistili smo se o ljudski leš, ali zašto nam se uskraćuje da prinesemo žrtvu Gospodu u njeno vreme zajedno sa ostalim Izrailjcima?“
NUM 9:8 Mojsije im odgovori: „Sačekajte da čujem šta će Gospod zapovediti za vas.“
NUM 9:9 Gospod reče Mojsiju:
NUM 9:10 „Reci Izrailjcima: ’Ako se neko od vas, ili od vaših potomaka onečisti o mrtvaca, ili je na dalekom putu, neka i on slavi Pashu Gospodnju.
NUM 9:11 Neka je slave drugoga meseca četrnaestog dana uveče. Neka jedu jagnje s beskvasnim hlebovima i gorkim zeljem.
NUM 9:12 Ništa od njega ne sme ostati do sledećeg jutra, i neka mu ne prelome ni jednu kost. Neka je slave po svim njenim propisima i uputstvima.
NUM 9:13 Ali ako je neko čist i nije na putu, pa propusti da proslavi Pashu, neka se takav istrebi iz svog naroda, jer nije prineo žrtvu Gospodu u njeno vreme. Taj će čovek ispaštati za svoj greh.
NUM 9:14 Ako stranac koji boravi sa vama hoće da slavi Pashu Gospodnju, neka je slavi u skladu s njenim propisima i uputstvima. Neka bude isti zakon za vas, kako za stranca tako za rođenog u zemlji.’“
NUM 9:15 Onoga dana kad je Prebivalište bilo podignuto, Šator svedočanstva je prekrio oblak, koji je od večeri do jutra bio u obliku ognja nad Prebivalištem.
NUM 9:16 Tako je bilo stalno: oblak ga je prekrivao [danju], a noću je bio u obliku ognja.
NUM 9:17 Kad god se oblak podizao sa Šatora, Izrailjci bi kretali na put, a gde bi se oblak zaustavio, tamo bi se Izrailjci utaborili.
NUM 9:18 Izrailjci su polazili na Gospodnju zapovest i logorovali po Gospodnjoj zapovesti. Dok god bi oblak počivao nad Prebivalištem, oni bi logorovali.
NUM 9:19 Čak i kada bi se oblak zadržao nad Prebivalištem mnogo dana, Izrailjci su se držali Gospodnje naredbe, te nisu polazili.
NUM 9:20 A kada bi se desilo da oblak nekoliko dana stoji nad Prebivalištem, oni bi na Gospodnju zapovest ostali u logoru i na Gospodnju zapovest polazili.
NUM 9:21 Ako bi se desilo da se oblak zadrži od večeri do jutra, a ujutro se oblak podigne, i oni bi polazili. Kad god bi se oblak digao, bilo danju ili noću, oni bi polazili.
NUM 9:22 Bilo da je oblak počivao nad Prebivalištem dva dana, jedan mesec, ili duže vreme, Izrailjci bi ostali u taboru i ne bi polazili. Polazili bi kada bi se podizao.
NUM 9:23 Na Gospodnju zapovest su dizali tabor i na Gospodnju zapovest su polazili. Držali su Gospodnju naredbu, po Gospodnjoj zapovesti [danoj] preko Mojsija.
NUM 10:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 10:2 „Načini sebi dve trube; načini ih od kovanog srebra, da ti služe za sazivanje zajednice i pokretanje tabora.
NUM 10:3 Kad se one oglase, neka se sva zajednica sabere k tebi kod ulaza u Šator od sastanka.
NUM 10:4 Ako samo jedna zatrubi, neka se saberu k tebi knezovi, glavari Izrailjevih plemena.
NUM 10:5 Kad gromko zatrubite, neka krenu tabori koji su na istoku.
NUM 10:6 Kad gromko zatrubite po drugi put, neka krenu tabori na jugu. Neka gromko zatrube kad god tabor kreće.
NUM 10:7 Kad se okuplja zbor, zatrubite, ali ne gromko.
NUM 10:8 Neka Aronovi sinovi, sveštenici, trube u trube. To će biti trajna uredba za vas i vaše naraštaje.
NUM 10:9 Kad u svojoj zemlji stupite u rat protiv neprijatelja koji vas napada, gromko zatrubite u trube, pa će vas se setiti Gospod, Bog vaš, i bićete izbavljeni od svojih neprijatelja.
NUM 10:10 U dan kad se budete radovali na svojim praznicima i na početku svojih meseci, zatrubite u trube, pa prinosite svoje žrtve svespalnice i svoje žrtve mira. Neka vam one budu spomen pred vašim Bogom. Ja sam Gospod, Bog vaš!“
NUM 10:11 Dvadesetog dana, drugog meseca, druge godine, oblak se podigao sa Prebivališta svedočanstva,
NUM 10:12 pa su Izrailjci krenuli iz Sinajske pustinje idući od mesta do mesta. Oblak se zaustavio u Faranskoj pustinji.
NUM 10:13 Tako su po prvi put krenuli na put po Gospodnjoj zapovesti [danoj] preko Mojsija.
NUM 10:14 Prvo je krenula zastava Judinog tabora, po svojim vojskama, na čelu sa Nasonom, sinom Aminadavovim.
NUM 10:15 Nad vojskom Isaharovog plemena bio je Natanailo, sin Sogarov.
NUM 10:16 Nad vojskom Zavulonovog plemena bio je Elijav, sin Helonov.
NUM 10:17 Kad je Prebivalište bilo rastavljeno, Girsonovi i Merarijevi potomci su poneli Prebivalište.
NUM 10:18 Zatim je krenula zastava Ruvimovog tabora, na čelu sa Elisurom, sinom Sedijurovim.
NUM 10:19 Nad vojskom Simeunovog plemena bio je Salamilo, sin Surisadajev.
NUM 10:20 Nad vojskom Gadovog plemena bio je Elisaf, sin Deuelov.
NUM 10:21 Tada su Katovi potomci krenuli noseći svete stvari. Svetilište je bilo podignuto pre nego što su stigli.
NUM 10:22 Zatim je krenula zastava Jefremovog tabora po svojim vojskama, na čelu sa Elisamom, sinom Amijudovim.
NUM 10:23 Nad vojskom Manasijinog plemena bio je Gamalilo, sin Fadasurov
NUM 10:24 Nad vojskom Venijaminovog plemena bio je Avidan, sin Gadeonijev.
NUM 10:25 Onda je, kao prateća straža svih tabora, krenula zastava Danovog tabora, po svojim vojskama. Nad njihovom vojskom bio je Ahijezer, sin Amisadajev.
NUM 10:26 Nad vojskom Asirovog plemena bio je Fagailo, sin Ehranov.
NUM 10:27 Nad vojskom Neftalimovog plemena bio je Ahirej, sin Enanov.
NUM 10:28 To je bio red po kome su Izrailjci putovali, kad su kretali po svojim četama.
NUM 10:29 Mojsije reče svome tastu Hovavu, sinu Raguila Madijanca: „Putujemo na mesto za koje je Gospod rekao: ’Vama ću ga dati.’ Pođi s nama i činićemo ti dobro, jer je Gospod obećao dobro Izrailju.“
NUM 10:30 On mu odgovori: „Neću poći, nego ću se vratiti u svoju zemlju i u svoj rod.“
NUM 10:31 Mojsije mu reče: „Molim te, nemoj da nas ostaviš; ti, naime, znaš gde da se utaborimo u pustinji, pa ćeš nam biti poput očiju.
NUM 10:32 Ako pođeš s nama, što god dobro Gospod učinio nama, isto dobro ćemo učiniti tebi.“
NUM 10:33 Tako su sa Gore Gospodnje krenuli na trodnevni put. Ispred njih je išao Kovčeg Gospodnjeg saveza ta tri dana puta, da im nađe mesto za odmor.
NUM 10:34 Oblak Gospodnji je danju bio nad njima kad bi polazili iz tabora.
NUM 10:35 Kad je Kovčeg polazio, Mojsije je govorio: „Ustani, Gospode, neka se raziđu tvoji dušmani! Neka se razbeže pred tobom oni što te mrze!“
NUM 10:36 A kad se zaustavljao, govorio je: „Vrati se, Gospode, [među] Izrailjeve hiljade!“
NUM 11:1 Međutim, narod je počeo da gunđa u Gospodnje uši radi svoga zlopaćenja. Kad je to Gospod čuo, raspalio se njegov gnev: planuo je Gospodnji oganj među njima, pa je proždro jedan kraj tabora.
NUM 11:2 Tada je narod zavapio k Mojsiju. Mojsije se pomolio Gospodu i oganj se ugasio.
NUM 11:3 Tako se to mesto prozvalo Tavera, jer je tamo planuo oganj Gospodnji.
NUM 11:4 Ali svetinu među njima je spopala žudnja, pa su Izrailjci ponovo počeli da jadikuju i govore: „Ko će nas nahraniti mesom?
NUM 11:5 Sećamo se kako smo u Egiptu zabadava jeli ribu, pa krastavce, dinje, praziluk, i crni i beli luk.
NUM 11:6 Sada nam je duša u nosu, a ništa drugo ne vidimo osim ove mane!“
NUM 11:7 Mana je bila kao zrno korijandra, a izgledala je kao bdelijum.
NUM 11:8 Narod je išao okolo i kupio je, a zatim su je mleli na žrvnjima, ili je mrvili u avanu, i kuvali u loncu. Od toga su pravili kolače, koji su imali ukus uljanih kolača.
NUM 11:9 Kada bi u toku noći rosa pala na tabor, na nju bi pala mana.
NUM 11:10 Mojsije je čuo da narod jadikuje – svaka porodica na ulazu svog šatora. Tada se Gospod silno razgnevio, a Mojsije se ozlovoljio.
NUM 11:11 Mojsije reče Gospodu: „Zašto zlopatiš svoga slugu? Zašto mi nisi iskazao naklonost, nego si natovario na mene teret sveg ovog naroda?
NUM 11:12 Jesam li ja začeo sav ovaj narod? Jesam li ih ja rodio, kad mi kažeš: ’Nosi ih u svome naručju, kao što dojilja nosi odojče’, u zemlju koju si uz zakletvu obećao njihovim precima?
NUM 11:13 Odakle mi meso za sav ovaj narod, jer mi vape govoreći: ’Daj nam meso da jedemo!’?
NUM 11:14 Ne mogu sam da nosim sav ovaj narod, jer je to preteško za mene.
NUM 11:15 Ako ćeš ovako da postupaš sa mnom, bolje je da me odmah ubiješ. A ako sam stekao naklonost pred tobom, ne daj da gledam svoju muku.“
NUM 11:16 Gospod reče Mojsiju: „Okupi mi sedamdeset ljudi od izrailjskih starešina za koje znaš da su starešine naroda i njegovi nadglednici. Zatim ih dovedi pred Šator od sastanka i postavi ih tamo sa sobom.
NUM 11:17 Tada ću sići i govoriti tamo s tobom, pa ću uzeti od Duha koji je na tebi i staviti ga na njih. Tako će zajedno sa tobom nositi teret naroda, pa ga nećeš više nositi sam.
NUM 11:18 A narodu reci: ’Posvetite se za sutra, pa ćete jesti meso, jer kukate u Gospodnje uši i govorite: „Ko će nas nahraniti mesom? Bilo nam je bolje u Egiptu.“ Gospod će vam dati meso, pa ćete se najesti.
NUM 11:19 I nećete jesti samo dan ili dva, ni pet, ni deset ni dvadeset dana,
NUM 11:20 nego čitav mesec, dok vam ne izađe na nos, te vam postane odvratno, jer ste prezreli Gospoda koji je među vama, i kukali pred njim govoreći: „Zbog čega smo to izlazili iz Egipta?“’“
NUM 11:21 Mojsije reče na to: „Ja sam među narodom koji broji šest stotina hiljada pešaka, a ti kažeš: ’Daću im mesa, pa će jesti mesec dana!’
NUM 11:22 Da se zakolju i stada ovaca i krda goveda, da li bi to bilo dovoljno za njih? Čak i da se sve ribe izvuku iz mora, da li bi im to bilo dovoljno?“
NUM 11:23 Gospod odgovori Mojsiju: „Zar je ruka Gospodnja tako kratka? Sada ćeš videti hoće li se ispuniti moja reč koju sam ti rekao, ili neće.“
NUM 11:24 Mojsije izađe i prenese narodu reči Gospodnje. Zatim je okupio sedamdeset starešina naroda i postavio ih oko Šatora.
NUM 11:25 I Gospod se spustio u oblaku i govorio sa njim. Potom je uzeo nešto od Duha koji je bio na njemu i stavio ga na sedamdeset starešina. Kad je Duh počinuo na njima, počeli su da prorokuju, ali nisu više to ponovili.
NUM 11:26 A u taboru su ostala dva čoveka. Jedan se zvao Eldad, a drugi Modad. Na njih se spustio Duh. Oni su bili među popisanim starešinama, ali nisu otišli u Šator, nego su prorokovali u taboru.
NUM 11:27 Tada neki momak otrči i javi Mojsiju: „Eldad i Modad prorokuju u taboru!“
NUM 11:28 Isus Navin, Mojsijev pomoćnik, jedan od njegovih momaka, reče: „Mojsije, gospodaru moj, zabrani im!“
NUM 11:29 Ali Mojsije mu reče: „Zar si zavidan radi mene? E, kad bi svi u narodu Gospodnjem postali proroci! Kad bi samo Gospod stavio svoga Duha na njih!“
NUM 11:30 Potom se Mojsije sa izrailjskim starešinama vratio u tabor.
NUM 11:31 Gospod je učinio da dune vetar, koji je doneo prepelice s mora i razasuo ih po taboru, na dan hoda s jedne strane tabora i na dan hoda s druge strane tabora, na dva lakta od zemlje.
NUM 11:32 Narod je ustao, pa je kupio prepelice sav dan i svu noć, i sav naredni dan. Onaj koji je najmanje skupio imao je deset homera. Zatim su ih razasuli svuda po taboru.
NUM 11:33 Dok im je meso još bilo u zubima – bilo je još nesažvakano – planu gnev Gospodnji na narod, i Gospod udari narod veoma velikim pomorom.
NUM 11:34 Zato se to mesto prozvalo Kivrot-Atava, jer su tamo sahranili narod koji se polakomio.
NUM 11:35 Iz Kivrot-Atave narod je krenuo u Asirot i utaborio se u Asirotu.
NUM 12:1 Marija i Aron su počeli da govore protiv Mojsija zbog kušanske žene koju je oženio; jer je uzeo za ženu Kušanku.
NUM 12:2 Rekli su: „Zar je Gospod govorio samo preko Mojsija? Nije li govorio i preko nas?“ Gospod je to čuo.
NUM 12:3 A Mojsije je bio veoma ponizan čovek, najponizniji čovek na zemlji.
NUM 12:4 Gospod odmah reče Mojsiju, Aronu i Mariji: „Dođite, vas troje, u Šator od sastanka!“ Njih troje odu.
NUM 12:5 Gospod siđe u stubu od oblaka, pa stade na ulaz od Šatora i pozva: „Arone i Marija!“ Oni stupe napred.
NUM 12:6 Gospod reče: „Čujte moje reči: kad se među vama nađe prorok Gospodnji, ja mu se objavljujem u viđenju i govorim mu u snu.
NUM 12:7 Ali sa mojim slugom Mojsijem nije tako; on je veran Bogu nad celim domom.
NUM 12:8 Ja mu progovaram licem u lice, u zbilji, a ne u zagonetkama; on gleda obličje Gospodnje. Kako se, onda, ne bojite da govorite protiv moga sluge Mojsija?“
NUM 12:9 Gospod planu svojim gnevom na njih i ode.
NUM 12:10 Kada se oblak podigao sa Šatora, a ono, Marija ogubavela, [bela] kao sneg. Aron se okrenuo prema Mariji, kad gle, ona gubava.
NUM 12:11 Tada Aron reče Mojsiju: „Molim te, moj gospodaru, nemoj nas kazniti za greh koji smo počinili u svojoj ludosti!
NUM 12:12 Ne daj da ona bude kao mrtvo dete, koje izađe iz majčine utrobe s već napola raspadnutim telom!“
NUM 12:13 Tada je Mojsije zavapio Gospodu i rekao: „O, Bože, molim te, isceli je!“
NUM 12:14 Gospod reče Mojsiju: „Da joj je otac pljunuo u lice, ne bi li nosila svoju sramotu sedam dana? Neka bude odvojena izvan tabora sedam dana, a onda neka opet bude priključena.“
NUM 12:15 Tako je Marija bila odvojena izvan tabora sedam dana. Narod nije polazio dok Marija nije bila ponovo priključena.
NUM 12:16 Posle toga je narod otišao iz Asirota, i utaborio se u Faranskoj pustinji.
NUM 13:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 13:2 „Pošalji ljude da izvide hanansku zemlju, koju dajem Izrailjcima. Iz svakog otačkog plemena pošalji po jednog čoveka. Neka svaki od njih bude njihov knez.“
NUM 13:3 Tako ih je Mojsije poslao iz Faranske pustinje po Gospodnjoj zapovedi. Svi su oni bili glavari Izrailjaca.
NUM 13:4 Ovo su njihova imena: iz Ruvimovog plemena: Samuja, sin Zahurov;
NUM 13:5 iz Simeunovog plemena: Safat, sin Surin;
NUM 13:6 iz Judinog plemena: Halev, sin Jefonijin;
NUM 13:7 iz Isaharovog plemena: Igal, sin Josifov;
NUM 13:8 iz Jefremovog plemena: Osija, sin Navinov;
NUM 13:9 iz Venijaminovog plemena: Faltije, sin Rafujev;
NUM 13:10 iz Zavulonovog plemena: Gudilo, sin Sudin;
NUM 13:11 iz Josifovog plemena (iz Manasijinog plemena): Gadije, sin Susin;
NUM 13:12 iz Danovog plemena: Amilo, sin Gamalin;
NUM 13:13 iz Asirovog plemena: Satur sin Mihailov;
NUM 13:14 iz Neftalimovog plemena: Navija, sin Vofsijev;
NUM 13:15 iz Gadovog plemena: Gudilo, sin Makijev.
NUM 13:16 To su imena ljudi koje je Mojsije poslao da izvide zemlju. A Mojsije je prozvao Osiju, sina Navinovog, Isus.
NUM 13:17 Kad ih je poslao da izvide hanansku zemlju, Mojsije im je rekao: „Idite gore u Negev, pa se uspnite na gorje!
NUM 13:18 Izvidite kakva je zemlja, da li je narod koji živi u njoj jak ili slab, ima li ih malo ili mnogo.
NUM 13:19 Da li je zemlja u kojoj žive dobra ili loša? Da li su gradovi u kojima žive neograđeni ili utvrđeni?
NUM 13:20 Da li je zemlja plodna ili neplodna? Ima li u njoj drveća ili nema? Budite hrabri i donesite od plodova zemlje.“ A bilo je vreme ranog grožđa.
NUM 13:21 Tada su otišli i izvideli zemlju od pustinje Cin do Reova, kod Levo-Amata.
NUM 13:22 Popeli su se u Negev i došli u Hevron, gde su živeli Enakovi potomci Ahiman, Sesaj i Talmaj. (Hevron je bio izgrađen sedam godina pre egipatskog Soana.)
NUM 13:23 Kad su došli do potoka Eshola, odsekli su lozu s jednim grozdom, koji su dvojica nosila na motki, a poneli su i narova i smokava.
NUM 13:24 To mesto se prozvalo potok Eshol zbog grozda koji su tamo Izrailjci odsekli.
NUM 13:25 Iz izviđanja zemlje su se vratili posle četrdeset dana.
NUM 13:26 Po povratku su otišli k Mojsiju, Aronu i svoj izrailjskoj zajednici u Kadis u Faranskoj pustinji, i doneli izveštaj njima i svoj zajednici, a pokazali su im i plodove zemlje.
NUM 13:27 Ispričali su mu: „Otišli smo u zemlju u koju si nas poslao, i zaista u njoj teku med i mleko. Ovo su njeni plodovi!
NUM 13:28 Ali narod koji živi u zemlji je moćan, a gradovi su utvrđeni i veoma veliki. Tamo smo videli i Enakove potomke.
NUM 13:29 U Negevu žive Amaličani, a u gorju žive Hetiti, Jevusejci i Amorejci. Hananci žive uz more i uz Jordan.“
NUM 13:30 Tada Halev utiša narod pred Mojsijem i reče: „Hajde, pođimo gore i osvojimo je, jer je možemo savladati!“
NUM 13:31 Ali ljudi koji su otišli gore s njim rekoše: „Ne možemo ići gore na onaj narod, jer je jači od nas!“
NUM 13:32 Tako su među Izrailjcima raširili nepovoljan izveštaj o zemlji koju su izviđali, govoreći: „Zemlja kroz koju smo prošli da je izvidimo je zemlja koja proždire svoje stanovnike, a sav narod koji smo videli u njoj je gorostasan!
NUM 13:33 Tamo smo videli i Nefilime – Enakovce divovskog porekla. Činilo nam se da smo prema njima kao skakavci, a tako se i njima činilo.“
NUM 14:1 Na to se sva zajednica uzbunila i udarila u viku; i narod je plakao one noći.
NUM 14:2 Svi su Izrailjci gunđali protiv Mojsija i Arona; sva im je zajednica govorila: „E, da smo samo pomrli u Egiptu, ili u pustinji!
NUM 14:3 Zašto nas Gospod vodi u ovu zemlju? Da poginemo od mača, a naše žene i deca da postanu roblje? Nije li bolje za nas da se vratimo u Egipat?“
NUM 14:4 Tada rekoše jedan drugom: „Hajde da postavimo vođu i vratimo se u Egipat!“
NUM 14:5 Mojsije i Aron padoše ničice pred svom izrailjskom zajednicom.
NUM 14:6 Tada su Isus, sin Navinov, i Halev, sin Jefonijin, koji su bili među onima što su uhodili zemlju, razderali svoju odeću
NUM 14:7 i rekli svoj izrailjskoj zajednici: „Zemlja kroz koju smo prošli da je izvidimo izvanredno je lepa zemlja!
NUM 14:8 Ako budemo ugodni Gospodu, on će nas uvesti u ovu zemlju i dati nam je. To je zemlja u kojoj teku med i mleko.
NUM 14:9 Samo se ne bunite protiv Gospoda. Ne bojte se naroda zemlje, jer su za nas kao zalogaj hleba; njih nema ko da zaštiti, a s nama je Gospod. Ne bojte se!“
NUM 14:10 Međutim, sva je zajednica pretila da će ih kamenovati. Tada se slava Gospodnja ukazala svim Izrailjcima kod Šatora od sastanka.
NUM 14:11 Gospod reče Mojsiju: „Dokle će me prezirati ovaj narod? Dokle će odbijati da mi veruju uprkos svih znakova koje sam učinio među njima?
NUM 14:12 Udariću ih pomorom i zatrti ih, a od tebe ću učiniti narod veći i moćniji od njih.“
NUM 14:13 Ali Mojsije reče Gospodu: „Kad to čuju Egipćani između kojih si izveo ovaj narod svojom silom,
NUM 14:14 oni će to reći stanovnicima ove zemlje. A oni su čuli da si ti, Gospode, usred ovoga naroda; da im se ti, Gospode, ukazuješ licem u lice, i da tvoj oblak stoji nad njima; da ideš pred njima, danju u stubu od oblaka, a noću u stubu od ognja.
NUM 14:15 Ako pobiješ ovaj narod do poslednjeg, onda će narodi, koji su čuli za tvoje ime, reći:
NUM 14:16 ’Gospod nije mogao da dovede ovaj narod u zemlju koju im je uz zakletvu obećao, pa ih je zato pobio u pustinji.’
NUM 14:17 A sad, Gospode, neka se pokaže tvoja sila, kao što si obećao, rekavši:
NUM 14:18 ’Gospod je spor na srdžbu, bogat milošću, oprašta krivicu i prestup, ali krivca ne ostavlja nekažnjena, nego kažnjava nepravdu otaca na njihovoj deci i unucima sve do trećeg i četvrtog kolena.’
NUM 14:19 Oprosti krivicu ovom narodu po velikoj tvojoj milosti, kao što si mu opraštao od Egipta pa do sada.“
NUM 14:20 Gospod reče: „Opraštam po tvojoj reči.
NUM 14:21 Ali, tako mi života, i tako slava Gospodnja ispunila svu zemlju,
NUM 14:22 ni jedan od ljudi koji su videli moju slavu i znakove koje sam učinio u Egiptu i u pustinji, a koji su me iskušavali deset puta i bili neposlušni mome glasu,
NUM 14:23 neće videti zemlju koju sam uz zakletvu obećao njihovim ocima. Ni jedan od tih što su me prezreli neće je videti.
NUM 14:24 A svoga slugu Haleva – zato što je drugačijeg duha i zato što se potpuno pouzdao u mene – njega ću odvesti u zemlju u koju je otišao, i njegovi će je potomci dobiti u posed.
NUM 14:25 Pošto Amaličani i Hananci žive u dolini, sutra se vratite i idite u pustinju prema Crvenom moru.“
NUM 14:26 Zatim Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 14:27 „Dokle će ova opaka zajednica da gunđa protiv mene? Čuo sam prigovore Izrailjaca, koji gunđaju protiv mene.
NUM 14:28 Reci im: ’Tako mi moga života – govori Gospod – učiniću vam ono što ste mi rekli na moje uši.
NUM 14:29 Vaša će mrtva tela popadati po ovoj pustinji, svi vi koji ste uvedeni u razne popise, od dvadeset godina pa naviše, vi koji ste gunđali protiv mene;
NUM 14:30 ni jedan od vas neće ući u zemlju za koju sam se uz podignutu ruku zakleo da ću vas naseliti u njoj, osim Haleva, sina Jefonijinog i Isusa, sina Navinovog.
NUM 14:31 Ipak, vašu decu, za koju ste rekli da će postati roblje, njih ću uvesti da upoznaju zemlju koju ste vi prezreli.
NUM 14:32 A vaša mrtva tela će popadati po ovoj pustinji.
NUM 14:33 Vaša deca će biti pastiri u pustinji četrdeset godina i ispaštati zbog vašeg neverstva, dok vaša tela do poslednjeg ne propadaju mrtva u pustinji.
NUM 14:34 Ispaštaćete svoje krivice četrdeset godina, prema broju dana – četrdeset dana tokom kojih ste izviđali zemlju, za svaki dan po godinu. Tako ćete znati šta znači protiviti mi se.’
NUM 14:35 To sam ja, Gospod, rekao, i ja ću to jamačno učiniti svoj ovoj opakoj zajednici koja se urotila protiv mene. U ovoj pustinji će skončati; tu će pomreti.
NUM 14:36 A ljudi koje je Mojsije poslao da izvide zemlju, i koji su se vratili i izazvali svu zajednicu da gunđa protiv njega donevši nepovoljan izveštaj o zemlji,
NUM 14:37 isti ti ljudi koji su doneli nepovoljan izveštaj o zemlji, pomrli su od pošasti pred Gospodom.
NUM 14:38 Od tih ljudi koji su išli da izvide zemlju, preživeli su samo Isus, sin Navinov, i Halev, sin Jefonijin.“
NUM 14:39 Kad je Mojsije izgovorio ove reči svem izrailjskom narodu, narod se veoma ožalostio.
NUM 14:40 Ali u rano jutro oni ustanu i počnu da se penju na vrh gorja, govoreći: „Zgrešili smo, ali evo, idemo na mesto o kome je Gospod govorio.“
NUM 14:41 Mojsije im reče: „Zašto prestupate zapovest Gospodnju? To neće uspeti.
NUM 14:42 Ne penjite se, jer Gospod nije među vama; inače ćete biti potučeni od svojih neprijatelja!
NUM 14:43 Naime, ispred vas su Amaličani i Hananci, pa ćete izginuti od mača. Odvratili ste se od Gospoda, i zato Gospod neće biti s vama.“
NUM 14:44 Ali oni prkosno nastaviše da se penju na vrh gorja, iako ni Mojsije, ni Kovčeg Gospodnjeg saveza, nisu pošli iz tabora.
NUM 14:45 Tada su sišli Amaličani i Hananci koji su živeli u gorju, i potukli ih, goneći ih sve do Orme.
NUM 15:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 15:2 „Govori Izrailjcima. Reci im: ’Kad uđete u zemlju koju vam dajem da se u njoj naselite,
NUM 15:3 pa budete hteli da prinesete paljenu žrtvu Gospodu od krupne ili sitne stoke na ugodan miris Gospodu, bilo žrtvu svespalnicu ili žrtvu radi ispunjenja zaveta, ili dobrovoljnu žrtvu, ili u vreme praznika,
NUM 15:4 onaj ko prinosi prinos Gospodu, neka prinese i žitnu žrtvu, jednu desetinu efe brašna umešenog sa četvrtinom hina ulja.
NUM 15:5 Za svako jagnje koje se prinosi na žrtvu svespalnicu ili neku drugu žrtvu, prinesi i četvrtinu hina vina za žrtvu izlivnicu.
NUM 15:6 Za ovna, prinesi žitnu žrtvu od dve desetine efe brašna umešenog s jednom trećinom hina ulja,
NUM 15:7 a za žrtvu izlivnicu prinesi jednu trećinu hina vina na ugodan miris Gospodu.
NUM 15:8 Kad prinosiš Gospodu junca na žrtvu svespalnicu, bilo kao žrtvu za ispunjenje zaveta, ili kao žrtvu mira,
NUM 15:9 uz junca prinesi i žitnu žrtvu od tri desetine efe brašna zamešenog s pola hina ulja.
NUM 15:10 Za žrtvu izlivnicu prinesi pola hina vina na ugodan miris Gospodu.
NUM 15:11 Tako treba učiniti sa svakim volom i ovnom, i sa svakim živinčetom, jagnjetom ili jaretom.
NUM 15:12 Koliko god da ih prinesete, tako učinite sa svakim, koliko god da ih ima.
NUM 15:13 Neka svako ko je rođen u zemlji postupi ovako kad prinosi paljenu žrtvu na ugodan miris Gospodu.
NUM 15:14 Ako se stranac doseli k vama, ili se trajno nastani među vama, i hoće da prinese paljenu žrtvu na ugodni miris Gospodu, neka je prinese onako kako je vi prinosite. Ista je uredba i za vas i za stranca.
NUM 15:15 To je trajna uredba za vaše naraštaje. I vi i stranci bićete jednaki pred Gospodom.
NUM 15:16 Isti zakon i isti propis važiće i za vas i za stranca koji boravi među vama.’“
NUM 15:17 Gospod reče Mojsiju:
NUM 15:18 „Govori Izrailjcima. Reci im: ’Kad budete ušli u zemlju u koju vas vodim,
NUM 15:19 i budete jeli hleb te zemlje, prinesite prinos Gospodu.
NUM 15:20 Od prvine testa prinesite prinos u vidu kolača; prinesite ga kao što se prinosi prinos s gumna.
NUM 15:21 Prinosite Gospodu prinos od prvine testa od naraštaja do naraštaja.
NUM 15:22 Ali ako nehotice zgrešite, pa ne izvršite sve ove zapovesti koje je Gospod dao Mojsiju;
NUM 15:23 sve što vam je Gospod zapovedio preko Mojsija, od dana kada vam je Gospod dao zapovest za sve vaše naraštaje, do sad,
NUM 15:24 ukoliko je učinjeno nehotice, bez znanja zajednice, neka sva zajednica prinese od krupne stoke jednog junca kao žrtvu svespalnicu na ugodan miris Gospodu, zajedno sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, po propisu, i jednog jarca za žrtvu za greh.
NUM 15:25 Sveštenik neka izvrši obred otkupljenja za svu izrailjsku zajednicu i biće im oprošteno; greh, naime, nije bio učinjen namerno, a oni su prineli svoju žrtvu – paljenu žrtvu Gospodu – i žrtvu za greh radi svoje greške.
NUM 15:26 Tako će biti oprošteno svoj izrailjskoj zajednici i svakom strancu koji je među njima, jer je sav narod nehotice zgrešio.
NUM 15:27 Ako neko nehotice zgreši, neka prinese jedno žensko jare od godinu dana kao žrtvu za greh.
NUM 15:28 Zatim neka sveštenik izvrši obred otkupljenja pred Gospodom za onoga ko je nehotice zgrešio, jer je nenamerno zgrešio; kad izvrši obred otkupljenja za njega, biće mu oprošteno.
NUM 15:29 Bilo da se radi o Izrailjcu rođenom u zemlji ili o strancu među njima, isti zakon važi za svakog ko nehotice zgreši.
NUM 15:30 Ako neko iz prkosa uvredi Gospoda, bilo da je rođen u zemlji ili je stranac, neka se takav istrebi iz svoga naroda.
NUM 15:31 Pošto je prezreo Gospodnju reč i prekršio njegovu zapovest, neka se takav čovek istrebi; njegova krivica ostaće na njemu.’“
NUM 15:32 Dok su Izrailjci bili u pustinji, našli su čoveka koji je skupljao granje na subotnji dan.
NUM 15:33 Oni koji su ga našli da skuplja granje odveli su ga pred Mojsija, Arona i svu zajednicu.
NUM 15:34 Stavili su ga pod stražu, jer još nije bilo jasno kako treba postupiti s njim.
NUM 15:35 Gospod reče Mojsiju: „Neka se čovek svakako pogubi. Neka ga sva zajednica zaspe kamenjem izvan tabora.“
NUM 15:36 Tada ga je sva zajednica izvela izvan tabora i zasula ga kamenjem, te je umro, kao što je Gospod rekao Mojsiju.
NUM 15:37 Gospod reče Mojsiju:
NUM 15:38 „Govori Izrailjcima. Reci im neka prave rese na skutima svoje odeće, od naraštaja do naraštaja, a na resu svakog skuta neka privezuju ljubičastu vrpcu.
NUM 15:39 Imaćete resu da se, kad je vidite, setite svih Gospodnjih zapovesti i vršite ih, kako ne biste sledili svoje srce i svoje oči, koje vas navode na neverstvo.
NUM 15:40 Tada ćete se sećati svih mojih zapovesti i vršiti ih, pa ćete biti sveti svom Bogu.
NUM 15:41 Ja sam Gospod, Bog vaš, koji sam vas izveo iz Egipta, da vam budem Bog. Ja sam Gospod, Bog vaš!“
NUM 16:1 A Korej, sin Isarov, sin Katov, sin Levijev, Datan i Aviron, sinovi Elijavovi, i Avnan, sin Faletov, sin Ruvimov,
NUM 16:2 se pobuniše protiv Mojsija. S njima je bilo i dve stotine pedeset Izrailjaca, knezova zajednice, uglednih ljudi, koje je izabrala zajednica.
NUM 16:3 Okupe se oni protiv Mojsija i Arona i kažu im: „Prevršili ste meru! Sva je zajednica sveta, svaki od njih, a Gospod je među njima. Vi se postavljate iznad Gospodnje zajednice!“
NUM 16:4 Kad je Mojsije to čuo, pao je ničice.
NUM 16:5 Zatim je rekao Koreju i svoj njegovoj zajednici: „Ujutro će Gospod obznaniti ko je njegov i ko je svet, i kome dopušta da stupi pred njega. Onaj koga izabere, tome će dopustiti da stupa pred njega.
NUM 16:6 Neka Korej i sva njegova zajednica urade ovo: uzmite kadionice,
NUM 16:7 pa sutra u njih stavite vatru, a na nju stavite kad pred Gospodom. Čovek koga Gospod izabere, taj će biti svet. Vi ste prevršili meru, sinovi Levijevi!“
NUM 16:8 Zatim Mojsije reče Koreju: „Čujte, sinovi Levijevi!
NUM 16:9 Zar vam je malo što vas je Bog Izrailjev izdvojio iz sve Izrailjeve zajednice i dopustio da stupate pred njega, da obavljate službu u Gospodnjem Prebivalištu, i da stojite pred zajednicom i služite joj?
NUM 16:10 On je dozvolio tebi i svoj tvojoj braći sa tobom, sinovima Levijevim, da stupate pred njega, a vi još tražite i sveštenstvo.
NUM 16:11 Stoga ste se ti i tvoja zajednica udružili protiv Gospoda; jer ko je Aron da gunđate protiv njega?“
NUM 16:12 Zatim je Mojsije poslao da pozovu Datana i Avirona, sina Elijavovog. Oni rekoše: „Mi nećemo doći gore.
NUM 16:13 Nije li dovoljno što si nas izveo iz zemlje u kojoj teku med i mleko da nas pomoriš u pustinji, nego još hoćeš i da gospodariš nad nama?
NUM 16:14 Osim toga, nisi nas doveo u zemlju u kojoj teku med i mleko, i nisi nam dao u posed njive i vinograde. Šta hoćeš? Da prevedeš ove ljude žedne preko vode? Nećemo doći gore.“
NUM 16:15 Mojsije se vrlo naljuti i reče Gospodu: „Ne obaziri se na njihove prinose. Od njih nisam uzeo ni magarca, niti sam naudio kome od njih.“
NUM 16:16 A Koreju Mojsije reče: „Pojavite se pred Gospodom, ti i tvoja zajednica. Budite sutra ovde ti, oni i Aron.
NUM 16:17 Neka svaki uzme svoju kadionicu i u nju stavi kad, i prinese svoju kadionicu pred Gospoda, dve stotine pedeset kadionica. Ti i Aron uzmite svoje kadionice.“
NUM 16:18 Svaki čovek je uzeo svoju kadionicu i u nju stavio vatru i položio na nju kad. Zatim su stali na ulaz Šatora od sastanka sa Mojsijem i Aronom.
NUM 16:19 Kad je Korej okupio svu zajednicu na ulaz Šatora od sastanka, pojavila se slava Gospodnja svoj zajednici.
NUM 16:20 Tada Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 16:21 „Odvojte se od ove zajednice, da ih dokrajčim za čas.“
NUM 16:22 Ali oni padoše na zemlju i rekoše: „O, Bože duhova svih stvorenja, zar ćeš se razgneviti na svu zajednicu zato što je jedan čovek sagrešio?“
NUM 16:23 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 16:24 „Reci zajednici: ’Odstupite od Korejevih, Datanovih, i Avironovih šatora.’“
NUM 16:25 Mojsije ustane i ode k Datanu i Avironu; pratili su ga izrailjske starešine.
NUM 16:26 Tada je rekao zajednici: „Odstupite od šatora ovih opakih ljudi, i ne dirajte ništa što im pripada, da ne izginete zbog njihovih greha.“
NUM 16:27 Tada su odstupili od šatora Koreja, Datana i Avirona. A Aviron i Datan su izašli i stali na ulaz svojih šatora sa svojim ženama, sinovima i malom decom.
NUM 16:28 Tada Mojsije reče: „Ovako ćete znati da me je Gospod poslao da učinim sva ova dela, i da ih ne činim od svoje volje.
NUM 16:29 Ako ovi ljudi umru kao što svi ljudi umiru, te ih zadesi ono što zadesi sve ljude, onda me Gospod nije poslao.
NUM 16:30 Ali ako Gospod učini nešto neviđeno: ako zemlja otvori svoje ždrelo i proguta i njih i sve što je njihovo, pa živi siđu u Svet mrtvih, tada ćete znati da su ti ljudi prezreli Gospoda.“
NUM 16:31 Čim je izgovorio sve ove reči, rascepi se zemlja pod njima;
NUM 16:32 zemlja je otvorila svoje ždrelo i progutala i njih i njihove domove, sa svim Korejevim ljudima i svom njihovom imovinom.
NUM 16:33 Tako su i oni i sve njihovo živi sišli u Svet mrtvih; zemlja se zatvorila nad njima, pa su nestali iz zbora.
NUM 16:34 Sav se Izrailj, koji je bio oko njih, razbežao kad je čuo njihove krike, govoreći: „Bežimo, da i nas ne proguta zemlja!“
NUM 16:35 Tada je planuo oganj od Gospoda i proždro onih dve stotine pedeset ljudi, koji su prineli kad.
NUM 16:36 Zatim Gospod reče Mojsiju:
NUM 16:37 „Reci Eleazaru, sinu sveštenika Arona, da iz tog zgarišta izvadi kadionice – jer su posvećene – a vatru neka razbaca podalje.
NUM 16:38 A od kadionica ljudi koji su zgrešili po cenu svojih života, neka se iskuju pločice za oblaganje žrtvenika. Naime, prineli su ih pred Gospodom, pa su postale svete. Neka budu znak za Izrailjce.“
NUM 16:39 Sveštenik Eleazar je uzeo bronzane kadionice koje su prineli oni što su izgoreli, pa su ih iskovali u pločice za žrtvenik.
NUM 16:40 One su opomena Izrailjcima da niko neovlašćeni, koji nije od Aronovog potomstva, ne pristupa da prinese kad pred Gospodom, da ne bio prošao kao Korej i njegova zajednica, po reči koju mu je Gospod rekao preko Mojsija.
NUM 16:41 Ali već sledećeg dana, sav je izrailjski zbor gunđao protiv Mojsija i Arona. Govorili su: „Vi ste pobili narod Gospodnji!“
NUM 16:42 Dok se zbor sabirao protiv njih, Mojsije i Aron se okrenuše prema Šatoru od sastanka, kad gle, on pokriven oblakom i slava se Gospodnja pojavi.
NUM 16:43 Mojsije i Aron dođu pred Šator od sastanka.
NUM 16:44 Tada Gospod reče Mojsiju:
NUM 16:45 „Uklonite se od ove zajednice da ih istrebim za čas!“ Oni padoše ničice.
NUM 16:46 Mojsije reče Aronu: „Uzmi kadionicu i stavi u nju vatru sa žrtvenika, a na nju stavi kad, pa pohitaj k zajednici da izvršiš za nju obred otkupljenja, jer je planuo gnev Gospodnji; pomor je već počeo.“
NUM 16:47 Aron uzme kadionicu, kao što mu je Mojsije rekao, i otrči usred zbora. A tamo, pomor već počeo među narodom. Tada je stavio kad i izvršio obred otkupljenja za narod.
NUM 16:48 Stao je između mrtvih i živih i pošast je prestala.
NUM 16:49 Od pošasti je pomrlo četrnaest hiljada sedam stotina, osim onih što su izginuli zbog Koreja.
NUM 16:50 Pošto je pošast prestala, Aron se vratio k Mojsiju na ulaz Šatora od sastanka.
NUM 17:1 Tada Gospod reče Mojsiju:
NUM 17:2 „Govori Izrailjcima i uzmi od njih štapove prema njihovim otačkim domovima, po jedan štap od svakog kneza svoga otačkog doma – ukupno dvanaest štapova – i napiši ime svakog čoveka na njegovom štapu.
NUM 17:3 Zatim napiši Aronovo ime na Levijevom štapu, jer na svaki otački dom ide po jedan štap.
NUM 17:4 Stavi ih u Šator od sastanka pred Svedočanstvom, gde se sastajem sa vama.
NUM 17:5 Kada štap onog čoveka koga je izaberem propupi, tada ću okončati gunđanje Izrailjaca protiv tebe.“
NUM 17:6 Mojsije je rekao Izrailjcima neka mu svi knezovi daju štap, za svakog kneza jedan štap prema njihovim otačkim domovima, ukupno dvanaest štapova. Aronov štap je bio među njihovim.
NUM 17:7 Mojsije položi štapove u Šator svedočanstva pred Gospodom.
NUM 17:8 Sutradan, kad je Mojsije došao u Šator svedočanstva, a ono, Aronov štap iz Levijevog doma propupeo; poterali pupoljci, procvetali cvetovi i sazreli bademi.
NUM 17:9 Mojsije je izneo sve štapove koji su bili pred Gospodom i dao ih svim Izrailjcima. Svaki čovek je pogledao i uzeo svoj štap.
NUM 17:10 Gospod reče Mojsiju: „Vrati Aronov štap u Svedočanstvo da se čuva kao opomena pobunjenicima. Tako će se okončati njihovo gunđanje protiv mene, pa neće izginuti.“
NUM 17:11 Kako mu je Gospod zapovedio, tako je Mojsije učinio.
NUM 17:12 Tada Izrailjci rekoše Mojsiju: „Izgibosmo! Propadosmo! Svi propadosmo!
NUM 17:13 Ko god priđe Prebivalištu Gospodnjem, umreće! Zar ćemo izginuti do poslednjeg?“
NUM 18:1 Gospod reče Aronu: „Ti, tvoji sinovi i tvoj otački dom s tobom bićete odgovorni za krivice u Svetilištu. A ti i tvoji sinovi bićete odgovorni za krivice koje se tiču vašeg sveštenstva.
NUM 18:2 Dovedi i svoju braću iz Levijevog plemena, tvog otačkog plemena, da ti se pridruže i da služe tebi i tvojim sinovima pred Šatorom svedočanstva.
NUM 18:3 Oni će obavljati dužnosti za tebe i za sav Šator. Ipak, ne smeju prilaziti svetim stvarima i žrtveniku, da ne poginu i oni i vi.
NUM 18:4 Neka ti se pridruže i obavljaju dužnosti u Šatoru od sastanka za celokupnu službu u Šatoru. Neovlašćeni neka vam ne prilaze.
NUM 18:5 Obavljajte dužnosti u Svetinji i oko žrtvenika, da ne bi više dolazio gnev na Izrailjce.
NUM 18:6 Ja sam, evo, odvojio vašu braću Levite između Izrailjaca; njih sam vam dao na dar kao posvećene Gospodu da obavljaju službu u Šatoru od sastanka.
NUM 18:7 A vi i vaši sinovi pazite na svoje sveštenstvo u pogledu svih stvari koje se tiču žrtvenika i prostora iza zavese. Dajem vam na dar svešteničku službu. Ako neovlašćeni pristupi, neka se pogubi.“
NUM 18:8 Gospod reče Aronu: „Evo, predajem ti u dužnost moje prinose, sve svete prinose Izrailjaca. Dajem ih tebi i tvojim sinovima u deo; to je trajna uredba.
NUM 18:9 Ovo neka pripadne tebi od najsvetijih žrtava koje se pale: svaki njihov prinos, svaka njihova žrtva, svaka žrtva za greh i svaka žrtva za prestup, koja mi se prinosi kao najsvetija žrtva, neka pripadne tebi i tvojim sinovima.
NUM 18:10 Jedite je na najsvetijem mestu; neka je jede svaki muškarac. Neka ti bude sveta!
NUM 18:11 Neka i ovo bude tvoje: sve žrtve dizanice Izrailjaca koje oni prinose na dar, dajem tebi i tvojim sinovima s tobom; to je trajna uredba. Svako ko je čist u tvome domu može je jesti.
NUM 18:12 Dajem ti i sve što je najbolje od ulja, vina i žita koje oni donose Gospodu.
NUM 18:13 Prvi plodovi od svega što donose Gospodu s njihove zemlje biće tvoji. Svako ko je čist u tvome domu može da ih jede.
NUM 18:14 I sve što je posvećeno u Izrailju neka bude tvoje.
NUM 18:15 Sve što se prvo rodi iz majčine utrobe, svako živo biće, čovek ili životinja, koje se prinosi Gospodu, biće tvoje. Ali prvenca, bilo od čoveka ili od životinje, moraš da otkupiš. Otkupi i prvinu nečistih životinja.
NUM 18:16 Kad navrše mesec dana, otkupljuj ih po otkupnoj ceni od pet srebrnih šekela, prema hramskom šekelu, što je dvadeset gera.
NUM 18:17 Međutim, ne otkupljuj prvenca od krave, ovce i koze; oni su posvećeni. Njihovom krvlju zapljusni žrtvenik, a njihovo salo spali kao paljenu žrtvu na ugodan miris Gospodu.
NUM 18:18 Njihovo meso neka pripadne tebi, kao i grudi žrtve dizanice i desna plećka.
NUM 18:19 Sve svete prinose koje Izrailjci prinose Gospodu, dajem tebi i tvojim sinovima i ćerkama po trajnoj uredbi. To je večni savez potvrđen solju pred Gospodom, tebi i tvome potomstvu s tobom.“
NUM 18:20 Gospod reče Aronu: „Ti nećeš dobiti nasledstvo u njihovoj zemlji, niti ćeš dobiti deo među njima. Ja sam tvoj deo i tvoje nasledstvo među Izrailjcima.
NUM 18:21 Levijevim potomcima dajem zauzvrat u nasledstvo desetinu od svega u Izrailju, radi njihove službe, službe koju vrše u Šatoru od sastanka.
NUM 18:22 Zato neka Izrailjci ne pristupaju više Šatoru od sastanka, kako ne bi navukli na sebe greh, te izginuli.
NUM 18:23 Leviti neka vrše službu u Šatoru od sastanka; ostali će navući na sebe krivicu. To je trajna uredba za njihove naraštaje među Izrailjcima. Ali, nasledstvo neće primiti u posed,
NUM 18:24 zato što Levitima dajem u nasledstvo desetinu od prinosa koje Izrailjci prinose na dar Gospodu. Zato sam rekao za njih: ’Oni neće dobiti nasledstvo meću Izrailjcima.’“
NUM 18:25 Gospod reče Mojsiju:
NUM 18:26 „Govori Levitima i reci im: ’Kad primate od Izrailjaca desetinu koju sam vam od njih dao u nasledstvo, onda vi prinesite dar Gospodu: desetinu od desetine.
NUM 18:27 To će vam se računati u dar, isto kao žito sa gumna i vino iz muljare.
NUM 18:28 Tako ćete i vi prinositi dar Gospodu od svih svojih desetina koje primate od Izrailjaca. Od njih ćete davati Gospodnji dar svešteniku Aronu.
NUM 18:29 Od svih prinosa koje dobijate, prinesite Gospodu najbolji, najsvetiji deo.’
NUM 18:30 Reci im: ’Kad prinesete najbolji deo od njih, to će se Levitima računati isto kao i urod od gumna i urod od muljare.
NUM 18:31 To možete jesti na svakom mestu, vi i vaši ukućani, jer je to plata za vašu službu u Šatoru od sastanka.
NUM 18:32 Kad prinesete najbolji deo od toga, nećete navući greh na sebe. Tako nećete oskrnaviti svete prinose Izrailjaca, i nećete izginuti.’“
NUM 19:1 Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 19:2 „Ovo je odredba zakona koju je Gospod zapovedio: reci Izrailjcima neka dovedu k tebi crvenu junicu, besprekornu, na kojoj nema mane, i na koju još nije bio stavljan jaram.
NUM 19:3 Predaj je svešteniku Eleazaru. Neka je odvedu izvan tabora, pa neka je zakolju pred njim.
NUM 19:4 Zatim neka Eleazar stavi nešto njene krvi na svoj prst i poškropi njome sedam puta u pravcu Šatora od sastanka.
NUM 19:5 Potom neka junica bude spaljena na njegove oči; neka se spali njena koža, njeno meso, njena krv i njena balega.
NUM 19:6 Onda neka sveštenik uzme nešto kedrovog drveta, izopa i skerletnog prediva, pa neka to baci u vatru.
NUM 19:7 Neka sveštenik opere svoju odeću i svoje telo u vodi. Nakon toga, neka dođe u tabor. Ipak, sveštenik će biti nečist do večeri.
NUM 19:8 Neka i onaj koji je obavio spaljivanje opere svoju odeću u vodi i opere svoje telo u vodi, i ostane nečist do večeri.
NUM 19:9 Zatim neka jedan čist čovek skupi pepeo od junice i iznese ga izvan tabora, na čisto mesto, da se čuva za vodu očišćenja za Izrailjevu zajednicu; to je žrtva za greh.
NUM 19:10 Onaj koji je skupljao juničin pepeo neka opere svoju odeću i bude nečist do večeri. To je trajna uredba i za Izrailjce i za stranca među njima.
NUM 19:11 Svako ko dotakne mrtvo ljudsko telo biće nečist sedam dana.
NUM 19:12 Taj neka se očisti vodom trećeg i sedmog dana. Ako se ne očisti trećeg i sedmog dana, neće biti čist.
NUM 19:13 Svako ko dotakne leš preminulog čoveka, a ne očisti se, oskrnaviće Gospodnje Prebivalište. Takav čovek neka se istrebi iz Izrailja. Pošto nije bio poškropljen vodom očišćenja, nečist je, te njegova nečistoća ostaje na njemu.
NUM 19:14 Ovo je zakon kad čovek umre u šatoru: svako ko uđe u šator i svako ko je u šatoru biće nečist sedam dana.
NUM 19:15 I svaka otkrivena posuda koja nema poklopac na sebi biće nečista.
NUM 19:16 Ko god se nađe na otvorenom, pa dotakne ubijenog mačem, ili umrlog [prirodnom smrću], ili dotakne ljudsku kost, ili grob, biće nečist sedam dana.
NUM 19:17 Za onoga koji se oskrnavio, neka se odvadi malo pepela od spaljene žrtve za greh, i neka se u jednu posudu nalije na njega sveža voda.
NUM 19:18 Zatim neka jedna čista osoba uzme izop, zamoči ga u vodu i poškropi šator i sve posuđe i sve osobe koje su tamo, ili onoga koji je dotaknuo kost, ili ubijenog, ili nekoga ko je umro [prirodnom smrću], ili grob.
NUM 19:19 Neka čista osoba poškropi oskrnavljenog trećeg i sedmog dana, koji će biti očišćen sedmog dana. Zatim neka opere svoju odeću, opere se vodom, i biće čist do večeri.
NUM 19:20 A čovek koji se oskrnavi, a ne očisti se, neka se istrebi iz zbora, jer je oskrnavio Svetilište Gospodnje. Pošto nije bio poškropljen vodom očišćenja, nečist je.
NUM 19:21 To će za njih biti večna uredba. Onaj ko škropi vodom očišćenja, neka opere svoju odeću, a onaj ko dotakne vodu očišćenja biće nečist do večeri.
NUM 19:22 Sve što nečista osoba dotakne postaće nečisto, i osoba koja to dotakne biće nečista do večeri.“
NUM 20:1 Sva je zajednica Izrailjaca došla u pustinju Cin prvog meseca. Narod je boravio u Kadisu. Tamo je umrla Marija, i tamo su je sahranili.
NUM 20:2 Ali pošto nije bilo vode za zajednicu, oni su se okupili protiv Mojsija i Arona.
NUM 20:3 Narod se prepirao s Mojsijem, govoreći: „Kamo sreće da smo izginuli kad su naša braća izginula pred Gospodom!
NUM 20:4 Zašto ste doveli zbor Gospodnji u ovu pustinju? Da pomremo i mi i naša stoka?
NUM 20:5 Zašto ste nas izveli iz Egipta? Da nas dovedete na ovo užasno mesto? Nema ovde ni žita, ni smokava, ni loze, ni narova, a nema ni vode za piće!“
NUM 20:6 Mojsije i Aron napuste zbor i dođu na ulaz u Šator od sastanka, pa padnu ničice. Tada im se ukazala slava Gospodnja.
NUM 20:7 Gospod reče Mojsiju:
NUM 20:8 „Uzmi štap, i okupi zbor, ti i tvoj brat Aron, pa na njihove oči naredi steni da iz nje poteče voda. Tako ćeš iz stene izvesti vodu za njih i napojiti zajednicu i njihovu stoku.“
NUM 20:9 Mojsije uzme štap pred Gospodom, kako mu je zapovedio.
NUM 20:10 Kad su Mojsije i Aron okupili zbor pred stenom, Mojsije im reče: „Čujte, vi buntovnici! Hoćemo li vam izvesti vodu iz ove stene?“
NUM 20:11 Zatim Mojsije podiže ruku i dvaput udari svojim štapom po steni. Voda izbi u obilju, pa je pila i zajednica i njihova stoka.
NUM 20:12 Tada Gospod reče Mojsiju i Aronu: „Zato što mi niste verovali, te niste objavili moju svetost pred očima Izrailjaca, nećete uvesti ovaj zbor u zemlju koju sam im dao.“
NUM 20:13 To su vode Merive, gde su se Izrailjci svađali sa Gospodom, i gde je preko njih objavio svoju svetost.
NUM 20:14 Mojsije je iz Kadisa poslao glasnike caru Edoma: „Ovako kaže tvoj brat Izrailj: ’Ti znaš za sve nevolje koje su nas snašle.
NUM 20:15 Naši preci su sišli u Egipat i živeli u njemu dugo vremena. Ali Egipćani su zlostavljali nas i naše pretke.
NUM 20:16 A kad smo zavapili Gospodu, on je čuo naš glas i poslao nam Anđela koji nas je izveo iz Egipta. Sad smo, evo, u Kadisu, gradu na rubu tvoga područja.
NUM 20:17 Dopusti nam da prođemo kroz tvoju zemlju. Nećemo prolaziti preko vaših polja i kroz vaše vinograde, niti ćemo piti vodu iz vaših bunara. Ići ćemo carskim putem ne skrećući ni desno ni levo, dok ne prođemo kroz tvoje područje.’“
NUM 20:18 Ali Edom odgovori: „Ne prelazi preko moje zemlje, da ne izađem pred tebe s mačem!“
NUM 20:19 Izrailjci mu odgovoriše: „Ići ćemo glavnim putem, i ako mi i naša stoka budemo pili tvoju vodu, platićemo. Samo ćemo proći pešice, ništa više.“
NUM 20:20 „Ne prolazi!“ – odgovori on. Edom je izašao na njih sa silnom vojskom i jakim naoružanjem.
NUM 20:21 Pošto je Edom odbio da dozvoli Izrailju da prođe kroz njegovo područje, Izrailj se okrenuo od njega.
NUM 20:22 Potom je sva zajednica Izrailjaca otišla iz Kadisa i došla na goru Or.
NUM 20:23 Na gori Or, na rubu edomske zemlje, Gospod reče Mojsiju i Aronu:
NUM 20:24 „Neka se Aron pridruži svome narodu, jer neće ući u zemlju koju sam dao Izrailjcima, zato što ste se pobunili protiv moje naredbe kod merivskih voda.
NUM 20:25 Povedi Arona i njegovog sina Eleazara i izvedi ih na goru Or.
NUM 20:26 Skini sa Arona njegovu odeću i obuci u nju njegovog sina Eleazara. A Aron neka se pridruži svome narodu; neka umre tamo.“
NUM 20:27 Mojsije učini kako mu je Gospod zapovedio. Popeli su se na goru Or na oči cele zajednice.
NUM 20:28 Tada je Mojsije skinuo sa Arona njegovu odeću i obukao u nju njegovog sina Eleazara. Aron je umro tamo na vrhu gore. Zatim su Mojsije i Eleazar sišli s gore.
NUM 20:29 Kad je sva zajednica videla da je Aron izdahnuo, sav je dom Izrailjev oplakivao Arona trideset dana.
NUM 21:1 Kad je car Arada, Hananac koji je živeo u Negevu, čuo da Izrailj dolazi iz pravca Atarina, napao je Izrailjce i zarobio neke od njih.
NUM 21:2 Tada se Izrailj zavetovao Gospodu, rekavši: „Ako predaš ovaj narod u naše ruke, izručićemo njegove gradove kletom uništenju.“
NUM 21:3 Gospod je uslišio Izrailjev glas i predao im Hanance. Izručili su kletom uništenju i njih i njihove gradove. Zato se to mesto prozvalo Orma.
NUM 21:4 Sa gore Or su se zaputili putem prema Crvenom moru, da bi zaobišli edomsku zemlju. Ali narod je na putu postao nestrpljiv.
NUM 21:5 Tada je narod rekao protiv Boga i protiv Mojsija: „Zašto ste nas izveli iz Egipta? Da pomremo u pustinji? Jer nema ni hleba ni vode, a ova jadna hrana nam se ogadila.“
NUM 21:6 Tada je Gospod poslao na narod otrovne zmije; one su ih ujedale, pa je pomrlo mnogo naroda u Izrailju.
NUM 21:7 Narod je došao k Mojsiju i rekao: „Zgrešili smo kad smo govorili protiv Gospoda i protiv tebe. Pomoli se Gospodu da ukloni zmije od nas!“ Mojsije se pomolio za narod.
NUM 21:8 Gospod reče Mojsiju: „Napravi [zmiju] otrovnicu i postavi je na stub. Bude li ko ujeden, neka pogleda na nju i preživeće.“
NUM 21:9 Mojsije napravi bronzanu zmiju i postavi je na stub. I kad bi zmija ujela nekog, taj bi pogledao u zmiju i ozdravio.
NUM 21:10 Izrailjci su nastavili i utaborili se u Ovotu.
NUM 21:11 Napustivši Ovot, utaborili su se kod Ije-Avarima, u pustinji nasuprot Moava, prema istoku.
NUM 21:12 Odande su otišli i utaborili se kod potoka Zareda.
NUM 21:13 Kad su otišli odande, utaborili su se na drugoj strani Arnona, koji je u pustinji i izvire na amorejskoj međi. Naime, Arnon je moavska granica, između Moavaca i Amorejaca.
NUM 21:14 Zato se kaže u Knjizi Gospodnjih ratova: „Vajev kod Sufe i arnonski potoci,
NUM 21:15 s pritokama što dopiru do mesta Ara, i naslanjaju se na moavsku granicu.“
NUM 21:16 Odande odu do Vira, bunara gde je Gospod rekao Mojsiju: „Okupi narod da im dam vodu.“
NUM 21:17 Tada je Izrailj zapevao ovu pesmu: „Pokuljaj, bunare! Zapojte mu:
NUM 21:18 Bunar su knezovi iskopali, izdubili ga velikaši narodni, žezlom i štapovima svojim.“ Iz pustinje odoše u Mantanain,
NUM 21:19 iz Mantanaina u Nahaliel, a iz Nahaliela u Vamot;
NUM 21:20 iz Vamota u dolinu što je u moavskoj zemlji, kod vrhunca Fasge što se nadvija nad pustarom.
NUM 21:21 Izrailj je poslao glasnike Sihonu, amorejskom caru, s porukom:
NUM 21:22 „Dozvoli mi da prođem kroz tvoju zemlju. Nećemo skretati ni u polja ni u vinograde, i nećemo piti vodu iz bunara, nego ćemo ići carskim putem, dok ne prođemo tvoje područje.“
NUM 21:23 Međutim, Sihon nije dozvolio Izrailju da prođe kroz njegovo područje. Sihon je skupio sav svoj narod i izašao da presretne Izrailja u pustinji. Kad je došao do Jase, stupio je u boj protiv Izrailja.
NUM 21:24 Izrailj ga je potukao oštrim mačem i osvojio njegovu zemlju od Arnona do Javoka, sve do Amonaca, jer je amonska granica bila utvrđena.
NUM 21:25 Izrailj je zauzeo sve te gradove i nastanio se u svim amorejskim gradovima, Esevonu i svim njegovim selima.
NUM 21:26 A Esevon je bio grad amorejskog cara Sihona, koji je ratovao protiv pređašnjeg moavskog cara, od koga je oduzeo svu njegovu zemlju sve do Arnona.
NUM 21:27 Zato pesnici kažu: „Dođite u Esevon da se podigne i utvrdi Sihonov grad!
NUM 21:28 Jer suknu oganj iz Esevona, plamen iz grada Sihonovog, te proguta Ar moavski i stanovnike visina arnonskih.
NUM 21:29 Teško tebi, Moave, propao si, narode Hamosov. Svoje je sinove učinio izbeglicama, a ćerke svoje zatočenicama Sihona, cara amorejskog.
NUM 21:30 I potukosmo ih; propade Esevon sve do Devona, opustošismo ih do Nofa što se pruža do Medeve.“
NUM 21:31 Tako se Izrailj nastanio u amorejskoj zemlji.
NUM 21:32 Nakon što je Mojsije poslao ljude da izvide Jazir, Izrailjci su osvojili njegova sela i izgnali Amorejce koji su tamo živeli.
NUM 21:33 Potom su se okrenuli i krenuli gore putem za Vasan. Tada je Og, vasanski car, i sav njegov narod izašao protiv njih u boj kod Edrajina.
NUM 21:34 Gospod reče Mojsiju: „Ne boj ga se, jer sam u tvoje ruke predao i njega, i sav njegov narod, i njegovu zemlju. Učini s njim kao što si učinio s amorejskim carem Sihonom, koji je živeo u Esevonu.“
NUM 21:35 Tada su potukli njega, njegove sinove i sav njegov narod, tako da mu nije ostao nijedan preživeli; a njegovu zemlju su zaposeli.
NUM 22:1 Izrailjci su nastavili put. Utaborili su se na moavskim poljanama na drugoj strani Jordana nasuprot Jerihona.
NUM 22:2 A Valak, sin Seforov, je video sve što je Izrailj učinio Amorejcima.
NUM 22:3 Moava je obuzeo veliki strah od naroda, jer je bio mnogobrojan; Moava je obuzeo užas pred Izrailjcima.
NUM 22:4 Moavci rekoše madijanskim starešinama: „Ova rulja će obrstiti sve oko nas, kao što vo obrsti poljsku travu.“ Valak, sin Seforov, je u to vreme bio car Moava.
NUM 22:5 Tada je poslao glasnike Valamu, sinu Veorovom, u Fatur, koji je kod Eufrata, u zemlju svoga naroda, da ga pozovu. Rekao je: „Evo, izašao je jedan narod iz Egipta i prekrio zemlju; živi tu, nasuprot mene.
NUM 22:6 Dođi stoga i prokuni mi ovaj narod, jer je moćniji od mene, pa ću možda moći da ga savladam i isteram iz zemlje. Znam, naime, da koga ti blagosloviš, taj je blagosloven, a koga prokuneš, taj je proklet.“
NUM 22:7 Odu moavske i madijanske starešine noseći sa sobom nagradu za vračanje. Kad su došli Valamu, preneli su mu Valakove reči.
NUM 22:8 On im reče: „Prenoćite ovde, a ja ću vam odgovoriti onako kako mi Gospod bude rekao.“ Tako su moavski knezovi ostali sa Valamom.
NUM 22:9 Bog dođe k Valamu i reče mu: „Ko su ovi ljudi s tobom?“
NUM 22:10 Valam odgovori Bogu: „Moavski car Valak, sin Seforov, poslao mi je ovu poruku:
NUM 22:11 ’Evo, izašao je jedan narod iz Egipta i prekrio zemlju. Stoga, dođi i prokuni mi ih, pa ću možda moći da ih savladam i isteram.’“
NUM 22:12 Međutim, Bog odgovori Valamu: „Ne idi s njima! Ne proklinji taj narod, jer je blagosloven.“
NUM 22:13 Ujutro Valam ustade i reče Valakovim knezovima: „Vratite se u svoju zemlju, jer je Gospod odbio da me pusti da pođem s vama.“
NUM 22:14 Knezovi Moava su ustali, vratili se Valaku i rekli mu: „Valam je odbio da pođe s nama.“
NUM 22:15 Valak je ponovo poslao knezove, brojnije i uglednije od prvih.
NUM 22:16 Dođu oni k Valamu i poruče mu: „Govori Valak, sin Seforov: ’Nemoj oklevati da dođeš k meni,
NUM 22:17 jer ću te bogato nagraditi. Učiniću sve što mi kažeš, samo dođi i prokuni mi ovaj narod.’“
NUM 22:18 Valam odgovori Valakovim slugama: „Da mi Valak da i punu kuću srebra i zlata, ne bih mogao da prekršim zapovest Gospoda, Boga moga; ništa ne mogu da učinim, ni veliko ni malo.
NUM 22:19 A sad prenoćite i vi ovde, da vidim šta će mi još Gospod kazati.“
NUM 22:20 Bog dođe noću k Valamu i reče mu: „Ako su ovi ljudi došli da te pozovu, ustani i idi s njima, ali čini samo ono što ti zapovedim.“
NUM 22:21 Ujutro Valam ustane, osedla svoju magaricu i ode sa moavskim knezovima.
NUM 22:22 Ali Bog se veoma razgnevio zato što je otišao. Dok je Valam jahao svoju magaricu u pratnji dvojice svojih slugu, na put mu se postavio Anđeo Gospodnji da ga spreči
NUM 22:23 Kad je magarica ugledala Anđela Gospodnjeg kako stoji na putu sa isukanim mačem u ruci, skrenula je s puta i krenula preko polja. Valam je počeo da tuče magaricu da je vrati na put.
NUM 22:24 Zatim je Anđeo Gospodnji stao na uzak put između vinograda, s ogradama s jedne i druge strane.
NUM 22:25 No, kad je magarica ugledala Anđela Gospodnjeg, pribila se uz zid i prignječila Valamovu nogu. On je opet istuče.
NUM 22:26 Anđeo Gospodnji opet pođe ispred i stane u tesnac, gde se nije moglo skrenuti ni desno ni levo.
NUM 22:27 Magarica je videla Anđela Gospodnjeg, pa je legla pod Valamom. Valam se toliko razgnevio da je počeo da je tuče štapom.
NUM 22:28 Tada je Gospod otvorio usta magarici i ona reče Valamu: „Šta sam ti učinila da si me tako istukao tri puta?“
NUM 22:29 Valam odgovori: „To je zato što praviš budalu od mene! Da imam mač pri sebi, odmah bih te ubio!“
NUM 22:30 Magarica reče Valamu: „Nisam li ja tvoja magarica koju si oduvek jahao sve do danas? Jesam li ti ikada činila ovako nešto?“ On odgovori: „Nisi.“
NUM 22:31 Tada je Gospod otvorio Valamove oči. Kad je video Anđela kako stoji na putu sa isukanim mačem u ruci, poklonio se licem do zemlje.
NUM 22:32 Anđeo Gospodnji mu reče: „Zašto si tri puta istukao magaricu? Evo, to sam ja sam izašao da te zaustavim, jer je tvoj put poguban preda mnom.
NUM 22:33 Magarica me je videla, pa se okrenula od mene tri puta. Da se nije uklanjala od mene, zaista bih te ubio, a nju bih ostavio u životu.“
NUM 22:34 Valam odgovori Anđelu Gospodnjem: „Zgrešio sam. Nisam, naime, znao da ti stojiš na putu da me zaustaviš. Stoga, ako je to zlo u tvojim očima, ja ću se vratiti.“
NUM 22:35 Anđeo Gospodnji odgovori Valamu: „Idi sa tim ljudima, ali govori samo ono što ti kažem.“ Tako je Valam otišao sa Valakovim knezovima.
NUM 22:36 Kad je Valak čuo da je Valam došao, izašao je da ga dočeka u moavskom gradu koji se nalazi kod Arnona, na samoj granici.
NUM 22:37 Valak reče Valamu: „Zar nisam slao glasnike da te pozovu? Zašto mi nisi došao? Zar nisam u stanju da te bogato nagradim?“
NUM 22:38 Valam odgovori Valaku: „Evo, došao sam k tebi. Ali zar ja mogu da kažem bilo šta? Govoriću samo ono što mi Bog stavi na jezik.“
NUM 22:39 Valam ode sa Valakom. Došli su u Kirijat-Uzot.
NUM 22:40 Tada je Valak prineo na žrtvu krupnu i sitnu stoku, pa je od toga poslao Valamu i knezovima, koji su bili s njim.
NUM 22:41 Sledećeg jutra je poveo Valama i doveo ga na Vamot-Val, odakle je mogao da vidi jedan deo naroda.
NUM 23:1 Valam reče Valaku: „Podigni mi ovde sedam žrtvenika i pripremi mi sedam junaca i sedam ovnova.“
NUM 23:2 Valak učini onako kako mu je Valam rekao. Zatim su Valak i Valam prineli na žrtveniku jednog junca i jednog ovna.
NUM 23:3 Valam reče Valaku: „Ostani kod svoje svespalnice, a ja ću poći; možda će se Gospod sresti sa mnom, pa šta mi kaže, to ću govoriti.“ Tako ode on na uzvišicu.
NUM 23:4 Gospod je sreo Valama, i [Valam] mu je rekao: „Pripremio sam sedam žrtvenika i na svakom žrtveniku prineo jednog junca i jednog ovna.“
NUM 23:5 Tada Gospod stavi reč u Valamova usta i reče: „Vrati se Valaku i govori tako.“
NUM 23:6 Kad se vratio Valaku, ovaj je stajao kod svoje svespalnice sa svim moavskim knezovima.
NUM 23:7 Tada Valam izreče svoju priču: „Iz Arama me Valak dovede, car moavski iz gorja istočnog: ’Dođi – reče – Jakova mi prokuni, dođi i Izrailj prezri!’
NUM 23:8 Kako da prokunem koga Bog ne proklinje, i prezrem koga Gospod ne prezire?
NUM 23:9 Jer gledam ga s planinskih vrhova, posmatram ga s gorskih uzvišenja; gle naroda koji živi izdvojeno, među narode on se ne računa.
NUM 23:10 Ko će izbrojiti prah Jakovljev, ko da izbroji četvrtinu Izrailja? O, kad bih umro smrću pravedničkom, kad bi i moj kraj bio kao njihov!“
NUM 23:11 Tada Valak reče Valamu: „Šta si mi to učinio? Doveo sam te da prokuneš moje neprijatelje, a ti si ih obilno blagoslovio.“
NUM 23:12 [Valam] odgovori: „Zar da ne kažem verno ono što mi je Gospod stavio u usta?“
NUM 23:13 Valak mu reče: „Pođi sa mnom na drugo mesto; odatle ćeš videti samo jedan njegov deo, a ne sav narod. Odande mi ga prokuni.“
NUM 23:14 Zatim ga je odveo u Zofimsko polje, na vrh Fasge. Tamo je podigao sedam žrtvenika i na svakom žrtveniku prineo po jednog junca i ovna.
NUM 23:15 [Valam] reče Valaku: „Stani tu kod svoje svespalnice, a ja idem onamo da se sretnem [s Gospodom].“
NUM 23:16 Gospod sretne Valama, stavi svoju reč u njegova usta i reče: „Vrati se Valaku i govori ovako.“
NUM 23:17 Kada se vratio k njemu, Valak je stajao kod svoje svespalnice sa moavskim knezovima. Valak ga upita: „Šta je Gospod rekao?“
NUM 23:18 Tada Valam izreče svoju priču: „Ustani, Valače, poslušaj me, sine Seforov!
NUM 23:19 Bog nije čovek da bi slagao, ili potomak ljudski da bi se kajao. Zar je šta rekao da nije učinio, izrekao da nije ispunio?
NUM 23:20 Zapovest mi dade da blagosiljam, blagoslov je dao i neću ga povući.
NUM 23:21 Ne nazire se nesreća u Jakovu, nevolja se ne vidi u Izrailju. S njim je Gospod, Bog njegov, carski mu poklik sred njega odzvanja!
NUM 23:22 Bog ih je iz Egipta izveo, on je njemu kao rozi bivolovi.
NUM 23:23 Protiv Jakova nema vračanja, protiv Izrailja nema gatanja. Nek se sada priča o Jakovu, o Izrailju nek se pripoveda: ’Evo, šta je Bog učinio!’
NUM 23:24 Kakav li je to samo narod! Kao lavica ustaje, kao lav se diže, ne leže dok ulov ne proždere i krvi se žrtava ne napije.“
NUM 23:25 Tada Valak reče Valamu: „Kad ga već ne možeš prokleti, nemoj ga ni blagosiljati!“
NUM 23:26 Valam odgovori Valaku: „Zar ti nisam rekao: ’Učiniću sve što mi Gospod bude rekao?’“
NUM 23:27 Valam reče Valaku: „Hajde da te odvedem na drugo mesto; možda će Bogu biti po volji da mi ih prokuneš odande!“
NUM 23:28 Valak povede Valama na vrh Fegora koji se nadvija nad pustarom.
NUM 23:29 Valam reče Valaku: „Podigni mi ovde sedam žrtvenika i pripremi mi sedam junaca i sedam ovnova.“
NUM 23:30 Valak je uradio kako mu je Valam rekao, i prineo sedam junaca i sedam ovnova.
NUM 24:1 Kad je Valam video da je Gospodu po volji da blagosilja Izrailja, nije više išao da traži znamenja kao prethodna dva puta, nego se okrenuo licem prema pustinji.
NUM 24:2 Kad je Valam pogledao, video je kako Izrailj logoruje po svojim plemenima. Tada je Duh Gospodnji došao na njega,
NUM 24:3 pa je izrekao svoju priču. Rekao je: „Proroštvo Valama, sina Veorovog, proroštvo čoveka, koji jasno vidi,
NUM 24:4 proroštvo onoga što reči Božije čuje. On viđenje prima od Svemoćnoga, na tlo pada očima otvorenim.
NUM 24:5 Kako su ti divni šatori, Jakove, i tvoja boravišta, Izrailju!
NUM 24:6 Kao potoci granaju se, kao vrtovi pokraj reke, kao aloje koje Gospod posadi, kao kedrovi što su pokraj vode.
NUM 24:7 Voda će poteći iz njegovih vedara, potomstvo mu biti nad mnogim vodama. Car će mu se uzdići nad Agagom, i carstvo se njegovo uzvisiti.
NUM 24:8 Iz Egipta Bog ga je izveo, on je njemu kao rozi bivolovi. Neprijatelje će svoje proždreti, kosti im slomiti, strelama ih probosti.
NUM 24:9 Spustio se kao lav, legao je kao lavica; ko sme njega da izaziva? Blaženi da su koji tebe blagosiljaju, prokleti da su koji tebe proklinju!“
NUM 24:10 Tu se Valak razgnevi na Valama, pljesnu dlanom o dlan, pa reče Valamu: „Pozvao sam te da prokuneš moje neprijatelje, a evo, ti si ih blagoslovio sva ova tri puta!
NUM 24:11 Odlazi sada u svoje mesto! Rekao sam da ću te bogato nagraditi, ali Gospod ti je uskratio nagradu.“
NUM 24:12 Valam odgovori Valaku: „Zar nisam rekao i tvojim glasnicima koje si poslao:
NUM 24:13 ’Da mi Valak da svoju kuću punu srebra i zlata, ne bih mogao da prekršim zapovest Gospodnju, kako bih na svoju ruku učinio bilo dobro, bilo zlo – govoriću ono što mi Gospod bude rekao’?
NUM 24:14 A sad, evo, idem svome narodu, hajde da ti saopštim šta će ovaj narod učiniti tvom narodu u poslednjim danima.“
NUM 24:15 Tada Valam izreče svoju priču: „Proroštvo Valama, sina Veorovog, proroštvo čoveka koji jasno vidi,
NUM 24:16 proroštvo onoga što Božije reči čuje, i poznaje mudrost Svevišnjega. On viđenje prima od Svemoćnoga, na tlo pada očima otvorenim.
NUM 24:17 Vidim ga, ali ne u sadašnjosti, posmatram ga, ali ne iz bliza. Zvezda će izaći od Jakova, žezlo se podići od Izrailja; on će satrti krajeve moavske, i razbiti Sitove potomke.
NUM 24:18 Edom će postati tuđa imovina, Sir, dušman njegov zaposednut biće, kad Izrailj nastupi sa silom!
NUM 24:19 Vladar će od Jakova izaći, i istrebiti preživele iz grada.“
NUM 24:20 Zatim je pogledao prema Amaliku i izrekao svoju priču: „Amalik je bio prvi među narodima, ali mu je kraj u propasti.“
NUM 24:21 Onda je pogledao prema Keneju i izrekao svoju priču: „Čvrsto stoji tvoje stanište, gnezdo tvoje na steni počiva.
NUM 24:22 No, Kenej će biti istrebljen, kad ga Asirija u roblje odvede.“
NUM 24:23 Ponovo Valam izreče svoju priču: „Jao! Ko će preživeti kad Bog učini ovo?
NUM 24:24 Brodovi će doći iz Kitima, ali će i on propasti zauvek, kad pokori Asiriju i Evera.“
NUM 24:25 Potom Valam ustane i vrati se u svoje mesto, a Valak ode svojim putem.
NUM 25:1 Dok je Izrailj boravio u Sitimu, narod je počeo da bludniči s Moavkama.
NUM 25:2 One su pozivale narod da prinosi žrtve njihovim bogovima, a narod je jeo i klanjao se njihovim bogovima.
NUM 25:3 Tako je Izrailj pristao uz Val-Fegora. Zato je planuo Gospodnji gnev na Izrailja.
NUM 25:4 Gospod reče Mojsiju: „Uzmi sve starešine naroda i povešaj ih usred bela dana pred Gospodom, da se Gospodnji gnev odvrati od Izrailja.“
NUM 25:5 Mojsije reče Izrailjevim sudijama: „Neka svako od vas pobije one svoje ljude koji su pristali uz Val-Fegora.“
NUM 25:6 Dok su oni plakali kod ulaza u Šator od sastanka, dođe neki Izrailjac i dovede jednu Madijanku svojoj braći, na Mojsijeve oči i na oči sve Izrailjeve zajednice.
NUM 25:7 Kad je to video Fines, sin Eleazara, Aronovog sina, ustao je i napustio zajednicu. Uzme on koplje u ruku,
NUM 25:8 ode za Izrailjcem u šator i oboje ih probode, i Izrailjca i ženu, nju kroz stomak. Tako je prestala pošast među Izrailjcima.
NUM 25:9 Od pošasti je izginulo dvadeset četiri hiljade.
NUM 25:10 Gospod reče Mojsiju:
NUM 25:11 „Fines, sin Eleazara, Aronovog sina, je odvratio moj gnev od Izrailjaca, jer je svojom revnošću pokazao moju revnost među njima, pa nisam istrebio Izrailjce u svojoj revnosti.
NUM 25:12 Zato mu reci: ’Evo, s njime sklapam savez mira.
NUM 25:13 To će njemu i njegovom potomstvu posle njega biti savez trajnog sveštenstva, zbog toga što je bio revnostan za svoga Boga i izvršio otkupljenje za Izrailjce.’“
NUM 25:14 Ime pogubljenog Izrailjca, koji je bio ubijen sa madijanskom ženom, bilo je Zimrije. On je bio sin Salua, kneza jednog od Simeunovih otačkih domova.
NUM 25:15 Ime Madijanke koja je bila ubijena bilo je Hazvija. Ona je bila ćerka Sura, plemenskog glavara jednog roda u Madijanu.
NUM 25:16 Gospod reče Mojsiju:
NUM 25:17 „Napadni Madijance i pobij ih,
NUM 25:18 jer su vas zaveli u slučaju Fegora i njihove sestre Hazvije, ćerke madijanskog kneza, koja je bila ubijena u vreme pošasti koja se dogodila zbog Fegora.“
NUM 26:1 Gospod reče Mojsiju i svešteniku Eleazaru, sinu Aronovom:
NUM 26:2 „Izvršite popis sve zajednice sinova izrailjevih, od dvadeset godina pa naviše, po njihovim očinskim domovima, svakog ko je u Izrailju sposoban za vojsku.“
NUM 26:3 Mojsije i sveštenik Eleazar im rekoše na moavskim poljanama kod Jordana blizu Jerihona:
NUM 26:4 „Popišite ljude od dvadeset godina pa naviše, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.“ Ovo su bili Izrailjci koji su izašli iz Egipta:
NUM 26:5 Ruvim, Izrailjev prvenac. Ruvimovi sinovi: od Enoha, porodica Enohova; od Faluja porodica Falujeva.
NUM 26:6 Od Esrona, porodica Esronova, od Harmije porodica Harmijina.
NUM 26:7 To su Ruvimove porodice; bilo ih je popisano četrdeset tri hiljade sedam stotina trideset.
NUM 26:8 Falujev sin bio je Elijav.
NUM 26:9 Elijavovi sinovi: Namuilo, Datan i Aviron. Datan i Aviron su bili zastupnici zajednice, oni koji su se pobunili protiv Mojsija i Arona s Korejevim pristalicama, kada su se pobunili protiv Gospoda.
NUM 26:10 Tada se zemlja otvorila svoje ždrelo i progutala i njih i Koreja. To je bilo onda kada su te pristalice izginule, a oganj progutao dve stotine pedeset ljudi. Tako su postali opomena.
NUM 26:11 Ipak, Korejevi sinovi nisu izginuli.
NUM 26:12 Simeunovi sinovi po svojim porodicama: od Namuila porodica Namuilova; od Jamina porodica Jaminova; od Jakina porodica Jakinova;
NUM 26:13 od Zare porodica Zarina, od Saula porodica Saulova.
NUM 26:14 To su Simeunove porodice, ukupno dvadeset dve hiljade dve stotine.
NUM 26:15 Gadovi sinovi po svojim porodicama: od Sifona porodica Sifonova; od Agija porodica Agijeva; od Sunija porodica Sunijeva;
NUM 26:16 od Azena porodica Azenova; od Irija porodica Irijeva;
NUM 26:17 od Aroda porodica Arodova; od Arilija porodica Arilijeva.
NUM 26:18 To su porodice Gadovih sinova. Od njih je bilo popisanih četrdeset hiljada pet stotina.
NUM 26:19 Judini sinovi: Ir i Avnan, ali Ir i Avnan su umrli u Hananu.
NUM 26:20 Judini sinovi po svojim porodicama su bili: od Siloma porodica Silomova; od Faresa porodica Faresova; od Zare porodica Zarina.
NUM 26:21 Faresovi sinovi su bili: od Esrona porodica Esronova; od Jemuila porodica Jemuilova.
NUM 26:22 To su Judine porodice. Od njih je bilo popisano sedamdeset šest hiljada pet stotina.
NUM 26:23 Isaharovi sinovi po svojim porodicama: od Tole porodica Tolina; od Fuve porodica Fuvina;
NUM 26:24 Od Jasuva porodica Jasuvova; od Simrona porodica Simronova.
NUM 26:25 To su porodice Isaharove. Od njih je bilo popisano šezdeset četiri hiljade tri stotine.
NUM 26:26 Zavulonovi sinovi po svojim porodicama: od Sareda porodica Saredova, od Alona porodica Alonova, od Alila porodica Alilova.
NUM 26:27 To su porodice Zavulonove. Od njih je bilo popisano šezdeset hiljada pet stotina.
NUM 26:28 Josifovi sinovi po svojim porodicama: Manasija i Jefrem.
NUM 26:29 Manasijini sinovi: od Mahira porodica Mahirova, a Mahir rodi Galada, od Galada je porodica Galadova.
NUM 26:30 Ovo su Galadovi sinovi: od Ahijezera porodica Ahijezerova; od Heleka porodica Helekova;
NUM 26:31 od Esrila porodica Esrilova, od Sihema porodica Sihemova;
NUM 26:32 od Semida porodica Semidova; od Efera porodica Eferova.
NUM 26:33 A Salpad, sin Eferov, nije imao sinove nego ćerke. One su se zvale Mala, Nuja, Egla, Melha i Tersa.
NUM 26:34 To su Manasijine porodice. Od njih je bilo popisano pedeset dve hiljade sedam stotina.
NUM 26:35 Jefremovi sinovi po svojim porodicama: od Sutala porodica Sutalova; od Vehera porodica Veherova; od Tahana porodica Tahanova,
NUM 26:36 sinovi Sutalovi: od Erana porodica Eranova.
NUM 26:37 To su porodice Jefremovih sinova. Od njih je bilo popisano trideset dve hiljade pet stotina. To su sinovi Josifovi po svojim porodicama.
NUM 26:38 Venijaminovi sinovi po svojim porodicama: od Vele porodica Velina; od Asvila porodica Asvilova; od Ahirama porodica Ahiramova;
NUM 26:39 od Šufama porodica Šufamova; od Ufama porodica Ufamova.
NUM 26:40 Velini sinovi su bili: Arad i Naman; od Arada porodica Aradova; od Namana porodica Namanova.
NUM 26:41 To su Venijaminovi sinovi po svojim porodicama. Od njih je bilo popisano četrdeset pet hiljada šest stotina.
NUM 26:42 Ovo je Danovo potomstvo po svojim porodicama: od Sameja porodica Samejeva. To je Danovo potomstvo po svojim porodicama.
NUM 26:43 Od svih Samejevih porodica bilo je popisanih šezdeset četiri hiljade četiri stotine.
NUM 26:44 Asirovi sinovi po svojim porodicama: Od Jemne porodica Jemnina; od Jesvije porodica Jesvijeva: od Verija porodica Verijina.
NUM 26:45 Verijini sinovi: od Hevera porodica Heverova; od Melhila porodica Melhilova.
NUM 26:46 Asirova ćerka zvala se Sera.
NUM 26:47 To su porodice Asirovih sinova. Od njih je bilo popisano pedeset tri hiljade četiri stotine.
NUM 26:48 Neftalimovi sinovi po svojim porodicama: od Jasila porodica Jasilova; od Gunija porodica Gunijeva;
NUM 26:49 od Jesera porodica Jeserova; od Selima porodica Selimova.
NUM 26:50 To je Neftalimov rod po svojim porodicama. Od njih je bilo popisano četrdeset pet hiljada četiri stotine.
NUM 26:51 Popisanih Izrailjaca bilo je ukupno šest stotina jedna hiljada sedam stotina trideset.
NUM 26:52 Gospod reče Mojsiju:
NUM 26:53 „Ovima neka se podeli zemlja u nasledstvo prema broju imena.
NUM 26:54 Većem plemenu daj veće nasledstvo, a manjem plemenu daj manje nasledstvo; neka se svakome da nasledstvo prema broju njegovih popisanih.
NUM 26:55 Neka se zemlja podeli žrebom; neka je prime u nasledstvo prema imenima njihovih otačkih plemena.
NUM 26:56 Nasledstvo neka se svakom plemenu podeli žrebom prema tome da li je veliko ili malo.“
NUM 26:57 A ovo su popisani Leviti po svojim porodicama: od Girsona porodica Girsonova; od Kata porodica Katova i od Merarija porodica Merarijeva.
NUM 26:58 Ovo su Levijeve porodice: porodica Lovenijeva, porodica Hevronova, porodica Molijeva, porodica Musijeva, porodica Korejeva. A Katu se rodio Amram.
NUM 26:59 Amramovoj ženi ime je bilo Johaveda. Ona je bila Levijeva ćerka, koja mu se rodila u Egiptu. Ona je Amramu rodila Arona i Mojsija i njihovu sestru Mariju.
NUM 26:60 Aronu se rodio Nadav, Avijud, Eleazar i Itamar.
NUM 26:61 Ali Nadav i Avijud su poginuli kad su prineli tuđi oganj pred Gospodom.
NUM 26:62 Svih popisanih muškaraca od jednog meseca pa naviše bilo je dvadeset tri hiljade. Oni nisu bili popisani s Izrailjcima, pošto im nije dano nasledstvo među Izrailjcima.
NUM 26:63 To su oni koje je popisao Mojsije i sveštenik Eleazar, koji su popisali Izrailjce na moavskim poljanama kod Jordana nasuprot Jerihonu.
NUM 26:64 Među ovima nije bilo nijednoga od onih koje su popisali Mojsije i Aron, kad su popisivali Izrailjce u Sinajskoj pustinji.
NUM 26:65 Gospod je, naime, rekao: „Neka svakako pomru u pustinji!“ Od tih ni jedan nije preživeo osim Haleva, sina Jefonijinog, i Isusa, sina Navinovog.
NUM 27:1 Tada su pristupile ćerke Salpada, sina Eferovog, sina Galadovog, sina Mahirovog, sina Manasijinog, sina Josifovog. On je bio iz Manasijine porodice. Ćerke su mu se zvale: Mala, Nuja, Egla, Melha i Tersa.
NUM 27:2 Stale su pred Mojsija i sveštenika Eleazara, pred knezove i svu zajednicu, kod ulaza u Šator od sastanka, i rekle:
NUM 27:3 „Naš otac je umro u pustinji. On nije bio među onim pristalicama, Korejevim pristalicama, što su se pobunile protiv Gospoda, nego je umro zbog svog greha. Nije imao sinova.
NUM 27:4 Zašto da ime našeg oca nestane iz njegove porodice zato što nije imao ni jednog sina? Daj nam posed među braćom našeg oca.“
NUM 27:5 Mojsije donese njihov slučaj pred Gospoda.
NUM 27:6 Gospod reče Mojsiju:
NUM 27:7 „Salpadove ćerke su u pravu. Daj im posed u nasledstvo među braćom njihovog oca; prevedi na njih nasledstvo njihovog oca.
NUM 27:8 A Izrailjcima reci: ’Ako čovek umre a nema nijednog sina, prevedite nasledstvo na njegovu ćerku.
NUM 27:9 Ako nema ni ćerku, njegovo nasledstvo dajte njegovoj braći.
NUM 27:10 Ako nema ni braću, dajte njegovo nasledstvo braći njegovog oca.
NUM 27:11 Ako njegov otac nema braće, njegovo nasledstvo dajte u posed njegovom najbližem rođaku iz rodbine. Neka to Izrailjcima bude pravna uredba kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.’“
NUM 27:12 Gospod reče Mojsiju: „Popni se na ovu goru Avarim i pogledaj zemlju koju sam dao Izrailjcima.
NUM 27:13 Kad je pogledaš, pridružićeš se svome narodu, kao što mu se pridružio tvoj brat Aron,
NUM 27:14 jer ste se pobunili protiv moje reči u pustinji Cin kada se zajednica svađala, umesto da kod voda objavite moju svetost pred njihovim očima.“ (To su merivske vode kod Kadisa u pustinji Cin.)
NUM 27:15 Mojsije reče Gospodu:
NUM 27:16 „Neka Gospod, Bog duhova svih stvorenja, postavi jednog čoveka nad zajednicom,
NUM 27:17 koji će ih predvoditi u svemu što preduzimaju, koji će ih izvoditi i dovoditi. Tako Gospodnja zajednica neće biti kao stado bez pastira.“
NUM 27:18 Gospod reče Mojsiju: „Uzmi Isusa, sina Navinovog, čoveka u kome je [moj] Duh, i položi svoju ruku na njega.
NUM 27:19 Postavi ga pred sveštenika Eleazara i pred svu zajednicu, i uvedi ga u službu u njihovoj prisutnosti.
NUM 27:20 Zatim mu predaj deo svoje vlasti, da mu se pokorava sva izrailjska zajednica.
NUM 27:21 Onda ga postavi pred sveštenika Eleazara, a on će za njega tražiti savet od Gospoda putem Urima. Na njegovu zapovest neka on i sva izrailjska zajednica polaze i na njegovu zapovest neka dolaze.“
NUM 27:22 Mojsije učini kako mu je Gospod zapovedio. Uzeo je Isusa i postavio ga pred sveštenika Eleazara i pred svu zajednicu.
NUM 27:23 Zatim je položio svoju ruku na njega u uveo ga u službu, kao što je Gospod rekao preko Mojsija.
NUM 28:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 28:2 „Zapovedi Izrailjcima i reci im: ’Pazite da prinosite moj prinos, hranu za moju paljenu žrtvu, moj ugodni miris, u vreme koje je određeno za njega.’
NUM 28:3 Reci im: ’Ovo je paljena žrtva koju ćete prinositi Gospodu: dnevno dva jagnjeta od godinu dana, bez mane, kao trajnu žrtvu svespalnicu.
NUM 28:4 Jedno jagnje prinesi ujutro, a drugo prinesi uveče.
NUM 28:5 Uz to, umešaj desetinu efe brašna s četvrt hina čistog, sveže isceđenog ulja.
NUM 28:6 To je trajna žrtva svespalnica ustanovljena na gori Sinaj, na ugodni miris – paljenu žrtvu Gospodu.
NUM 28:7 Žrtva izlivnica će biti četvrt hina žestokog pića za svako jagnje. Neka se žrtva izlivnica Gospodu izlije u Svetinji.
NUM 28:8 Drugo jagnje prinesi uveče. S njim prinesi istu žitnu žrtvu kao ujutro, i žrtvu izlivnicu na ugodni miris, paljenu žrtvu Gospodu.
NUM 28:9 Na subotnji dan prinesi dva jagnjeta od godinu dana, bez mane, dve desetine efe brašna umešenog sa uljem za žitnu žrtvu, i žrtvu izlivnicu koja ide uz nju.
NUM 28:10 To je žrtva svespalnica za svaku subotu, pored svakodnevne žrtve svespalnice i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 28:11 Na početku vaših meseci prinesite žrtvu svespalnicu Gospodu: dva junca, dva ovna i sedam jaganjaca od godinu dana bez mane.
NUM 28:12 Žitna žrtva uz svakog junca biće: tri desetine efe brašna umešenog s uljem. Žitna žrtva uz svakog ovna biće: dve desetine brašna umešenog s uljem.
NUM 28:13 Žitna žrtva uz svako jagnje biće: dve desetine brašna umešenog s uljem. To je žrtva svespalnica – paljena žrtva na ugodan miris Gospodu.
NUM 28:14 Žrtva izlivnica koja ide uz njih biće: pola hina vina za svakog junca, jedna trećina hina vina za ovna, i jedna četvrtina hina vina za jagnje. To je žrtva svespalnica za svaki novi mesec tokom meseci u godini.
NUM 28:15 Uz svakodnevnu svespalnicu, neka se Gospodu prinosi jedan jarac kao žrtva za greh, uz žrtvu izlivnicu koja ide s njom.
NUM 28:16 Prvoga meseca, četrnaestog dana u mesecu počinje Pasha Gospodnja.
NUM 28:17 A petnaestoga dana istog meseca je praznik. Jedite beskvasne hlebove sedam dana.
NUM 28:18 Prvoga dana održavajte sveti sabor; ne radite nikakvog svakodnevnog posla.
NUM 28:19 Kao paljenu žrtvu, svespalnicu, prinesite Gospodu dva junca, jednog ovna i sedam jaganjaca od godinu dana, bez mane.
NUM 28:20 Žitna žrtva koja ide uz njih biće: tri desetine efe brašna umešenog s uljem za svakog junca, dve desetine za ovna,
NUM 28:21 a jednu desetinu prinesi za svakog od sedam jaganjaca.
NUM 28:22 Takođe, prinesi i jednog jarca, žrtvu za greh, da se izvrši otkupljenje za vas.
NUM 28:23 Ovo prinosite pored jutarnje žrtve svespalnice koja se svakodnevno prinosi.
NUM 28:24 Ovako ćete činiti svaki dan za sedam dana. To je paljena žrtva, ugodni miris Gospodu. Neka se to prinosi uz svakodnevnu žrtvu svespalnicu i uz žrtvu izlivnicu koja ide s njom.
NUM 28:25 A sedmoga dana neka vam bude sveti sabor: ne radite nikakav posao.
NUM 28:26 Na dan prvina, prilikom vašeg praznika Sedmica, kad prinesete Gospodu žitnu žrtvu od nove žetve, održavajte sveti sabor. Ne radite nikakav svakodnevni posao!
NUM 28:27 Za žrtvu svespalnicu na ugodan miris Gospodu prinesite dva junca, jednog ovna i sedam jaganjaca od godinu dana.
NUM 28:28 Žitna žrtva koja ide uz njih biće: tri desetine efe brašna umešenog s uljem za svakog junca, dve desetine za ovna,
NUM 28:29 a jednu desetinu za svakog od sedam jaganjaca;
NUM 28:30 i jednog jarca, da se izvrši otkupljenje za vas.
NUM 28:31 Pored svakodnevne žrtve svespalnice, i žitne žrtve koja ide uz nju, prinesite uz nju i žrtvu izlivnicu. Neka vam budu bez mane.
NUM 29:1 Prvog dana sedmog meseca održavajte sveti sabor. Ne radite nikakav svakodnevni posao. Neka vam to bude trubni dan.
NUM 29:2 Tada prinesite kao žrtvu svespalnicu na ugodan miris Gospodu jednog junca, jednog ovna i sedam jaganjaca od godinu dana, bez mane.
NUM 29:3 Žitna žrtva koja ide za njih biće: tri desetine efe brašna umešenog s uljem za junca, dve desetine za ovna,
NUM 29:4 i jedna desetina za svakog od sedam jaganjaca;
NUM 29:5 i jednog jarca, da se izvrši otkupljenje za vas.
NUM 29:6 Pored mesečne žrtve svespalnice i žitne žrtve koja ide uz nju, i svakodnevne svespalnice i žitne žrtve koja ide uz nju, prinesite uz nju i propisanu žrtvu izlivnicu, na ugodan miris Gospodu.
NUM 29:7 Desetog dana, istog sedmog meseca, održavajte sveti sabor. Postite i ne radite nikakav svakodnevni posao.
NUM 29:8 Tada prinesite kao žrtvu svespalnicu na ugodan miris Gospodu jednog junca, jednog ovna i sedam jaganjaca od godinu dana. Neka budu bez mane.
NUM 29:9 Žitna žrtva koja ide uz njih biće: tri desetine efe brašna umešenog s uljem za junca, dve desetine za ovna,
NUM 29:10 a jedna desetina za svakog od sedam jaganjaca;
NUM 29:11 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored žrtve otkupljenja za greh, svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz njih.
NUM 29:12 Petnaestog dana sedmog meseca održavajte sveti sabor. Ne radite nikakav svakodnevni posao. Praznik Gospodu proslavljajte sedam dana.
NUM 29:13 Kao žrtvu svespalnicu, paljenu žrtvu na ugodan miris Gospodu, prinesite trinaest junaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godinu dana. Neka budu bez mane.
NUM 29:14 Žitna žrtva koja ide uz njih biće: tri desetine efe brašna umešenog s uljem za svakog od trinaest junaca, dve desetine za svakog ovna,
NUM 29:15 a jedna desetina za svakog od četrnaest jaganjaca;
NUM 29:16 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:17 Drugog dana prinesite: dvanaest junaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca bez mane,
NUM 29:18 sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:19 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:20 Trećeg dana prinesite: jedanaest junaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godinu dana, bez mane,
NUM 29:21 sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:22 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:23 Četvrtog dana prinesite: deset junaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godinu dana, bez mane,
NUM 29:24 sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:25 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:26 Petog dana prinesite: devet junaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godinu dana, bez mane,
NUM 29:27 sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:28 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:29 Šestog dana prinesite: osam junaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godinu dana, bez mane,
NUM 29:30 sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:31 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:32 Sedmog dana prinesite: sedam junaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godinu dana, bez mane,
NUM 29:33 sa žitnom žrtvom i žrtvom izlivnicom, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:34 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:35 Osmog dana održavajte svečani sabor. Ne radite nikakav svakodnevni posao.
NUM 29:36 Kao žrtvu svespalnicu, paljenu žrtvu na ugodni miris Gospodu, prinesite jednog junca, jednog ovna i sedam jaganjaca bez mane;
NUM 29:37 žitnu žrtvu i žrtvu izlivnicu, prema propisanom broju junaca, ovnova i jaganjaca;
NUM 29:38 i jednog jarca za žrtvu za greh, pored svakodnevne žrtve svespalnice, žitne žrtve koja ide uz nju i žrtve izlivnice koja ide uz nju.
NUM 29:39 To prinosite Gospodu na svoje određene praznike, pored svojih zaveta i dobrovoljnih priloga, bilo da su to vaše žrtve svespalnice, žitne žrtve, žrtve izlivnice ili žrtve mira.’“
NUM 29:40 Tako je Mojsije rekao Izrailjcima sve što mu je Gospod zapovedio.
NUM 30:1 Mojsije reče glavarima plemena izrailjskog naroda: „Ovo je Gospod zapovedio:
NUM 30:2 ’Ako neki čovek učini zavet Gospodu, ili položi zakletvu kojom se obaveže, neka ne pogazi svoju reč; neka učini ono što izađe iz njegovih usta.
NUM 30:3 Ako žena učini zavet Gospodu u svojoj mladosti, ili se obaveže zakletvom dok je u kući svoga oca,
NUM 30:4 pa njen otac sazna za njen zavet ili zakletvu kojom se obavezala, ali joj ne prigovori, tada svi njeni zaveti i svaka zakletva kojom se obavezala ostaju na snazi.
NUM 30:5 Ali ako joj otac to zabrani istog dana kad sazna, svi njeni zaveti i zakletve kojima se obavezala više ne važe. Gospod će joj oprostiti, jer joj je otac zabranio.
NUM 30:6 Ako se uda dok je pod zavetom, ili se obavezala nepromišljenom izjavom,
NUM 30:7 pa njen muž sazna za to, ali joj ne prigovori istog dana kad sazna, tada svi njeni zaveti i obećanja kojima se obavezala ostaju na snazi.
NUM 30:8 Ako joj se muž usprotivi istog dana kad sazna, on time poništava zavet, ili nepromišljenu izjavu kojom se obavezala. A Gospod će joj oprostiti.
NUM 30:9 Zavet udovice ili razvedene, sve čime se obavezala, i dalje je obavezuje.
NUM 30:10 Ako žena učini zavet dok je u kući svog muža, ili se obaveže obećanjem uz zakletvu,
NUM 30:11 pa njen muž sazna za to, ali joj ne prigovori i ne zabrani joj, tada svi njeni zaveti i svako obećanje kojim se obavezala ostaju na snazi.
NUM 30:12 Ali ako ih muž poništi istog dana kad sazna za njih, ništa što je prešlo preko njenih usana ne važi. Pošto ih je njen muž poništio, Gospod će joj oprostiti.
NUM 30:13 Svaki zavet i svaku zakletvu kojom se žena obaveže na neko samoodricanje, njen muž može da potvrdi ili poništi.
NUM 30:14 Ako dani prolaze, a muž joj ne prigovara, on potvrđuje sve njene zavete, ili sva obećanja kojima se obavezala. On ih je potvrdio, jer joj nije prigovorio istog dana kad je saznao za njih.
NUM 30:15 Ali ako ih poništi kasnije, pošto je već saznao za njih, sam će nositi njenu krivicu.’“
NUM 30:16 To su odredbe koje je Gospod dao Mojsiju za muža i njegovu ženu, i za oca i njegovu ćerku u njenoj mladosti, dok je u kući svoga oca.
NUM 31:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 31:2 „Izvrši osvetu nad Madijancima zbog Izrailjaca. Potom ćeš se pridružiti svome narodu.“
NUM 31:3 Mojsije reče narodu: „Naoružaj ljude među vama za rat, pa neka idu na Madijance da izvrše nad njima Gospodnju osvetu.
NUM 31:4 Pošalji u bitku po hiljadu ljudi iz svakog izrailjskog plemena.“
NUM 31:5 Tako je od Izrailjevih hiljada bilo okupljeno dvanaest hiljada ljudi naoružanih za rat, po hiljadu iz svakog plemena.
NUM 31:6 Mojsije ih je poslao u rat, po hiljadu iz svakog plemena, zajedno sa Finesom, sinom sveštenika Eleazara, koji je poneo sa sobom posvećeno posuđe i ratne trube.
NUM 31:7 Oni su zaratili protiv Madijana, baš kako je Gospod zapovedio Mojsiju i pobili mu sve muškarce.
NUM 31:8 Pored ostalih pobili su i madijanske careve Evija, Rekema, Sura, Ora i Revu – pet madijanskih careva. Mačem su pogubili i Valama, sina Veorovog.
NUM 31:9 Izrailjci su sa sobom poveli madijanske žene i decu, i zaplenili svu njihovu stoku, sva njihova stada i sva njihova dobra,
NUM 31:10 a sve njihove gradove po kojima su živeli spalili ognjem.
NUM 31:11 Onda su uzeli plen i sve što je bilo oduzeto, i ljude i stoku,
NUM 31:12 pa su roblje, oduzeto i plen doveli Mojsiju, svešteniku Eleazaru i svoj Izrailjevoj zajednici u tabor na moavskim poljanama, kod Jordana, nasuprot Jerihonu.
NUM 31:13 Mojsije, sveštenik Eleazar i svi knezovi zajednice pođu im u susret izvan tabora.
NUM 31:14 Mojsije se razbesneo na vojvode, na zapovednike hiljada i stotina, koji su se vraćali iz rata.
NUM 31:15 Mojsije im reče: „Zar ste ostavili u životu sve žene?
NUM 31:16 A baš su one, na Valamov nagovor, navele Izrailjce da se iznevere Gospodu u slučaju Fegora, pa je Gospodnju zajednicu pogodila pošast!
NUM 31:17 Stoga sad pobijte svu mušku decu i svaku ženu koja je spavala sa muškarcem.
NUM 31:18 Ipak, poštedite za sebe svaku mladu devojku koja nije spavala sa muškarcem.
NUM 31:19 Svaki od vas koji je ubio nekoga ili je dotakao ubijenog, neka logoruje sedam dana izvan tabora. Očistite sebe i svoje robove trećega i sedmoga dana.
NUM 31:20 Neka se očisti i svako ruho, svaki kožni predmet, svaki predmet načinjen od kozje dlake, i svaki predmet od drveta.“
NUM 31:21 A sveštenik Eleazar reče ratnicima koji su išli u bitku: „Ovo je odredba Zakona koji je Gospod dao Mojsiju:
NUM 31:22 zlato, srebro, bronzu, gvožđe, kalaj i olovo,
NUM 31:23 sve što je otporno na vatru, neka se propusti kroz vatru i biće čisto. Ipak, neka se očisti i vodom očišćenja. A sve što nije otporno na vatru propustite kroz vodu.
NUM 31:24 Sedmoga dana operite svoju odeću i bićete čisti. Potom se vratite u tabor.“
NUM 31:25 Gospod reče Mojsiju:
NUM 31:26 „Ti, sveštenik Eleazar i glavari otačkih domova zajednice, izvršite popis plena, ljudi i stoke.
NUM 31:27 Zatim podeli plen između ratnika koji su išli u bitku i cele zajednice.
NUM 31:28 Od ratnika koji su išli u bitku odvoj deo za Gospoda: jednu glavu od svakih pet stotina, kako od ljudi tako od krupne stoke, magaraca i ovaca.
NUM 31:29 Uzmite to od njihove polovine i dajte to svešteniku Eleazaru za prinos Gospodu.
NUM 31:30 A od polovine plena Izrailjaca uzmi jednu glavu od svakih pet stotina, kako od ljudi tako od krupne stoke, magaraca, ovaca – od svake stoke – i daj ih Levitima, koji su zaduženi za službu u Prebivalištu Gospodnjem.“
NUM 31:31 Mojsije i Eleazar učine kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 31:32 Plena što je ostao od oduzetog koje je zaplenila vojska bilo je: šest stotina sedamdeset pet hiljada ovaca,
NUM 31:33 sedamdeset dve hiljade grla goveda,
NUM 31:34 šezdeset jedna hiljada magaraca,
NUM 31:35 i trideset dve hiljade ljudskih duša – žena koje nisu spavale sa muškarcem.
NUM 31:36 Dakle, polovina dela vojske koja je išla u bitku bila je: tri stotine trideset sedam hiljada pet stotina grla sitne stoke.
NUM 31:37 Deo za Gospoda od sitne stoke bio je šest stotina sedamdeset pet ovaca.
NUM 31:38 Bilo je trideset šest hiljada goveda, od kojih je Gospodnji deo bio sedamdeset dva grla;
NUM 31:39 magaraca je bilo trideset hiljada pet stotina, od kojih je Gospodnji deo bio šezdeset jedno grlo;
NUM 31:40 i šesnaest hiljada ljudskih duša, od kojih je Gospodnji deo bio trideset dve duše.
NUM 31:41 Mojsije je predao svešteniku Eleazaru deo, prinos za Gospoda, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 31:42 Polovina dela Izrailjaca koju je Mojsije odvojio od ljudi koji su ratovali –
NUM 31:43 polovina koja je pripala zajednici, iznosila je: tri stotine trideset sedam hiljada pet stotina grla sitne stoke,
NUM 31:44 trideset šest hiljada goveda,
NUM 31:45 trideset hiljada pet stotina magaraca,
NUM 31:46 i šesnaest hiljada ljudskih duša.
NUM 31:47 Od te polovine, koja je pripala Izrailjcima, Mojsije je uzeo po jedno od pedeset, i od ljudi i od stoke, i dao Levitima koji su bili zaduženi za službu u Prebivalištu Gospodnjem, kao što mu je Gospod zapovedio.
NUM 31:48 Tada su Mojsiju pristupili vojni zapovednici nad hiljadama, knezovi nad hiljadama i stotinama,
NUM 31:49 i rekli mu: „Tvoje sluge su izvršile popis ratnika koji su bili pod našim vodstvom, i nijedan od nas ne nedostaje.
NUM 31:50 A mi smo doneli prinos Gospodu, šta je već ko našao, predmete od zlata, narukvice i grivne, prstenje, naušnice i ogrlice, da se izvrši otkupljenje za nas pred Gospodom.“
NUM 31:51 Mojsije i Sveštenik Eleazar su uzeli od njih zlato, sav taj nakit.
NUM 31:52 Svega zlata, žrtve dizanice koju su prineli Gospodu bilo je šesnaest hiljada sedam stotina pedeset šekela.
NUM 31:53 A vojnici su zadržali za sebe što su zaplenili.
NUM 31:54 Potom su Mojsije i sveštenik Eleazar uzeli zlato od knezova nad hiljadama i stotinama i doneli ga u Šator od sastanka, kao spomen Izrailjcima pred Gospodom.
NUM 32:1 A Ruvimovci i Gadovci su imali silno mnoštvo stoke. Kad su Ruvimovci i Gadovci videli da je oblast Jazira i Galada pogodno mesto za stoku,
NUM 32:2 došli su k Mojsiju, svešteniku Eleazaru i knezovima zajednice i rekli:
NUM 32:3 „Atarot, Devon, Jazir, Namra, Esevon, Elealija, Sevama, Navav i Vean,
NUM 32:4 zemlja koju je Gospod pokorio pred izrailjskom zajednicom je pogodna zemlja za stoku, a tvoje sluge imaju stoku.“
NUM 32:5 Oni nastaviše: „Ako smo stekli naklonost pred tobom, neka se ova zemlja da tvojim slugama u posed. Ne vodi nas preko Jordana.“
NUM 32:6 Mojsije odgovori Gadovcima i Ruvimovcima: „Zar da vaša braća idu u rat, a vi da ostanete ovde?
NUM 32:7 Zašto odvraćate Izrailjce od prelaska u zemlju koju im je dao Gospod?
NUM 32:8 Tako su postupili i vaši očevi kad sam ih poslao iz Kadis-Varnije da izvide zemlju.
NUM 32:9 I kad su otišli do potoka Eshola i videli zemlju, odvratili su Izrailjce od ulaska u zemlju koju im je dao Gospod.
NUM 32:10 Tog dana je Gospod planuo gnevom i zakleo se govoreći:
NUM 32:11 ’Nijedan od ljudi od dvadeset godina pa naviše koji su izašli iz Egipta, neće videti zemlju za koju sam se zakleo njihovim precima Avrahamu, Isaku i Jakovu, jer me nisu verno sledili,
NUM 32:12 osim Kenezejca Haleva, sina Jefonijinog, i Isusa, sina Navinovog, zato što su verno sledili Gospoda.’
NUM 32:13 Međutim, Gospod je planuo gnevom na Izrailj, pa je učinio da četrdeset godina lutaju po pustinji, dok nije pomro sav taj naraštaj koji je činio zlo pred Gospodom.
NUM 32:14 A sada ste, porode grešnički, stupili na mesto svojih predaka da još više navučete na Izrailja plamteći gnev Gospodnji.
NUM 32:15 Ako se odvratite od njega, on će ih i dalje ostaviti u pustinji; tako ćete upropastiti sav ovaj narod.“
NUM 32:16 A oni mu pristupiše i rekoše: „Podigli bismo ovde samo obore za našu stoku i gradove za naše žene i decu,
NUM 32:17 ali ćemo se naoružati i hitro stati na čelo Izrailjaca, dok ih ne dovedemo na njihovo mesto. A naše žene i deca neka ostanu u utvrđenim gradovima zbog stanovnika ove zemlje.
NUM 32:18 Svojim se domovima nećemo vraćati sve dok svaki Izrailjac ne primi svoj deo u nasledstvo.
NUM 32:19 Ipak, mi nećemo primiti svoj deo u nasledstvo sa njima, tamo s one strane Jordana i dalje, pošto nam je nasledstvo pripalo na ovoj, istočnoj strani Jordana.“
NUM 32:20 Mojsije im reče: „Ako održite reč – ako naoružani pođete u rat pred Gospodom,
NUM 32:21 te svaki od vas naoružan pređe preko Jordana pred Gospodom, dok on ne istera ispred sebe svoje neprijatelje,
NUM 32:22 i dok zemlja ne bude pokorena pred Gospodom, onda se možete vratiti, pa ćete biti rešeni krivice pred Gospodom i pred Izrailjcima. Tada će vam ova zemlja pripasti u nasledstvo pred Gospodom.
NUM 32:23 Ali ako ne uradite tako, zgrešićete protiv Gospoda. Znajte da ćete ispaštati za svoj greh.
NUM 32:24 Podignite gradove za svoje žene i decu i torove za svoje ovce, ali uradite što ste obećali.“
NUM 32:25 Gadovci i Ruvimovci odgovoriše Mojsiju: „Tvoje sluge će učiniti kao što naš gospodar zapoveda.
NUM 32:26 Naša deca i žene, naša stada i stoka ostaće tamo u galadskim gradovima,
NUM 32:27 a tvoje sluge, svi koji su naoružani za rat, preći će da ratuju pred Gospodom, kao što naš gospodar kaže.“
NUM 32:28 Zatim je Mojsije radi njih izdao zapovest svešteniku Eleazaru, Isusu, sinu Navinovom i glavarima otačkih domova Izrailjevih plemena.
NUM 32:29 Mojsije im reče: „Ako Gadovci i Ruvimovci, svi ljudi naoružani za rat, pređu s vama preko Jordana ispred Gospoda, i zemlja bude pokorena pred vama, vi ćete im dati galadsku zemlju u posed.
NUM 32:30 Ukoliko njihovi ljudi ne pređu naoružani s vama, neka prime svoj posed među vama u hananskoj zemlji.“
NUM 32:31 Gadovci i Ruvimovci odgovore: „Učinićemo onako kako je Gospod rekao tvojim slugama.
NUM 32:32 Preći ćemo pod oružjem pred Gospodom u hanansku zemlju, ali ćemo zadržati nasledstvo u našem posedu s ove strane Jordana.“
NUM 32:33 Zatim je Mojsije dodelio Gadovcima, Ruvimovcima i polovini plemena Manasije, Josifovog sina, carstvo amorejskog cara Sihona, i carstvo vasanskog cara Oga, zemlju sa gradovima unutar njenih granica, i okolne oblasti.
NUM 32:34 Gadovci su podigli Devon, Atarot, Aroir.
NUM 32:35 Atarot-Sofan, Jazir, Jogveju,
NUM 32:36 utvrđene gradove Vet-Nimru i Vet-Aran, i torove za ovce.
NUM 32:37 Ruvimovci su sagradili Esevon, Elealiju, Kirijatajim,
NUM 32:38 Navav i Val-Meon, kojima su promenili imena, i Sivmu; gradovima koje su sagradili dali su drugačija imena.
NUM 32:39 Potomci Mahira, sina Manasijinog, su otišli u Galad, osvojili ga i isterali iz njega Amorejce koji su bili u njemu.
NUM 32:40 Mojsije je dao Galad Mahiru, sinu Manasijinom, koji se naselio u njemu.
NUM 32:41 Manasijin sin Jair je otišao i osvojio njihova sela, koje je prozvao „Jairova sela“.
NUM 32:42 Zatim je Novah otišao i osvojio Kenat sa njegovim naseljima, i prozvao ga Novah po svom imenu.
NUM 33:1 Ovo su postaje Izrailjaca, kada su izašli iz Egipta po svojim odredima pod vodstvom Mojsija i Arona.
NUM 33:2 Mojsije je popisao mesta njihovog polaska od postaje do postaje, kako je zapovedio Gospod. Ovo su njihove postaje prema polaznim tačkama:
NUM 33:3 Krenuli su iz Ramese prvog meseca petnaestog dana. Dan posle Pashe, Izrailjci su pobedonosno izašli naočigled svih Egipćana,
NUM 33:4 dok su Egipćani sahranjivali sve svoje prvorođence, koje je Gospod pobio među njima. A Gospod je izvršio pravdu i nad njihovim bogovima.
NUM 33:5 Izrailjci su krenuli iz Ramese i ulogorili se u Sokotu.
NUM 33:6 Krenuli su iz Sokota i ulogorili se u Etamu, koji je na rubu pustinje.
NUM 33:7 Krenuli su iz Etama, skrenuli prema Pi-Hahirotu, koji je nasuprot Vel-Sefona, i ulogorili se pred Migdolom.
NUM 33:8 Krenuli su iz Irota, pa su sredinom mora prešli u pustinju. Zatim su išli tri dana preko pustinje Etama i ulogorili se u Mari.
NUM 33:9 Otišli su iz Mare i došli u Elim, gde je bilo dvanaest studenaca i sedamdeset palminih stabala, i tamo se ulogorili.
NUM 33:10 Krenuli su iz Elima i ulogorili se kod Crvenog mora.
NUM 33:11 Zatim su otišli od Crvenog mora i ulogorili se u pustinji Sin.
NUM 33:12 Otišli su iz pustinje Sin i ulogorili se u Dafaki.
NUM 33:13 Otišli su iz Dafake i ulogorili se u Elusi.
NUM 33:14 Otišli su iz Eluse i ulogorili se u Rafidinu, gde nije bilo vode da narod pije.
NUM 33:15 Otišli su iz Rafidina i ulogorili se u Sinajskoj pustinji.
NUM 33:16 Kad su otišli iz Sinajske pustinje ulogorili su se u Kivrot-Atavi.
NUM 33:17 Otišli su iz Kivrot-Atave i ulogorili se u Asirotu.
NUM 33:18 Otišli su iz Asirota i ulogorili se u Ratami.
NUM 33:19 Otišli su iz Ratame i ulogorili se u Rimon-Faresu.
NUM 33:20 Otišli su iz Rimon-Faresa i ulogorili se u Livni.
NUM 33:21 Otišli su iz Livne i ulogorili se u Resi.
NUM 33:22 Otišli su iz Rese i ulogorili se u Kelati.
NUM 33:23 Otišli su iz Kelate i ulogorili se kod gore Safera.
NUM 33:24 Otišli su od gore Safera i ulogorili se u Haradi.
NUM 33:25 Otišli su iz Harade i ulogorili se u Makelotu.
NUM 33:26 Otišli su iz Makelota i došli u Katati.
NUM 33:27 Otišli su iz Katate i ulogorili se u Tarati.
NUM 33:28 Otišli su iz Tarate i ulogorili se u Meteki.
NUM 33:29 Otišli su iz Meteke i ulogorili se u Asmoni.
NUM 33:30 Otišli su iz Asmone i ulogorili se u Moserotu.
NUM 33:31 Otišli su iz Moserota i ulogorili se u Vene-Jakane.
NUM 33:32 Otišli su iz Vene-Jakane i ulogorili se u Hor-Gadgadi.
NUM 33:33 Otišli su iz Hor-Gadgade i ulogorili se u Jotvati.
NUM 33:34 Otišli su iz Jotvate i ulogorili se u Evroni.
NUM 33:35 Otišli su iz Evrone i ulogorili se u Esion-Geveru.
NUM 33:36 Otišli su iz Esion-Gevera i ulogorili se u pustinju Cin, to jest u Kadisu.
NUM 33:37 Otišli su iz Kadisa i ulogorili se kod gore Or, na kraju edomske zemlje.
NUM 33:38 Tada se sveštenik Aron popeo na goru Or po Gospodnjoj zapovesti i umro tamo, prvog dana petog meseca, u četrdesetoj godina po izlasku Izrailjaca iz Egipta.
NUM 33:39 Aronu je bilo stotinu dvadeset tri godine kad je umro na gori Or.
NUM 33:40 A car Arada, Hananac, koji je živeo u Negevu hananskom, čuo je o dolasku Izrailjaca.
NUM 33:41 Zatim su otišli od gore Ora i ulogorili se u Salmonu.
NUM 33:42 Otišli su iz Salmona i ulogorili se u Finonu.
NUM 33:43 Otišli su iz Finona i ulogorili se u Ovotu.
NUM 33:44 Otišli su iz Ovota i ulogorili se kod Ije-Avarima, na području Moava.
NUM 33:45 Otišli su iz Ije[-Avarima] i ulogorili se u Devon-Gadu.
NUM 33:46 Otišli su iz Devon-Gada i ulogorili se u Gelmon-Devlataimu.
NUM 33:47 Otišli su iz Gelmon-Devlataima i ulogorili se kod avarimskih gora, pred Navavom.
NUM 33:48 Otišli su iz avarimskih gora i ulogorili se na moavskim poljanama, kraj Jordana, kod Jerihona.
NUM 33:49 Tako su logorovali kraj Jordana, na moavskim poljanama, od Vet-Jesimota pa sve do Avel-Sitima.
NUM 33:50 Tamo, na moavskim poljanama, kraj Jordana kod Jerihona, Gospod reče Mojsiju:
NUM 33:51 „Govori Izrailjcima i reci im: ’Kad preko Jordana pređete u hanansku zemlju,
NUM 33:52 isterajte pred sobom sve stanovnike zemlje. Uništite sve njihove kipove, zatrite sve njihove livene idole, i razorite sve njihove uzvišice.
NUM 33:53 Zauzmite zemlju i nastanite se u njoj, jer sam je vama dao u posed.
NUM 33:54 Zemlju podelite žrebom prema svojim porodicama. Većoj dajte veće nasledstvo a manjoj dajte manje nasledstvo. I šta kome žreb odredi to neka mu bude. Primićete nasledstvo prema otačkim plemenima.
NUM 33:55 Ali ako ne isterate pred sobom stanovnike zemlje, oni koje ostavite biće vam iverje u očima i trnje u bokovima; oni će vas kinjiti u zemlji u kojoj živite.
NUM 33:56 A ono što sam naumio da učinim njima, to ću učiniti vama.’“
NUM 34:1 Gospod reče Mojsiju:
NUM 34:2 „Zapovedi Izrailjcima i reci im: ’Kad uđete u hanansku zemlju, zemlja koja vam je pripala u posed imaće ove granice:
NUM 34:3 Južni deo će vam se protezati od pustinje Cin uz Edom. Južna granica će vam se protezati s ruba Mrtvog mora na istoku,
NUM 34:4 pa će zavijati na jug prema Akravimskoj uzvišici, ići prema Cinu, nastavljati se južno od Kadis-Varnije, izbiti na Asar-Adar i prelaziti preko Asemone.
NUM 34:5 Granica će, zatim, od Asemone skrenuti prema Egipatskom potoku i izbiti na more.
NUM 34:6 Zapadna granica će vam biti Veliko more; to neka vam bude zapadna granica.
NUM 34:7 Ovo će vam biti severna granica: omeđite je od Velikog mora pa do gore Ora.
NUM 34:8 Od gore Ora omeđite sebi granicu do Levo-Amata, a kraj granice neka bude Sedad.
NUM 34:9 Neka se granica pruža do Zefrona, a kraj neka joj bude kod Asar-Enana. Neka vam to bude severna granica.
NUM 34:10 Zatim omeđite sebi granicu od Asar-Enana do Sefama.
NUM 34:11 Od Sefama granica će se spuštati prema Rivli istočno od Ajina, i nastaviti da se spušta dok ne dođe do istočne obale jezera Hineret.
NUM 34:12 Zatim će se granica spuštati na Jordan i završavati na Mrtvom moru. To će biti vaša zemlja sa granicama koje je okružuju.’“
NUM 34:13 Mojsije zapovedi Izrailjcima: „Ovo je zemlja koju ćete žrebom naslediti, za koju je Gospod zapovedio da je dobije devet i po plemena.
NUM 34:14 Naime, otački domovi potomaka Ruvimovog plemena, otački domovi potomaka Gadovog plemena, već su primili svoje nasledstvo. Svoje nasledstvo je primila i polovina Manasijinog plemena.
NUM 34:15 Dva i po plemena su uzeli svoje nasledstvo s druge strane Jordana, nasuprot Jerihona, s istočne strane.“
NUM 34:16 Gospod reče Mojsiju:
NUM 34:17 „Ovo su imena ljudi koji će vam podeliti zemlju: sveštenik Eleazar i Isus, sin Navinov.
NUM 34:18 Uzmi i po jednog kneza iz svakog plemena da raspodeljuju zemlju.
NUM 34:19 Ovo su imena tih ljudi: Halev, sin Jefonijin, iz Judinog plemena;
NUM 34:20 Samuilo, sin Amijudov, iz plemena Simeunovih potomaka;
NUM 34:21 Eldad, sin Haslonov, iz Venijaminovog plemena;
NUM 34:22 knez Vukija, sin Jeklinov, iz plemena Danovih potomaka.
NUM 34:23 Od Josifovih potomaka: knez Anilo, sin Ufidov, iz plemena Manasijinih potomaka;
NUM 34:24 knez Kemuilo, sin Saftanov, iz plemena Jefremovih potomaka;
NUM 34:25 knez Elisafan, sin Farnahov, iz plemena Zavulonovih potomaka;
NUM 34:26 knez Faltilo, sin Ozainov, iz plemena Isaharovih potomaka;
NUM 34:27 knez Ahijud, sin Selemijin, iz plemena Asirovih potomaka;
NUM 34:28 i knez Fadailo, sin Amijudov, iz Neftalimovog plemena.“
NUM 34:29 Ovima je Gospod zapovedio da raspodele nasledstvo Izrailjcima u hananskoj zemlji.
NUM 35:1 Gospod reče Mojsiju na moavskim poljanama kod Jordana nasuprot Jerihona:
NUM 35:2 „Zapovedi Izrailjcima neka od svog nasledstva koje poseduju daju Levitima gradove da u njima žive. Daj Levitima i pašnjake koji okružuju gradove.
NUM 35:3 Gradovi u kojima će živeti neka budu njihovi, a pašnjaci neka budu za njihovu stoku i sve njihove životinje.
NUM 35:4 Neka pašnjaci oko gradova koje ćeš dati Levitima, budu hiljadu lakata udaljeni od gradskog zida, svuda unaokolo.
NUM 35:5 Izvan grada izmeri dve hiljade lakata na istočnoj strani grada, dve hiljade lakata na južnoj strani, dve hiljada lakata na zapadnoj strani i dve hiljade lakata na severnoj strani, tako da grad bude u sredini. To neka im pripadne kao gradski pašnjaci.
NUM 35:6 Od gradova koje ćete dati Levitima, šest će biti gradovi-utočišta, gde ćete dozvoliti ubici da pobegne. Uz njih dodajte još četrdeset dva grada.
NUM 35:7 Neka bude ukupno četrdeset osam gradova, sa njihovim pašnjacima, koje ćete dati Levitima
NUM 35:8 Kad dajete gradove od poseda Izrailjaca, od većih plemena uzmite više, a od manjih uzmite manje. Neka svako pleme ustupi nešto gradova Levitima prema obimu nasledstva koje je primilo.“
NUM 35:9 Gospod reče Mojsiju:
NUM 35:10 „Govori Izrailjcima i reci im: ’Kad preko Jordana pređete u hanansku zemlju,
NUM 35:11 odvojte sebi gradove za gradove-utočišta, gde će pobeći neko ko nehotice ubije čoveka.
NUM 35:12 Neka vam ti gradovi budu utočišta od osvetnika, da ubica ne bi umro pre nego što stane na sud pred zajednicu.
NUM 35:13 Od gradova koje ćete dati, šest će vam biti gradovi-utočišta.
NUM 35:14 Za gradove-utočišta dajte tri grada s druge strane Jordana, a tri grada u hananskoj zemlji.
NUM 35:15 Neka ovih šest gradova služe kao utočišta Izrailjcima, strancu i došljaku, gde će pobeći svako ko je nehotice ubio nekoga.
NUM 35:16 Ali ako neko udari koga gvozdenom alatkom, te on umre, on je ubica; neka se ubica svakako pogubi.
NUM 35:17 Ako neko udari koga kamenom iz ruke od koga se može poginuti, i taj umre, on je ubica; neka se ubica svakako pogubi.
NUM 35:18 Ako neko udari koga drvenim predmetom iz ruke od koga se može poginuti, i taj umre, on je ubica; neka se ubica svakako pogubi.
NUM 35:19 Krvni osvetnik mora lično da ubije ubicu. Kada ga sretne neka ga ubije.
NUM 35:20 Ako neko iz mržnje, namerno, baci nešto na koga, pa ga ubije,
NUM 35:21 ili iz neprijateljstva rukom udari koga, pa on umre, neka taj što ga je udario bude svakako pogubljen; ubica je. Neka krvni osvetnik pogubi ubicu kada ga sretne.
NUM 35:22 Ali ako ga slučajno gurne bez neprijateljstva, ili ako nehotice baci nešto na njega,
NUM 35:23 ili, ne videći ga, slučajno ispusti na njega kakav kamen koji može da usmrti, pa on umre, a pritom mu nije bio neprijatelj, niti je nameravao da mu naudi,
NUM 35:24 tada neka zajednica, prema ovim propisima, prosudi između onoga koji je usmrtio i osvetnika.
NUM 35:25 Neka zajednica izbavi ubicu iz ruku krvnog osvetnika, i neka ga vrati u grad-utočište u koji je pobegao. Neka ostane u njemu do smrti Prvosveštenika, koji je bio pomazan svetim uljem.
NUM 35:26 Ako ubica stupi izvan granice grada-utočišta u koji je pobegao,
NUM 35:27 a krvni osvetnik naiđe na njega izvan granice njegovog grada-utočišta, pa krvni osvetnik ubije ubicu, neće biti kriv za prolivenu krv.
NUM 35:28 Naime, ubica mora da ostane u gradu-utočištu do smrti Prvosveštenika. Posle smrti Prvosveštenika ubica može da se vrati u zemlju gde ima posed.
NUM 35:29 Ovo su uredbe i propisi za vas i vaše naraštaje u svim vašim mestima.
NUM 35:30 Ko god ubije čoveka neka se pogubi na svedočanstvo svedoka. Niko ne može da bude osuđen na smrt na osnovu svedočanstva jednog svedoka.
NUM 35:31 Ne primajte otkupninu za život ubice koji je kriv za smrt; on mora svakako da se pogubi.
NUM 35:32 Ne primajte otkupninu ni za onoga koji je pobegao u svoj grad-utočište, da bi se vratio i živeo u zemlji pre smrti Prvosveštenika.
NUM 35:33 Ne oskrnavljujte zemlju u kojoj živite, jer krv oskrnavljuje zemlju. Nikakvo otkupljenje se ne može izvršiti za zemlju na kojoj je prolivena krv, osim krvlju onoga koji ju je prolio.
NUM 35:34 Ne oskrnavljujte zemlju u kojoj živite, i gde ja prebivam; jer ja, Gospod, prebivam među Izrailjcima.’“
NUM 36:1 Glavari otačkih domova porodica potomaka Galada, sina Mahirovog, sina Manasijinog, iz rodova Josifovih potomaka, pristupe i obrate se Mojsiju i knezovima, glavarima otačkih domova Izrailjaca.
NUM 36:2 Rekli su: „Gospod je zapovedio mome gospodaru da se Izrailjcima žrebom podeli nasledstvo. Gospod je takođe zapovedio mome gospodaru da se nasledstvo našeg brata Salpada da njegovim ćerkama.
NUM 36:3 Međutim, ako se one udaju za nekoga iz drugog izrailjskog plemena, njihov deo nasledstva biće otuđen od nasledstva naših predaka i biti pripojen nasledstvu drugog plemena u koje se udaju. Tako će nam se oduzeti deo nasledstva koje nam je dodeljeno.
NUM 36:4 A kad Izrailjcima dođe oprosna godina, onda će njihov deo nasledstva preći u nasledstvo plemena u koje se udaju. Tako će njihov deo nasledstva biti otuđen od nasledstva naših predaka.“
NUM 36:5 Tada je Mojsije, prema Gospodnjoj reči, zapovedio Izrailjcima: „Istina je što potomci Josifovog plemena kažu.
NUM 36:6 Ovo je reč koju Gospod zapoveda za Salpadove ćerke: ’One mogu da se udaju za koga hoće, pod uslovom da se udaju u porodicu iz plemena svoga oca.
NUM 36:7 Nasledstvo Izrailjaca se ne može prenositi s plemena na pleme; neka svi Izrailjci zadrže nasledstvo svojih otačkih plemena.
NUM 36:8 Svaka ćerka koja nasledi deo u jednom od izrailjskih plemena mora da se uda u porodicu iz plemena svoga oca, kako bi svaki Izrailjac zadržao u posedu nasledstvo svojih otaca.
NUM 36:9 Nasledstvo se ne može prenositi s plemena na pleme, jer sva izrailjska plemena moraju da zadrže svoje nasledstvo.’“
NUM 36:10 Salpadove ćerke su uradile onako kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 36:11 Mala, Tersa, Egla, Melha i Nuja, Salpadove ćerke, udale su se za sinove svojih stričeva,
NUM 36:12 i tako postale žene Manasijinih sinova, Josifovih potomaka; pa je nasledstvo ostalo u plemenu porodice njihovog oca.
NUM 36:13 Ovo su zapovedi i propisi koje je Gospod preko Mojsija dao Izrailjcima na moavskim poljanama nasuprot Jordana, blizu Jerihona.
DEU 1:1 Ovo su reči koje je Mojsije izgovorio svem Izrailju s one strane Jordana, u pustinji u Aravi nasuprot Sufu, između Farana i Tofela, Lavana, Asirota i Di Zahava.
DEU 1:2 A od Horiva do Kadis-Varnije preko gore Sir ima jedanaest dana hoda.
DEU 1:3 Četrdesete godine prvoga dana jedanaestoga meseca, Mojsije je rekao Izrailjcima sve što mu je Gospod zapovedio da im kaže.
DEU 1:4 Nakon što je porazio amorejskog cara Sihona koji je vladao u Esevonu i vasanskog cara Oga koji je vladao u Astarotu u Edrajinu,
DEU 1:5 s one strane Jordana, u zemlji moavskoj, Mojsije je počeo da objašnjava ovaj Zakon. Govorio je:
DEU 1:6 „Gospod, naš Bog, rekao nam je na Horivu: ’Dosta ste boravili na ovoj gori.
DEU 1:7 Zaputite se u gorski kraj Amorejaca i svih njihovih suseda, u Aravu, u gorje, u ravnicu i Negev, u Primorje, u zemlju Hananaca, i u Livan sve do velike reke, reke Eufrata.
DEU 1:8 Pogledajte! Predao sam vam ovu zemlju. Idite i zauzmite tu zemlju za koju se Gospod zakleo vašim ocima Avrahamu, Isaku i Jakovu, da će je dati njima i njihovom potomstvu posle njih.’
DEU 1:9 U to vreme sam vam rekao: ’Ne mogu sam upravljati vama.
DEU 1:10 Gospod vas je toliko umnožio da vas je danas kao zvezda na nebu.
DEU 1:11 Gospod, Bog vaših otaca, neka vas umnoži hiljadu puta više! Neka vas blagoslovi, kao što vam je obećao!
DEU 1:12 Kako bih, inače, ja sam mogao da nosim vaš teret, vaša bremena i sporove?
DEU 1:13 Izaberite sebi iz svakoga plemena ljude mudre, razumne i iskusne da vam ih postavim za glavare.’
DEU 1:14 A vi ste mi odgovorili: ’Dobro je to što si rekao da ćeš učiniti!’
DEU 1:15 Tada sam uzeo glavare plemena, ljude mudre i iskusne, pa sam ih postavio vama za glavare, za zapovednike jedinica od hiljadu, stotinu, pedeset i deset, i za plemenske zapovednike.
DEU 1:16 U to vreme sam zapovedio vašim sudijama: ’Saslušajte svoju braću i sudite pravedno kad neko ima spor sa svojim sunarodnikom, ili sa strancem.
DEU 1:17 Ne budite pristrani u suđenju, nego saslušavajte kako malog, tako velikog. Ne plašite se nikoga, jer sud pripada Bogu. Ako je spor suviše težak za vas, donesite ga meni da čujem.’
DEU 1:18 U to vreme sam vam zapovedio sve što imate da činite.
DEU 1:19 Zatim smo otišli s Horiva, pa smo prešli svu onu veliku i zastrašujuću pustinju koju ste videli na putu prema gorskom kraju Amorejaca, kako nam je zapovedio Gospod, naš Bog. Tako smo došli u Kadis-Varniju.
DEU 1:20 Ja sam vam tada rekao: ’Došli ste u gorski kraj Amorejaca, koji vam daje Gospod, Bog vaš.
DEU 1:21 Vidi, Gospod, Bog tvoj, predao ti je ovu zemlju. Uspni se i osvoji je, kao što ti je rekao Gospod, Bog tvojih otaca. Ne boj se i ne strahuj!’
DEU 1:22 Tada ste mi svi vi pristupili i rekli: ’Hajde da pošaljemo ljude ispred nas da izvide zemlju i donesu nam izveštaj o putu kojim ćemo ići i gradovima u koje ćemo doći.’
DEU 1:23 Ovaj predlog mi se dopao. Zato sam odabrao između vas dvanaestoricu ljudi, iz svakog plemena po jednog.
DEU 1:24 Oni su krenuli, uspeli se u gorje, te došli u dolinu Eshol i izvideli je.
DEU 1:25 Onda su poneli u svojim rukama plodove te zemlje, pa su se spustili k nama i doneli nam izveštaj. Rekli su: ’Zemlja koju nam Gospod daje je dobra.’
DEU 1:26 Međutim, vi niste hteli da pođete gore, nego ste se pobunili protiv naredbe Gospoda, svoga Boga.
DEU 1:27 Gunđali ste u svojim šatorima i govorili: ’Gospod nas mrzi! Izveo nas je iz Egipta da nas preda Amorejcima u ruke, kako bi nas istrebili.
DEU 1:28 Kuda da idemo? Naša braća su napunila naše srce strahom, govoreći: „taj narod je veći i viši rastom od nas, a gradovi su im ogromni i opasani zidinama do nebesa. I Enakovce smo tamo videli!“’
DEU 1:29 Tada sam vam rekao: ’Ne strahujte! Ne bojte ih se!
DEU 1:30 Gospod, Bog vaš, koji ide pred vama, ratovaće za vas, kao što je to činio u Egiptu na vaše oči.
DEU 1:31 U pustinji si video da te je Gospod, Bog tvoj, nosio kao što otac nosi svoga sina tokom celog puta koji ste prevalili sve dok niste došli do ovog mesta.’
DEU 1:32 Ali i pored toga niste se pouzdali u Gospoda, Boga svoga,
DEU 1:33 koji ide pred vama da vam potraži mesto za taborovanje – noću u ognju da vidite put na koji ste krenuli, a danju u oblaku.
DEU 1:34 Kad je Gospod čuo šta ste rekli, razgnevio se i zakleo:
DEU 1:35 ’Nijedan od ovih ljudi iz ovog zlog naraštaja neće videti dobru zemlju za koju sam se zakleo da ću je dati vašim ocima,
DEU 1:36 osim Haleva, sina Jefonijina. On će je videti! Njemu i njegovim sinovima ću dati zemlju u koju je stupio, zato što se potpuno pouzdao u Gospoda.’
DEU 1:37 Zbog vas se Gospod razgnevio i na mene, pa je rekao: ’Ni ti nećeš ući tamo!
DEU 1:38 Isus, sin Navinov, koji stoji pred tobom, ući će tamo. Ohrabri ga, jer će on uvesti Izrailja da primi zemlju u posed.
DEU 1:39 A vaša deca, za koju ste rekli da će postati plen, oni će ući tamo. Njima ću dati da zauzmu zemlju.
DEU 1:40 Vi, pak, krenite natrag i idite u pustinju prema Crvenom moru.’
DEU 1:41 Vi ste mi odgovorili: ’Zgrešili smo Gospodu. Krenućemo gore i ratovati kako je zapovedio Gospod, Bog naš.’ Svaki čovek je pripasao svoje oružje misleći da je lako uspeti se u gorski kraj.
DEU 1:42 Tada mi je Gospod rekao: ’Reci im: „Ne penjite se i ne ratujte, jer neću biti među vama; inače ćete biti potučeni od svojih neprijatelja!“’
DEU 1:43 Ja sam vam to rekao, ali vi niste poslušali. Pobunili ste se protiv onoga što je Gospod rekao, pa ste se pripasali i uspeli u gorje.
DEU 1:44 Tada su izašli Amorejci koji žive u gorju i presreli vas goneći vas kao pčele. Tukli su vas od Sira do Orme.
DEU 1:45 Onda ste se vratili i plakali pred Gospodom. Ali Gospod nije slušao vaš vapaj, niti se obazreo na vas.
DEU 1:46 Zato ste ostali u Kadisu mnogo dana – onoliko koliko ste ostali tamo.
DEU 2:1 Okrenuli smo se i zaputili u pustinju prema Crvenom moru kako nam je rekao Gospod. Dugo vremena smo se vrteli oko gore Sir.
DEU 2:2 Tada mi je Gospod rekao:
DEU 2:3 ’Dosta ste se vrteli oko ove gore. Okrenite se prema severu!
DEU 2:4 Zapovedi narodu: „Sada prolazite kroz područje vaše braće, Isavovih potomaka, koji žive u Siru. Oni vas se boje, ali se vi dobro čuvajte!
DEU 2:5 Ne upuštajte se u sukob sa njima, jer vam neću dati ni stopu od njihove zemlje. Naime, Sir sam dao Isavu u posed.
DEU 2:6 Hranu od njih kupujte za novac, da imate šta da jedete, a takođe i vodu plaćajte novcem.“’
DEU 2:7 Jer, Gospod, Bog tvoj, koji te je blagoslovio u svim tvojim poduhvatima, zna da prolaziš kroz ovu veliku pustinju. Gospod, Bog tvoj, ovih je četrdeset godina bio s tobom, te ti ništa nije nedostajalo.
DEU 2:8 Tako smo zaobišli svoju braću, potomke Isavove, koji žive u Siru, putem što vodi u Aravu, Elat i Esion-Gever, pa smo skrenuli na put što vodi u moavsku pustinju.
DEU 2:9 Gospod mi reče: ’Ne napadaj Moavce, niti stupaj u rat s njima, jer ti neću dati u posed njihovu zemlju: Lotovim potomcima sam dao Ar u posed.’
DEU 2:10 (Tamo su nekada živeli Emijci. Bio je to narod veliki i brojan; visoki kao Enakovci.
DEU 2:11 Njih, kao i Enakovce, takođe svrstavaju u Refaimce, iako ih Moavci zovu Emijcima.
DEU 2:12 U Siru su nekada živeli Horijci. Isavovi potomci su prisvojili njihovu zemlju, istrebili ih i naselili se na njihovo mesto. To isto je učinio Izrailj u zemlji koju mu je Gospod dao u posed.)
DEU 2:13 ’A sad ustanite i pređite preko potoka Zareda.’ Tako smo prešli preko potoka Zareda.
DEU 2:14 Putovali smo trideset osam godina od Kadis-Varnije do prelaska potoka Zareda, sve dok nije pomro čitav taj naraštaj ljudi u taboru sposobnih za ratovanje, kao što im se Gospod zakleo.
DEU 2:15 Šta više, Gospodnja ruka se okrenula protiv njih da ih smete usred tabora, dok svi nisu bili istrebljeni.
DEU 2:16 A kada su pomrli u narodu svi ljudi sposobni za ratovanje,
DEU 2:17 Gospod mi reče:
DEU 2:18 ’Danas prelaziš preko moavskog područja kod Ara.
DEU 2:19 Kad se približiš Amoncima, ne napadaj ih, niti se upuštaj u sukob sa njima, jer ti neću dati u posed zemlju Amonaca. Naime, nju sam je dao u posed Lotovim potomcima.’
DEU 2:20 (Ta zemlja je nekada pripadala Refaimcima, koje su Amonci zvali i ’Zamzumićanima’.
DEU 2:21 To je bio narod veliki i brojan; bili su visokog rasta kao Enakovci. Gospod ih je istrebio pred Amoncima koji su prisvojili njihovu zemlju i naselili se na njihovo mesto.
DEU 2:22 To su isto učinili i potomci Isava koji žive u Siru. Oni su istrebili Horijce, prisvojili njihovu zemlju i nastanili se na njihovo mesto gde žive sve do danas.
DEU 2:23 A Avince, koji su živeli u selima oko Gaze, istrebili su Kaftoreji, koji dolaze iz Kaftora, i naselili se na njihovo mesto.)
DEU 2:24 ’Ustanite i nastavite put, pa pređite preko potoka Arnona! Evo, predao sam vam u ruke Sihona, cara esevonskog, Amorejca, i njegovu zemlju. Počni da je osvajaš! Stupi u rat protiv njega!
DEU 2:25 Danas počinjem da pred tobom širim strah i trepet među narode pod celim nebom. Oni će čuti glasine o tebi, pa će drhtati od straha pred tobom i spopadaće ga užas od tebe.’
DEU 2:26 Tada sam iz pustinje Kedemot poslao glasnike esevonskom caru Sihonu s miroljubivom porukom:
DEU 2:27 ’Dozvoli mi da prođem preko tvoje zemlje. Ići ću glavnim putem i neću skretati ni desno ni levo.
DEU 2:28 Hranu za jelo i vodu za piće prodaj mi za novac. Samo mi dozvoli da prođem pešice,
DEU 2:29 dok ne pređem preko Jordana u zemlju koju nam daje Gospod, Bog naš. Tako su mi učinili i Isavovi potomci koji žive u Siru i Moavci koji žive u Aru.’
DEU 2:30 Ali Sihon, car esevonski, nije nam dao da prođemo, jer je Gospod, Bog tvoj, učinio njegov duh nepopustljivim a njegovo srce tvrdim, kako bi ga predao u tvoje ruke, kao što i jeste danas.
DEU 2:31 Gospod mi reče: ’Evo, počeo sam da ti predajem Sihona i njegovu zemlju. Počni da osvajaš njegovu zemlju, kako bi je prisvojio!’
DEU 2:32 Tada je Sihon izašao pred nas, on i sav njegov narod u boj kod Jase.
DEU 2:33 Ali, Gospod, Bog naš, nam ga je predao, tako da smo porazili njega, njegove sinove i njegov narod.
DEU 2:34 U to vreme smo zauzeli sve njegove gradove i izvršili kleto uništenje nad svakim gradom – nad muškarcima, ženama i decom – nikog živog nismo ostavili.
DEU 2:35 Zaplenili smo samo stoku i odneli plen iz gradova koje smo osvojili.
DEU 2:36 Od Aroira, koji se nalazi kod potoka Arnona i grada koji je kod potoka, sve do Galada, nije bilo grada koji je bio previsok za nas. Sve nam ih je predao Gospod, Bog naš.
DEU 2:37 Samo se zemlji Amonaca nisi približavao: potoku Javoku, niti gradovima u gorju, baš kako je zapovedio Gospod, Bog naš.
DEU 3:1 Zatim smo se okrenuli i krenuli gore putem za Vasan. Tada je Og, vasanski car, i sav njegov narod, izašao u boj protiv nas kod Edrajina.
DEU 3:2 Tada mi Gospod reče: ’Ne boj ga se, jer sam u tvoje ruke predao i njega, i sav njegov narod i njegovu zemlju. Učini s njim kao što si učinio s amorejskim carem Sihonom, koji je živeo u Esevonu.’
DEU 3:3 Gospod, naš Bog, je predao u naše ruke vasanskog cara Oga i sav njegov narod; tako da mu nije ostao ni jedan preživeli.
DEU 3:4 U to vreme smo zauzeli sve njegove gradove. Nije bilo grada koji im nismo oduzeli – šezdeset gradova, to jest, celu oblast Argov, Ogovo carstvo u Vasanu.
DEU 3:5 Svi ovi gradovi su bili utvrđeni visokim zidinama, vratima i prevornicama. Uz njih je bilo mnogo neutvrđenih sela.
DEU 3:6 I nad njima smo izvršili kleto uništenje, kao što smo učinili sa esevonskim carem Sihonom, kada smo izvršili kleto uništenje nad svim njihovim gradovima: nad muškarcima, ženama i decom.
DEU 3:7 Zaplenili smo samo stoku i odneli plen iz gradova.
DEU 3:8 Tako smo u ono vreme oteli zemlju iz ruku dvojice amorejskih careva, što se nalazi s one strane Jordana, od potoka Arnona do gore Ermon
DEU 3:9 (Sidonci zovu Ermon Sirjon a Amorejci ga zovu Senir),
DEU 3:10 sve gradove u ravnici, u celom Galadu, celom Vasanu, sve do Salke i Edrajina – gradove Ogovog carstva u Vasanu.
DEU 3:11 (Og, vasanski car, je jedini preostali Refaimac. Njegov gvozdeni krevet se još uvek nalazi u Ravi amonskoj. Bio je devet lakata dug i četiri lakta širok, mereno običnim laktom.)
DEU 3:12 U to vreme smo osvojili ovu zemlju od Aroira koji je kod potoka Arnona. Pola galadskog gorja i njegove gradove dao sam Ruvimovom i Gadovom plemenu.
DEU 3:13 Što je ostalo od Galada i celi Vasan, Ogovo carstvo, dao sam polovini Manasijinog plemena. Cela argovska oblast i sav Vasan nekada su se zvali ’zemlja Refaimaca’.
DEU 3:14 Jair, Manasijin sin, je osvojio celi argovski kraj do gesurske i mahatske granice. Ta vasanska mesta je nazvao po sebi, tako da se i dan danas zovu ’Jairova sela’.
DEU 3:15 Mahiru sam dao Galad.
DEU 3:16 Ruvimovom i Gadovom plemenu sam dao područje od Galada kod potoka Arnona, čijom sredinom se pruža granica, sve do potoka Javoka, gde je Amonska granica.
DEU 3:17 Jordan i Arava su služili kao granica koja se protezala od jezera Hineret do mora kod Arave – Mrtvog mora – podno obronaka Fasge na istoku.
DEU 3:18 U ono vreme sam vam zapovedio: ’Gospod, Bog vaš, dao vam je ovu zemlju da je zaposednete. Svi vi koji ste sposobni za boj krenite naoružani ispred svoje braće.
DEU 3:19 Neka samo vaše žene, nejač i stoka – jer znam da imate mnogo stoke – ostanu u vašim gradovima koje sam vam dao.
DEU 3:20 Kad Gospod da počinak vašoj braći i vama, te kad osvoje zemlju koju im Gospod daje s one strane Jordana, tada svaki čovek neka se vrati na posed koji sam vam dao.’
DEU 3:21 U ono vreme sam zapovedio Isusu: ’Svojim očima si video sve što je Gospod, Bog tvoj, učinio ovoj dvojici careva; Gospod će tako učiniti i drugim carstvima kroz koja budeš prolazio.
DEU 3:22 Ne plaši ih se, jer će se Gospod, Bog vaš, boriti za vas.’
DEU 3:23 U ono vreme sam molio Gospoda:
DEU 3:24 ’Gospode, Bože, ti si počeo da pokazuješ svome sluzi svoju veličinu i svoju moćnu ruku. Jer, koji to Bog na nebesima ili na zemlji može da čini takva dela i čudesa?
DEU 3:25 Sada mi dopusti da uđem i vidim dobru zemlju s one strane Jordana, predivno gorje i Livan.’
DEU 3:26 Ali se Gospod naljutio na mene zbog vas i nije me poslušao. Gospod mi je rekao: ’Dosta! Ne pominji mi više ovo!
DEU 3:27 Uspni se na vrh Fasge i digni svoj pogled prema zapadu i severu, prema jugu i istoku. Dobro pogledaj svojim očima, jer nećeš preći preko ovog Jordana.
DEU 3:28 Isusa uvedi u dužnost; ohrabri ga i osokoli, jer će on predvoditi ovaj narod i dovesti ih da prime u posed ovu zemlju koju ćeš videti.’
DEU 3:29 Tako smo ostali u dolini kod Vet-Fegora.
DEU 4:1 A sad, Izrailju, poslušaj zapovesti i uredbe koje vas učim da držite, da biste mogli da živite, te da biste mogli da uđete i zaposednete zemlju koju vam daje Gospod, Bog vaših otaca.
DEU 4:2 Ne dodajte ništa onome što vam zapovedam, niti šta oduzimajte od toga, nego držite zapovesti Gospoda, Boga vašeg, koje vam nalažem.
DEU 4:3 Svojim očima ste videli šta je Gospod učinio Val-Fegoru – kako je Gospod, Bog tvoj, istrebio iz tvoje sredine svakog ko je pošao za Val-Fegorom.
DEU 4:4 A vi, koji ste stali uz Gospoda, živi ste i danas.
DEU 4:5 Evo, poučio sam vas o zapovestima i uredbama koje mi je Gospod, Bog moj, zapovedio da ih vršite u zemlji u koju ulazite da je zaposednete.
DEU 4:6 Držite ih i vršite, jer će to biti vaša mudrost i razum u očima naroda. Kad budu čuli za sve ove uredbe, reći će: ’Samo je ovaj veliki narod mudar i razuman.’
DEU 4:7 Jer, ima li koji drugi veliki narod boga koji mu je toliko blizu kao što je nama blizu Gospod, Bog naš, kad god ga prizovemo?
DEU 4:8 Koji to veliki narod ima tako pravedne zapovesti i uredbe, kao što je sav ovaj Zakon koji vam danas dajem?
DEU 4:9 Samo pazi i dobro se čuvaj da ne zaboraviš događaje koje si video svojim očima. Neka ne iščile iz tvog sećanja celog tvog života; šta više, pouči o njima i svoju decu i svoje unuke.
DEU 4:10 Onog dana kada si stajao na Horivu pred Gospodom, Bogom svojim, Gospod mi je rekao: ’Okupi mi narod da čuje moje reči, da nauče da me se boje dokle god žive u ovoj zemlji, i da tome nauče i svoju decu.’
DEU 4:11 Vi ste se primakli i stali u podnožje gore koja je bacala oganj sve do samog neba, dok je okolinu prekrivao mrak i gusta tama.
DEU 4:12 Tada vam je Gospod progovorio iz ognja. Čuli ste zvuk reči, ali niste videli nikakav lik – čuli ste samo glas.
DEU 4:13 On vam je objavio svoj savez i zapovedio vam da vršite deset zapovesti koje je napisao na dve kamene ploče.
DEU 4:14 U ono vreme mi je Gospod zapovedio da naučite zapovesti i uredbe, kako biste ih vršili u zemlji u koju ulazite da je osvojite.
DEU 4:15 Zato se dobro uzmite u pamet! Onoga dana kada vam je Gospod govorio na Horivu iz ognja, niste videli nikakav lik,
DEU 4:16 da se ne biste pokvarili, te da ne biste napravili sebi isklesani lik ili kip u obliku muških ili ženskih likova,
DEU 4:17 niti u obliku stoke što je na zemlji, ili ptica što lete po nebesima,
DEU 4:18 niti u obliku gmizavaca što puze po zemlji, ili riba što su u vodi pod zemljom.
DEU 4:19 I kad pogledaš na nebo i vidiš sunce, mesec i zvezde – svu vojsku nebesku, nemoj da se prevariš i počneš da im se klanjaš i da im služiš. Njih je Gospod, Bog tvoj, dao za sve narode pod celim nebom.
DEU 4:20 A vas je Gospod uzeo i izveo vas iz one usijane peći, Egipta, da budete njegov narod, njegova svojina, kao što i jeste danas.
DEU 4:21 No, Gospod se razgnevio na mene zbog vas i zakleo se da neću preći preko Jordana i ući u dobru zemlju koji ti Gospod, Bog tvoj daje u posed.
DEU 4:22 I eto, ja ću umreti u ovoj zemlji i neću preći preko Jordana, a vi ćete preći i zauzeti ovu dobru zemlju.
DEU 4:23 Pazite da ne zaboravite savez koji je Gospod, Bog vaš, sklopio sa vama, da ne bi pravili sebi klesane likove bilo čega što vam je zabranio Gospod, Bog vaš.
DEU 4:24 Jer, Gospod, Bog tvoj, oganj je koji spaljuje; on je ljubomorni Bog.
DEU 4:25 A, ako dobiješ sinove i unuke i ostanete u zemlji, pa se pokvarite i načinite sebi svakojake klesane likove čineći što je zlo u očima Gospoda, Boga tvoga, te izazovete njegov gnev,
DEU 4:26 evo – pozivam danas protiv vas nebo i zemlju kao svedoke – bićete brzo istrebljeni iz zemlje u koju idete preko Jordana da je zauzmete; nećete dugo ostati na njoj, nego ćete biti sasvim istrebljeni.
DEU 4:27 Gospod će vas rasejati među narode. Od vas će preostati tek mali broj među narodima kojima će vas Gospod odvesti.
DEU 4:28 Tamo ćete služiti bogovima koje su ljudske ruke načinile od drveta i kamena, koji ne mogu ni da vide ni da čuju, ni da jedu ni da mirišu.
DEU 4:29 Odande ćete tražiti Gospoda, Boga svoga. Naći ćeš ga ako ga potražiš svim srcem svojim i svom dušom svojom.
DEU 4:30 Kada budeš u nevolji i sve te ovo snađe u poslednjim danima, tada ćeš se okrenuti Gospodu, Bogu svome, pa ćeš slušati njegov glas.
DEU 4:31 Jer, Gospod, Bog tvoj, milostivi je Bog; on te neće ostaviti ni uništiti, niti će zaboraviti savez koji je pod zakletvom sklopio s tvojim ocima.
DEU 4:32 Stoga, ispitaj protekla vremena što su minula pre tebe, od kada je Bog stvorio čovečanstvo na zemlji, raspitaj se s jednog kraja neba do drugog: zar se ikada nešto tako veličanstveno dogodilo? Zar se tako nešto čulo?
DEU 4:33 Zar je koji narod čuo da mu glas Božiji govori iz ognja, kao što si ti čuo i ostao živ?
DEU 4:34 Ili, zar je ijedan bog pokušao da ode i uzme jedan narod za sebe iz drugog naroda kaznama, znacima i čudesima, ratom, moćnom rukom i ispruženom mišicom, te velikim strahom, kao što je sve to Gospod, Bog tvoj, uradio za tebe u Egiptu na tvoje oči?
DEU 4:35 To ti je pokazano da znaš da je Gospod pravi Bog i da osim njega nema drugog.
DEU 4:36 Oglasio ti se s neba da se poučiš. Na zemlji ti je dozvolio da vidiš njegov veliki oganj i da čuješ njegove reči iz ognja.
DEU 4:37 A zato što je zavoleo tvoje oce, izabrao je njihovo potomstvo posle njih. Tebe je, pak, izveo iz Egipta svojom velikom silom,
DEU 4:38 da istera velike narode koji su brojniji od tebe, kako bi te uveo u zemlju i dao ti je u posed, kao što je to danas.
DEU 4:39 Stoga, znaj danas i uzmi k srcu da je Gospod pravi Bog gore na nebesima i dole na zemlji; drugoga nema.
DEU 4:40 Drži njegove zakone i zapovesti koje ti zapovedam danas, da dobro bude tebi i tvojim sinovima posle tebe i da proživiš dugo vremena na zemlji koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u sve dane.“
DEU 4:41 Tada je Mojsije izdvojio tri grada istočno od Jordana,
DEU 4:42 gde svaki ubica može da pobegne ako slučajno ubije svoga bližnjeg prema kome nije gajio mržnju, te tako spase sebi život u jednom od tih gradova.
DEU 4:43 A ovo su gradovi: za Ruvimovo pleme – Vosor na pustinjskoj visoravni, za Gadovo pleme – Ramot u Galadu, za Manasijino pleme – Golan u Vasanu.
DEU 4:44 Ovo je Zakon koji je Mojsije izložio Izrailjcima;
DEU 4:45 ovo su propisi, uredbe i pravila koje je Mojsije saopštio Izrailjcima kad su izašli iz Egipta,
DEU 4:46 s one strane Jordana, u dolini nasuprot Vet-Fegora, u zemlji Sihona, amorejskog cara koji vlada u Esevonu. Njega su Mojsije i Izrailjci porazili kad su izašli iz Egipta
DEU 4:47 i osvojili njegovu zemlju, te zemlju Oga, cara vasanskog, dvaju amorejskih careva koji su živeli s druge strane Jordana, na istoku:
DEU 4:48 od Aroira, koji se nalazi na obali potoka Arnona do gore Siriona, to jest, Ermona,
DEU 4:49 i svu Aravu na istočnoj strani Jordana, sve do mora kod Arave, pod obroncima Fasge.
DEU 5:1 Mojsije pozva sve Izrailjce i reče im: „Poslušaj, o Izrailju, sve propise i odredbe koje vam danas govorim na vaše uši! Naučite da ih držite, kako biste ih vršili.
DEU 5:2 Gospod, Bog naš, je sa nama sklopio savez na Horivu.
DEU 5:3 Gospod nije sklopio ovaj savez s vašim ocima, nego s nama svima koji smo ovde danas živi.
DEU 5:4 Gospod je s vama govorio licem u lice na gori usred ognja.
DEU 5:5 U ono vreme sam stajao između Gospoda i vas da vam objavim reč Gospodnju, jer ste se uplašili od ognja, te se niste popeli na goru. On je rekao:
DEU 5:6 ’Ja sam Gospod, Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje egipatske, iz kuće ropstva.
DEU 5:7 Nemoj imati druge bogove osim mene.
DEU 5:8 Ne pravi sebi idola, ni obličja od bilo čega što je gore na nebesima, ili dole na zemlji, ili u vodi pod zemljom.
DEU 5:9 Ne klanjaj im se, niti im služi. Jer sam ja, Gospod, tvoj Bog, ljubomorni Bog, koji kažnjava decu zbog krivice njihovih otaca, do trećeg i četvrtog kolena – onih koji me mrze,
DEU 5:10 ali iskazujem milost hiljadama koji me ljube i vrše moje zapovesti.
DEU 5:11 Ne uzimaj uzalud ime Gospoda, Boga svoga, jer neće pred Gospodom biti bez krivice onaj koji uzalud izgovara njegovo ime.
DEU 5:12 Drži dan subotnji, i posvećuj ga kako ti je zapovedio Gospod, Bog tvoj.
DEU 5:13 Šest dana radi i obavljaj sve svoje poslove.
DEU 5:14 A sedmi dan je subota Gospodu, tvome Bogu. Ne radi nikakva posla, ni ti, ni tvoji sinovi i ćerke, ni tvoje sluge i sluškinje, ni tvoj vo, ni tvoj magarac, niti išta od tvoje stoke, ni stranac koji živi u tvojim gradovima, da bi se i tvoj sluga i tvoja sluškinja odmorili, kao ti.
DEU 5:15 Seti se da si bio rob u Egiptu i da te je Gospod, Bog tvoj, izveo odande snažnom rukom i ispruženom mišicom. Zato ti je Gospod, Bog tvoj, zapovedio da vršiš dan subotnji.
DEU 5:16 Poštuj svoga oca i svoju majku, kao što ti je zapovedio Gospod, Bog tvoj, da bi ti se produžili dani, i da bi ti bilo dobro na zemlji koju ti daje Gospod, Bog tvoj.
DEU 5:17 Ne ubij!
DEU 5:18 Ne čini preljube!
DEU 5:19 Ne kradi!
DEU 5:20 Ne svedoči lažno protiv bližnjega svoga!
DEU 5:21 Ne poželi ženu bližnjega svoga. Ne priželjkuj kuću bližnjega svoga, ni polje njegovo, ni slugu njegovog, ni sluškinju njegovu, ni vola njegovog, ni magarca njegovog, niti išta što pripada tvome bližnjemu.’
DEU 5:22 Gospod nije ništa dodavao rečima koje je gromkim glasom saopštio celoj tvojoj zajednici na gori iz ognja, oblaka i guste tame. Upisao ih je na dve kamene ploče i predao mi ih.
DEU 5:23 Kada ste čuli glas iz tame, dok je gora plamtela u ognju, pristupili ste mi sa svim glavarima vaših plemena i starešinama.
DEU 5:24 Tada ste rekli: ’Evo, Gospod, Bog naš, pokazao nam je svoju slavu i svoje veličanstvo, te smo čuli njegov glas iz ognja. Danas smo videli da čovek može da ostane u životu iako mu Bog govori.
DEU 5:25 Zašto sad da umremo? Naime, proždraće nas ovaj veliki oganj, pa ćemo umreti ako nastavimo da slušamo glas Gospoda, Boga našega.
DEU 5:26 Jer, postoji li iko ko je čuo glas živoga Boga da govori usred ognja, kao mi, i ostao u životu?
DEU 5:27 Ti pristupi i slušaj sve što kaže Gospod, Bog naš. Sve što ti saopšti Gospod, Bog naš, ti prenesi nama, a mi ćemo to poslušati i izvršiti.’
DEU 5:28 Gospod je čuo što ste mi rekli, pa mi je rekao: ’Poslušaću reči koje ti je ovaj narod uputio. Dobro je sve što su rekli.
DEU 5:29 O, kad bi se samo u srcu bojali mene i stalno se držali mojih zapovesti, da bi doveka bilo dobro njima i njihovoj deci!
DEU 5:30 Idi i reci im neka se vrate u svoje šatore.
DEU 5:31 A ti ostani ovde sa mnom i ja ću ti reći sve zapovesti, propise i odredbe koje ćeš ih naučiti da vrše u zemlji koju im dajem u posed.’
DEU 5:32 Zato pazite da ih vršite, baš kao što vam je zapovedio Gospod, Bog vaš. Ne odstupajte od njih ni levo ni desno!
DEU 5:33 U potpunosti se držite puta koji vam je odredio Gospod, Bog vaš, da bi ostali u životu, da bi vam bilo dobro i da bi dugo proživeli u zemlji koju ćete zaposesti.
DEU 6:1 Ovo su zapovesti, propisi i odredbe koje mi je Gospod, Bog vaš, naredio da vas njima poučim, kako biste ih vršili u zemlji u koju idete da je zauzmete,
DEU 6:2 da bi se ti, tvoja deca i tvoji unuci bojali Gospoda, Boga svoga, celog svog života, držeći sve uredbe i zapovesti koje ti nalažem, i tako imali dug život.
DEU 6:3 Slušaj, Izrailju, drži ih i izvršavaj, da ti dobro bude i da se veoma umnožite u zemlji kojom teku med i mleko, kao što ti je obećao Gospod, Bog tvojih otaca.
DEU 6:4 Čuj, Izrailju! Gospod, Bog naš, jedini je Gospod.
DEU 6:5 Zato, voli Gospoda, Boga svoga, svim srcem svojim, svom dušom svojom i svom snagom svojom.
DEU 6:6 Neka ove reči koje ti danas zapovedam budu na tvom srcu.
DEU 6:7 Napominji ih svojim sinovima. Govori im o njima kad sediš u svojoj kući i kad ideš putem; kad ležeš i kad ustaješ.
DEU 6:8 Priveži ih kao znak na svoju ruku, i neka ti budu kao zapis među očima.
DEU 6:9 Napiši ih na dovratnicima svoga doma i na vratima tvojim.
DEU 6:10 A kad te Gospod, Bog tvoj, uvede u zemlju za koju se zakleo tvojim ocima, Avrahamu, Isaku i Jakovu, da će je dati tebi – u dobre i velike gradove koje nisi gradio;
DEU 6:11 u kuće pune svakovrsnih dobara, koje nisi napunio; na iskopane bunare, koje nisi kopao, u vinograde i maslinjake, koje nisi sadio, pa se sit najedeš –
DEU 6:12 pazi da ne zaboraviš Gospoda, koji te je izveo iz Egipta, iz kuće ropstva.
DEU 6:13 Boj se Gospoda, Boga svoga, njemu služi i njegovim se imenom zaklinji.
DEU 6:14 Ne idite za drugim bogovima, božanstvima naroda koji vas okružuju,
DEU 6:15 da ne plane gnev Gospoda, Boga tvoga, i istrebi vas s lica zemlje. Jer Gospod, Bog vaš, koji je među vama, ljubomorni je Bog.
DEU 6:16 Ne iskušavajte Gospoda, Boga svoga, kao što ste ga iskušavali kod Mase.
DEU 6:17 Predano držite zapovesti Gospoda, Boga svoga, njegove propise i uredbe koje vam je dao.
DEU 6:18 Čini što je pravedno i dobro u njegovim očima, da ti bude dobro i da zaposedneš dobru zemlju koju je Gospod obećao tvojim ocima,
DEU 6:19 terajući sve tvoje neprijatelje pred tobom, kao što je Gospod rekao.
DEU 6:20 A kada te, danas – sutra, tvoj sin upita: ’Šta znače propisi, uredbe i pravila koje nam je zapovedio Gospod, Bog naš?’,
DEU 6:21 ti mu reci: ’Nekada smo bili faraonovi robovi u Egiptu, ali nas je Gospod izveo iz Egipta snažnom rukom.
DEU 6:22 Gospod je na naše oči činio velike i strašne znakove i čudesa protiv Egipta, protiv faraona i protiv celog njegovog doma.
DEU 6:23 Izveo nas je odande, da nas dovede i da nam zemlju za koju se zakleo našim ocima.
DEU 6:24 Gospod nam je zapovedio da vršimo sve ove uredbe, kako bismo se bojali Gospoda, Boga svoga, i da bi nam bilo dobro u sve dane, te da sačuvamo živote, kao što je to danas.
DEU 6:25 Ovo će biti naša pravednost: da držimo i vršimo sve ove zapovesti pred Gospodom, Bogom našim, kao što nam je on zapovedio.’
DEU 7:1 Jer kad te Gospod, Bog tvoj, uvede u zemlju koju ideš da osvojiš, pa isteraš pred sobom mnoge narode: Hetite, Gergešane, Amorejce, Hanance, Ferežane, Evejce, Jevusejce – sedam naroda brojnijih i jačih od tebe –
DEU 7:2 i kad ih Gospod, Bog tvoj, preda u tvoje ruke, i ti ih poraziš, izvrši nad njima kleto uništenje. Ne sklapaj savez sa njima, niti im iskazuj milosti.
DEU 7:3 Ne stupaj u brak s njima. Svoje ćerke ne udaji za njihove sinove, niti uzimaj njihove ćerke za svoje sinove,
DEU 7:4 jer će one odvratiti tvoje sinove od mene, da bi služili drugim bogovima. Tada će Gospodnji gnev planuti protiv vas, pa će te brzo istrebiti.
DEU 7:5 Nego, ovako ćete postupati s njima: porušite njihove žrtvenike, oborite njihove stubove, posecite njihove Aštartine stubove i spalite njihove kipove.
DEU 7:6 Jer, ti si narod posvećen Gospodu, Bogu svome. Tebe je Gospod, Bog tvoj, izabrao od svih naroda koji su na zemlji da budeš njegov narod, njegova najdragocenija svojina.
DEU 7:7 Gospod vas nije zavoleo i izabrao zato što ste brojniji od drugih naroda – u stvari, vi ste bili najmanji od svih naroda –
DEU 7:8 nego zato što vas Gospod voli i drži zakletvu kojom se zakleo vašim ocima. Zato vas je Gospod izveo moćnom rukom i izbavio vas iz kuće ropstva, iz ruku faraona, cara egipatskoga.
DEU 7:9 Stoga, znaj da je Gospod, Bog tvoj, pravi Bog, verni Bog koji drži svoj savez i iskazuje milost do hiljadu kolena onima koji ga vole i drže njegove zapovesti.
DEU 7:10 A onima koji ga mrze uzvraća ponaosob i uništava ih; onome koji ga mrzi uzvraća bez odlaganja.
DEU 7:11 Zato, drži zapovesti, propise i uredbe koje ti danas zapovedam da ih vršiš.
DEU 7:12 Ako budeš slušao ove uredbe, te ih budeš držao i vršio, Gospod, Bog tvoj, će držati svoj savez i milost, za koje se zakleo tvojim ocima.
DEU 7:13 Tada će te voleti i blagosiljati te i umnožiti te. Blagosloviće plod tvoje utrobe, plod tvoje zemlje, tvoje žito, mlado vino i ulje, telad tvojih krava i prirast tvoje sitne stoke, na zemlji za koju se zakleo tvojim ocima da će je dati tebi.
DEU 7:14 Od svih naroda ti ćeš biti najblagosloveniji. Među tobom neće biti jalovoga ni jalove, niti među tvojom stokom.
DEU 7:15 Gospod će otkloniti od tebe svaku bolest. On te neće udariti opakim pošastima egipatskim za koje znaš, ali će udariti njima one koji te mrze.
DEU 7:16 Uništi sve narode koje ti je predao Gospod, Bog tvoj. Neka se tvoje oko ne sažaljeva nad njima. Ne služi njihovim bogovima, jer će ti to biti zamka.
DEU 7:17 Možda ćeš reći u sebi: ’Ovi narodi su brojniji od mene. Kako ću ih isterati?’
DEU 7:18 Ne boj ih se, nego se seti šta je Gospod, Bog tvoj, učinio faraonu i celom Egiptu!
DEU 7:19 Svojim si očima video velike nevolje, znakove i čudesa, snažnu ruku i ispruženu mišicu, kojima te je Gospod, Bog tvoj, izveo. Tako će Gospod, Bog tvoj, učiniti sa svim narodima kojih se bojiš.
DEU 7:20 Šta više, Gospod, Bog tvoj, će poslati stršljene na njih, dok ne izginu preostali koji se budu krili od tebe.
DEU 7:21 Ne plaši ih se, jer je Gospod, Bog tvoj, u tvojoj sredini. On je Bog, veliki i strašni!
DEU 7:22 Gospod, Bog tvoj, izgoniće ove narode pred tobom malo po malo. Nećeš moći da ih brzo istrebiš, da se zveri ne bi razmnožile protiv tebe.
DEU 7:23 Gospod, Bog tvoj, će ih predati tebi; uneće među njih veliku pometnju, dok ne budu istrebljeni.
DEU 7:24 On će predati u tvoje ruke njihove careve da istrebiš njihovo ime pod nebom. Niko neće moći da ti se suprotstavi dok ih ne uništiš.
DEU 7:25 Kipove njihovih bogova spali! Ne poželi njihovo srebro i zlato što je na njima; ne uzimaj ga da ne bi upao u zamku, jer je to odvratno Gospodu, Bogu tvome.
DEU 7:26 Ne unosi grdobu u svoju kuću, da ne bi kao ona bio udaren kletim uništenjem. Neka ti bude mrska i odvratna, jer je određena za kleto uništenje.
DEU 8:1 Drži i vrši sve zapovesti koje ti danas zapovedam, da biste se umnožili, te da biste ušli i osvojili zemlju, za koju se Gospod zakleo vašim ocima.
DEU 8:2 Sećaj se celog puta kojim te je Gospod, Bog tvoj, vodio četrdeset godina u pustinji, da bi te obuzdao i iskušao, te da bi saznao šta ti je u srcu, da li ćeš vršiti njegove zapovesti ili ne.
DEU 8:3 On te je krotio, pustio te da gladuješ, pa te je nahranio manom za koju nisi znao ni ti ni tvoji preci, da te nauči da čovek ne živi samo od hleba, nego od svake reči koja izlazi iz usta Gospodnjih.
DEU 8:4 Za tih četrdeset godina, odeća na tebi nije se pocepala, niti su ti noge oticale.
DEU 8:5 Stoga, shvati u svom srcu da te Gospod, Bog tvoj, odgaja kao što otac odgaja sina.
DEU 8:6 Drži zapovesti Gospoda, Boga svoga, da bi sledio njegove puteve i da bi ga se bojao.
DEU 8:7 Jer, Gospod, Bog tvoj, vodi te u dobru zemlju, zemlju potoka, izvora i dubinskih voda što izviru u dolinama i brdima;
DEU 8:8 zemlju pšenice i ječma, loze, smokava i narova, zemlju maslina, ulja i meda;
DEU 8:9 zemlju u kojoj nećeš jesti hleb u siromaštvu, i gde ti ništa neće nedostajati; zemlju gde kamenje ima gvožđa, iz čijih ćeš brda iskopavati bakar.
DEU 8:10 Tada ćeš se najesti i nasititi, pa ćeš blagosiljati Gospoda, Boga svoga, za dobru zemlju koju ti je dao.
DEU 8:11 Pazi da ne zaboraviš Gospoda, Boga svoga, propuštajući da držiš njegove zapovesti, odredbe i propise, koje ti danas dajem.
DEU 8:12 A kad se najedeš i nasitiš, kad izgradiš dobre kuće i u njima se nastaniš,
DEU 8:13 kad se tvoja krupna i sitna stoka razmnoži, kad stekneš mnogo srebra i zlata i sva se tvoja imovina uveća,
DEU 8:14 nemoj da se uzoholiš u srcu i zaboraviš Gospoda, Boga svoga, koji te je izveo iz Egipta, iz kuće ropstva.
DEU 8:15 On je taj što te je vodio kroz veliku i strašnu pustinju, punu zmija otrovnica i škorpija, kroz suv i bezvodni kraj i izveo ti vodu iz stene tvrde kao kremen-kamen.
DEU 8:16 On te je hranio manom u pustinji za koju nisu znali tvoji preci, da te ukroti i iskuša, te da te na kraju učini srećnim.
DEU 8:17 Nemoj tada da kažeš u svome srcu: ’Svojom silom i snagom svojih ruku sam stekao sebi ovo bogatstvo.’
DEU 8:18 Seti se da ti Gospod, Bog tvoj, daje snagu da stičeš bogatstvo, da ispuni svoj savez za koji se zakleo tvojim ocima, kao što je to danas.
DEU 8:19 A ako zaboraviš Gospoda, Boga svoga, pa kreneš za drugim bogovima te im budeš služio i klanjao im se, jamčim vam da ćete biti istrebljeni.
DEU 8:20 Kao što Gospod istrebljuje narode pred vama, tako ćete i vi biti istrebljeni, jer niste poslušali glas Gospoda, Boga svoga.
DEU 9:1 Slušaj, Izrailju! Danas prelaziš Jordan da uđeš i ovladaš narodima većim i brojnijim od tebe, i ogromnim gradovima opasanim do nebesa.
DEU 9:2 Tu žive Enakovci, narod veliki i visokog rasta, za koji znaš i o kome si slušao: ’Ko će se suprotstaviti Enakovcima?’
DEU 9:3 Znaj danas da Gospod, Bog tvoj, ide ispred tebe kao oganj proždirući. On će ih istrebiti i pokoriti pred tobom, a ti ćeš ih isterati i brzo ih istrebiti, kao što ti je rekao Gospod.
DEU 9:4 Nemoj reći u svome srcu kad ih Gospod, Bog tvoj, potera pred tobom: ’Gospod me je zbog moje pravednosti uveo da zauzmem ovu zemlju.’ Naprotiv, Gospod ih tera ispred tebe zbog opakosti tih naroda.
DEU 9:5 Ne, nije zbog pravednosti i čestitosti tvoga srca to što ideš da zaposedneš tu zemlju; Gospod, Bog tvoj, tera pred tobom te narode zbog njihove opakosti, kao i da ispuni obećanje kojim se zakleo tvojim ocima, Avrahamu, Isaku i Jakovu.
DEU 9:6 Znaj i to da ti Gospod, Bog tvoj, ne daje da zaposedneš ovu dobru zemlju zbog tvoje pravednosti; ti si, naime, narod tvrdovrat.
DEU 9:7 Sećaj se i ne zaboravljaj kako si u pustinji izazivao Gospoda, Boga svoga, buneći se protiv Gospoda, od dana kada si izašao iz Egipta, pa sve dok niste stigli ovde.
DEU 9:8 Na Horivu ste izazivali Gospoda, da se on toliko razgnevio na vas da je hteo da vas istrebi.
DEU 9:9 A kad sam se popeo na Horiv da uzmem kamene ploče, ploče saveza koji je Gospod sklopio sa vama, ostao sam na gori četrdeset dana i četrdeset noći, tokom kojih nisam jeo hleba ni pio vode.
DEU 9:10 Tada mi je Gospod dao dve kamene ploče, napisane Božijim prstom. Na njima su bile sve reči koje vam je na gori saopštio Gospod na dan zbora.
DEU 9:11 Kada se navršilo četrdeset dana i četrdeset noći, Gospod mi je dao dve kamene ploče, ploče saveza.
DEU 9:12 Tada mi je Gospod rekao: ’Ustani i brzo siđi s ove gore, jer se pokvario narod koji si izveo iz Egipta. Brzo su skrenuli s puta na koji sam ih uputio; napravili su sebi livenog idola.’
DEU 9:13 Gospod mi reče: ’Video sam da je ovaj narod, narod tvrdovrat.
DEU 9:14 A sada me pusti da ih istrebim i da im zatrem ime pod nebom, a od tebe ću učiniti narod moćniji i brojniji od njih.’
DEU 9:15 Okrenuo sam se i sišao s gore, dok je gora plamtela ognjem. U rukama sam držao dve kamene ploče saveza.
DEU 9:16 Tu sam video da ste zgrešili Gospodu, Bogu svome, načinivši sebi liveno tele. Brzo ste skrenuli s puta na koji vas je Gospod uputio.
DEU 9:17 Tada sam dohvatio one kamene ploče, bacio ih iz svojih ruku i na vaše oči ih razbio.
DEU 9:18 Onda sam pao ničice pred Gospodom ležeći četrdeset dana i četrdeset noći, kao prvi put. Hleba nisam jeo, niti sam pio vode, zbog sveg greha koji ste počinili; činili ste što je zlo u njegovim očima i time izazvali Gospoda na gnev.
DEU 9:19 Naime, uplašio sam se gneva i srdžbe kojim se Gospod ražestio na vas, da vas istrebi. Ipak, Gospod me je poslušao i ovaj put.
DEU 9:20 Gospod se veoma razgnevio i na Arona, pa je hteo i njega da istrebi. Tada sam molio Gospoda i za njega.
DEU 9:21 A vaš greh, vaše liveno tele, sam uzeo i spalio u vatri. Zatim sam ga izlomio i izmrvio sve dok od njega nije ostao samo prah. Prah sam bacio u potok koji teče s gore.
DEU 9:22 Gospoda ste gnevili i u Taveri, Masi i Kivrot-Atavi.
DEU 9:23 Kada vas je Gospod poslao iz Kadis-Varnije, rekao je: ’Popnite se i osvojite zemlju koju sam vam dao.’ Ali vi ste se pobunili protiv naredbe Gospoda, Boga svoga; niste mu poverovali, niti ste ga poslušali.
DEU 9:24 Bunili ste se protiv Gospoda odkad vas poznajem.
DEU 9:25 Pao sam ničice pred Gospodom i ležao tamo četrdeset dana i četrdeset noći, jer je Gospod rekao da će vas istrebiti.
DEU 9:26 Tada sam molio Gospoda: ’Gospode, Bože, ne uništavaj narod svoj, baštinu svoju, koju si otkupio svojim veličanstvom i izveo iz Egipta svojom silnom rukom.
DEU 9:27 Seti se tvojih slugu: Avrahama, Isaka i Jakova; ne obaziri se na tvrdoglavost ovog naroda, na njegovu opakost i greh,
DEU 9:28 da se ne bi govorilo u zemlji iz koje si nas izveo: „Gospod nije mogao da ih dovede u zemlju koju im je obećao. On ih je iz mržnje izveo, kako bi ih pobio u pustinji.“
DEU 9:29 A oni su tvoj narod, tvoja baština, koju si izveo svojom velikom silom i ispruženom mišicom.’
DEU 10:1 U to vreme mi je Gospod rekao: ’Iskleši sebi dve kamene ploče kao što su bile one prve, pa se popni k meni na goru; napravi i drveni Kovčeg.
DEU 10:2 Ja ću, onda, napisati na pločama reči koje su bile napisane na prvim pločama koje si razbio. Stavi ih u Kovčeg.’
DEU 10:3 Tako sam napravio Kovčeg od bagremovog drveta, isklesao dve kamene ploče, kao što su bile one prve, pa sam se popeo na goru sa dve kamene ploče u rukama.
DEU 10:4 [Bog] je napisao na pločama ono što je napisao prvi put; deset zapovesti koje vam je Gospod saopštio na gori iz ognja na dan zbora, i predao mi ih.
DEU 10:5 Zatim sam se okrenuo i sišao s gore. Ploče sam stavio u Kovčeg koji sam napravio, kao što mi je Gospod zapovedio, i tamo su još uvek.
DEU 10:6 (Iz Virota koji pripada Jakancima, Izrailjci su nastavili prema Moseri. Tamo je Aron umro i bio sahranjen. Na njegovo mesto su postavili za sveštenika njegovog sina, Eleazara.
DEU 10:7 Odatle su nastavili za Gudgod, a iz Gudgoda za Jotvatu, u zemlju mnogih potoka.
DEU 10:8 U to vreme je Gospod izdvojio Levijevo pleme da nosi Kovčeg saveza Gospodnjeg, da stoji pred Gospodom, da mu služi i da blagosilja u njegovo ime, kao što je to danas.
DEU 10:9 Zato Levi nema svoj deo baštine sa njegovom braćom. Sam Gospod je njegova baština, baš kao što mu je rekao Gospod, Bog tvoj.)
DEU 10:10 Ja sam ostao na gori četrdeset dana i četrdeset noći, kao prvi put. Gospod me je poslušao i ovaj put, te nije hteo da te uništi.
DEU 10:11 Gospod mi reče: ’Spremi se i kreni na put na čelu naroda, da odu i osvoje zemlju za koju sam se zakleo da ću je dati njihovim ocima.’
DEU 10:12 A sad, Izrailju, šta to Gospod, Bog tvoj, traži od tebe? Samo to da se bojiš Gospoda, Boga svoga, da slediš sve njegove puteve, da ga voliš; da služiš Gospodu, Bogu svome, svim srcem svojim i svom dušom svojom,
DEU 10:13 i da držiš zapovesti i uredbe Gospodnje, koje ti danas nalažem, za tvoje dobro.
DEU 10:14 Gle, Gospodu, Bogu tvome, pripada nebo, i nebo nad nebesima, te zemlja i sve što je na njoj.
DEU 10:15 Jedino su tvoji oci prionuli Gospodu za srce; on ih je zavoleo i izabrao njihovo potomstvo posle njih između svih naroda, kao što je to danas.
DEU 10:16 Zato obrežite svoje srce i ne ukrućujte više vratove.
DEU 10:17 Jer, Gospod, Bog vaš, je Bog nad bogovima i Gospodar nad gospodarima, Bog veliki, moćni i strašni, koji nije pristrasan, ni podmitljiv.
DEU 10:18 On dodeljuje pravdu siromahu i udovici; voli stranca i daje mu hranu i odeću.
DEU 10:19 Zato volite stranca, jer ste i sami bili stranci u Egiptu.
DEU 10:20 Bojte se Gospoda, Boga svoga, njemu služite i njegovim se imenom kunite.
DEU 10:21 On je tvoja slava i Bog tvoj, koji je učinio za tebe ova velika i strašna dela koja si svojim očima video.
DEU 10:22 Jer, tvoji preci odoše u Egipat sa sedamdeset duša, a sada vas je Gospod, Bog tvoj, razmnožio kao zvezde na nebu.
DEU 11:1 Zato voli Gospoda, Boga svoga, i uvek drži njegove naredbe, propise, uredbe i zapovesti.
DEU 11:2 Znajte danas, da vaši sinovi nisu ti što su iskusili karanje Gospoda, Boga vašeg, i videli njegovo veličanstvo, njegovu moćnu ruku i ispruženu mišicu,
DEU 11:3 znakove i njegova dela koja je učinio usred Egipta protiv faraona, cara egipatskoga, i sveg njegovog naroda;
DEU 11:4 šta je učinio sa egipatskom vojskom, njihovim konjima i bojnim kolima, kako ih je podavio u vodama Crvenog mora, dok su vam bili za petama, i kako ih je zatro Gospod do današnjega dana.
DEU 11:5 [Oni nisu videli] šta je učinio za vas u pustinji dok niste došli na ovo mesto;
DEU 11:6 šta je učinio Datanu i Avironu, sinovima Elijava, potomka Ruvimovog, kad se otvorila zemlja usred Izrailja i progutala i njih i njihove domove, njihove šatore i svu njihovu imovinu.
DEU 11:7 Ne, to su vaše oči videle sva velika dela koja je Gospod učinio.
DEU 11:8 Zato držite sve zapovesti koje vam danas nalažem, da budete jaki, da uđete i osvojite zemlju u koju idete da je zauzmete,
DEU 11:9 te da dugo proživite na zemlji za koju se Gospod zakleo vašim ocima da će je dati vama i vašem potomstvu – zemlju kojom teku mleko i med.
DEU 11:10 Jer, zemlja u koju ulaziš da je zauzmeš nije kao egipatska zemlja iz koje si izašao, gde si sejao svoje seme i navodnjavao ga svojom nogom, kao što se navodnjava povrtnjak.
DEU 11:11 Zemlja u koju ulazite da je zauzmete zemlja je brda i dolina koja se navodnjava kišom sa neba.
DEU 11:12 To je zemlja o kojoj se sam Gospod, Bog tvoj, stara; zemlja nad kojom oči Gospoda, Boga tvog, stalno bdiju, od početka do kraja godine.
DEU 11:13 Ako poslušate zapovesti koje vam danas zapovedam, i budete voleli Gospoda, Boga svoga, i služili mu svim svojim srcem i svom svojom dušom,
DEU 11:14 on će davati ranu i poznu kišu vašoj zemlji u pravo vreme, pa ćete sabirati svoje žito, svoje vino i svoje ulje;
DEU 11:15 davaće vam travu na vašem polju za vašu stoku, te ćete jesti i nasititi se.
DEU 11:16 Pazite da se ne prevarite u svome srcu, pa zastranite služeći i klanjajući se drugim bogovima.
DEU 11:17 Tada će gnev Gospodnji planuti protiv vas: nebesa će se zatvoriti i neće davati kišu, zemlja neće davati svoj rod, a vi ćete brzo nestati sa dobre zemlje koju vam Gospod daje.
DEU 11:18 Zato usadite ove moje reči u srce svoje i u dušu svoju; privežite ih kao znak na svoju ruku; neka vam budu kao zapis među očima.
DEU 11:19 Poučite njima svoju decu; govorite im o njima; kad sediš u kući, kad ideš putem, kad ležiš i kad ustaješ.
DEU 11:20 Napiši ih na dovracima svoje kuće i na tvojim vratima,
DEU 11:21 da bi ti se umnožili dani i dani tvoje dece na zemlji za koju se Gospod zakleo tvojim ocima da će im je dati, dokle god bude neba nad zemljom.
DEU 11:22 Ako budete predano držali ove zapovesti koje vam zapovedam da vršite, voleli Gospoda, Boga svoga, sledili sve njegove puteve i čvrsto se držali uz njega,
DEU 11:23 Gospod će poterati sve ove narode ispred vas, pa ćete razvlastiti narode koji su veći i brojniji od vas.
DEU 11:24 Svako mesto gde bude stupila vaša noga, biće vaše; vaša granica će se protezati od pustinje do Livana i od reke Eufrata do Zapadnog mora.
DEU 11:25 Niko neće moći da vam se odupre, jer će Gospod, Bog vaš, uliti strah i trepet po celoj zemlji u koju stupite, baš kao što vam je rekao.
DEU 11:26 Vidi! Postavljam danas pred vas blagoslov i prokletstvo:
DEU 11:27 blagoslov ako poslušate zapovesti Gospoda, Boga svoga, koje vam ja danas nalažem,
DEU 11:28 a prokletstvo ako ne poslušate zapovesti Gospoda, Boga svoga, te skrenete sa puta na koji vas ja danas upućujem i krenete za drugim bogovima koje niste poznavali.
DEU 11:29 A kada te Gospod, Bog tvoj, uvede u zemlju u koju ideš da je zauzmeš, postavi blagoslov na goru Gerizim, a prokletstvo na goru Eval.
DEU 11:30 Nisu li te gore s druge strane Jordana, na putu što vodi na zapad, u zemlji Hananaca koji žive u Aravi, nasuprot Galgalu, blizu hrasta More?
DEU 11:31 Jer vi sad prelazite preko Jordana da uđete i zauzmete zemlju koju vam daje Gospod, Bog vaš. Vi ćete je zauzeti i živeti u njoj.
DEU 11:32 Zato drži i vrši propise i uredbe koje danas postavljam pred vas.
DEU 12:1 Ovo su propisi i uredbe koje ćete morati dosledno držati u zemlji koju ti je Gospod, Bog vaših otaca, predao da je zauzmeš u sve dane, dokle god živiš na zemlji.
DEU 12:2 Potpuno uništi sva mesta gde su narodi, koje ćete proterati, služili svojim bogovima: na planinama, brdima i uzvišicama, i ispod svakog zelenog drveta.
DEU 12:3 Porušite njihove žrtvenike, uništite njihove svete stubove, spalite Aštartine stubove, porazbijajte njihove kipove, zatrite im imena sa onih mesta.
DEU 12:4 Gospodu, Bogu vašem, ne služite na taj način.
DEU 12:5 Nego, tražite Gospoda, Boga vašeg, na mestu koje će on izabrati između svih tvojih plemena, da smesti svoje ime u Prebivalište. Tamo ćete ići.
DEU 12:6 Tamo donosite žrtve svespalnice i ostale žrtve, vaše desetke i dobrovoljne priloge, te prvinu vaše krupne i sitne stoke.
DEU 12:7 Ješćete tamo, pred Gospodom, Bogom svojim, i radovati se sa svojim domovima svemu što su vaše ruke postigle, čime te je blagoslovio Gospod, Bog tvoj.
DEU 12:8 Ne radite onako kako mi danas radimo ovde, gde svako radi što mu se čini pravo,
DEU 12:9 jer još niste ušli u mesto počinka, u baštinu koju ti daje Gospod, Bog tvoj.
DEU 12:10 Ali kad pređete preko Jordana i nastanite se u zemlji koju vam Gospod, Bog vaš, daje u posed, i da vam odmor od svih vaših neprijatelja koji vas okružuju, te budete živeli spokojno,
DEU 12:11 tada ćete donositi u mesto koje izabere Gospod, Bog vaš, sve što vam zapovedam: žrtve svespalnice i ostale žrtve, desetke, dobrovoljne priloge i sve zavetne darove koje budete zavetovali Gospodu.
DEU 12:12 Tamo ćete se radovati pred Gospodom, vi, vaši sinovi i vaše ćerke, vaše sluge i sluškinje, i Levit koji bude živeo u tvojim gradovima, jer on nema sa vama udeo i nasledstvo.
DEU 12:13 Pazi da ne prinosiš žrtve svespalnice gde ti zapne oko,
DEU 12:14 nego samo na mestu koje izabere Gospod u jednom od tvojih plemena. Tamo prinosi svoje žrtve svespalnice i tu radi sve što ti zapovedam.
DEU 12:15 Kad god hoćeš, možeš da zakolješ i jedeš meso po svim svojim gradovima, prema blagoslovu koji ti daje Gospod, Bog tvoj. I čisti i nečisti mogu jesti srnu i jelena.
DEU 12:16 Samo krv ne jedite; izlivajte je na zemlju kao vodu.
DEU 12:17 U svojim gradovima ne smeš jesti od desetka svoga žita, mladog vina, ulja, prvine svoje krupne i sitne stoke, niti išta od tvojih zavetnih darova i dobrovoljnih priloga.
DEU 12:18 To ćeš jesti samo pred Gospodom, Bogom svojim, na mestu koje odabere Gospod, Bog tvoj, ti, tvoji sinovi i tvoje ćerke, tvoje sluge i tvoje sluškinje, i Levit koji bude živeo u tvojim gradovima. Raduj se pred Gospodom, Bogom svojim, u svemu što preduzme ruka tvoja.
DEU 12:19 Pazi da ne zanemariš Levita, dokle god živiš na svojoj zemlji.
DEU 12:20 A kad Gospod, Bog tvoj, proširi tvoje granice, kako ti je obećao, pa kažeš: ’Hoću da jedem mesa’, zato što ti se duša zaželi mesa, jedi mesa kad god ti se prohte.
DEU 12:21 Ali, ako mesto koje Gospod, Bog tvoj, izabere da u njemu smesti svoje ime, bude daleko od tebe, onda zakolji od svoje krupne ili sitne stoke koju ti je dao Gospod, Bog tvoj – kao što sam ti zapovedio – te jedi po svojim gradovima kad god hoćeš.
DEU 12:22 Jedi ga onako kao što bi se jela srna ili jelen; neka ga jedu i čisti i nečisti.
DEU 12:23 Samo, pazi da ne jedeš krv, jer je krv život. Zato ne smeš da jedeš život sa mesom.
DEU 12:24 Ne jedi je, nego je izlij na zemlju kao vodu.
DEU 12:25 Ne jedi je, da bi bilo dobro tebi i tvojim sinovima posle tebe, budeš li činio što je pravedno u očima Gospodnjim.
DEU 12:26 Tvoje posvećene prinose i dobrovoljne priloge donosi samo na mesto koje Gospod odabere.
DEU 12:27 Svoje žrtve svespalnice prinosi zajedno sa mesom i krvlju na žrtveniku Gospoda, Boga svoga, ali krv tvojih žrtava moraš proliti pored žrtvenika Gospoda, Boga svoga. Meso možeš jesti.
DEU 12:28 Drži i slušaj sve ove reči koje ti danas zapovedam, da bi bilo dobro tebi i tvojoj deci posle tebe doveka, kad budeš činio ono što je dobro i pravedno u očima Gospoda, Boga tvoga.
DEU 12:29 Gospod, Bog tvoj će, naime, istrebiti narode koje ideš da osvojiš. A kad ih osvojiš i naseliš se na njihovo mesto,
DEU 12:30 pazi se da se ne uhvatiš u njihovu zamku – nakon što pred tobom budu istrebljeni – pa počneš da tražiš njihove bogove govoreći: ’Kako su ovi narodi služili svojim bogovima, tako ću i ja činiti.’
DEU 12:31 Ne postupaj tako prema Gospodu, Bogu tvome, jer Gospod mrzi svaku odvratnost koju su oni činili sa svojim bogovima. Oni su čak i svoje sinove i ćerke spaljivali u čast svojih bogova.
DEU 12:32 Predano drži sve što ti danas zapovedam; ne dodaj im ništa niti im išta oduzimaj.
DEU 13:1 Ako se u tvojoj sredini pojavi prorok ili sanjač snova, pa ti ponudi čudesni znak ili čudo,
DEU 13:2 te se čudesni znak ili čudo dogodi, a on ti, zatim, kaže: ’Hajde da sledimo druge bogove’ (bogove koje niste poznavali) ’i da im služimo’,
DEU 13:3 ne slušaj reči tog proroka ili sanjača snova. Naime, to vas Gospod, Bog vaš, iskušava da dozna volite li Gospoda, Boga vašeg, svim srcem i svom dušom.
DEU 13:4 Gospoda, Boga svoga sledite i njega se bojte, njegove zapovesti držite i njegov glas slušajte, njemu služite i uz njega prionite.
DEU 13:5 A onaj prorok ili sanjač snova neka se pogubi, jer vas je navodio da se odvratite od Gospoda, Boga svoga, koji vas je izveo iz Egipta i otkupio vas iz kuće ropstva, kako bi vas skrenuo sa puta kojim vam je Gospod, Bog vaš, naredio da idete. Zato iskoreni zlo iz svoje sredine.
DEU 13:6 Ako te tvoj brat, sin tvoje majke, ili tvoj sin, ili tvoja ćerka, ili tvoja ljubljena žena, ili najbliži prijatelj, potajno nagovara, govoreći: ’Hajde da služimo drugim bogovima!’, koje nisi poznavao ni ti ni tvoji preci,
DEU 13:7 bogovima naroda koji vas okružuju, bilo da su blizu tebe ili daleko od tebe, s jednog kraja zemlje do drugog,
DEU 13:8 ne popuštaj mu, niti ga slušaj. Nemoj ga sažaljevati, štedeti ili kriti,
DEU 13:9 nego ga ubij. Neka ga prvo tvoja ruka udari, a zatim i ruke ostalog naroda.
DEU 13:10 Zaspi ga kamenjem do smrti, jer je pokušao da te odvrati od Gospoda, Boga tvoga, koji te je izveo iz Egipta, iz kuće ropstva.
DEU 13:11 Tada će sav Izrailj čuti i bojati se, te neće više činiti ovakvo zlo u tvojoj sredini.
DEU 13:12 Ako čuješ da su se u jednom od tvojih gradova, koji ti Gospod, Bog tvoj, daje da živiš u njemu,
DEU 13:13 pojavili među tobom neki probisveti, i zaveli žitelje iz njihovog grada, govoreći: ’Hajde da služimo drugim bogovima’, koje niste poznavali,
DEU 13:14 ispitaj stvar i sprovedi istragu. Dobro se raspitaj o tome, pa ako je to istina, to jest, ako se utvrdi da se takvo gnusno delo dogodilo u tvojoj sredini,
DEU 13:15 pobij mačem stanovništvo tog grada. Izruči kletom uništenju sve što je u njemu, uključujući stoku.
DEU 13:16 Zatim saberi na trgu sav plen i spali grad sa svim njegovim plenom, kao svespalnicu Gospodu, Bogu tvome. To neka bude ruševina doveka; ne sme se ponovo podizati.
DEU 13:17 Neka tvoja ruka ne dotiče ništa što je odvojeno za kleto uništenje, da bi se Gospod odvratio od svog plamtećeg gneva, da bi ti iskazao milost i smilovao ti se, te da bi te umnožio, kao što se zakleo tvojim ocima,
DEU 13:18 ako poslušaš glas Gospoda, Boga svoga, i budeš držao sve njegove zapovesti koje ti danas dajem, i činio što je pravedno u očima Gospoda, Boga tvoga.
DEU 14:1 Vi ste deca Gospoda, Boga svoga. Nemojte se rezati niti brijati kosu na čelu za pokojnikom.
DEU 14:2 Jer, ti si narod posvećen Gospodu, Bogu svome; tebe je Gospod izabrao od svih naroda na zemlji da budeš njegov narod, njegova dragocena svojina.
DEU 14:3 Ne jedi ništa što je odvratno.
DEU 14:4 Ovo je stoka koju možete jesti: vo, ovca, koza,
DEU 14:5 jelen, srna, srndać, kozorog, antilopa, bivo i divokoza.
DEU 14:6 Jedite svaku životinju koja ima razdvojene papke, kod koje su papci potpuno razdvojeni i koja preživa.
DEU 14:7 Međutim, od onih životinja što preživaju, ili imaju papke razdvojene na dvoje, ne jedite kamilu, zeca i damana. Te neka budu obredno nečiste za vas, zato što preživaju, ali nemaju razdvojene papke.
DEU 14:8 Svinja takođe neka bude obredno nečista za vas, jer ima razdvojene papke, ali ne preživa. Njihovo meso ne jedite, i ne dotičite njihovu strvinu.
DEU 14:9 A od svega što živi u vodi možete jesti sve što ima peraje i krljušt.
DEU 14:10 A sve što nema peraje i krljušt, neka bude obredno nečisto za vas.
DEU 14:11 Jedite sve čiste ptice.
DEU 14:12 A ove nemojte jesti: orla, lešinara, jastreba,
DEU 14:13 sokola, kopca svake vrste,
DEU 14:14 sve vrste gavrana,
DEU 14:15 noja, sovu, galeba, sve vrste kraguja,
DEU 14:16 ćuka, buljinu, labuda,
DEU 14:17 buljinu, beloglavog supa i kormorana,
DEU 14:18 rodu, sve vrste čaplji, pupavca i slepog miša.
DEU 14:19 Sve krilate bube neka budu nečiste za vas. Ne jedite ih!
DEU 14:20 Svaku čistu pticu možete jesti.
DEU 14:21 Ne jedite ništa što ugine. To daj došljaku koji živi u tvojim gradovima neka jede, ili prodaj strancu. Jer ti si narod posvećen Gospodu, Bogu svome. Ne kuvaj jare u mleku njegove majke!
DEU 14:22 Odvajaj desetak od sveg uroda što zaseješ, koji ti njiva donese svake godine.
DEU 14:23 Jedi pred Gospodom, Bogom svojim – na mestu koje on izabere za Prebivalište svome imenu – desetak od svoga žita, od svoga mladog vina, od svoga ulja, od prvine svoje krupne i sitne stoke, kako bi naučio da se bojiš Gospoda, Boga svoga, sveg svoga veka.
DEU 14:24 Ali ako je put predug za tebe, pa ne možeš da doneseš desetak kada te blagoslovi Gospod, Bog tvoj, jer je mesto koje je Gospod, Bog tvoj, izabrao da smesti svoje ime tamo, daleko od tebe,
DEU 14:25 prodaj to, a novac uzmi i idi na mesto koje izabere Gospod, Bog tvoj.
DEU 14:26 [Tamo] kupi za novac sve što hoćeš: krupnu stoku, sitnu stoku, vino, žestoko piće, i sve što ti duša poželi, pa jedi tamo pred Gospodom, Bogom svojim, te se veseli tamo i ti i tvoj dom.
DEU 14:27 Nemoj zanemariti Levita koji živi u tvojim gradovima, jer on nema dela i nasledstva sa vama.
DEU 14:28 Na kraju svake treće godine izdvajaj desetak od uroda za tu godinu i smesti ga u svoje gradove.
DEU 14:29 Kad dođe Levit koji nema dela ni nasledstva sa tobom, ili stranac, siroče i udovica, koji žive u tvojim gradovima, neka jedu i neka se nasite, da bi te Gospod, Bog tvoj, blagoslovio u svakom poslu koga se tvoje ruke late.
DEU 15:1 Na kraju svake sedme godine opraštaj dugove.
DEU 15:2 Ovo je način praštanja: svaki zajmodavac neka oprosti dug svome bližnjemu. Neka ne potražuje povraćaj duga od svoga bližnjega ni od svoga brata, jer je proglašeno Gospodnje opraštanje dugova.
DEU 15:3 Od stranca možeš da tražiš, ali svome bratu moraš otpisati što god da ti duguje.
DEU 15:4 Među tobom neka ne bude siromaha, jer će te Gospod jamačno blagosloviti u zemlji, koju ti Gospod, Bog tvoj daje u nasledstvo da je zaposedneš,
DEU 15:5 ako budeš slušao glas Gospoda, Boga svoga, držeći i vršeći ove zapovesti koje ti danas nalažem.
DEU 15:6 Jer, Gospod, Bog tvoj, će te blagosloviti kao što je obećao, pa ćeš davati u zajam mnogim narodima, ali ti sam nećeš pozajmljivati. Ti ćeš vladati mnogim narodima, ali oni neće vladati nad tobom.
DEU 15:7 Ako jedan od tvoje braće postane siromah u jednom od tvojih gradova u zemlji koju ti daje Gospod, Bog tvoj, ne budi tvrda srca, niti škrte ruke prema svome bratu koji je siromašan.
DEU 15:8 Naprotiv, neka tvoja ruka bude velikodušna prema njemu, pa mu pozajmi koliko mu je dovoljno kada se nađe u potrebi.
DEU 15:9 Pazi da ti se u srce ne uvuče opaka misao, pa da kažeš: ’Približila se sedma godina, godina praštanja’ i da nemilostivim okom pogledaš svoga siromašnoga brata, te mu ne daš ništa. Ako on zavapi Gospodu protiv tebe, greh će pasti na tebe.
DEU 15:10 A kada mu daješ, ne gunđaj u sebi, nego mu daj velikodušno, jer će te Gospod, Bog tvoj, blagosloviti zbog ovoga u svim tvojim poslovima i u svemu čega se tvoje ruke late.
DEU 15:11 Naime, siromaha nikada neće nestati iz zemlje. Zato ti zapovedam da budeš široke ruke prema svome bratu siromahu i onome koji je u potrebi u tvojoj zemlji.
DEU 15:12 Ako ti se tvoj brat, Jevrejin ili Jevrejka, proda, neka ti služi šest godina, a sedme ga godine pusti na slobodu.
DEU 15:13 A kad ga pustiš na slobodu, ne otpuštaj ga praznih ruku.
DEU 15:14 Opskrbi ga obilato od svoje sitne stoke, sa svoga gumna i iz vinske kace. Čime je tebe blagoslovio Gospod, Bog tvoj, to i njemu daj.
DEU 15:15 Sećaj se da si bio rob u zemlji egipatskoj i da te je Gospod, Bog tvoj, otkupio. Zato ti danas izdajem ovu naredbu.
DEU 15:16 Ali ako on kaže: ’Neću da idem od tebe’, zato što voli tebe i tvoj dom i zato što mu je dobro kod tebe,
DEU 15:17 ti onda uzmi šilo, probuši mu uho na vratima, pa neka ti bude rob doveka. Postupi isto tako i sa svojom sluškinjom.
DEU 15:18 Kad ga budeš puštao na slobodu, ne čini to teška srca, jer je zaslužio dvostruku najamničku platu za šest godina što je radio za tebe. Zbog toga će te Gospod, Bog tvoj, blagosloviti u svemu što budeš radio.
DEU 15:19 Svu mušku prvinu od tvoje krupne i sitne stoke posveti Gospodu, Bogu svome. Zato ne upreži vola prvenca niti striži prvenca od svoje sitne stoke.
DEU 15:20 Jedi ga pred Gospodom, Bogom svojim, ti i tvoj dom, na mestu koje izabere Gospod.
DEU 15:21 Ali ako bude imao kakvu telesnu manu, ako bude hrom ili slep, ili bude imao kakvu god tešku telesnu manu, nemoj ga prinositi na žrtvu Gospodu, Bogu svome.
DEU 15:22 Mogu ga jesti i obredno nečisti i čisti, kao srnu i jelena.
DEU 15:23 Samo ne jedi njegovu krv! Ispusti je na zemlju kao vodu.
DEU 16:1 Drži mesec aviv i slavi Pashu Gospodu, Bogu svome, jer te je u mesecu avivu, Gospod, Bog tvoj, izveo noću iz Egipta.
DEU 16:2 Prinosi Gospodu, Bogu svome, na pashalnu žrtvu, živinče od tvoje sitne i krupne stoke na mestu koje Gospod odabere, da tamo nastani svoje ime.
DEU 16:3 Ne jedi s njim ništa što ima kvasca, nego sedam dana jedi s njim beskvasni hleb – hleb nevoljnički – jer si u žurbi izašao iz Egipta, da bi se celog svog života sećao dana svoga izlaska iz Egipta.
DEU 16:4 Kvasac neka se ne vidi na svemu tvojem području sedam dana; i ništa od mesa koje žrtvuješ uveče prvoga dana ne sme da ostane preko noći do jutra.
DEU 16:5 Pashu ne smeš žrtvovati ni u jednom od tvojih gradova koje ti daje Gospod, Bog tvoj,
DEU 16:6 nego samo na mestu koje odabere Gospod, Bog tvoj, da tamo nastani svoje ime. Samo tu prinosi Pashu uveče po zalasku sunca, u isto vreme kad si izašao iz Egipta.
DEU 16:7 Kuvaj i jedi na mestu koje je odabrao Gospod, Bog tvoj. Onda se ujutro vrati u svoje šatore.
DEU 16:8 Šest dana jedi beskvasni hleb, a u sedmi dan neka bude svečano sabranje Gospodu, Bogu tvome. Ne radi nikakav posao.
DEU 16:9 Izbroj sedam sedmica; tih sedam sedmica počni da brojiš od prvog zamaha srpa po zrelom žitu.
DEU 16:10 Tada slavi praznik Sedmica Gospodu, Bogu svome, prinoseći dobrovoljni prilog kako te bude blagoslovio Gospod, Bog tvoj.
DEU 16:11 Tada se veseli pred Gospodom, Bogom svojim, ti, tvoji sinovi i ćerke, tvoje sluge i sluškinje, Levit koji živi u tvojim gradovima, te stranac, siroče i udovica, koji žive u tvojoj sredini, na mestu koje izabere Gospod, Bog tvoj, da tamo nastani svoje ime.
DEU 16:12 Sećaj se da si bio rob u Egiptu. Zato drži i vrši ove uredbe.
DEU 16:13 Praznik Senica slavi sedam dana nakon što sabereš urod sa svoga gumna i iz svoje vinske kace.
DEU 16:14 Veseli se na svom prazniku, ti, tvoji sinovi i ćerke, tvoje sluge i sluškinje, Levit, te stranac, siroče i udovica, koji žive u tvojim gradovima.
DEU 16:15 Sedam dana slavi praznik Gospodu, Bogu svome, na mestu koje odabere Gospod, jer će te Gospod, Bog tvoj, blagosloviti u svemu što ti rodi i u svakom poslu koga se tvoje ruke late, kako bi bio u potpunosti radostan.
DEU 16:16 Triput godišnje neka se svi tvoji muški pojave pred Gospodom, Bogom tvojim, na mestu koje on izabere: za praznik Beskvasnih hlebova, za praznik Sedmica i za praznik Senica. Niko neka ne dolazi pred Gospoda praznih ruku.
DEU 16:17 Svako neka daruje što može, prema blagoslovu koji je na tebe izlio Gospod, Bog tvoj.
DEU 16:18 U svim svojim gradovima koje ti daje Gospod, Bog tvoj, postavi sudije i upravitelje za svoja plemena, da po pravdi sude narodu.
DEU 16:19 Ne iskrivljuj pravdu; ne budi pristrasan; ne primaj mito, jer mito zaslepljuje oči mudrih i izvrće reči pravednika.
DEU 16:20 Idi u potpunosti za pravdom, da bi živeo i zauzeo zemlju koji ti daje Gospod, Bog tvoj.
DEU 16:21 Ne sadi sebi nikakvo drvo za Aštartin stub pored žrtvenika Gospoda, Boga tvoga, koji podigneš,
DEU 16:22 niti podiži sebi stubove, jer ih Gospod, Bog tvoj, mrzi.
DEU 17:1 Ne žrtvuj Gospodu, Bogu svome, vola ili jagnje koje ima neku manu ili kakav drugi nedostatak, jer je to mrsko Gospodu, Bogu tvome.
DEU 17:2 Ako se u jednom od tvojih gradova, koje ti daje Gospod, Bog tvoj, nađe muškarac ili žena koji učini zlo u očima Gospoda, Boga svoga i krši njegov savez,
DEU 17:3 odlazeći da služi drugim bogovima i da im se klanja, suncu, mesecu, ili bilo čemu od vojske nebeske, a što sam ja zabranio,
DEU 17:4 pa ti to jave ili čuješ za to, ti onda dobro ispitaj stvar. Ako se utvrdi da je istina da se takva mrska stvar dogodila u Izrailju,
DEU 17:5 onda tog muškarca ili ženu, koji je počinio takvo opako delo, izvedi izvan grada, pa ih kamenuj da umru.
DEU 17:6 Taj čovek neka se pogubi na svedočenje dva ili tri svedoka. Na svedočenje jednog svedoka ne sme da se pogubi.
DEU 17:7 Neka prvo svedoci dignu ruku na njega da ga pogube, a onda celi narod neka je digne. Tako ćeš istrebiti zlo iz svoje sredine.
DEU 17:8 Ako ti bude preteško da presudiš u slučaju različitih vrsta ubistava, sporenja oko prava, povreda, ili svađe u tvojim gradovima, ti se onda spremi i idi u mesto koje odabere Gospod, Bog tvoj.
DEU 17:9 Obrati se sveštenicima – Levitima i sudiji koji bude u službi u to vreme. Njih pitaj, oni će ti reći kako valja presuditi.
DEU 17:10 Postupi onako kako su ti rekli na mestu koje Gospod izabere. Gledaj da uradiš baš onako kako te upute.
DEU 17:11 Postupi prema uputstvu koje su ti dali, i prema presudi koju su ti saopštili. Ne odstupaj ni levo ni desno od onoga što ti kažu.
DEU 17:12 Ako se neko drzne da ne posluša sveštenika koji stoji tamo da služi Gospodu, Bogu tvome, ili sudiju, taj neka se pogubi. Tako ćeš istrebiti zlo iz Izrailja.
DEU 17:13 Kad sav narod to čuje, bojaće se, te se neće više ponašati drsko.
DEU 17:14 Kad dođeš u zemlju koju ti daje Gospod, Bog tvoj, i ti je zauzmeš i nastaniš se u njoj, pa onda kažeš: ’Postaviću cara nada mnom, kao što ga imaju svi narodi oko mene’,
DEU 17:15 postavi sebi za cara čoveka koga izabere Gospod, Bog tvoj. Sebi za cara postavi jednog od svoje braće; ne smeš da postaviš stranca nad sobom, koji ti nije brat.
DEU 17:16 Samo neka ne drži mnogo konja i ne šalje narod u Egipat da dobavi sebi još konja, jer vam je Gospod rekao: ’Nikada se više ne vraćajte ovim putem!’
DEU 17:17 Takođe, neka ne uzima sebi mnogo žena, da mu srce ne zastrani, i neka ne gomila sebi zlata i srebra.
DEU 17:18 A kad sedne na svoj carski presto, neka na svitku prepiše za sebe ovaj Zakon od sveštenika Levita.
DEU 17:19 Neka ga drži uz sebe; neka ga čita celog svog života, da nauči da se boji Gospoda, Boga svoga, držeći sve reči ovog Zakona i vršeći sve ove odredbe;
DEU 17:20 da se ne ponaša nadmeno prema svojoj braći, i da ne odstupa ni desno ni levo od zapovesti, kako bi on i njegovi sinovi dugo vladali nad Izrailjem.
DEU 18:1 Sveštenici – Leviti, celo Levijevo pleme, neće imati dela ni nasledstva sa Izrailjem. Neka žive od paljenih žrtava koje se prinose Gospodu, jer je to njihov deo.
DEU 18:2 Oni, dakle, neće imati nasledstva među svojom braćom; Gospod je njihovo nasledstvo, kako im je i rekao.
DEU 18:3 Ovo je pravo po kome sveštenici imaju da primaju od naroda – od onih koji prinose na žrtvu bilo vola ili ovcu: plećku, vilice i želudac. To treba dati svešteniku.
DEU 18:4 Davaćeš mu i prvinu od žita, vina i ulja, kao i prvinu od vune svojih ovaca,
DEU 18:5 jer je Gospod, Bog tvoj, od svih plemena odabrao njega i njegove sinove da zauvek stoje i služe u ime Gospodnje.
DEU 18:6 Ako neki Levit koji živi u jednom od tvojih gradova, bilo gde u Izrailju, iz sveg srca poželi da se preseli u mesto koje odabere Gospod,
DEU 18:7 može da služi [tamo] u ime Gospoda, Boga svoga, kao sva njegova braća Leviti, koji stoje tamo pred Gospodom.
DEU 18:8 Neka prima isti deo kao i drugi, bez obzira na prodanu očevinu.
DEU 18:9 Kad dođeš u zemlju koju ti daje Gospod, Bog tvoj, nemoj da se učiš da činiš gnusna dela tih naroda.
DEU 18:10 Neka se ne nađe među tobom neko ko bi svoga sina ili ćerku provodio kroz oganj, ko bi se bavio gatanjem, čaranjem, tumačenjem znamenja, čarobnjaštvom,
DEU 18:11 niko ko bi bacao vračke, prizivao duhove, ni vidovnjak, ili onaj što za savet pita mrtve.
DEU 18:12 Jer, Gospodu se gadi svaki koji čini ovo. Zbog ovih gnusnih dela ih Gospod, Bog tvoj, tera ispred tebe.
DEU 18:13 A ti budi besprekoran pred Gospodom, Bogom svojim.
DEU 18:14 Naime, ovi narodi koje ćeš ti izgnati slušaju vračare i gatare. Ti ne čini to, jer ti to ne dozvoljava Gospod, Bog tvoj.
DEU 18:15 Gospod, Bog tvoj, podići će ti proroka među vama, od vaše braće, kao što sam ja. Njega slušajte!
DEU 18:16 To je ono što si tražio od Gospoda, Boga svoga, na gori Horiv na dan zbora: ’Neću više da slušam glas Gospoda, Boga svoga, niti da gledam ovaj veliki oganj, da ne umrem!’
DEU 18:17 Gospod mi je na to rekao: ’Dobro je to što su rekli.
DEU 18:18 Zato ću podići proroka između tvoje braće kao što si ti; ja ću staviti svoje reči u njegova usta, pa će govoriti sve što mu zapovedim.
DEU 18:19 Ako neko ne posluša ono što prorok bude rekao u moje ime, toga ću ja smatrati odgovornim.
DEU 18:20 A ako se neki prorok drzne da u moje ime kaže nešto što nisam zapovedio, ili da govori u ime drugih bogova, taj prorok neka se pogubi.’
DEU 18:21 Ti se možda pitaš u sebi: ’Kako da prepoznamo reč koju Gospod nije saopštio?’
DEU 18:22 Ako prorok objavi nešto u ime Gospodnje, a to se ne ostvari, niti se ispuni, to je reč koju Gospod nije saopštio. Prorok je to govorio iz sopstvene drskosti; ne boj ga se.
DEU 19:1 Kad Gospod, Bog tvoj, istrebi narode, čiju zemlju ti Gospod, Bog tvoj, daje, i ti ih naslediš, pa se naseliš u njihovim gradovima i u njihovim kućama,
DEU 19:2 izdvoj tri grada usred zemlje koju ti Gospod, Bog tvoj, daje da zauzmeš.
DEU 19:3 Izgradi sebi put onamo i podeli natroje područje zemlje, koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo, tako da svaki ubica može da pobegne.
DEU 19:4 Ubica može da pobegne i ostane u životu samo u slučaju da nehotice ubije svoga bližnjega i da prethodno nije gajio mržnju prema njemu.
DEU 19:5 Na primer, ako neko ode sa svojim bližnjim u šumu da seče drva, pa zamahne sekirom da poseče drvo, a sečivo izleti iz drške i udari njegovog bližnjega i ubije ga, on može da pobegne u jedan od ovih gradova, te tako ostane u životu.
DEU 19:6 Inače bi osvetnik, razjaren, mogao da goni ubicu, i da ga – zbog dužine puta – stigne i ubije, iako ubica ne zaslužuje smrtnu kaznu, budući da nije prethodno gajio mržnju prema njemu.
DEU 19:7 Zato ti zapovedam da izdvojiš tri grada.
DEU 19:8 Ako Gospod, Bog tvoj, proširi tvoje područje, kao što se zakleo tvojim ocima, i da ti zemlju koju je obećao da će dati tvojim ocima,
DEU 19:9 zato što budeš držao ove njegove zapovesti i vršio što ti zapovedam danas, te budeš voleo Gospoda, Boga svoga i budeš sledio njegove puteve celog života – onda ovim gradovima dodaj još tri grada.
DEU 19:10 Tako se nevina krv neće prolivati u tvojoj zemlji koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo. U protivnom, krv će pasti na tebe.
DEU 19:11 Ali ako neko mrzi svoga bližnjega i vreba ga, pa ga udari i ubije, a onda pobegne u jedan od ovih gradova,
DEU 19:12 neka starešine njegovog grada pošalju po njega, neka ga dovedu odande i predaju ga krvnom osvetniku da ga usmrti.
DEU 19:13 Ne sažaljevaj se nad njim! Tako ćeš iskoreniti prolivanje nevine krvi u Izrailju, pa će ti biti dobro.
DEU 19:14 Ne pomeraj kamen međaš svoga bližnjega, kojim su tvoji preci omeđili tvoje nasledstvo, što ćeš primiti u zemlji koju ti Gospod, Bog tvoj, daje da zauzmeš.
DEU 19:15 Jedan jedini svedok ne sme da svedoči protiv nekoga ko je počinio bilo kakav zločin ili prestup. Optužba može da se potvrdi samo na osnovu izjave dva ili tri svedoka.
DEU 19:16 Ako zlonamerni svedok svedoči protiv nekoga da ga okrivi za prestup,
DEU 19:17 tada neka oba čoveka koji se spore stanu pred Gospoda, pred sveštenike i sudije, koji budu služili u to vreme.
DEU 19:18 Onda sudije neka dobro ispitaju slučaj. Ako se ispostavi da je svedočanstvo lažno, to jest, da je svedok lažno optužio svoga brata,
DEU 19:19 učinite mu ono što je on smišljao da učini svome bratu. Tako ćeš iskoreniti zlo iz svoje sredine.
DEU 19:20 Kad ostali čuju za to, bojaće se, te neće više činiti takvo zlo u tvojoj sredini.
DEU 19:21 Ne pokazuj sažaljenje! Život za život, oko za oko, zub za zub, ruka za ruku, noga za nogu.
DEU 20:1 Kad kreneš u rat protiv svojih neprijatelja, i vidiš konje, bojne kočije, i vojsku brojniju od sebe, ne boj ih se, jer je s tobom Gospod, Bog tvoj, koji te je izveo iz Egipta.
DEU 20:2 Pre nego što stupiš u boj, neka pristupi sveštenik i obrati se narodu.
DEU 20:3 Neka im kaže: ’Čuj, Izrailju! Danas stupate u rat protiv svojih neprijatelja. Ne klonite srcem! Ne plašite se! Ne bojte se! Neka vas ne hvata strava od njih!
DEU 20:4 Jer, Gospod, Bog vaš, ide s vama da se bori protiv vaših neprijatelja i da vas izbavi.’
DEU 20:5 Zatim neka se vojni zapovednici obrate narodu: ’Ima li koga da je sagradio novu kuću, ali se nije uselio u nju? Neka se vrati svojoj kući, da ne pogine u ratu pa da se drugi naseli u nju.
DEU 20:6 Ima li koga da je zasadio vinograd, a još ga nije brao? I on neka se vrati svojoj kući, da ne pogine u ratu, i da mu neko drugi ne obere rod.
DEU 20:7 Ima li koga da se verio, ali se još nije oženio? Neka se vrati svojoj kući, da ne pogine u ratu, pa da se neko drugi ne oženi njegovom verenicom.’
DEU 20:8 Neka vojni zapovednici još kažu narodu: ’Ima li koga da je plašljiv i malodušan? Neka se vrati svojoj kući, da ne bi i njegova braća klonula srcem kao on.’
DEU 20:9 Kad zapovednici prestanu da govore narodu, neka postave glavare da vode narod.
DEU 20:10 Kad kreneš na grad da ga napadneš, najpre mu ponudi mir.
DEU 20:11 Ako prihvate mir i otvore gradska vrata, neka sav narod koji se nađe u njemu bude podvrgnut prinudnom radu, pa neka ti služi.
DEU 20:12 Ako ne prihvati mir, nego zarati s tobom, opsedni ga.
DEU 20:13 Kada ti ga Gospod, Bog tvoj, preda u ruke, pobij mačem sve njegove muškarce.
DEU 20:14 A žene, decu, stoku i sve što se nađe u gradu – sav plen – uzmi sebi, pa uživaj u plenu svojih neprijatelja koje ti je predao Gospod, Bog tvoj.
DEU 20:15 Ovako postupaj sa svim gradovima koji su veoma daleko od tebe, gradovima koji ne pripadaju narodima koji su odavde.
DEU 20:16 Samo u ovim gradovima, koje ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo, ne ostavljaj u životu živu dušu.
DEU 20:17 Samo Hetite, Amorejce, Hanance, Ferežane, Evejce i Jevusejce udari kletim uništenjem, kao što ti je Gospod, Bog tvoj naredio,
DEU 20:18 da vas ne bi naučili da činite sva odvratna dela koja oni čine za svoje bogove, i da vi ne biste grešili protiv Gospoda, Boga svoga.
DEU 20:19 Kad dugo vremena opsedaš grad, boreći se da ga osvojiš, ne uništavaj njegovo drveće sekući ga sekirom. Ne seci ga, nego jedi njegov plod. Zar su stabla na polju ljudi, pa da ih opsedaš?
DEU 20:20 Možeš da uništavaš i sečeš samo ono drveće za koje znaš da nisu voćke. Od njih gradi naprave za opsedanje grada koji je u ratu s tobom, dok ne padne.
DEU 21:1 Ako se u zemlji koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u posed, nađe telo usmrćenog čoveka da leži u polju, a ne zna se ko ga je ubio,
DEU 21:2 neka izađu starešine i sudije, pa neka izmere udaljenost od ubijenog do okolnih gradova.
DEU 21:3 Onda neka starešine grada, koji je najbliži ubijenom, uzmu junicu koja još nije radila, to jest, koja nije vukla pod jarmom.
DEU 21:4 Zatim starešine tog grada neka svedu junicu u neki nepresušni potok, u dolinu koja se ne obrađuje niti seje. Neka tamo kod potoka slome vrat junici.
DEU 21:5 Tada neka pristupe sveštenici, Leviti, jer je njih izabrao Gospod, Bog tvoj, da služe i da blagosiljaju u ime Gospodnje; oni će razrešavati svaki spor i nasilje.
DEU 21:6 Potom starešine grada koji bude najbliži ubijenom, neka operu ruke u potoku nad junicom kojoj je slomljen vrat,
DEU 21:7 i izjave: ’Naše ruke nisu prolile ovu krv, niti smo svojim očima išta videli.
DEU 21:8 Zato oprosti svome narodu Izrailju, koji si otkupio, Gospode, i ne svaljuj krivicu za nedužnu krv na svoj narod.’ Tako će im krivica za prolivenu krv biti oproštena.
DEU 21:9 Ti ćeš ukloniti prolivanje nedužne krvi iz svoje sredine, ako budeš činio što je pravo u Gospodnjim očima.
DEU 21:10 Kad pođeš u rat protiv svojih neprijatelja i Gospod, Bog tvoj, ih preda u tvoje ruke, te ih zarobiš,
DEU 21:11 pa među zarobljenicima vidiš lepu ženu, zaljubiš se u nju i poželiš da je uzmeš sebi za ženu,
DEU 21:12 dovedi je u svoju kuću. Onda neka se ošiša do glave, podreže nokte
DEU 21:13 i baci odeću u kojoj je bila zarobljena, pa neka provede mesec dana u tvojoj kući oplakujući svoga oca i svoju majku. Nakon toga možeš da joj pristupiš kao muž, pa neka ti bude žena.
DEU 21:14 A ako ti ne bude po volji, pusti je da ide gde god hoće. Ne smeš je prodati za novac, niti postupati s njom kao sa robinjom, zato što si je ponizio.
DEU 21:15 Ako neki čovek ima dve žene: jednu koju voli, a drugu koju ne voli, pa mu i ona što je voli i ona što je ne voli rode sinove, ali prvenac bude sin nevoljene –
DEU 21:16 kad dođe dan da podeli svoju imovinu u nasledstvo svojim sinovima – on ne sme dodeliti pravo prvorodstva sinu voljene na štetu sina nevoljene, koji mu je pravi prvenac.
DEU 21:17 Naime, on mora da prizna sina nevoljene za prvenca i da mu da dvostruki deo svoje imovine, zato što je on prvenac njegove snage – njemu pripada pravo prvorodstva.
DEU 21:18 Ako neko ima sina koji je tvrdoglav i buntovan, koji ne sluša svog oca i majku, čak ni kada ga opominju,
DEU 21:19 neka ga njegov otac i majka odvedu pred gradske starešine, kod vrata svoga mesta.
DEU 21:20 Onda neka kažu gradskim starešinama: ’Ovo je naš tvrdoglavi i buntovni sin koji neće da nas sluša. Izjelica je i pijanica.’
DEU 21:21 Zatim neka ga svi ljudi u gradu zaspu kamenjem da umre. Tako ćeš iskoreniti ovo zlo iz svoje sredine. Celi Izrailj će čuti za ovo, pa će se bojati.
DEU 21:22 Ako neko učini greh koji zaslužuje smrtnu kaznu i bude pogubljen vešanjem o drvo,
DEU 21:23 njegovo telo ne sme ostati da visi preko noći. On mora da bude sahranjen istog dana, jer je proklet pred Bogom svako ko je obešen [o drvo]. Tako nećeš oskrnaviti zemlju koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo.
DEU 22:1 Ako vidiš vola ili ovcu svoga brata kako lutaju, nemoj da prođeš mimo njih, nego ih vrati svome bratu.
DEU 22:2 Ako tvoj brat ne živi blizu tebe, ili ga ne poznaješ, dovedi ih svojoj kući, pa neka budu kod tebe dok tvoj brat ne dođe da ih traži. Tada mu ih vrati.
DEU 22:3 Tako čini sa njegovim magarcem, s njegovim ogrtačem, i sa svime što tvoj brat izgubi, a ti nađeš. Ne smeš skretati pogled od onoga što je njegovo.
DEU 22:4 Ako vidiš da je magarac ili vo tvoga brata pao na putu, ne skreći pogled na drugu stranu, nego mu pomozi da ih podigne.
DEU 22:5 Žena ne sme da se oblači u mušku odeću, niti muškarac sme da se oblači u žensku odeću, jer je Gospodu, Bogu tvome, odvratan svako ko to čini.
DEU 22:6 Ako putem naiđeš na ptičje gnezdo, sa ptićima, ili s jajima, na drvetu ili na zemlji, a majka sedi na ptićima ili na jajima, ne uzimaj majku sa ptićima.
DEU 22:7 Majku pusti na slobodu, a ptiće uzmi, da bi ti išlo dobro i da bi imao dug život.
DEU 22:8 Kad sagradiš novu kuću, napravi ogradu oko svog krova, da ne bi svalio krivicu za prolivenu krv na svoj dom, ako neko padne s njega.
DEU 22:9 U svom vinogradu nemoj da seješ drugi usev, jer će i urod od useva koje si zasejao, i urod od vinograda biti odvojen za Gospoda.
DEU 22:10 Nemoj da oreš sa volom i magarcem upregnutim zajedno.
DEU 22:11 Ne oblači se u odeću načinjenu od vune i lana zajedno.
DEU 22:12 Napravi rese na četiri ugla ogrtača kojim se zaogrćeš.
DEU 22:13 Ako čovek oženi ženu i legne s njom, ali je onda zamrzi,
DEU 22:14 te iznese optužbe protiv nje i ocrni je, govoreći: ’Oženio sam se ovom ženom, ali kad sam legao s njom, nisam našao na njoj dokaz devičanstva’,
DEU 22:15 tada neka devojčini majka i otac donesu dokaz njenog devičanstva pred gradske starešine, na vrata.
DEU 22:16 Zatim neka devojčin otac kaže: ’Dao sam svoju ćerku ovom čoveku za ženu, ali ju je on zamrzeo.
DEU 22:17 Evo, on je izneo neosnovane optužbe, govoreći: „Nisam našao dokaz devičanstva na tvojoj ćerki.“ Ovo je dokaz o devičanstvu moje ćerke!’ Onda neka rasprostru posteljinu ispred gradskih starešina.
DEU 22:18 Zatim neka starešine tog grada uzmu tog čoveka i neka ga kazne;
DEU 22:19 neka ga udare globom od stotinu srebrnjaka, pa neka ih daju devojčinom ocu, jer je ocrnio izrailjsku devicu. Neka mu zato ostane žena; ne sme se razvesti od nje dok je živ.
DEU 22:20 Ali, ako se optužba pokaže istinitom, da se nije našao dokaz devojčinog devičanstva,
DEU 22:21 neka izvedu devojku na kućna vrata njenog oca, pa neka je ljudi onog grada zaspu kamenjem dok ne umre, jer je učinila sramotu u Izrailju, odajući se bludu u domu svoga oca. Tako ćeš iskoreniti ovo zlo iz svoje sredine.
DEU 22:22 Ako se neki čovek zatekne da spava sa ženom koja je udata za drugoga, neka se oboje pogube: čovek koji je spavao sa tom ženom i sama žena. Tako ćeš iskoreniti ovo zlo iz Izrailja.
DEU 22:23 Ako se neki čovek zadesi u gradu, pa sretne mladu devicu zaručenu za drugoga i legne s njom,
DEU 22:24 dovedite ih oboje na vrata toga grada, pa ih zaspite kamenjem dok ne umru: ženu zato što nije zvala u pomoć u gradu, a čoveka zato što je obeščastio ženu svoga bližnjega. Tako ćeš iskoreniti ovo zlo iz svoje sredine.
DEU 22:25 Ako čovek naiđe u polju na zaručenu devojku, pa na silu legne s njom, neka umre samo čovek koji je legao s njom.
DEU 22:26 Devojci nemoj ništa da učiniš, jer nije zaslužila smrtnu kaznu. Naime, to je isto kao kad neko napadne svoga bližnjega i ubije ga.
DEU 22:27 On je naišao na nju u polju, ali iako je zaručena devojka zapomagala, nije bilo nikoga da je izbavi.
DEU 22:28 Ako neki čovek naiđe na mladu devicu koja nije zaručena, pa je zgrabi i legne s njom – ali ih razotkriju –
DEU 22:29 neka taj čovek da njenom ocu pedeset srebrnjaka. A pošto ju je obeščastio, neka mu bude žena. Od nje se ne sme razvesti dok je živ.
DEU 22:30 Neka se niko ne ženi očevom ženom; niko da ne otkriva golotinju svoga oca.
DEU 23:1 Neka se u zajednicu Gospodnju ne prima niko kome su mošnice zdrobljene, ili kome je muški ud osakaćen.
DEU 23:2 Neka se u zajednicu Gospodnju ne prima mešanac; njegovo potomstvo neka se ne prima ni do desetog kolena.
DEU 23:3 U Gospodnju zajednicu neka se ne prima Amonac ni Moavac; njihovo potomstvo neka se nikada ne prima u zajednicu Gospodnju, čak ni u desetom kolenu,
DEU 23:4 zato što vam nisu izašli u susret sa hlebom i vodom kad ste izašli iz Egipta. Čak su unajmili i Valama, sina Veorovog, iz Fatura u Aram-Naharajimu, da te prokune.
DEU 23:5 Ali Gospod, Bog tvoj, nije hteo da usliši Valama, nego je Gospod, Bog tvoj, preokrenuo kletvu u blagoslov, jer te voli Gospod, Bog tvoj.
DEU 23:6 Ne trudi se da sklopiš mir ni prijateljstvo s njima sveg svoga veka, zauvek.
DEU 23:7 Ne preziri Edomca, jer on ti je brat. Ne preziri ni Egipćanina, jer si bio došljak u njegovoj zemlji.
DEU 23:8 Njihovi potomci u trećem kolenu mogu da pristupe zajednici Gospodnjoj.
DEU 23:9 Kad pođeš s taborom na svoje neprijatelje, čuvaj se od svega što je nečisto.
DEU 23:10 Ako se neko od vas oskrnavi zbog noćnog izliva, neka izađe izvan tabora i neka se ne vraća u njega.
DEU 23:11 Predveče neka se opere, pa neka se vrati u tabor kad zađe sunce.
DEU 23:12 Imaj mesto izvan tabora, gde ćeš ići napolje.
DEU 23:13 Sa svojom opremom drži i lopaticu. Kad ideš napolje, njome ćeš iskopati jamu i potom zakopati svoju nečist,
DEU 23:14 jer Gospod, Bog tvoj, ide posred tvog tabora da te zaštiti i da ti izruči tvoje neprijatelje. Zato neka tvoj tabor bude svet. Neka Gospod ne zapazi ništa nedolično u njemu, da ne bi odstupio od tebe.
DEU 23:15 Ne vraćaj roba njegovom gospodaru od koga je pobegao k tebi.
DEU 23:16 Neka živi u tvojoj sredini, u mestu koje sam izabere u jednom od tvojih gradova koji mu se svidi.
DEU 23:17 Nijedna od ćerki Izrailjevih ne sme biti hramska bludnica, niti sme biti hramskog bludnika među sinovima Izrailjevim.
DEU 23:18 Ne donosi platu bludnice, ni pseću zaradu kao bilo kakav zavetni dar u dom Gospoda, Boga svoga, jer je i jedno i drugo odvratno Gospodu, Bogu tvome.
DEU 23:19 Ne naplaćuj svome bratu kamatu, niti za novac, niti za hranu, niti za bilo šta gde se naplaćuje kamata.
DEU 23:20 Strancu možeš da je naplaćuješ, ali tvome bratu ne smeš, da ti Gospod, Bog tvoj, da blagoslov u svemu čega se tvoje ruke late u zemlji u koju ulaziš da je zauzmeš.
DEU 23:21 Kad zavetuješ nekakav zavet Gospodu, Bogu svome, ne oklevaj da ga ispuniš, jer će to Gospod, Bog tvoj, jamačno tražiti od tebe, pa ćeš navući greh na sebe.
DEU 23:22 A ako se ne zavetuješ, nećeš navući greh na sebe.
DEU 23:23 Ispuni ono što pređe preko tvojih usana i izvrši ono što si svojim ustima dobrovoljno zavetovao Gospodu, Bogu svome.
DEU 23:24 Ako uđeš u vinograd svoga bližnjega, jedi grožđa do mile volje, ali ga ne smeš staviti u svoju korpu.
DEU 23:25 Ako uđeš u žitno polje svoga bližnjega, klasje možeš trgati rukom, ali srp ne smeš prinositi žitu svoga bližnjega.
DEU 24:1 Ako čovek uzme ženu i postane joj muž, ali mu ona ne bude po volji, pošto je pronašao nešto nedolično na njoj, neka joj napiše potvrdu o razvodu, uruči joj je i otera je iz svoje kuće.
DEU 24:2 A ako ode iz njegove kuće i postane žena drugom čoveku,
DEU 24:3 pa je i taj drugi čovek zamrzi i napiše joj potvrdu o razvodu, uruči joj je i otera je iz svoje kuće – ili taj drugi čovek, koji ju je uzeo za ženu, umre –
DEU 24:4 tada prvi muž koji ju je oterao, ne može da je vrati k sebi kako bi je uzeo za ženu, nakon što se tako oskrnavila. Bilo bi to odvratno pred Gospodom. Zato ne uvaljuj u greh zemlju, koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo.
DEU 24:5 Ako se neko tek oženi, neka ne ide u vojsku; njemu se ne sme ništa stavljati u dužnost. On će oslobođen provesti godinu dana u svojoj kući, da razveseljuje ženu kojom se oženio.
DEU 24:6 Niko da ne uzima u zalog vodenični kamen, ni gornji ni donji, jer bi tako uzeo u zalog nečiji život.
DEU 24:7 Ako se nađe neko da je oteo svoga brata, Izrailjca, te da je postupio s njim kao s robom ili ga je prodao, neka se otmičar pogubi. Tako ćeš iskoreniti ovo zlo iz svoje sredine.
DEU 24:8 Ako se pojavi guba, dobro pazi da učiniš sve što te pouče sveštenici, Leviti. Držite i vršite što sam njima zapovedio.
DEU 24:9 Sećaj se šta je Gospod, Bog tvoj, učinio Mariji na putu kad ste izašli iz Egipta.
DEU 24:10 Ako svome bližnjemu daješ što god u zajam, ne odlazi u njegovu kuću da uzmeš zalog od njega.
DEU 24:11 Ti stoj napolju, a taj čovek kome pozajmljuješ neka ti donese napolje zalog.
DEU 24:12 Ako je čovek siromašan, nemoj legati sa njegovim zalogom na sebi.
DEU 24:13 Njegov zalog moraš da mu vratiš kad zađe sunce, da bi mogao da spava u svom ogrtaču. Tako će te blagosiljati, a tebi će se to uračunati u pravedno delo pred Gospodom, Bogom tvojim.
DEU 24:14 Ne zakidaj siromašnog ili ubogog najamnika, bilo da je tvoj brat ili stranac koji živi u jednom od tvojih gradova.
DEU 24:15 Svakoga dana mu isplaćuj njegovu zaradu, pre nego što zađe sunce, jer je siromah, te mu od nje zavisi život. Inače će zavapiti Gospodu protiv tebe, pa ćeš navući na sebe greh.
DEU 24:16 Neka se očevi ne pogubljuju zbog svojih sinova i neka se sinovi ne pogubljuju zbog svojih očeva. Svako treba da bude pogubljen za svoj greh.
DEU 24:17 Ne izvrći pravdu strancu ili siročetu, niti uzimaj u zalog haljine udovici.
DEU 24:18 Sećaj se da si bio rob u Egiptu i da te je Gospod, Bog tvoj, izbavio odande. Zato ti zapovedam da vršiš ovu zapovest.
DEU 24:19 Kad žanješ žito na svome polju, pa ispustiš snop, ne vraćaj se da ga uzmeš. Neka ostane strancu, siročetu i udovici, da te Gospod, Bog tvoj, blagoslovi u svemu čega se tvoje ruke late.
DEU 24:20 Kad jednom otreseš maslinu, ne pregledaj grane iza sebe. To neka ostane strancu, siročetu i udovici.
DEU 24:21 Kad bereš svoj vinograd, nemoj da pabirčiš za sobom. To neka ostane strancu, siročetu i udovici.
DEU 24:22 Sećaj se da si bio rob u zemlji egipatskoj. Zato ti zapovedam da vršiš ovu zapovest.
DEU 25:1 Kad dođe do svađe između ljudi i oni dođu pred sud, sudije neka dodele pravo nevinom, a krivca neka osude.
DEU 25:2 Ako krivac zasluži šibanje, neka mu sudija naredi da legne, i neka mu u njegovoj prisutnosti odbroje onoliko udaraca koliko zaslužuje njegova krivica.
DEU 25:3 Četrdeset udaraca može da mu se udari, ali ne više, da se tvoj brat ne bi ponizio pred tobom, ako bi mu se udarilo više udaraca.
DEU 25:4 Ne zavezuj usta volu kad vrše.
DEU 25:5 Kad braća stanuju zajedno, pa jedan od njih umre, a nije imao sina, žena umrloga neka se ne udaje za tuđinca izvan porodice, nego neka joj pristupi njen dever i uzme je za ženu i tako izvrši deversku dužnost.
DEU 25:6 Prvenac koga ona rodi, vodiće se na ime njegovog preminulog brata, da njegovo ime ne izumre iz Izrailja.
DEU 25:7 A ako on ne bude hteo da uzme svoju snahu za ženu, neka ga njegova snaha odvede na gradska vrata, pred starešine i neka izjavi: ’Moj dever neće da sačuva ime svome bratu u Izrailju; neće da mi učini deversku dužnost.’
DEU 25:8 Tada neka ga starešine njegovog grada pozovu i razgovaraju sa njim. Ako on ostane pri svom, govoreći: ’Neću da je uzmem [za ženu]’,
DEU 25:9 onda neka mu njegova snaha, u prisustvu starešina, pristupi, skine mu sandalu s noge, pljune mu u lice i kaže ovo: ’Ovako se radi čoveku koji neće da podigne dom svoga brata.’
DEU 25:10 Taj neka se prozove u Izrailju ’Dom bosoga’.
DEU 25:11 Ako se dva čoveka potuku, a žena od jednoga priđe da izbavi svoga muža od ruku onoga koji ga tuče, pa pruži ruku i uhvati ga za mošnice,
DEU 25:12 odseci joj ruku. Ne pokazuj joj milosti.
DEU 25:13 Ne drži u svojoj torbi dvojaku meru: težu i lakšu.
DEU 25:14 Takođe, ne drži u svojoj kući dvojaku meru za žito: veću i manju.
DEU 25:15 Tvoja mera neka bude tačna i poštena, a tako i tvoja žitna mera neka bude tačna i poštena, da bi dugo živeo na zemlji koju ti daje Gospod, Bog tvoj.
DEU 25:16 Jer, Gospodu, Bogu tvome, je odvratan svako ko čini ovo, svako ko radi nepošteno.
DEU 25:17 Sećaj se šta ti je učinio Amalik kad si izašao iz Egipta.
DEU 25:18 On te je presreo na putu i napao u tvom zaleđu sve posustale, kad si bio malaksao i iscrpljen, jer se nije Boga bojao.
DEU 25:19 Stoga, kad ti Gospod, Bog tvoj, da počinak od svih tvojih neprijatelja oko tebe, u zemlji koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo, istrebi pod nebom spomen na Amalika. Ne zaboravi!
DEU 26:1 A kad dođeš u zemlju koju ti Gospod, Bog tvoj, daje u nasledstvo, i ti je zauzmeš i nastaniš se u njoj,
DEU 26:2 uzmi nešto od prvine svih poljskih plodova koje ti rodi zemlja, koju ti daje Gospod, Bog tvoj, stavi ih u košaru i idi na mesto koje izabere Gospod, Bog tvoj, da tamo nastani svoje ime.
DEU 26:3 Idi k svešteniku koji bude služio u to vreme i reci mu: ’Izjavljujem danas pred Gospodom, Bogom tvojim, da sam ušao u zemlju za koju se Gospod zakleo našim ocima da će nam je dati.’
DEU 26:4 Zatim neka sveštenik uzme košaru iz tvoje ruke i položi je pred žrtvenik Gospoda, Boga tvoga.
DEU 26:5 Ti ćeš na to izgovoriti pred Gospodom, Bogom tvojim: ’Moj je otac bio aramejski lutalica koji je sišao u Egipat i boravio tamo kao stranac sa šačicom ljudi. Tamo je postao narod veliki, moćan i brojan.
DEU 26:6 Ali Egipćani su nas zlostavljali i ugnjetavali, i nametnuli nam težak rad.
DEU 26:7 Tada smo zavapili Gospodu, Bogu naših otaca, i Gospod je čuo naš glas i video naš jad, mukotrpni rad i potlačenost.
DEU 26:8 Gospod nas je izveo iz Egipta moćnom rukom, ispruženom mišicom, velikom strahotom, te znacima i čudima.
DEU 26:9 On nas je doveo do ovog mesta i dao nam ovu zemlju, zemlju kojom teku mleko i med.
DEU 26:10 Sada, evo, prinosim prve plodove zemlje, koju si mi ti, o, Gospode, dao.’ Zatim položi to pred Gospoda, Boga svoga, pa se pokloni pred Gospodom, Bogom svojim.
DEU 26:11 I raduj se zajedno sa Levitom i došljakom u tvojoj sredini za sve dobro što je tebi i tvome domu dao Gospod, Bog tvoj.
DEU 26:12 A kad u trećoj godini, godini desetka, završiš sa izdvajanjem sveg desetka od godišnjeg uroda, i kad ga daš Levitu, strancu, siročetu i udovici, da jedu i da se nasite,
DEU 26:13 reci pred Gospodom, Bogom svojim: ’Uklonio sam iz kuće sve što je posvećeno Gospodu. Šta više, to sam dao Levitu, strancu, siročetu i udovici, prema tvojoj zapovedi koju si mi dao. Nisam prekršio, niti zaboravio, nijednu od tvojih zapovedi.
DEU 26:14 U svojoj žalosti ništa od toga nisam jeo, ništa od toga nisam uklanjao kad sam bio nečist, niti sam išta od toga prinosio mrtvacu. Poslušao sam glas Gospoda, Boga svoga, i učinio onako kako mi je zapovedio.
DEU 26:15 Pogledaj s nebesa, iz svog svetog Prebivališta, pa blagoslovi svoj narod, Izrailj, i zemlju koju si nam dao, zemlju kojom teku mleko i med – kako si se zakleo našim ocima!’
DEU 26:16 Danas ti Gospod, Bog tvoj, zapoveda da vršiš ove uredbe i propise. Drži ih i vrši svim svojim srcem i svom svojom dušom.
DEU 26:17 Danas si izjavio da će Gospod biti tvoj Bog, i da ćeš slediti njegove puteve i držati njegove uredbe i propise, i slušati njegov glas.
DEU 26:18 Danas je Gospod izjavio da si njegov narod, njegova dragocena svojina, kao što ti je obećao, i da ćeš držati sve njegove zapovedi.
DEU 26:19 On će te uzvisiti čašću, imenom i slavom nad svim narodima koje je stvorio; ti ćeš biti narod posvećen Gospodu, Bogu svome, kako je obećao.“
DEU 27:1 Zatim Mojsije sa izrailjskim starešinama, zapovedi narodu: „Držite sve zapovesti koje vam danas zapovedam.
DEU 27:2 Onog dana kad pređete Jordan u zemlju koju ti daje Gospod, Bog tvoj, podigni sebi veliko kamenje i okreči ih u belo.
DEU 27:3 Na njima napiši sve reči ovog Zakona kad pređeš tamo da uđeš u zemlju koju ti daje Gospod, Bog tvoj, zemlju kojom teku mleko i med, kako ti je obećao Gospod, Bog tvojih otaca.
DEU 27:4 Dakle, kad pređeš Jordan, podigni ovo kamenje na gori Eval, kako ti zapovedam danas, i okreči ih u belo.
DEU 27:5 Tamo podigni žrtvenik Gospodu, Bogu svome, kameni žrtvenik, ali na njega ne spuštaj dleto.
DEU 27:6 Žrtvenik Gospodu, Bogu svome, podigni od neklesanog kamenja i na njemu prinesi žrtve svespalnice Gospodu, Bogu svome.
DEU 27:7 Prinosi i žrtve mira. Jedi ih tamo i raduj se pred Gospodom, Bogom svojim.
DEU 27:8 Na kamenju napiši sve reči ovog Zakona, jasno i čitko.“
DEU 27:9 Mojsije reče sveštenicima, Levitima i svem Izrailju: „Utihni, Izrailju, i počuj! Danas si postao narod Gospoda, Boga svoga.
DEU 27:10 Zato slušaj glas Gospoda, Boga svoga, i vrši njegove zapovedi i uredbe, koje ti danas nalažem.“
DEU 27:11 Tog dana zapovedi Mojsije narodu:
DEU 27:12 Kad pređete preko Jordana, neka ova plemena stanu na goru Gerizim da blagosiljaju narod: Simeun, Levi, Juda, Isahar, Josif i Venijamin.
DEU 27:13 A ova plemena neka stanu na goru Eval da izgovaraju prokletstva: Ruvim, Gad, Asir, Zavulon, Dan i Neftalim.
DEU 27:14 Zatim neka Leviti jakim glasom kažu svim Izrailjcima:
DEU 27:15 „Neka je proklet svako ko napravi sebi idola, klesanog ili livenog, stvar odvratnu Gospodu, delo umetnika, i stavi ga na skrovito mesto!“
DEU 27:16 „Proklet bio ko ne poštuje majku i oca!“
DEU 27:17 „Proklet bio ko pomera kamen međaš svoga bližnjeg!“
DEU 27:18 „Proklet bio ko zavodi slepca na stranputicu!“
DEU 27:19 „Proklet bio ko izvrće pravo stranca, siročeta i udovice!“
DEU 27:20 „Proklet bio ko legne sa ženom svoga oca, jer je otkrio golotinju svoga oca!“
DEU 27:21 „Proklet bio ko legne s bilo kakvom životinjom!“
DEU 27:22 „Proklet bio ko legne sa svojom sestrom, sa ćerkom svoga oca ili ćerkom svoje majke!“
DEU 27:23 „Proklet bio ko legne sa svojom taštom!“
DEU 27:24 „Proklet bio ko potajno ubije svoga bližnjeg!“
DEU 27:25 „Proklet bio ko uzima mito da ubije nevinu dušu!“
DEU 27:26 „Proklet bio ko ne bude ispunjavao reči ovog Zakona i vršio ih!“
DEU 28:1 Ako budeš verno slušao glas Gospoda, Boga svoga, držeći i vršeći sve njegove zapovedi, koje ti ja danas zapovedam, Gospod, Bog tvoj, uzvisiće te nad svim narodima na zemlji.
DEU 28:2 Svi ovi blagoslovi spustiće se na tebe i ostvariti se na tebi, ako poslušaš glas Gospoda, Boga svoga.
DEU 28:3 Blagosloven ćeš biti u gradu i blagosloven na polju.
DEU 28:4 Blagosloven će biti plod tvoje utrobe, rod tvoje zemlje, i prirast tvoje stoke: telad tvojih krava i jagnjad tvojih stada.
DEU 28:5 Blagoslovene će biti tvoje košare i naćve.
DEU 28:6 Blagosloven ćeš biti kad ulaziš, blagosloven kad izlaziš.
DEU 28:7 Kad tvoji neprijatelji ustanu na tebe, Gospod će učiniti da budu potučeni pred tobom. Krenuće jednim putem na tebe, a razbežati se pred tobom na sedam puteva.
DEU 28:8 Gospod će narediti da blagoslov bude s tobom, u tvojim žitnicama i u svemu čega se tvoje ruke late, te blagosloviti zemlju koju ti daje Gospod, Bog tvoj.
DEU 28:9 Gospod će te učiniti svojim posvećenim narodom, kao što ti se zakleo, ako budeš držao zapovedi Gospoda, Boga svoga, i sledio njegove puteve.
DEU 28:10 Tada će svi narodi na zemlji videti da je ime Gospodnje zazvano nad tobom, pa će te se bojati.
DEU 28:11 Gospod će te obilato obdariti dobrima: plodom tvoje utrobe, prirastom tvoje stoke i rodom sa tvoje njive, na zemlji za koju se Gospod zakleo tvojim ocima da će ti je dati.
DEU 28:12 Gospod će ti otvoriti svoju bogatu riznicu – nebo – da daje kišu tvojoj zemlji u pravo vreme, i da blagoslovi sve čega se tvoje ruke late. Ti ćeš davati u zajam mnogim narodima, ali ti sam nećeš uzimati u zajam ni od koga.
DEU 28:13 Gospod će te učiniti glavom, a ne repom. Uvek ćeš biti na vrhu, nikad na dnu, ako poslušaš zapovedi Gospoda, Boga svoga, koje ti danas zapovedam da ih držiš i vršiš.
DEU 28:14 Zato ne skreći od ovih reči koje ti danas nalažem, ni desno ni levo, da bi išao za drugim bogovima i služio im.
DEU 28:15 Ali ako ne budeš slušao glas Gospoda, Boga svoga, držeći i vršeći sve njegove zapovedi i uredbe, koje ti ja danas nalažem, doći će na tebe sva ova prokletstva i sustići te.
DEU 28:16 Proklet ćeš biti u gradu, proklet ćeš biti na polju.
DEU 28:17 Prokleta će biti košara tvoja i naćve tvoje.
DEU 28:18 Proklet će biti plod tvoje utrobe, rod tvoje zemlje, telad tvojih krava i jagnjad tvoga stada.
DEU 28:19 Proklet ćeš biti kad ulaziš, proklet kad izlaziš.
DEU 28:20 Gospod će poslati na tebe prokletstvo, pometnju i kaznu, na sve čega se tvoja ruka lati da uradi, dok ne budeš istrebljen i brzo ne propadneš zbog svojih zlih dela, zato što si me zaboravio.
DEU 28:21 Gospod će prilepiti na tebe kugu dok te ne istrebi iz zemlje u koju ulaziš da je osvojiš.
DEU 28:22 Gospod će te udariti sušicom, groznicom, upalom, žegom i sušom, medljikom i kukoljem; ovo će te goniti dok ne pogineš.
DEU 28:23 Nebo nad tvojom glavom biće od bronze, a zemlja pod tobom od železa.
DEU 28:24 Kišu za tvoju zemlju, Gospod će pretvoriti u prašinu. Prah će na tebe padati sa nebesa, dok ne budeš istrebljen.
DEU 28:25 Gospod će učiniti da budeš poražen od tvojih neprijatelja; jednim putem ćeš ići na njih, a na sedam puteva ćeš bežati pred njima. Postaćeš prizor grozote za sva kraljevstva na zemlji.
DEU 28:26 Tvoje mrtvo telo biće hrana svim pticama nebeskim i divljem zverinju zemaljskom, ali neće biti nikoga da ih otera.
DEU 28:27 Gospod će te udariti egipatskim čirevima, šuljevima, krastama i šugom, od kojih nećeš moći da se izlečiš.
DEU 28:28 Gospod će te udariti ludilom, slepilom i pometnjom uma.
DEU 28:29 Tumaraćeš usred bela dana, kao što slepac tumara u tami, ali nećeš imati uspeha u svojim poduhvatima; bićeš tlačen i pljačkan celog svog veka, ali neće biti nikoga da te izbavi.
DEU 28:30 Zaručićeš se sa ženom, ali će je drugi uzeti i leći s njom. Izgradićeš kuću, ali nećeš živeti u njoj. Zasadićeš vinograd, ali ga nećeš brati.
DEU 28:31 Vola će ti na tvoje oči zaklati, ali ti od njega nećeš jesti. Magarca će ti ugrabiti pred tobom, ali ti ga neće vratiti. Tvoje ovce će biti predane tvojim neprijateljima, a neće biti nikog da ti priskoči u pomoć.
DEU 28:32 Tvoje sinove i ćerke predavaće drugom narodu; isplakaćeš svoje oči gledajući za njima svaki dan, ali ćeš biti bespomoćan.
DEU 28:33 Rod tvoje zemlje i sav tvoj trud poješće narod koji ne poznaješ. Bićeš tlačen i gažen celog svog veka.
DEU 28:34 Sići ćeš s uma od prizora koje će tvoje oči gledati.
DEU 28:35 Gospod će te udariti opakim čirevima po kolenima i bedrima, od kojih nećeš moći da se izlečiš – od stopala tvojih nogu do temena tvoje glave.
DEU 28:36 Gospod će odvesti tebe i cara koga budeš postavio nad sobom, narodu za koji nisi znao ni ti ni tvoji preci, pa ćeš tamo služiti drugim bogovima, drvenim i kamenim.
DEU 28:37 Bićeš predmet zgražanja, ruganja i podsmeha za sve narode kojima te Gospod bude odveo.
DEU 28:38 Sejaćeš mnogo semena po njivi, ali ćeš malo žeti, jer će ti skakavci pojesti urod.
DEU 28:39 Sadićeš vinograde i obrađivati ih, ali vino nećeš piti, niti brati grožđe, jer će ga izjesti crvi.
DEU 28:40 Maslina ćeš imati po celom svom području, ali se uljem nećeš mazati, jer će ti masline opadati.
DEU 28:41 Rađaće ti se sinovi i ćerke, ali tebi neće pripadati, jer će otići u ropstvo.
DEU 28:42 Sve tvoje drveće i plodovi tvoje zemlje postaće plen skakavaca.
DEU 28:43 Stranac koji živi među tobom uzdizaće se sve više i više nad tobom, a ti ćeš padati sve niže i niže.
DEU 28:44 On će ti davati u zajam, ali ti njemu nećeš davati u zajam. On će biti glava, a ti ćeš biti rep.
DEU 28:45 Sva će te ova prokletstva snalaziti, goniti i stizati te, dok ne budeš istrebljen, zato što nisi slušao glas Gospoda, Boga svoga, držeći zapovedi i odredbe koje ti je zapovedio.
DEU 28:46 Ona će biti znak i čudo za tebe i tvoje potomstvo do veka.
DEU 28:47 Pošto nisi služio Gospodu, Bogu svome, veselog i radosnog srca, pored sveg obilja,
DEU 28:48 robovaćeš svojim neprijateljima, koje će Gospod poslati protiv tebe, u gladi i žeđi, u golotinji i potpunoj oskudici. On će staviti gvozdeni jaram na tvoj vrat dok te ne istrebi.
DEU 28:49 Gospod će iz daleka, s kraja zemlje, dovesti narod na tebe koji će se obrušiti kao orao, narod čiji jezik nećeš razumeti,
DEU 28:50 narod bezdušan koji neće imati obzira prema starcu niti milosti prema detetu.
DEU 28:51 On će izjesti mladunčad tvoje stoke, urod tvoje zemlje, dok te ne istrebi; neće ti ostaviti ni žito, ni mlado vino, ni ulje, ni telad tvoje stoke, ni jagnjad tvojeg stada, dok te ne upropasti.
DEU 28:52 Opsedaće te u svim tvojim gradovima širom tvoje zemlje, dok ne sruši tvoje visoke i utvrđene zidine u koje si se uzdao. Opsedaće te po svim tvojim gradovima širom tvoje zemlje koju ti je dao Gospod, Bog tvoj.
DEU 28:53 A ti ćeš jesti plod svoje utrobe, meso svojih sinova i svojih ćerki, koje ti je dao Gospod, Bog tvoj, tokom opsade i nevolje kojom te tvoj neprijatelj bude pritisnuo.
DEU 28:54 Čak će i najblaži i najosetljiviji čovek među tobom zlobnim okom gledati na svoga brata, ljubljenu ženu, i svoju decu koja mu prežive;
DEU 28:55 nijednom od njih neće davati meso svojih sinova koje bude jeo, jer mu drugo neće ostati, tokom opsade i nevolje kojom te tvoj neprijatelj bude pritisnuo po svim tvojim gradovima.
DEU 28:56 Čak će i najnežnija i najosetljivija žena, toliko nežna i osetljiva da se ne usuđuje da spusti stopala na zemlju, zlobnim okom gledati voljenog muža, svoje sinove i svoje ćerke, posteljicu koja joj između nogu izađe i decu koju rodi.
DEU 28:57 Ona će ih – zbog sve veće oskudice – krišom jesti tokom opsade i nevolje kojom će te pritisnuti tvoj neprijatelj po tvojim gradovima.
DEU 28:58 Ako ne budeš držao i vršio sve reči ovoga Zakona koje su napisane u ovoj knjizi, te se ne budeš bojao ovog slavnog i strašnog imena – Gospoda, Boga svoga –
DEU 28:59 Gospod će udariti tebe i tvoje potomstvo pošastima, pošastima velikim i strašnim, i bolestima opakim i dugotrajnim.
DEU 28:60 On će dovesti na tebe sve bolesti egipatske od kojih si strahovao, i one će se prilepiti za tebe.
DEU 28:61 Gospod će još podići na tebe svaku vrstu bolesti i pošasti koja nije zapisana u knjizi ovog Zakona, dok istrebljen ne budeš.
DEU 28:62 Ostaće vas šačica, iako ste bili brojni kao zvezde na nebu, zato što nisi slušao glas Gospoda, Boga svoga.
DEU 28:63 I kako se Gospod radovao dok vam je davao napretka i množio vas, tako će se Gospod radovati dok vas bude upropaštavao i istrebljivao. Tako ćete biti iskorenjeni iz zemlje u koju ulazite da je zauzmete.
DEU 28:64 Gospod će te rasejati među sve narode, s jednog kraja zemlje na drugi. Tamo ćeš služiti drugim bogovima od drveta i kamena za koje nisi znao ni ti ni tvoji preci.
DEU 28:65 Među tim narodima nećeš naći odmora, niti počinka svojim stopalima. Tamo će ti Gospod dati plašljivo srce, iščilele oči i ojađenu dušu.
DEU 28:66 Život će ti visiti o koncu, bojaćeš se i danju i noću, a život ćeš provoditi u neizvesnosti.
DEU 28:67 Ujutro ćeš govoriti: „Da je samo veče!“, a uveče: „Da je samo jutro!“, zbog straha koji će ti obuzimati srce i od prizora koji će ti oči gledati.
DEU 28:68 Gospod će te brodovima vratiti u Egipat, putem za koji sam ti rekao da ga više ne smeš videti. Tamo ćete se sami prodavati svojim neprijateljima za sluge i sluškinje, ali neće biti kupca.
DEU 29:1 Ovo su reči saveza koji je Gospod zapovedio Mojsiju da sklopi sa Izrailjcima u zemlji moavskoj, osim saveza koji je sklopio sa njima na Horivu.
DEU 29:2 Mojsije pozva sve Izrailjce i reče im: Vi ste videli sve što je Gospod na vaše oči učinio u Egiptu faraonu, svim njegovim dvoranima i celoj njegovoj zemlji.
DEU 29:3 Svojim očima si video velika iskušenja, znakove i ona velika čudesa.
DEU 29:4 Gospod vam sve do danas nije dao um da razumete, oči da vidite i uši da čujete.
DEU 29:5 Četrdeset godina sam vas vodio po pustinji; odeća vam se nije pocepala, niti vam se obuća na vašim nogama poderala.
DEU 29:6 Hleba niste jeli, vina i žestoka pića niste pili, da biste znali da sam ja Gospod, Bog vaš.
DEU 29:7 Kada ste došli na ovo mesto u susret vam je izašao Sihon, car esevonski, i Og, car vasanski, da zarate protiv nas, ali smo ih mi potukli.
DEU 29:8 Uzeli smo njihovu zemlju i dali je u nasledstvo Ruvimovom i Gadovom plemenu, i polovini Manasijinog plemena.
DEU 29:9 Zato držite i vršite reči ovog saveza, da biste imali uspeha u svemu što radite.
DEU 29:10 Danas svi stojite u prisustvu Gospoda, Boga svoga: glavari vaših plemena, starešine i vojni zapovednici, svi Izrailjci,
DEU 29:11 vaša deca i žene, stranci koji žive u vašem taboru – od onoga što ti cepa drva do onoga što ti nosi vodu –
DEU 29:12 da stupite u savez sa Gospodom, Bogom svojim, koji Gospod, Bog vaš, sklapa danas sa vama,
DEU 29:13 da bi te postavio danas sebi za narod, i da bi bio tvoj Bog, kao što ti je obećao, i kao što se zakleo tvojim ocima, Avrahamu, Isaku i Jakovu.
DEU 29:14 Ovaj savez i ovu zakletvu ne sklapam samo sa vama,
DEU 29:15 koji danas stojite ovde sa nama pred Gospodom, Bogom našim, nego i sa onima koji danas nisu ovde.
DEU 29:16 Vi, naime, i sami znate kako smo živeli u egipatskoj zemlji i kako smo prolazili posred naroda; [onih naroda] kroz koje ste prošli.
DEU 29:17 Videli ste njihove gadosti i idole od drveta i kamena, srebra i zlata, koji su kod njih.
DEU 29:18 Neka se ne nađe među vama muškarac ili žena, porodica ili pleme kome bi se danas srce odvratilo od Gospoda, Boga našeg, da ide da služi bogovima tih naroda. Neka među vama ne bude korena koji rađa otrov ili pelen.
DEU 29:19 Ako neko čuje reči ove zakletve, i da sebi blagoslov govoreći u sebi: „Biće sve u redu sa mnom, pa ako i živim po samovolji svoga srca“, poplava će odneti suvu zemlju.
DEU 29:20 Gospod neće biti voljan da oprosti takvome, nego će Gospodnji gnev i ljubomora planuti na njega, pa će svaka kletva zapisana u ovoj knjizi pasti na njega. Tako će Gospod istrebiti njegovo ime pod nebom.
DEU 29:21 Gospod će odvojiti zlikovca od svih plemena Izrailjevih, po svim kletvama saveza koje su napisane u knjizi ovog Zakona.
DEU 29:22 Tada će kasniji naraštaj, vaši sinovi koji dođu posle vas i došljak koji dođe iz daleke zemlje, kad vide rane na zemlji i njene bolesti kojima ju je Gospod udario, reći:
DEU 29:23 „Cela je zemlja spaljena sumporom i solju! Niko je ne seje, ništa iz nje ne niče, nikakva trava iz nje ne raste. Opustošena je kao Sodoma i Gomora, kao Adma i Sevojim, koje Gospod uništi u svom gnevu i jarosti!“
DEU 29:24 Svi će narodi pitati: „Zašto Gospod učini ovako sa ovom zemljom? Šta izazva ovaj veliki plamteći gnev?“
DEU 29:25 Odgovoriće im: „Zato što su napustili savez Gospoda, Boga svojih otaca, koji je sklopio sa njima kad ih je izveo iz zemlje egipatske.
DEU 29:26 Otišli su da služe i klanjaju se drugim bogovima, bogovima za koje nisu znali i koje im on nije namenio.
DEU 29:27 Zato je planuo gnev Gospodnji na ovu zemlju, pustivši na nju sva prokletstva koja su zapisana u ovoj knjizi.
DEU 29:28 Gospod ih je iskorenio iz njihove zemlje u ljutini, jarosti i velikom gnevu, i bacio ih u drugu zemlju. Tako je i danas.“
DEU 29:29 Što je skriveno, to pripada Gospodu, Bogu našem, a što je otkriveno, to pripada nama i našoj deci zauvek, da vršimo sve reči ovoga Zakona.
DEU 30:1 A kad se sve ove reči, blagoslov i prokletstvo, koje sam postavio pred tobom, ispune na tebi i ti ih uzmeš k srcu, među svim narodima u koje te Gospod, Bog tvoj, bude izgnao,
DEU 30:2 te se vratiš Gospodu, Bogu svome, svim srcem i svom dušom svojom, ti i tvoji sinovi, i budeš slušao njegov glas u svemu što ti danas zapovedam,
DEU 30:3 Gospod, Bog tvoj, će vratiti tvoje izgnanike i smilovati ti se. Onda će te vratiti i sabrati te iz svih naroda među koje te je rasejao Gospod, Bog tvoj.
DEU 30:4 Pa makar bio isteran i na sam kraj nebesa, Gospod, Bog tvoj, će te sabrati odande, odande će te uzeti.
DEU 30:5 Gospod, Bog tvoj, dovešće te u zemlju koju su posedovali tvoji preci, pa ćeš je ti zaposesti; a on će te učiniti uspešnijim i brojnijim od tvojih predaka.
DEU 30:6 Gospod, Bog tvoj, obrezaće tvoje srce i srce tvog potomstva, kako bi voleo Gospoda, Boga svoga, svim svojim srcem i svom svojom dušom, da bi živeo.
DEU 30:7 Gospod, Bog tvoj, će sva ova prokletstva baciti na tvoje neprijatelje i na tvoje mrzitelje koji su te progonili.
DEU 30:8 A ti ćeš ponovo slušati glas Gospodnji i vršiti sve zapovesti koje ti ja danas nalažem.
DEU 30:9 Gospod, Bog tvoj, će ti dati uspeha u svakom poslu kojega se tvoje ruke late, u plodu tvoje utrobe, prirastu tvoje stoke i urodu tvoje zemlje, jer će ti se Gospod opet radovati čineći ti dobro, kao što se radovao tvojim ocima,
DEU 30:10 ako poslušaš glas Gospoda, Boga svoga, kako bi držao njegove zapovesti i uredbe, koje su zapisane u knjizi ovog Zakona, te ako se okreneš Gospodu; Bogu svome, svim svojim srcem i svom svojom dušom.
DEU 30:11 Naime, ova zapovest koju ti ja danas nalažem nije preteška za tebe niti je za tebe nedostižna.
DEU 30:12 Nije na nebu, pa da kažeš: „Ko će se popeti na nebo da nam je donese, da je čujemo i vršimo je?“
DEU 30:13 Nije ni preko mora, pa da kažeš: „Ko će od nas preći preko mora da nam je donese, da je čujemo i vršimo je?“
DEU 30:14 Reč je, naime, blizu tebe, u tvojim ustima i u tvome srcu, da je vršiš.
DEU 30:15 Gledaj! Danas postavljam pred tebe život i smrt, sreću i nesreću.
DEU 30:16 Jer, ja ti danas zapovedam da voliš Gospoda, Boga svoga, da slediš njegove puteve i držiš njegove zapovedi, uredbe i propise, da bi živeo, te da bi te umnožio Gospod, Bog tvoj, i da bi te blagoslovio u zemlji u koju ulaziš da je zauzmeš.
DEU 30:17 Ali ako se tvoje srce odvrati, ako ne budeš slušao, nego zastraniš i budeš se klanjao drugim bogovima i služio im,
DEU 30:18 kažem vam danas da ćete sigurno propasti. Nećete dugo živeti u zemlji, u koju, prelazeći preko Jordana, ulaziš da je zauzmeš.
DEU 30:19 Danas pozivam nebo i zemlju za svedoke, da sam postavio pred vas život i smrt, blagoslov i prokletstvo. Stoga izaberite život, da živite vi i vaše potomstvo,
DEU 30:20 voleći Gospoda, Boga svoga, slušajući njegov glas, i držeći se njega. Jer on je tvoj život i dužina tvojih dana, da bi mogao da boraviš u zemlji za koju se Gospod zakleo tvojim ocima, Avrahamu, Isaku i Jakovu, da će im je dati.
DEU 31:1 Mojsije izađe i reče ove reči celom Izrailju.
DEU 31:2 Rekao im je: „Danas mi je stotinu dvadeset godina, i ne mogu više izlaziti i vraćati se. Gospod mi je rekao: ’Nećeš preći preko Jordana.’
DEU 31:3 Sam Gospod, Bog tvoj, preći će pred tobom; on će da istrebi ove narode pred tobom, pa ćeš ih izgnati. Isus će ići pred tobom, kao što je Gospod rekao.
DEU 31:4 Gospod će postupiti sa njima onako kako je postupio sa Sihonom i Ogom, carevima amorejskim, i njihovom zemljom, kada ih je istrebio.
DEU 31:5 Gospod će vam ih predati, a ti ćeš postupiti sa njima prema svim zapovedima koje sam vam dao.
DEU 31:6 Zato budite jaki i odvažni! Ne bojte se, niti strahujte od njih! Jer, Gospod, Bog tvoj, ide sa tobom; on neće odstupiti od tebe niti će te ostaviti.“
DEU 31:7 Mojsije pozva Isusa i reče mu pred celim Izrailjem: „Budi jak i odvažan, jer ćeš ti ući sa ovim narodom u zemlju za koju se Gospod zakleo njihovim ocima da će im je dati. Ti ćeš im je predati u nasledstvo.
DEU 31:8 Sam Gospod ide pred tobom. On će biti sa tobom; on neće odstupiti od tebe, niti će te ostaviti. Ne boj se i ne strahuj!“
DEU 31:9 Mojsije napisa ovaj Zakon i dade ga sveštenicima, Levitima, koji nose Kovčeg saveza Gospodnjeg, i svim izrailjskim starešinama.
DEU 31:10 Tada im [Mojsije] naredi i reče: „Na kraju svake sedme godine, u vreme oprosne godine, na praznik Senica,
DEU 31:11 kad sav Izrailj dođe da se pojavi pred licem Gospoda, Boga svoga, na mestu koje on izabere, pročitaj ovaj Zakon pred celim Izrailjem, na njihove uši.
DEU 31:12 Neka se okupi narod, muškarci, žene, deca i stranac koji živi u tvojim gradovima, da čuju i da nauče da se boje Gospoda, Boga vašeg, te da drže i vrše sve reči ovoga Zakona.
DEU 31:13 A njihova deca, koja ne znaju Zakon, čuće i naučiće da se boje Gospoda, Boga vašeg, za sve vreme koje budete živeli u zemlji koju ćete zauzeti, kad pređete preko Jordana.“
DEU 31:14 Gospod reče Mojsiju: „Evo, primaklo se vreme tvoje smrti. Zato pozovi Isusa, pa stanite kod Šatora od sastanka, da ga postavim u službu.“ Mojsije i Isus odu i stanu kod Šatora od sastanka.
DEU 31:15 Tada se Gospod ukaza u Šatoru u stubu od oblaka. Stub od oblaka je stajao na ulazu u Šator.
DEU 31:16 Gospod reče Mojsiju: „Evo, ti ćeš uskoro otpočinuti sa svojim precima, a ovaj narod će početi da bludniči sa drugim bogovima iz strane zemlje u koju će ući. Mene će napustiti i prekršiti savez koji sam sklopio sa njim.
DEU 31:17 U taj dan će planuti moj gnev na njih, pa ću ih napustiti i sakriti svoje lice od njih. A kad ih u taj dan snađu velika zla i nevolje, govoriće: ’Nisu li me snašle ove nevolje zato što moj Bog nije u mojoj sredini?’
DEU 31:18 U taj dan ću sigurno sakriti svoje lice zbog sveg zla što je učinio, okrenuvši se drugim bogovima.
DEU 31:19 A sad napiši sebi ovu pesmu. Neka je nauče Izrailjci! Nauči ih da je pevaju! Ta će pesma biti moje svedočanstvo protiv Izrailjaca.
DEU 31:20 Kad ih odvedem u zemlju za koju sam se zakleo njihovim ocima, u zemlju kojom teku mleko i med, kad se najedu i ugoje, okrenuće se drugim bogovima i služiće im, a mene će prezreti i prekršiće moj savez.
DEU 31:21 A kad ih snađu velika zla i nevolje, pevaće im se ova pesma za svedočanstvo, jer je tvoje potomstvo neće zaboraviti. Ja, naime, znam njihove namere koje još danas snuju, i pre nego što ih uvedem u zemlju za koju sam se zakleo.“
DEU 31:22 Tog dana je Mojsije napisao ovu pesmu i naučio Izrailjce pesmi.
DEU 31:23 A Isusu, sinu Navinovom, zapovedi i reče: „Budi jak i odvažan, jer ćeš ti uvesti Izrailjce u zemlju za koju sam im se zakleo. Ja ću biti s tobom.“
DEU 31:24 Kad je Mojsije do kraja upisao u knjigu sve reči ovoga Zakona,
DEU 31:25 zapovedio je Levitima, koji nose Kovčeg saveza Gospodnjeg:
DEU 31:26 „Uzmite knjigu ovoga Zakona i stavite je pokraj Kovčega saveza Gospoda, Boga vašeg. Neka bude tamo kao svedok protiv tebe.
DEU 31:27 Jer, ja znam tvoju nepokornost i tvoju tvrdovratost. Ako ste buntovni prema Gospodu danas, dok još živim sa vama, koliko ćete više biti buntovni posle moje smrti!
DEU 31:28 Saberite k meni sve starešine svojih plemena i svoje nadglednike da im na uši kažem ove reči, i da pozovem nebo i zemlju za svedoke protiv njih.
DEU 31:29 Znam, naime, da ćete se posle moje smrti iskvariti i skrenuti s puta na koji sam vas uputio. U poslednjim danima snaći će vas nesreća, jer ćete činiti što je zlo u očima Gospoda i gneviti ga delima svojih ruku.“
DEU 31:30 Tada je Mojsije na uši celog izrailjskog zbora do kraja izgovorio ovu pesmu.
DEU 32:1 Čujte, nebesa, govoriću, slušaj, zemljo, besedu usta mojih.
DEU 32:2 Kao kiša neka daždi pouka moja, kao rosa nek se spusti beseda moja, kao pljusak na mladu travu, kao sitna kiša na mlado bilje.
DEU 32:3 Jer, objaviću ime Gospodnje, veličajte Boga našega!
DEU 32:4 On je Stena, bez mane je delo njegovo, jer pravedni su svi putevi njegovi. Bog je veran, on je besprekoran, pravedan je on i pravičan.
DEU 32:5 A oni se iskvariše, nisu više deca njegova, jer srama nemaju, naraštaj su opak i izopačen.
DEU 32:6 Zar ovako vraćaš Gospodu, narode bezumni i nemudri? Nije li on tvoj otac koji te je stvorio, koji te je načinio i ojačao?
DEU 32:7 Spomenite se davnih dana, rasudite o godinama minulih vekova. Upitaj svog oca, on će ti objasniti, i svoje starešine, oni će ti reći.
DEU 32:8 Kad je Svevišnji delio nasledstvo narodima, kad je delio potomke ljudske, postavio je granice narodima, prema broju sinova Izrailjevih.
DEU 32:9 Jer, nasledstvo Gospodnje, narod je njegov, Jakov je deo njegov, njegovo je on nasledstvo.
DEU 32:10 Našao ga je u zemlji pustinjskoj, u pustari strašnoj gde ničega nema. Branio ga je, zbrinuo ga i zaštitio ko zenicu oka svoga.
DEU 32:11 Kao što orao bdi nad svojim gnezdom, i lebdi nad svojim ptićima, kao što širi svoja krila i uzima ih, te ih nosi na svojim perima,
DEU 32:12 tako ih je sam Gospod vodio; drugog boga ne bi pored njega.
DEU 32:13 Na visine ga je zemaljske posadio, te je jeo urod sa polja, hranio ga medom iz litice, i uljem iz najtvrđe stene;
DEU 32:14 maslom od stoke, mlekom od stada, ovnovima i jarcima vasanskim i pšenicom ponajboljom. Pio si vino, krv grožđa.
DEU 32:15 Ugojio se Ješurun, uzjogunio se, usalio si se, okrupnjao i nasitio, ostavio je Boga koji ga je načinio, otpao je od Stene svoga spasenja.
DEU 32:16 Bogovima tuđim ljubomoru mu izazvaše, i idolima odvratnim gnev mu raspališe.
DEU 32:17 Zlodusima, a ne Bogu, žrtve su prinosili, bogovima koje nisu poznavali, bogovima novim, skoro prispelim, koje preci vaši poznavali nisu.
DEU 32:18 Zanemario si Stenu koja te je začela, zaboravio Boga, koji te je rodio.
DEU 32:19 Video je to Gospod, pa ih je odbacio, jer sinovi ga i ćerke razgneviše.
DEU 32:20 Tada reče: „Svoje lice ću od njih sakriti, da vidim kako će svršiti; jer naraštaj su oni izopačeni, deca koja nemaju vernosti.
DEU 32:21 Na ljubomoru su me izazvali, bogom koji Bog nije, razgnevili me svojim ništavilima. Zato ću ih učiniti ljubomornim narodom koji nije narod, razdražiću ih narodom bezumnim.
DEU 32:22 Jer, moj gnev je vatru zapalio, i goreće sve do dubina Sveta mrtvih; progutaće i zemlju i plod njen, spaliće temelje gorske.
DEU 32:23 Stoga, nevolje ću na njih zgrnuti, na njih ću svoje odapeti strele.
DEU 32:24 Glad će ih poharati, satrće ih pošasti i ljute zaraze! Čeljusti zverske na njih ću poslati, s otrovom gmizavaca što puze u prašini.
DEU 32:25 Napolju će mač uzimati decu, a unutra će užas obuzimati kako momka, tako i devojku, kako dojenče, tako sedu glavu.
DEU 32:26 Rekao bih: ’U prah ću ih smrviti, njih ću izbrisati iz sećanja ljudi’,
DEU 32:27 da mi nije do gnevnoga neprijatelja: dušmani bi se njihovi mogli prevariti, govoreći: ’Naša ih je ruka nadjačala, sve to Gospod nije učinio.’“
DEU 32:28 Jer, oni su narod što nema razuma, rasuđivanja među njima nema.
DEU 32:29 Kad bi samo bili mudri, to bi oni razmotrili, shvatili bi svoj svršetak.
DEU 32:30 Zar bi jedan mogao da goni hiljadu, i da dvojica deset hiljada poteraju, da ih Stena njihova nije prodala, da ih Gospod njima nije izručio.
DEU 32:31 Jer, stena njihova nije kao naša Stena; to i dušmani naši mogu da prosude.
DEU 32:32 Jer, vino njihovo, od loze je sodomske, a sa polja gomorskih. Grožđe je njegovo, grožđe otrovano, grozdovi mu sama gorčina.
DEU 32:33 Vino je njihovo otrov zmijin i ljuti je otrov aspidin.
DEU 32:34 „Nije li on bezbedan kod mene, zapečaćen u mojim riznicama?
DEU 32:35 Moja je osveta! Ja ću uzvratiti, kad im noga bude posrnula. Jer blizu je dan njihove nesreće, propast njihova brzo se primiče.“
DEU 32:36 Gospod će suditi svome narodu, na svoje će se sluge sažaliti, kad vidi da ih snaga napušta, da kraj dođe robu i slobodnom.
DEU 32:37 Pitaće: „Gde su sada bogovi njihovi, gde li stena kojom se zaklanjaše?
DEU 32:38 Jeli su salo njihovih žrtava, i pili vino njihovih izlivnica. Neka ustanu da vam pomognu, nek vam oni budu zaštita.
DEU 32:39 Vidite sada da sam ja onaj, i da drugog boga pored mene nema. Ja usmrćujem i ja oživljujem, ja ranjavam i ja zaceljujem; iz moje se ruke niko ne izbavlja.
DEU 32:40 Dižem svoju ruku prema nebu i kažem: Ne bio ja živ do veka,
DEU 32:41 ako ne naoštrim mač svoj sjajni, da sud uzmem u svoje ruke, da odmazdom vratim dušmanima, i otplatim onima koji mene mrze.
DEU 32:42 Svoje strele napojiću krvlju, mač moj naješće se mesa: krvlju poklanih i zarobljenih, i dugokosim glavama čelnika dušmanskih.“
DEU 32:43 Radujte se, puci, narode njegov, jer krv će slugu svojih osvetiti, odmazdom će uzvratiti svojim dušmanima, i otkupiće svoju zemlju i svoj narod.
DEU 32:44 Mojsije dođe sa Osijom, sinom Navinovim, i izgovori sve reči ove pesme na uši sveg naroda.
DEU 32:45 Kad je Mojsije završio da saopštava sve ove reči celom Izrailju,
DEU 32:46 rekao im je: „Uzmite k srcu sve reči kojima vas upozoravam danas. Naredićeš svojoj deci da drže i vrše sve reči ovoga Zakona.
DEU 32:47 Ovo nisu prazne reči; one su vaš život. Vršeći ih, dugo ćete živeti u zemlji koju ćete zauzeti kad pređete preko Jordana.“
DEU 32:48 Tog istog dana, Gospod reče Mojsiju:
DEU 32:49 „Popni se na ovu goru Avarim, goru Navav, koja je u zemlji moavskoj, kod Jerihona, i pogledaj zemlju hanansku, koju dajem sinovima Izrailjevim u nasledstvo.
DEU 32:50 Tamo na gori na koju se penješ ćeš umreti i pridružiti se svome narodu, kao što je tvoj brat Aron umro na gori Or, pridruživši se svome narodu.
DEU 32:51 Jer vi ste mi se izneverili pred Izrailjcima, u vreme Merive kadiske u pustinji Cin, kad niste pokazali moju svetost pred Izrailjcima.
DEU 32:52 Zato ćeš samo izdaleka videti zemlju, ali u tu zemlju, koju dajem narodu izrailjskom, nećeš ući.“
DEU 33:1 Ovo je blagoslov, kojim je Mojsije, čovek Božiji, blagoslovio narod izrailjski pred svoju smrt.
DEU 33:2 Reče: „Siđe Gospod sa Sinaja, sa Sira se njemu objavi, zablista s gore Farana, s hiljadama svojih svetih dođe, u desnici mu plamen Zakona.
DEU 33:3 Da, ti voliš narode, svi sveti njegovi u ruci su tvojoj! Pred tvoje su noge pali, učeći se tvojim rečima.
DEU 33:4 Mojsije nam Zakon predade, u nasledstvo zbora Jakovljeva.
DEU 33:5 Neka bude cara u Ješurunu, kad glavari se narodni sakupe, zajedno s plemenima Izrailjevim.
DEU 33:6 Neka živi Ruvim, neka ne izumre, nek mu uvek šačica preostane!“
DEU 33:7 A za Judu reče ovo: „Usliši, Gospode, glas Judin, i dovedi ga njegovom narodu. Nek rukama svojim pravo svoje brani, pomoć mu budi protiv dušmana njegovih.“
DEU 33:8 A za Levija reče: „Tumimi i Urimi tvoji, Gospode, pripadaju tvom vernom čoveku. Njega si kušao kod Mase, s njim se svađao kod voda merivskih.
DEU 33:9 On kaže o ocu svome i majci svojoj: ’Ne vidim ih!’ Braću svoju ne prepoznaje, decu svoju ne primećuje; jer tvoje je naredbe vršio i tvoj savez čuvao.
DEU 33:10 On Jakova uči tvojim odredbama, i Izrailja tvome Zakonu. On kad prinosi tvojim nozdrvama, i svespalnicu na tvoj žrtvenik.
DEU 33:11 Blagoslovi, Gospode, snagu njegovu, i prihvati dela ruku njegovih. Slomi bedra onih što ustaju na njega, da ne ustanu više njegovi mrzitelji.“
DEU 33:12 Za Venijamina reče: „Gospodnji je on miljenik, spokojno kod njega počiva; On ga štiti svakodnevno, u naručju njegovom prebiva.“
DEU 33:13 Za Josifa reče: „Nek Gospod blagoslovi zemlju njegovu, obiljem rose sa nebesa, te vodom iz dubine što leži pod [zemljom];
DEU 33:14 obiljem plodova koje daje sunce, obiljem uroda što daju meseci;
DEU 33:15 prvinom drevnih gora, i obiljem večnih brda;
DEU 33:16 obiljem zemlje i njene punine, dobrom voljom onog što u grmu prebiva. Sve to nek se spusti na glavu Josifovu, na teme posvećenog [među] svojom braćom.
DEU 33:17 Veličanstvom je kao vo prvenac, rogovi mu kao bivolovi. Njima on probada narode, sve do krajeva zemaljskih. Takvo je mnoštvo hiljada Jefremovih, takve su hiljade Manasijine.“
DEU 33:18 Za Zavulona reče: „Raduj se, Zavulone, u svojim pohodima, i ti, Isahare, u svojim šatorima!
DEU 33:19 Na planinu će pozvati narode, da prinesu žrtve pravedne; crpiće od obilja mora, od blaga koje pesak krije.“
DEU 33:20 A za Gada reče: „Nek je blagosloven onaj što širi [granice] Gadove! Kao lav u zasedi leži, te razdire rame i glavu.
DEU 33:21 Izabrao je za sebe prvinu, određenu za glavara. Došao je s glavarima naroda i pravdu Gospodnju izvršio, i odredbe njegove s Izrailjem.“
DEU 33:22 Za Dana reče: „Dan je lavić, što skače iz Vasana.“
DEU 33:23 Za Neftalima reče: „Neftalim je milošću nasićen, i ispunjen blagoslovom Gospodnjim, zapad i jug on će zauzeti.“
DEU 33:24 Za Asira reče: „Blagosloven bio Asir među sinovima, nek miljenik bude među svojom braćom, i nek svoje noge u ulje umače.
DEU 33:25 Nek ti brave budu od železa i bronze, nek ti snaga traje u sve tvoje dane.
DEU 33:26 Niko nije kao Bog Ješurunov, koji po nebesima jezdi da ti u pomoć stigne, i po oblacima u svome veličanstvu.
DEU 33:27 Bog iskonski tvoje je utočište, večne mišice njegove podižu [te]; on pred tobom tera tvoga dušmana, i govori: ’Istrebi!’
DEU 33:28 U spokojstvu živi Izrailj, izdvojen je izvor Jakovljev u zemlji žita i mladog vina, gde nebesa rosom dažde.
DEU 33:29 Srećan li si, Izrailju! Ko je kao ti, narode, koga Gospod izbavlja? On ti je štit – tvoja odbrana, On je mač tvoj – tvoja pobeda. Dušmani tvoji puziće pred tobom, a ti ćeš im po leđima gaziti.“
DEU 34:1 S moavskih poljana, Mojsije se popeo na brdo Navav, na vrhunac Fasge, nasuprot Jerihonu. Odatle mu je Gospod dao da vidi celu zemlju: Galad sve do Dana,
DEU 34:2 celo Neftalimovo područje, zemlju Jefremovu i Manasijinu, svu Judinu zemlju do Zapadnog mora,
DEU 34:3 Negev sa okolinom Jerihonske doline, i Palmov grad do Soara.
DEU 34:4 Gospod mu reče: „Ovo je zemlja za koju sam se zakleo Avrahamu, Isaku i Jakovu, rekavši: ’Tvome potomstvu ću je dati.’ Tebi sam dozvolio da je vidiš svojim očima, ali tamo nećeš ući.“
DEU 34:5 Mojsije, sluga Gospodnji, umre tamo, u zemlji moavskoj, po reči Gospodnjoj.
DEU 34:6 On ga je sahranio tamo, u dolini, u zemlji moavskoj, nasuprot Vet-Fegoru. Do dana današnjeg niko nije saznao gde je njegov grob.
DEU 34:7 Mojsiju je bilo stotinu dvadeset godina kad je umro. Oko mu nije oslabilo, niti ga je snaga napustila.
DEU 34:8 Izrailjci su trideset dana oplakivali Mojsija na moavskim poljanama. Tako su se završili dani oplakivanja i žaljenja za Mojsijem.
DEU 34:9 Isus, sin Navinov, je bio ispunjen duhom mudrosti jer je Mojsije položio svoje ruke na njega. Izrailjci su ga slušali i činili kako je Gospod zapovedio Mojsiju.
DEU 34:10 U Izrailju se više nije pojavio prorok kao Mojsije, koga je Gospod poznavao licem u lice.
DEU 34:11 Njega je Gospod poslao u Egipat da učini sve one znakove i čudesa protiv faraona, njegovih dvorana i cele njegove zemlje,
DEU 34:12 putem njegove moćne ruke i strašnih dela, koje je Mojsije učinio na oči celog Izrailja.
JOS 1:1 Posle smrti Mojsija, sluge Gospodnjeg, reče Gospod Isusu, sinu Navinovom, Mojsijevom pomoćniku:
JOS 1:2 „Moj sluga Mojsije je mrtav. A ti se sada spremi da pređeš preko ovog Jordana, ti i sav ovaj narod, u zemlju koju dajem Izrailjcima.
JOS 1:3 Ja ću vam dati svako mesto gde bude stupila vaša noga, kao što sam obećao Mojsiju.
JOS 1:4 Granica će vam se protezati od pustinje i Livana, sve do velike reke, reke Eufrata – sva zemlja Hetita – i do Sredozemnog mora na zapadu.
JOS 1:5 Niko neće moći da ti se odupre celog tvog života. Kao što sam bio sa Mojsijem, tako ću biti sa tobom; neću odstupiti od tebe, niti ću te ostaviti.
JOS 1:6 Budi jak i odvažan, jer ti ćeš dati ovom narodu u posed ovu zemlju, za koju sam se zakleo njihovim ocima da ću je njima dati.
JOS 1:7 Samo budi jak i veoma odvažan da držiš i vršiš sav Zakon koji ti je naložio moj sluga Mojsije. Ne odstupaj od njega ni desno ni levo, da bi bio uspešan gde god da pođeš.
JOS 1:8 Neka se knjiga ovoga Zakona ne razdvaja od tvojih usta. Razmišljaj o njoj danju i noću, kako bi verno držao sve što je u njoj zapisano. Samo će ti tada dobro ići na tvom putu i imaćeš uspeha.
JOS 1:9 Zar ti nisam zapovedio: ’Budi jak i odvažan! Ne plaši se i ne strahuj, jer je s tobom Gospod, Bog tvoj, gde god da kreneš.’“
JOS 1:10 Zatim je Isus zapovedio nadglednicima naroda:
JOS 1:11 „Prođite kroz tabor i naredite narodu: ’Snabdejte se hranom, jer ćete za tri dana preći preko ovog Jordana, da biste ušli u zemlju koju vam Gospod, Bog vaš, daje u posed.’“
JOS 1:12 A Ruvimovom i Gadovom plemenu, i polovini Manasijinog plemena, Isus reče:
JOS 1:13 „Setite se naloga koji vam je dao Mojsije, sluga Gospodnji: ’Gospod, Bog vaš, koji vam daje počinak, dao vam je ovu zemlju.’
JOS 1:14 Vaše žene, deca i stada neka ostanu u zemlji koju vam je dao Mojsije s one strane Jordana. A svi vi ratnici, krenite naoružani ispred svoje braće, pa im pomozite,
JOS 1:15 dok Gospod ne da počinka vašoj braći kao vama. A kad i oni zauzmu zemlju koju vam daje Gospod, Bog vaš, vi se vratite i zaposednite svoju zemlju, koju vam je Mojsije, sluga Gospodnji, dao na drugoj strani Jordana, prema istoku.“
JOS 1:16 Oni odgovoriše Isusu: „Učinićemo sve što si nam zapovedio, i poći ćemo gde god nas pošalješ.
JOS 1:17 Kao što smo slušali Mojsija, tako ćemo slušati tebe. Samo neka Gospod, Bog tvoj, bude s tobom kao što je bio s Mojsijem.
JOS 1:18 A ko se pobuni protiv tvoje naredbe i ne posluša tvoje reči u svemu što mu zapovediš, neka se pogubi. Samo budi jak i odvažan!“
JOS 2:1 Isus, sin Navinov, je iz Sitima tajno poslao dvojicu uhoda. Rekao im je: „Idite i izvidite zemlju i Jerihon.“ Oni su otišli i došli k jednoj ženi, bludnici, koja se zvala Rahava, i tamo prenoćili.
JOS 2:2 To je javljeno jerihonskom caru: „Evo, noćas su došli neki ljudi, Izrailjci, da uhode zemlju.“
JOS 2:3 Tada je jerihonski car poslao ljude k Rahavi, i poručio: „Izvedi ljude koji su došli k tebi i ušli u tvoju kuću, jer su došli da uhode celu zemlju.“
JOS 2:4 Međutim, žena je odvela ona dva čoveka i sakrila ih. Zatim je rekla: „Jeste, ti ljudi su došli k meni, ali ja nisam znala odakle su.
JOS 2:5 A kada se uveče zatvarala gradska kapija, ti ljudi su otišli. Ne znam kuda su se zaputili. Požurite za njima, da ih stignete.“
JOS 2:6 U stvari, ona ih je bila odvela na krov i sakrila ih među snoplje lana koje je razastrla na krovu.
JOS 2:7 Ljudi su se onda dali u poteru za njima prema Jordanu, sve do gaza reke. Kad su gonioci izašli, gradska kapija se zatvorila za njima.
JOS 2:8 A pre nego što su [uhode] otišle na počinak, ona se popela k njima na krov
JOS 2:9 i rekla im: „Znam da vam je Gospod predao ovu zemlju, jer nas je obuzeo užas od vas, pa strepe od vas svi žitelji zemlje.
JOS 2:10 Čuli smo, naime, kako je Gospod isušio vodu Crvenoga mora pred vama kada ste izašli iz Egipta, i šta je učinio Ogu i Sihonu, dvojici amorejskih careva, s druge strane Jordana, koje ste istrebili.
JOS 2:11 Kad smo to čuli, sišlo nam je srce u pete, tako da nijednome čoveku nije ostalo hrabrosti da vam se odupre, jer Gospod, Bog vaš, jeste Bog koji je gore na nebesima i dole na zemlji.
JOS 2:12 Sada mi se zakunite Gospodom da ćete iskazati milost mojoj porodici, kao što sam ja vama iskazala milost. Dajte mi pouzdan znak
JOS 2:13 da ćete mi poštedeti oca i majku, braću i sestre i sve njihove, i da ćete nas izbaviti od smrti.“
JOS 2:14 Ljudi joj odgovoriše: „Svojim životom jamčimo za vas! Ako nas ne izdate, iskazaćemo vam milost i vernost, kad nam Gospod preda zemlju.“
JOS 2:15 Tada ih je Rahava konopcem spustila kroz prozor, jer je njena kuća bila naslonjena na gradski zid, tako da je živela na zidu.
JOS 2:16 Još im je rekla: „Idite u gore da vas ne stignu vaši gonioci. Krijte se tri dana, dok se potera ne vrati; onda idite svojim putem.“
JOS 2:17 Ljudi joj rekoše: „Tvoja zakletva kojom si nas zaklela neće nas obavezivati,
JOS 2:18 ukoliko, kad uđemo u zemlju, ne privežeš ovu crvenu vrpcu za prozor kroz koji nas spuštaš. Onda sakupi kod sebe, u svojoj kući, svoga oca i svoju majku i svoju braću i svu svoju porodicu.
JOS 2:19 Ko stupi napolje preko praga tvoje kuće, krv njegova na njegovu glavu, mi nismo odgovorni. Ako neko rukom takne nekog od onih koji su sa tobom u kući, krv njegova pašće na naše glave.
JOS 2:20 A ako nas izdaš, tvoja zakletva kojom si nas zaklela neće nas obavezivati.“
JOS 2:21 Ona odgovori: „Neka bude kako ste rekli!“ Zatim ih je otpremila i oni odoše. Ona je, pak, privezala crvenu vrpcu za prozor.
JOS 2:22 Oni odoše i dođoše u goru. Tamo su proveli tri dana, dok se potera nije vratila. Gonioci su ih svuda tražili, ali ih nisu našli.
JOS 2:23 Tada su se dve uhode vratile: sišli su s gore i došli k Isusu, sinu Navinovom, pa su mu ispričali sve što ih je snašlo.
JOS 2:24 Rekli su Isusu: „Gospod je predao celu zemlju u naše ruke; od nas strepe svi žitelji zemlje.“
JOS 3:1 Isus porani i sa svim Izrailjcima krene iz Sitima. Dođu do Jordana, pa tamo, kod prelaza, prenoće.
JOS 3:2 Nakon tri dana, vojni zapovednici prođu taborom
JOS 3:3 i zapovede narodu: „Čim vidite da sveštenici Leviti nose Kovčeg saveza Gospoda, Boga vašega, vi krenite sa vašeg mesta i idite za njima.
JOS 3:4 Međutim, neka rastojanje između vas i Kovčega bude oko dve hiljade lakata. Ne prilazite mu bliže, da biste znali kojim putem da idete, jer tim putem niste putovali ranije.“
JOS 3:5 Zatim Isus reče narodu: „Posvetite se, jer će Gospod sutra učiniti čudesa među vama.“
JOS 3:6 A sveštenicima reče: „Ponesite Kovčeg saveza i krenite ispred naroda.“ Oni ponesu Kovčeg saveza i krenu ispred naroda.
JOS 3:7 Gospod reče Isusu: „Ovog istog dana ću početi da te uzvisujem u očima celog Izrailja, da znaju da ću biti sa tobom kao što sam bio sa Mojsijem.
JOS 3:8 Ti zapovedi sveštenicima koji nose Kovčeg saveza: ’Kada stignete do ruba voda jordanskih, stanite u Jordan.’“
JOS 3:9 Onda Isus reče Izrailjcima: „Priđite ovde i čujte reči Gospoda Boga vašega.“
JOS 3:10 Isus reče: „Po ovome ćete znati da je živi Bog među vama: on će terati ispred vas Hanance, Hetite, Evejce, Ferežane, Gergešane, Amorejce i Jevusejce.
JOS 3:11 Evo, Kovčeg saveza Gospoda cele zemlje ići će pred vama u Jordan.
JOS 3:12 A sada odaberite među sobom dvanaest ljudi iz plemena Izrailjevih, od svakog plemena po jednog.
JOS 3:13 Čim stopala sveštenika koji nose Kovčeg Gospoda, Vladara cele zemlje, stupe u vode Jordana, razdeliće se vode Jordana što teku od gore i ostati da stoje kao brana.“
JOS 3:14 Kad je narod krenuo iz svojih šatora da pređe preko Jordana, sveštenici koji nose Kovčeg saveza su bili ispred naroda.
JOS 3:15 Tek što su nosači Kovčega došli do Jordana i noge sveštenika koji nose Kovčeg dotakle rub vode (a tokom sveg vremena žetve Jordan plavi svoje obale),
JOS 3:16 vode koje teku od gore su stale i uspravile se kao brana veoma daleko odatle, kod Adama, grada koji se nalazi pokraj Sartana, dok je voda koja se spušta do mora Arave – Mrtvog mora, potpuno otekla. Narod je, pak, prelazio prema Jerihonu.
JOS 3:17 Sveštenici koji nose Kovčeg saveza Gospodnjeg su nepomično stajali na suvom usred Jordana, dok sav Izrailj nije prešao preko Jordana.
JOS 4:1 Kad je sav narod prešao preko Jordana, Gospod reče Isusu:
JOS 4:2 „Odaberite dvanaestoricu ljudi, po jednog iz svakog plemena,
JOS 4:3 i zapovedite im: ’Uzmite dvanaest kamenova iz sredine Jordana sa mesta gde stoje noge sveštenika. Ponesite ih sa sobom i postavite ih na mesto gde ste proveli noć.’“
JOS 4:4 Isus je tada pozvao dvanaestoricu ljudi iz Izrailjevih plemena, koje je odredio, po jednog čoveka iz svakog plemena
JOS 4:5 i rekao im: „Pođite ispred Kovčega Gospoda, Boga vašega, usred Jordana i neka svaki čovek digne na rame po jedan kamen, prema broju Izrailjevih plemena.
JOS 4:6 To će biti znak među vama. A kad vas danas-sutra vaša deca zapitaju: ’Šta vam predstavlja ovo kamenje?’,
JOS 4:7 vi im recite: ’Vode Jordana su se razdelile pred Kovčegom saveza Gospodnjeg, dok je prolazio preko Jordana. Neka ovo kamenje izrailjskom narodu bude doveka za spomen.’“
JOS 4:8 Izrailjci učine onako kako im je zapovedio Isus. Uzmu dvanaest kamenova iz sredine Jordana, prema broju Izrailjevih plemena, prenesu ih do svoga prenoćišta i tamo ih polože, kao što je Gospod rekao Isusu.
JOS 4:9 Zatim je Isus postavio dvanaest kamenova usred Jordana, na mesto gde su bile noge sveštenika koji su nosili Kovčeg saveza. Tamo stoje do dana današnjega.
JOS 4:10 A sveštenici koji su nosili Kovčeg su stajali usred Jordana, sve dok nije bilo izvršeno sve što je Gospod zapovedio Isusu da narod izvrši, baš kao što je Mojsije zapovedio Isusu. Tako je narod brzo prešao.
JOS 4:11 A kad je sav narod prešao, prešao je i Kovčeg saveza Gospodnjeg sa sveštenicima koji su stali ispred naroda.
JOS 4:12 Prešli su i Ruvimovci, Gadovci i polovina plemena Manasijinog u bojnom poretku, i stali na čelo Izrailjaca, kao što im je naredio Mojsije.
JOS 4:13 Oko četrdeset hiljada naoružanih ljudi prešlo je pred Gospodom da ratuju na Jerihonskim poljanama.
JOS 4:14 Tog dana je Gospod uzvisio Isusa u očima celog Izrailja. Poštovali su ga kao što su poštovali Mojsija celog njegovog veka.
JOS 4:15 Onda je Gospod rekao Isusu:
JOS 4:16 „Zapovedi sveštenicima koji nose Kovčeg svedočanstva da izađu iz Jordana.“
JOS 4:17 Isus zapovedi sveštenicima: „Izađite iz Jordana!“
JOS 4:18 Čim su sveštenici, koji nose Kovčeg saveza Gospodnjeg, izašli iz sredine Jordana i njihove noge stupile na suvo, vrati se voda Jordana na svoje mesto, plaveći svoje obale kao i ranije.
JOS 4:19 Narod je izašao iz Jordana desetoga dana prvoga meseca. Utaborili su se u Galgalu, kod istočne granice Jerihona.
JOS 4:20 A onih dvanaest kamenova što su ih uzeli iz Jordana, Isus je postavio u Galgalu.
JOS 4:21 Zatim je rekao Izrailjcima: „Kad vas danas-sutra zapitaju vaša deca: ’Šta [predstavlja] ovo kamenje?’,
JOS 4:22 vi ih poučite: ’Izrailj je po suvom prešao preko Jordana,
JOS 4:23 zato što je Gospod, Bog vaš, isušio vode Jordana pred vama dok nismo prošli, kao što je Gospod, Bog vaš, učinio sa Crvenim morem, kad ga je isušio pred nama dok nismo prošli.
JOS 4:24 To je zbog toga da bi svi narodi zemlje znali koliko je jaka ruka Gospodnja, i da biste se vi uvek bojali Gospoda, Boga svoga.’“
JOS 5:1 Kad su svi amorejski carevi s one strane Jordana na zapadu i svi hananski carevi u primorju, čuli da je Gospod isušio vode Jordana pred Izrailjcima dok nisu prošli, sišlo im je srce u pete, pa su izgubili hrabrost pred Izrailjcima.
JOS 5:2 U to vreme je Gospod rekao Isusu: „Načini sebi kamene noževe i obreži Izrailjce ponovo, po drugi put.“
JOS 5:3 Isus je načinio sebi kamene noževe i obrezao Izrailjce na Brežuljku obrezaka.
JOS 5:4 A evo zašto ih je Isus obrezao: kad je sav narod izašao iz Egipta, svi muškarci, svi ljudi sposobni za rat, bili su pomrli na putu kroz pustinju kada su napustili Egipat.
JOS 5:5 Naime, sve to ljudstvo koje je izašlo bilo je obrezano, ali svi oni koji su se rodili u pustinji tokom puta, nakon što su izašli iz Egipta, bili su neobrezani.
JOS 5:6 Izrailjci su četrdeset godina išli po pustinji, dok nisu pomrli svi ljudi sposobni za rat, koji su izašli iz Egipta, jer nisu poslušali glas Gospodnji. Zato im se Gospod zakleo da im neće dati da vide zemlju za koju se Gospod zakleo njihovim ocima da će je dati nama – zemlju u kojoj teku mleko i med.
JOS 5:7 Ipak, umesto njih je podigao njihove sinove koje je Isus obrezao; oni su još uvek bili neobrezani, jer nisu bili obrezani na putu.
JOS 5:8 A kad je sav narod bio obrezan, ostali su u taboru sve dok se nisu oporavili.
JOS 5:9 Tada Gospod reče Isusu: „Danas sam uklonio sa vas sramotu egipatsku.“ Zato se to mesto zove „Galgal“, sve do dana današnjeg.
JOS 5:10 Izrailjci su se utaborili u Galgalu. Tu, na Jerihonskim poljanama su proslavili Pashu uveče, četrnaestog dana u mesecu.
JOS 5:11 A sutradan posle Pashe, jeli su od plodova zemlje: beskvasni hleb i prženo zrnevlje žita.
JOS 5:12 Čim su počeli da se hrane plodovima zemlje, mana je prestala da pada. Tako Izrailjci nisu više imali manu; te godine su jeli od uroda hananske zemlje.
JOS 5:13 Dok je Isus boravio kod Jerihona, podigao je pogled i ugledao čoveka kako stoji pred njim sa isukanim mačem u svojoj ruci. Isus mu priđe i upita ga: „Jesi li za nas ili za naše neprijatelje?“
JOS 5:14 Ovaj mu odgovori: „Ne, ja sam kapetan vojske Gospodnje i sada sam došao.“ Isus pade ničice pred njim, pokloni mu se i reče: „Šta moj gospodar zapoveda svome sluzi?“
JOS 5:15 Kapetan vojske Gospodnje reče Isusu: „Skini obuću sa svojih nogu, jer je mesto na kome stojiš sveto.“ Isus učini tako.
JOS 6:1 A Jerihon je bio zatvoren i jako utvrđen pred Izrailjcima; niko nije izlazio niti ulazio.
JOS 6:2 Tada Gospod reče Isusu: „Pogledaj, predaću u tvoje ruke Jerihon, njegovog cara i njegove ratnike.
JOS 6:3 Svi vi, ratnici, obiđite oko grada jedanput. Tako činite šest dana.
JOS 6:4 Neka sedam sveštenika nose sedam truba od ovnujskih rogova pred Kovčegom. Sedmoga dana obiđite oko grada sedam puta, a sveštenici neka zatrube u trube.
JOS 6:5 Kad se truba od ovnujskog roga oglasi otegnutim zvukom, neka sav narod, čim čuje glas trube, vikne u sav glas, pa će pasti zidovi grada. Tada sav narod neka krene u napad, svaki odande gde se zadesi.“
JOS 6:6 Isus, sin Navinov, pozva sveštenike i reče im: „Ponesite Kovčeg saveza, a sedam sveštenika neka ponesu sedam truba od ovnujskih rogova ispred Kovčega Gospodnjeg.“
JOS 6:7 A narodu reče: „Pođite i obiđite oko grada, a ratnici neka idu ispred Kovčega Gospodnjeg.“
JOS 6:8 Kad je Isus to zapovedio narodu, krenuše sveštenici koji nose sedam truba od ovnujskih rogova pred Gospodom. Trubili su u rogove, a Kovčeg saveza je išao za njima.
JOS 6:9 Ratnici su išli ispred sveštenika koji su trubili u rogove, dok je ostali narod išao za Kovčegom. Išli su tako dok je odzvanjao zvuk truba.
JOS 6:10 Isus je bio zapovedio narodu: „Ne vičite i ne dižite glas, i neka reč ne pređe preko vaših usana, sve do dana kada vam kažem: ’Vičite!’ Tada vičite.“
JOS 6:11 Onda je naredio da Kovčeg Gospodnji obiđe jednom oko grada, pa su se vratili u tabor i prenoćili u njemu.
JOS 6:12 Sledećeg dana Isus porani, a sveštenici podignu Kovčeg Gospodnji.
JOS 6:13 Sedam sveštenika koji su nosili sedam truba od ovnujskih rogova išli su pred Kovčegom Gospodnjim i trubili u rogove. Ratnici su stupali pred njima, a ostali narod je išao za Kovčegom Gospodnjim dok su trube odjekivale.
JOS 6:14 I drugog dana su jednom obišli oko grada, pa su se vratili u tabor. Tako su činili šest dana.
JOS 6:15 Sedmoga dana u osvit zore porane i na isti način obiđu sedam puta oko grada. Samo su toga dana obišli oko grada sedam puta.
JOS 6:16 Kad su sveštenici sedmi put zatrubili u rogove, Isus reče narodu: „Vičite, jer vam je Gospod predao grad!
JOS 6:17 Neka grad i sve što je u njemu bude posvećeno Gospodu za uništenje. Samo Rahava bludnica neka ostane u životu, ona i svi koji su sa njom u kući, zato što je sakrila uhode koje smo poslali.
JOS 6:18 A vi se držite dalje od onoga što je posvećeno za uništenje, da ne biste sami bili izručeni uništenju: ako uzmete nešto od onoga što je posvećeno za uništenje, izložićete uništenju izrailjski tabor i navući na njega propast.
JOS 6:19 Sve srebro, zlato, bronzano i gvozdeno posuđe posvećeno je Gospodu; neka se donese u riznicu Gospodnju.“
JOS 6:20 Tako je narod povikao na glas truba. Čim je čuo glas truba, narod kliknu gromkim glasom, a zidine grada padoše. Narod onda krenu na grad, svako odande gde se zadesio, pa osvojiše grad.
JOS 6:21 Izručili su kletom uništenju sve koji su se našli u gradu: pobili su mačem muškarce i žene, mlado i staro, volove, ovce i magarce.
JOS 6:22 A onoj dvojici što su uhodili zemlju, Isus reče: „Idite u kuću one žene bludnice i izvedite je odande, nju i sve njene, kao što ste joj se zakleli!“
JOS 6:23 Mladići, uhode, odu i izvedu Rahavu, njenog oca i njenu majku, njenu braću i sve njene. Izveli su svu njenu rodbinu i smestili ih izvan izrailjskog tabora.
JOS 6:24 A grad i sve što je u njemu su spalili ognjem. Samo su srebro i zlato, te bronzano i gvozdeno posuđe stavili u riznicu Doma Gospodnjeg.
JOS 6:25 Isus je poštedeo bludnicu Rahavu i dom njenog oca, i sve što je bilo njeno. Ona je ostala među Izrailjcima sve do dana današnjega, jer je sakrila uhode koje je Isus poslao da uhode Jerihon.
JOS 6:26 U to vreme je Isus izrekao ovu kletvu: „Proklet bio čovek pred Gospodom, koji ponovo podigne i sazida ovaj grad, Jerihon. Položio mu temelje po cenu svoga prvenca, a vrata po cenu svoga najmlađega!“
JOS 6:27 Gospod je bio sa Isusom i glas o njemu se pročuo po celoj zemlji.
JOS 7:1 Međutim, Izrailjci su se teško ogrešili o kletvu, jer je Ahan, sin Harmije, sin Zavdijev, sin Zare, iz plemena Judina, uzeo od onog što je bilo posvećeno. Zato je planuo gnev Gospodnji protiv Izrailjaca.
JOS 7:2 Isus je poslao ljude iz Jerihona u Gaj, koji se nalazi kod Vet-Avena, a istočno od Vetilja. Rekao im je: „Idite i izvidite zemlju.“ Oni su otišli i izvideli Gaj.
JOS 7:3 Kada su se vratili k Isusu, rekli su mu: „Neka ne ide sav narod; neka samo dve ili tri hiljade ljudi ode i napadne Gaj. Ne poteži tamo sav narod, jer ih nema mnogo.“
JOS 7:4 Tako je od naroda otišlo tamo oko tri hiljade ljudi, ali su se razbežali pred ljudima iz Gaja.
JOS 7:5 Ljudi iz Gaja su pobili nekih trideset šest ljudi; gonili su ih ispred gradskih kapija sve do Ševarima, i pobili ih na strmeni. Tada je narodu klonulo srce; postalo je kao voda.
JOS 7:6 A Isus razdra svoju odeću i pade ničice na zemlju pred Kovčegom Gospodnjim, on i starešine izrailjske, a glave posuše prašinom.
JOS 7:7 Isus zavapi: „Jao, Gospode, Bože! Zašto si preveo ovaj narod preko Jordana? Da nas predaš u ruke Amorejaca da nas unište? Kamo sreće da smo ostali s druge strane Jordana!
JOS 7:8 Šta drugo da kažem, o, Gospode, kad je Izrailj podvio rep pred svojim neprijateljima?
JOS 7:9 Kad to čuju Hananci i svi stanovnici zemlje, okrenuće se protiv nas i istrebiti nam ime sa lica zemlje. Šta ćeš učiniti za ime svoje veliko?“
JOS 7:10 Gospod reče Isusu: „Ustani! Zašto ležiš ničice?
JOS 7:11 Izrailj je zgrešio; prekršili su moj savez koji sam im zapovedio da drže. Uzeli su od onog što je posvećeno; ukrali su, lagali i sakrili među svoje stvari.
JOS 7:12 Izrailjci nisu mogli da opstanu pred svojim neprijateljima; podvili su rep pred njima, zato što su sami pali pod kletvu uništenja. Ako ne uklone iz svoje sredine ono što je ukleto, neću više biti sa njima.
JOS 7:13 A ti ustani i posveti narod. Reci im: ’Posvetite se za sutra, jer govori Gospod, Bog Izrailjev: „Ukleti predmet je u tvojoj sredini, Izrailju. Ako, dakle, ne odstraniš iz svoje sredine što je ukleto, nećeš moći da opstaneš pred svojim neprijateljima.“
JOS 7:14 Zato ćete ujutro pristupiti po svojim plemenima, a pleme koje Gospod označi pristupiće po svojim rodovima. Rod koji Gospod označi pristupiće po svojim porodicama, a onda iz one porodice koju Gospod označi, pristupiće čovek po čovek.
JOS 7:15 Onaj u koga se nađe ukleti predmet, neka se spali on i sve što mu pripada, jer je prekršio savez Gospodnji, i učinio sramotno delo u Izrailju.’“
JOS 7:16 Isus porani ujutro i dovede sve Izrailjce po njihovim plemenima. Bilo je označeno Judino pleme.
JOS 7:17 Kad je naredio da pristupe Judini rodovi, Zarin rod je bio označen. Zatim je naredio da pristupi Zarin rod, glavari porodični. Bila je označena porodica Zavdijeva.
JOS 7:18 Na kraju je naredio da pristupi Zavdijeva porodica. Označen je bio Ahan, sin Harmijev, sin Zavdijev, sin Zarin, iz plemena Judina.
JOS 7:19 Tada Isus reče Ahanu: „Sine moj, podaj slavu Gospodu, Bogu Izrailjevu, i priznaj. Kaži mi šta si učinio; ne skrivaj ništa od mene.“
JOS 7:20 Ahan odgovori: „Istina je, zgrešio sam Gospodu, Bogu Izrailjevu. Evo šta sam učinio:
JOS 7:21 Video sam među plenom divan senarski ogrtač, dve stotine srebrnih šekela i šipku od zlata tešku pedeset šekela. Polakomio sam se i uzeo ih. Eno su zakopani u zemlji usred moga šatora. Srebro je odozdo.“
JOS 7:22 Isus je poslao ljude koji su otrčali do šatora, i gle, to je bilo skriveno u njegovom šatoru. Srebro je bilo odozdo.
JOS 7:23 Uzeli su ih iz šatora i doneli ih Isusu i svim Izrailjcima, i položili ih pred Gospoda.
JOS 7:24 Tada su Isus i sav Izrailj s njim, uzeli Ahana, sina Zarinog, i srebro, ogrtač i zlatnu šipku, njegove sinove i ćerke, njegove volove i magarce, njegove ovce, njegov šator i sve što mu je pripadalo, i odveli ih u dolinu Ahor.
JOS 7:25 Isus reče: „Kako si ti navukao propast na nas, tako neka danas Gospod svali propast na tebe!“ Tada ga je sav Izrailj kamenovao, a njih su spalili nakon što su ih kamenovali.
JOS 7:26 Zatim su navalili na njega veliku gomilu kamenja, koja stoji do danas. Tako je Gospod prestao da se gnevi. Zato se to mesto prozvalo dolina Ahor, i tako se zove sve do danas.
JOS 8:1 Gospod reče Isusu: „Ne boj se i ne strahuj! Povedi sa sobom sve ratnike, pa kreni gore na Gaj. Vidi, u tvoje ruke ću predati gajskoga cara, njegov narod, njegov grad i njegovu zemlju.
JOS 8:2 Sa Gajom i njegovim carem ćeš učiniti isto što si učinio sa Jerihonom i njegovim carem; ali, plen i stoku iz njega možete da uzmete za sebe. Postavi zasedu gradu s leđa.“
JOS 8:3 Isus se spremi sa svim ratnicima da napadne Gaj. Izabrao je trideset hiljada najboljih ratnika i poslao ih noću.
JOS 8:4 Naredio im je: „Pazite! Zauzmite busiju iza grada, ali se ne udaljavajte previše od grada. Svi budite spremni.
JOS 8:5 A ja i sav narod koji me prati približićemo se gradu. Kad oni izađu na nas kao prvi put, mi ćemo se dati u beg pred njima.
JOS 8:6 Oni će nas goniti dok ih ne odmamimo od grada, jer će misliti: ’Beže ispred nas, kao ranije.’ Dok mi budemo bežali ispred njih,
JOS 8:7 vi se dignite iz zasede i zauzmite grad. Gospod, Bog vaš, predaće ga u vaše ruke.
JOS 8:8 Kad zauzmete grad, spalite ga ognjem. Učinite to po Gospodnjoj zapovedi. Pazite na ovo što sam vam zapovedio!“
JOS 8:9 Isus ih posla i oni odoše u zasedu. Smestili su se između Vetilja i Gaja, zapadno od Gaja. Isus je tu noć proveo među narodom.
JOS 8:10 Isus je ustao ranim jutrom i postrojio narod, pa je sa izrailjskim starešinama krenuo gore pred narodom na Gaj.
JOS 8:11 Svi ratnici koji su bili s njim su krenuli i pristupili gradu. Utaborili su se severno od Gaja, tako da je dolina bila između njih i Gaja.
JOS 8:12 Poveo je oko pet hiljada ljudi. Postavio ih je u zasedu između Vetilja i Gaja, zapadno od grada.
JOS 8:13 Narod je postavio glavni tabor severno od grada, dok se zaseda smestila zapadno od grada. Te noći je Isus otišao u dolinu.
JOS 8:14 Kad ih je gajski car ugledao, strčali su se ujutro on i sav njegov narod i izašli niz obronak prema Aravi u boj protiv Izrailja. Međutim, nije znao da mu je iza grada postavljena zaseda.
JOS 8:15 Tada Isus i sav Izrailj počeše da beže, kao da su ih pobedili.
JOS 8:16 Gajani na to pozvaše sve ljude iz grada da ih gone. Goneći tako Isusa, bili su odvučeni od grada.
JOS 8:17 Nije bilo čoveka u Gaju i u Vetilju, koji nije izašao da goni Izrailjce; ostavili su grad otvoren goneći Izrailjce.
JOS 8:18 Tada Gospod reče Isusu: „Ispruži koplje što ti je u ruci prema Gaju, jer ću ga predati u tvoje ruke.“ Isus ispruži koplje u svojoj ruci prema gradu.
JOS 8:19 Čim je ispružio ruku, zaseda se hitro diže sa svoga mesta i jurnu napred. Ušli su u grad i osvojili ga, te ga u tren oka zapalili.
JOS 8:20 Kad su se Gajani osvrnuli, videli su kako se iz grada diže dim ka nebu. Niko od njih nije imao gde da pobegne, jer se narod koji je bežao prema pustinji okrenuo protiv progonitelja.
JOS 8:21 Jer kad su Isus i sav Izrailj videli da je zaseda osvojila grad, i da se dim diže iz grada, okrenuli su se i napali Gajane.
JOS 8:22 Onda su i oni iz grada izašli na njih, tako da su se Gajani našli usred Izrailjaca, opkoljeni sa obe strane. Izrailjci su ih tako potukli da nijedan nije preživeo, niti utekao.
JOS 8:23 A gajskoga cara su uhvatili živog i doveli ga pred Isusa.
JOS 8:24 A kad su Izrailjci pobili sve stanovnike Gaja koji su ih gonili napolju, u pustinji, te kad su svi do poslednjeg izginuli od oštrice mača, svi Izrailjci su se vratili u Gaj i pobili stanovništvo oštricom mača.
JOS 8:25 Muškaraca i žena koji su stradali toga dana bilo je dvanaest hiljada, sve žitelji Gaja.
JOS 8:26 Isus nije povukao svoju ruku koju je ispružio sa kopljem sve dok svi žitelji Gaja nisu bili izručeni kletom uništenju.
JOS 8:27 Izrailjci su zaplenili za sebe samo stoku i plen iz tog grada, prema naredbi koju je Gospod dao Isusu.
JOS 8:28 Isus je spalio Gaj i učinio ga zauvek ruševinom, opustelim mestom sve do danas.
JOS 8:29 A gajskoga cara je obesio o drvo do večeri. Čim je sunce izašlo, Isus je naredio da skinu leš sa drveta. Bacili su ga na ulaz gradske kapije i navalili na njega gomilu velikog kamenja, koja stoji tamo sve do danas.
JOS 8:30 Tada je Isus podigao žrtvenik Gospodu, Bogu Izrailjevom, na gori Eval,
JOS 8:31 kao što je Mojsije, sluga Gospodnji, zapovedio Izrailjcima, kako je napisano u knjizi Mojsijevog Zakona – žrtvenik od netesanog kamenja, neobrađenog gvožđem. Na njemu su prineli Gospodu žrtve svespalnice i žrtve mira.
JOS 8:32 Zatim je pred Izrailjcima prepisao na kamenju Zakon Mojsijev, koji je on bio napisao.
JOS 8:33 Sav Izrailj – stranci i domaći – sa njihovim starešinama, zapovednicima i sudijama, stali su s obe strane Kovčega ispred sveštenika i Levita koji su nosili Kovčeg saveza Gospodnjeg. Polovina je bila okrenuta prema gori Gerizimu, a polovina prema gori Evalu, kao što im je svojevremeno zapovedio Mojsije, sluga Gospodnji, kako bi narod izrailjski primio blagoslov.
JOS 8:34 Zatim je Isus pročitao sve reči Zakona: blagoslov i prokletstvo, kao što je napisano u knjizi Zakona.
JOS 8:35 Od svih reči koje je Mojsije zapovedio, nije bilo nijedne koju Isus nije pročitao pred celim saborom izrailjskim, pred ženama, decom i došljacima koji su boravili među njima.
JOS 9:1 Kad su to čuli svi carevi zapadno od Jordana, u gorju i ravnici, i duž čitave obale Mediteranskog mora do Livana: Hetiti, Amorejci, Hananci, Ferežani, Evejci i Jevusejci,
JOS 9:2 sabrali su se da jednodušno zarate protiv Isusa i Izrailjaca.
JOS 9:3 A kad su stanovnici Gavaona čuli šta je Isus učinio sa Jerihonom i Gajem,
JOS 9:4 poslužili su se lukavstvom. Izdavali su se za poslanstvo; na svoje magarce su prebacili stare vreće i vinske mešine, pocepane i zakrpljene.
JOS 9:5 Na noge su obuli iznošenu i pokrpljenu obuću i obukli se u dotrajalu odeću. Sav hleb koji su poneli na put bio je suv i razdrobljen.
JOS 9:6 Zatim su otišli k Isusu u tabor kod Galgala i rekli njemu i Izrailjcima: „Došli smo iz daleke zemlje. Sklopite sa nama savez.“
JOS 9:7 Izrailjci odgovoriše Evejcima: „Ko zna da ne živite među nama. Kako onda da sklopimo savez sa vama?“
JOS 9:8 Oni rekoše Isusu: „Tvoji smo podanici.“ Isus im odgovori: „Ko ste i odakle dolazite?“
JOS 9:9 Oni mu odgovoriše: „Tvoje sluge su došle iz daleke zemlje radi imena Gospoda, Boga tvoga. Čuli smo, naime, za njegovu slavu i za sve što je učinio u Egiptu,
JOS 9:10 i sve što je učinio dvojici amorejskih careva s druge strane Jordana, Sihonu, caru esevonskom, i Ogu, caru vasanskom u Astarotu.
JOS 9:11 Onda su nam naše starešine i svi žitelji naše zemlje rekli: ’Ponesite sa sobom hrane za put, pa pođite da se sretnete sa njima. Recite im: vaši smo podanici; sklopite sa nama savez!’
JOS 9:12 Evo našeg hleba što smo poneli na put od svojih kuća; bio je još vruć kada smo krenuli k vama, a sada je, eto, suv i razdrobljen.
JOS 9:13 Naše mešine sa vinom bile su nove kad smo ih napunili, a sada su, evo, pocepane. Pa i naša odeća i obuća su dotrajali od veoma dugog puta.“
JOS 9:14 Ljudi su uzeli nešto od njihove hrane, ne pitajući za savet Gospoda.
JOS 9:15 Tada je Isus sklopio mir sa njima, a zatim je sklopio savez sa njima da će ih poštedeti. Knezovi zajednice su im to potvrdili zakletvom.
JOS 9:16 Tri dana nakon što su sklopili sa njima savez, dočuli su da su oni njihovi susedi i da žive u njihovoj blizini.
JOS 9:17 Izrailjci se na to zapute i trećeg dana dođu u njihove gradove, Gavaon, Kefiru, Virot i Kirijat-Jarim.
JOS 9:18 Izrailjci ih nisu pobili zato što su im se knezovi zajednice zakleli Gospodom, Bogom Izrailjevim. Čitava zajednica je gunđala protiv knezova.
JOS 9:19 Knezovi rekoše celoj zajednici: „Mi smo im se zakleli Gospodom, Bogom Izrailjevim, i zato im ne smemo nauditi.
JOS 9:20 Ovako ćemo postupiti sa njima: ostavićemo ih na životu, da nas ne bi stigao gnev Božiji, zbog zakletve kojom smo im se zakleli.
JOS 9:21 Pustimo ih da žive – nastaviše glavari – ali neka budu drvoseče i vodonoše celoj zajednici.“ Kako su knezovi rekli, tako je i bilo.
JOS 9:22 Onda ih Isus pozva i reče im: „Zašto ste nas prevarili govoreći da živite daleko od nas, kad u stvari živite u našoj blizini?
JOS 9:23 Zato ćete biti pod kletvom: nikada nećete prestati da budete robovi; bićete drvoseče i vodonoše za Dom moga Boga.“
JOS 9:24 Oni odgovoriše Isusu: „Tvoje sluge su čule šta je Gospod, Bog tvoj, odredio Mojsiju: da će vam predati celu zemlju i da će istrebiti sve stanovništvo zemlje. Veoma smo se uplašili od vas za svoje živote. Zato smo tako učinili.
JOS 9:25 Sada smo, evo, u tvojim rukama. Čini s nama što smatraš da je dobro i pravo.“
JOS 9:26 [Isus] je postupio sa njima ovako: izbavio ih je iz ruku Izrailjaca, te ih nisu pobili.
JOS 9:27 Tog dana ih je učinio drvosečama i vodonošama za čitavu zajednicu i za žrtvenik Gospodnji na mestu koje on izabere. Oni to rade sve do danas.
JOS 10:1 Kad je Adoni-Sedek, car jerusalimski, čuo da je Isus osvojio Gaj i da ga je izručio kletom uništenju, učinivši sa Gajem i njegovim carem kao što je učinio sa Jerihonom i njegovim carem, i da su stanovnici Gavaona sklopili mir sa Izrailjcima, te da žive u njihovoj blizini,
JOS 10:2 veoma se uplašio. Naime, Gavaon je bio značajan grad, kao jedan od carskih gradova. Bio je veći od Gaja, a svi njegovi ljudi su bili ratnici.
JOS 10:3 Adoni-Sedek, car jerusalimski, je poslao poruku Oamu, caru hevronskom, Piramu, caru jarmutskom, Jafiji, caru lahiskom, i Daviru, caru eglonskom:
JOS 10:4 „Dođite k meni i pomozite mi da osvojim Gavaon, jer je sklopio mir sa Isusom i Izrailjcima.“
JOS 10:5 Na to se udružiše pet careva amorejskih, car jerusalimski, car hevronski, car jarmutski, car lahiski i car eglonski, i krenuše sa svom svojom vojskom na Gavaon. Opseli su grad i napali ga.
JOS 10:6 Tada su Gavaonjani poslali poruku Isusu u tabor u Galgalu: „Ne napuštaj svoje sluge nego se požuri k nama, da nas izbaviš i da nam pomogneš, jer su se sabrali protiv nas svi carevi amorejski, koji žive u gorju.“
JOS 10:7 Isus krene iz Galgala, a sa njim sav narod sposoban za rat i svi najbolji ratnici.
JOS 10:8 Gospod reče Isusu: „Ne boj ih se, jer ću ih predati u tvoje ruke. Ni jedan od njih ti neće odoleti.“
JOS 10:9 Isus ih iznenada napadne, pošto je cele noći išao od Galgala.
JOS 10:10 Gospod je uneo pometnju među njih pred Izrailjem, koji im je naneo veliki poraz kod Gavaona. Pobegli su putem prema Vet-Oronu. Izrailjci su ih tukli sve do Azeke i Makede.
JOS 10:11 A dok su bežali pred Izrailjcima niz Vet-Oronsku strminu, Gospod ih je zasipao velikim gradom sa neba do Azeke. Više ih je poginulo od grada nego što su ih Izrailjci pobili svojim mačevima.
JOS 10:12 Onoga dana kad je Gospod predao Amorejce Izrailjcima, Isus se obrati Gospodu pred Izrailjcima i povika: „Stani, sunce, nad Gavaonom, i meseče, nad dolinom Ajalona!“
JOS 10:13 Umiri se sunce, i stade mesec, dok se narod nije osvetio svojim neprijateljima. Nije li to zapisano u Knjizi Jašarevoj? Sunce stade nasred neba, te nije zalazilo ceo dan.
JOS 10:14 Takvog dana nije bilo ni pre ni posle, da je Gospod poslušao glas jednog čoveka, jer Gospod se borio za Izrailja.
JOS 10:15 A onda se Isus sa svim Izrailjem vratio u tabor u Galgalu.
JOS 10:16 A onih pet careva su pobegli i sakrili se u jednoj pećini kod Makede.
JOS 10:17 Isusu je bilo javljeno: „Našli smo petoricu careva kako se kriju u pećini kod Makede.“
JOS 10:18 Isus naredi: „Navaljajte veliko kamenje na ulaz od pećine i postavite ljude pred njega da paze na njih.
JOS 10:19 A vi ne stojte tu, nego gonite vaše neprijatelje i pobijte ih. Ne dajte im da se vrate u svoje gradove, jer ih je Gospod predao u vaše ruke!“
JOS 10:20 Kad su Isus i Izrailjci okončali pokolj nad njima nanevši im veliki i potpuni poraz, samo je nekolicina preživelih pobegla u njihove utvrđene gradove.
JOS 10:21 Zatim se narod mirno vratio Isusu u tabor kod Makede. Niko se više nije usuđivao da brusi jezik protiv Izrailjaca.
JOS 10:22 Tada Isus reče: „Otvorite ulaz od pećine i dovedite mi onih pet careva iz pećine.“
JOS 10:23 Oni učiniše tako. Doveli su pred njega onih pet careva iz pećine, cara jerusalimskog, cara hevronskog, cara jarmutskog, cara lahiskog i cara eglonskog.
JOS 10:24 Kada su izveli one careve pred Isusa, Isus pozva sve Izrailjce i reče zapovednicima ratnika koji su pošli s njim: „Pristupite i stanite svojim nogama na vratove ovih careva.“ Oni pristupe i stanu im svojim nogama na vratove.
JOS 10:25 Još im reče Isus: „Ne bojte se i ne strahujte! Budite jaki i srčani, jer tako će učiniti Gospod sa svim neprijateljima sa kojima budete ratovali.“
JOS 10:26 Posle toga je Isus naredio da se carevi pogube i obese na pet stabala. Na stablima su visili do večeri.
JOS 10:27 O zalasku sunca, Isus je zapovedio da ih skinu sa stabala i da ih bace u pećinu u kojoj su se krili. Onda su na ulaz od pećine navalili veliko kamenje, koje tamo stoji sve do danas.
JOS 10:28 Tog dana je Isus osvojio Makedu. Osvojio je grad oštrim mačem i [pogubio] njenog cara, a sve stanovništvo u njemu je izručio kletom uništenju. Za sobom nije ostavio preživele. S makedskim carem je postupio kao sa jerihonskim carem.
JOS 10:29 Iz Makede se Isus sa svim Izrailjem zaputio u Livnu i napao je.
JOS 10:30 Gospod je Livnu takođe predao u ruke Izrailju, koji je pobio oštrim mačem njenog cara i sve stanovništvo u gradu. Za sobom nije ostavio preživele. S njenim carem je postupio kao sa jerihonskim carem.
JOS 10:31 Iz Livne je Isus sa svim Izrailjcima nastavio prema Lahisu. Utaborio se kod grada i napao ga.
JOS 10:32 Gospod je predao Lahis u Izrailjeve ruke. Osvojio ga je drugog dana. Sve stanovništvo u gradu su pobili oštricom mača, isto kao što su učinili sa Livnom.
JOS 10:33 Tada je došao Horam, car Gezera, da pomogne Lahisu, ali je Isus potukao njega i njegov narod; nikoga nije ostavio na životu.
JOS 10:34 Iz Lahisa se Isus sa svim Izrailjem zaputio u Eglon. Utaborio se kod grada i napao ga.
JOS 10:35 Osvojio ga je istog dana udarivši na njega oštrim mačem. Tog dana je izručio kletom uništenju sve stanovništvo u gradu, isto kao što su učinili sa Lahisom.
JOS 10:36 Iz Eglona se Isus sa svim Izrailjem popeo u Hevron i napao ga.
JOS 10:37 Osvojili su ga i pobili oštrim mačem njegovog cara, njegove gradove i sav narod u njemu. Postupio je sa njim kao sa Eglonom: nikoga nije ostavio na životu; izručio je kletom uništenju sav narod u njemu.
JOS 10:38 Onda se Isus sa svim narodom vratio u Davir i zaratio protiv njega.
JOS 10:39 Osvojio ga je, a onda je njegovog cara i njegove gradove udario oštricom mača. Njegovo stanovništvo je izručio kletom uništenju. Kako je postupio sa Hevronom, tako je postupio sa Davirom i njegovim carem. Isto tako je postupio i sa Livnom i njenim carem.
JOS 10:40 Tako je Isus porazio celi gorski kraj: Negev, ravnicu i obronke, i sve njihove careve. Nikoga nije ostavio na životu; sve što je disalo izručio je kletom uništenju, kako je zapovedio Gospod, Bog Izrailjev.
JOS 10:41 Isus ih je pobio od Kadis-Varnije do Gaze, i sav kraj gosenski do Gavaona.
JOS 10:42 Sve te careve i njihove zemlje Isus je osvojio odjedanput, jer je Gospod, Bog Izrailjev ratovao za Izrailja.
JOS 10:43 A onda se Isus sa svim Izrailjem vratio u tabor u Galgalu.
JOS 11:1 Kad je to čuo Javin, car Asora, pošalje poruku Jovavu, caru Madona, caru Simrona, i caru Ahsafa,
JOS 11:2 te carevima na severu, u gorju, u Aravi južno od Hinereta i u ravnice, i one na uzvišicama Dora na zapadu –
JOS 11:3 Hanancima na istoku i zapadu, Amorejcima, Hetitima, Ferežanima, Jevusejcima u gorju, Evejcima podno Ermona, u zemlji Mispi.
JOS 11:4 Izađu oni sa svom svojom vojskom, s narodom brojnim kao pesak na morskoj obali, i sa veoma brojnim konjima i bojnim kolima.
JOS 11:5 Udruže se ovi carevi, pa dođu i utabore se kod meromskih voda da zarate sa Izrailjem.
JOS 11:6 Tada reče Gospod Isusu: „Ne boj ih se, jer ću sutra u ovo vreme učiniti da izginu pred Izrailjem. Njihovim konjima preseci tetive, a njihova bojna kola spali.“
JOS 11:7 Isus dođe sa svom vojskom kod meromskih voda i iznenada ih napadne.
JOS 11:8 Gospod ih predade u ruke Izrailjaca, koji ih potukoše. Gonili su ih od Velikog Sidona do Misrefot-Majima, i do doline Mispe na istoku. Tako su ih porazili da niko nije preživeo.
JOS 11:9 Isus je učinio sa njima kako mu je Gospod rekao. Njihovim konjima je presekao tetive, a njihova bojna kola je spalio.
JOS 11:10 Isus se u to vreme vrati i osvoji Asor, a njegovog cara pogubi mačem; Asor je nekada bio prestonica svim tim carstvima.
JOS 11:11 Sve stanovništvo su pobili, oštricom mača izručivši ih kletom uništenju. Nikoga nije ostavio na životu.
JOS 11:12 Isus je osvojio sve gradove ovih careva, a njih je pobio oštricom mača, kao što je zapovedio Mojsije, sluga Gospodnji.
JOS 11:13 Međutim, Izrailj nije spalio gradove koje su stajali na uzvišicama; Isus je spalio samo Asor.
JOS 11:14 Izrailjci su za sebe uzeli kao plen sve što je bilo u tim gradovima i stoku. Pobili su oštricom mača sve stanovništvo, dok ih nisu istrebili. Nikoga nisu ostavili na životu.
JOS 11:15 Što je Gospod zapovedio Mojsiju, svome sluzi, to je Mojsije zapovedio Isusu, koji je tako i učinio; nije izostavio ništa od svega što je Gospod zapovedio Mojsiju.
JOS 11:16 Isus je osvojio celu ovu zemlju: gorje, sav Negev, sav gosenski kraj i ravnicu, Aravu, gorsku oblast Izrailja sa njegovim podbrežjem,
JOS 11:17 od gore Halak, koja se diže prema Siru, do Val-Gada u dolini Livana, podno gore Ermon. Sve njihove careve je zarobio i pogubio.
JOS 11:18 Dugo je vremena Isus vojevao sa svim ovim carevima.
JOS 11:19 Međutim, nije bilo grada koji je sklopio mir sa Izrailjem, osim Evejaca koji žive u Gavaonu; svi su bili osvojeni ratom.
JOS 11:20 Naime, Gospod im je otvrdnuo srce da stupe u rat sa Izrailjem, da bi bili izručeni kletom uništenju, i tako bili istrebljeni bez milosti, kao što je Gospod zapovedio Mojsiju.
JOS 11:21 U ono vreme dođe Isus i istrebi Enakovce iz gorja, Hevrona, Davira, i Anave, i iz celog Judinog gorja i izrailjskog pobrežja; njih i njihove gradove je izručio kletom uništenju.
JOS 11:22 Enakovaca nije ostalo u zemlji sinova Izrailjevih; ostalo ih je samo u Gazi, Gatu i Azotu.
JOS 11:23 Isus je zauzeo svu zemlju, kao što je Gospod obećao Mojsiju, i dao je Izrailju u baštinu, podelivši je među plemenima. Zemlja je, napokon, utihnula od rata.
JOS 12:1 A ovo su carevi krajeva koje su Izrailjci porazili, i osvojili njihove zemlje s one strane Jordana ka istoku, od potoka Arnona do gore Ermon, sa svom Arabom na istoku:
JOS 12:2 Sihon, car amorejski, koji je stolovao u Esevonu; njegova vladavina se prostirala od Aroira, koji leži na rubu potoka Arnona, sredinom potoka i polovinom Galada sve do potoka Javoka, koji čini granicu sa Amoncima,
JOS 12:3 obuhvatajući istočnu Aravu do jezera Hineret, sve do Arapskog ili Mrtvog mora u pravcu Vet-Jesimota na istoku, i obronaka Fasge na jugu.
JOS 12:4 Zatim, Og car vasanski; jedan od poslednjih Refaimaca, koji je stolovao u Astarotu i Edrajinu.
JOS 12:5 Njegova vladavina se prostirala nad gorom Ermon, nad Salkom i nad čitavim Vasanom do gesurske i mahatske granice, i nad polovinom Galada sve do granice Sihona, esevonskoga cara.
JOS 12:6 Njih su Mojsije, sluga Gospodnji, i Izrailjci pobili, a tu zemlju je Mojsije, sluga Gospodnji, dao u posed Ruvimovom i Gadovom plemenu i polovini Manasijinog plemena.
JOS 12:7 Ovo su carevi zemalja koje su Isus i Izrailjci porazili na zapadnoj strani Jordana, od Val-Gada, u dolini Livana do gore Alaka, što vodi gore u Sir. Isus je dao njihovu zemlju u posed Izrailjevim plemenima prema njihovim delovima,
JOS 12:8 u gorju, u ravnici, Aravi, po obroncima, u pustinji, u Negevu: zemlju Hetita, Amorejaca, Hananaca, Ferežana, Evejaca, i Jevusejaca:
JOS 12:9 car jerihonski, jedan; car gajski (kod Vetilja), jedan;
JOS 12:10 car jerusalimski, jedan; car hevronski, jedan;
JOS 12:11 car jarmutski, jedan; car lahiski, jedan;
JOS 12:12 car eglonski, jedan; car gezerski, jedan;
JOS 12:13 car davirski, jedan; car gaderski, jedan;
JOS 12:14 car ormatski, jedan; car aradski, jedan;
JOS 12:15 car livnjanski, jedan; car odolamski, jedan;
JOS 12:16 car makedski, jedan; car vetiljski, jedan;
JOS 12:17 car tafujški, jedan; car eferski, jedan;
JOS 12:18 car afečki, jedan; car saronski, jedan;
JOS 12:19 car madonski, jedan; car asorski, jedan;
JOS 12:20 car simron-meronski, jedan; car ahsafski, jedan;
JOS 12:21 car tanaški, jedan; car megidski, jedan;
JOS 12:22 car kedeski, jedan; car jokneamski na Karmilu, jedan;
JOS 12:23 car dorski, u Nafat-Doru, jedan; car gojimski u Galgalu, jedan;
JOS 12:24 car terski, jedan. Sve ukupno trideset jedan car.
JOS 13:1 Kad je Isus ostareo i zašao u godine, Gospod mu reče: „Ostario si i zašao u godine, a još mnogo zemlje je ostalo da se osvoji.
JOS 13:2 Ovo je zemlja koja je ostala: sve filistejske oblasti i sva gesurska zemlja,
JOS 13:3 od Sihora, koji je nadomak Egipta, i do granice Akarona na severu, a računa se kao područje Hananaca; pet filistejskih gospodara u Gazi, Azotu, Askalonu, Gatu, Akaronu; Avinci su
JOS 13:4 na jugu, sva hananska zemlja od Mare sidonske do Afeka i do amorejske granice;
JOS 13:5 zatim zemlja Givlijaca i sav Livan na istoku, od Val-Gada podno gore Ermon do Levo-Amata.
JOS 13:6 Ja ću oterati pred Izrailjcima sve stanovnike gorja, od Livana do Misrefot-Majima – sve Sidonce. Ti samo podeli Izrailju zemlju u posed, kao što sam ti zapovedio.
JOS 13:7 A sad podeli ovu zemlju u posed među devet plemena i polovini Manasijinog plemena.“
JOS 13:8 Ruvimovci i Gadovci su zajedno sa drugom polovinom Manasijinog plemena već bili primili u posed zemlju, koju im je dao Mojsije s istočne strane Jordana. Ovako im je Mojsije, sluga Gospodnji, raspodelio zemlju:
JOS 13:9 od Aroira, koji je kraj obale potoka Arnona, i od grada kroz koji potok protiče, svu visoravan od Medeve do Devona,
JOS 13:10 sve gradove Sihona, amorejskog cara, koji je vladao u Esevonu do granice sa Amoncima;
JOS 13:11 zatim Galad i gesursku i mahatsku oblast, cela gora Ermon, i sav Vasan do Salke;
JOS 13:12 a u Vasanu sve carstvo Oga, koji je vladao u Astarotu i Edrajinu. On je bio jedini preostali potomak Refaimaca. Njega je Mojsije pogubio i zaposeo njegovu zemlju.
JOS 13:13 Međutim, Izrailjci nisu proterali Gesurce i Mahaćane, tako da su Gesurci i Mahaćani ostali da žive usred Izrailja sve do današnjeg dana.
JOS 13:14 Samo Levijevom plemenu nije dao u posed zemlju, jer su žrtve svespalnice za Gospoda, Boga Izrailjevog, njegovo nasledstvo, kao što mu je rekao.
JOS 13:15 Mojsije je dao Ruvimovom plemenu delove po njegovim porodicama:
JOS 13:16 njima je pripalo područje od Aroira, koji je na obali potoka Arnona, i grad u sredini doline kojom potok teče, i sva visoravan kod Medeve;
JOS 13:17 zatim Esevon i svi njegovi gradovi na visoravni: Devon, Vamot-Val i Vet-Valmeon,
JOS 13:18 Jasa, Kedemot, Mifat,
JOS 13:19 Kirijatajim, Sivma, Zaret-Sar na gori iznad doline,
JOS 13:20 Vet-Fegor, padine Gaze, Fasga i Vet-Jesimot,
JOS 13:21 svi gradovi visoravni, i celo carstvo Sihona, amorejskog cara, koji je vladao u Esevonu. Njega je Mojsije porazio, kao i madijanske knezove: Evija, Rekema, Sura, Ora i Revu. Oni su bili Sihonovi vazali koji su živeli u toj zemlji.
JOS 13:22 Pored ostalih koje su pobili, Izrailjci su ubili mačem i Valama, sina Veorova, proricatelja.
JOS 13:23 Granica Ruvimovih sinova, bila je Jordan. To je bilo nasledstvo Ruvimovaca prema njihovim porodicama, gradovi sa njihovim selima.
JOS 13:24 Mojsije je dao Gadovom plemenu, sinovima Gadovim, delove po njihovim porodicama.
JOS 13:25 Njima je pripala oblast Jazira, svi gradovi u Galadu, polovina zemlje Amonaca do Aroira, koji je nasuprot Rave,
JOS 13:26 od Esevona do Ramot-Mispe i Vetonima, i od Mahanajima do granice Lo-Devara;
JOS 13:27 a u dolini: Vet-Aram, Vet-Nimra, Sokot i Safon sa ostatkom carstva Sihona, cara esevonskog: Jordan i oblast koja se proteže do ruba jezera Hineret, na istočnoj strani Jordana.
JOS 13:28 To je nasledstvo Gadovih sinova prema njihovim porodicama, gradovi sa svojim selima.
JOS 13:29 Mojsije je dao deo polovini Manasijinog plemena prema njegovim porodicama.
JOS 13:30 Njima je pripala zemlja od Mahanajima, sav Vasan, sve carstvo Oga, cara vasanskog i sva Jairova sela u Vasanu – šezdeset gradova.
JOS 13:31 Polovina Galada, Astarot, Edrajin, gradovi Ogovog carstva u Vasanu, pripali su sinovima Mahira, sina Manasijinog, to jest, polovini sinova Mahirovih po njihovim porodicama.
JOS 13:32 To je Mojsije dodelio u nasledstvo na moavskim poljanama na drugoj strani Jordana, istočno od Jerihona.
JOS 13:33 Mojsije nije dao nasledstvo Levijevom plemenu; Gospod, Bog Izrailjev, njegovo je nasledstvo, kao što im je on rekao.
JOS 14:1 Ovo su delovi koje su Izrailjci primili u posed u hananskoj zemlji, koje su im razdelili u nasledstvo Eleazar, sveštenik, Isus, sin Navinov, i glavari porodica izrailjskih plemena.
JOS 14:2 Žrebom su im razdelili nasledstvo, kao što je Gospod zapovedio preko Mojsija, među devet i po plemena.
JOS 14:3 Jer, Mojsije je dao nasledstvo dvama i po plemenima na drugoj strani Jordana. Levitima nije dao nasledstvo među njima.
JOS 14:4 Naime, od Josifovih potomaka su nastala dva plemena: Manasijino i Jefremovo. A Levitima nisu dali deo u zemlji, osim gradova da žive u njima i pašnjaka za njihovu stoku i stada.
JOS 14:5 Kako je Gospod zapovedio Mojsiju, tako su Izrailjci učinili, kad su delili zemlju.
JOS 14:6 Judejci pristupe Isusu u Galgalu, a Halev, sin Jefonijin, Kenežanin, obrati mu se: „Ti znaš šta je Gospod rekao Mojsiju, čoveku Božijem, za mene i za tebe u Kadis-Varniji.
JOS 14:7 Bilo mi je četrdeset godina kada me je Mojsije, sluga Gospodnji, poslao iz Kadis-Varnije da uhodim zemlju. Ja sam ga izvestio kako sam najbolje znao.
JOS 14:8 Moja braća koja su pošla sa mnom uplašila su narod, ali ja sam se potpuno uzdao u Gospoda, Boga svoga.
JOS 14:9 Tog dana se Mojsije zakleo: ’Zemlja u koju je tvoja noga stupila pripašće tebi i tvojim sinovima zauvek, jer si se uzdao u Gospoda, Boga moga.’
JOS 14:10 I eto, Gospod me je održao u životu kao što je obećao. Prošlo je četrdeset pet godina od kako je Gospod rekao ovo Mojsiju, dok je Izrailj još išao pustinjom;
JOS 14:11 sada mi je osamdeset pet godina, ali sam i danas snažan kao onoga dana kada me je Mojsije poslao; snaga mi je ista sada kao što je bila nekada, tako da mogu ratovati i obavljati poslove.
JOS 14:12 A sada mi daj ovo gorje, kao što je Gospod obećao toga dana. I sam si čuo tog dana da Enakovci žive tamo i da su gradovi veliki i utvrđeni. Bude li Gospod sa mnom, proteraću ih, kao što je Gospod rekao.“
JOS 14:13 Tada je Isus blagoslovio Haleva, sina Jefonijina, i dao mu Hevron u posed.
JOS 14:14 Stoga, Hevron pripada Halevu, sinu Jefonijinu, Kenežaninu, sve do danas, zato što se pouzdao u Gospoda, Boga Izrailjeva.
JOS 14:15 Hevron se ranije zvao „Kirijat-Arva“; Arva je bio veliki čovek među Enakovcima. Tada je zemlja utihnula od rata.
JOS 15:1 Judinom plemenu, po svojim porodicama, žrebom je pripao deo južno do granice Edoma, i do pustinje Cin na krajnjem jugu.
JOS 15:2 Južna granica im se prostirala od ruba Mrtvog mora, od južnog zaliva;
JOS 15:3 nastavljala se dalje južno od Akravimske uzvišice, prolazila pustinjom Cin, i podizala južno od Kadis-Varnije, prelazila preko Esrona, penjala se k Adaru i odatle skretala prema Karki.
JOS 15:4 Odatle je prolazila Asemonom i izlazila na Egipatski potok i dopirala sve do mora. To će vam biti južna granica.
JOS 15:5 Istočna granica je bila Mrtvo more do ušća Jordana. Na severu, granica je počinjala od zaliva Mrtvog mora do ušća Jordana.
JOS 15:6 Odatle je granica podizala Vet-Oglom i prolazila severno od Vet-Arave. Granica se, zatim, penjala na Kamen Voana, sina Ruvimova,
JOS 15:7 nastavljala gore prema Daviru, od doline Ahor, i skretala prema severu u Galgal, koji je nasuprot adumimske uzvišice južno od potoka. Onda je nastavljala prema vodama En-Semesa i završavala kod En-Rogila.
JOS 15:8 Otuda se preko doline Ven-Enom s juga dizala prema gradu Jevusejaca, to jest Jerusalimu. Potom se granica dizala zapadno na goru, nasuprot Ven-Enom dolini, koja je na severnom kraju refaimske doline.
JOS 15:9 Granica se, zatim, protezala od vrha gore do izvora voda Neftoje i izbijala na gradove u gori Efron, a onda skretala prema Vali, odnosno Kirijat-Jarimu.
JOS 15:10 Od Vale je granica zavijala ka zapadu prema gori Sir, i prolazeći severno od gore Jarima, to jest Hasalona, spuštala se u Vet-Semes i išla prema Timni.
JOS 15:11 Granica je, zatim, izlazila na Akaron ka severu i dizala se prema Sikronu, pa je, prolazeći preko gore Vala, izlazila na Javnila i odatle izbijala na more.
JOS 15:12 Zapadna granica je bila Sredozemno more. To je bila granica koja je okruživala sinove Judine, po njihovim porodicama.
JOS 15:13 A Halevu, sinu Jefonijinu, [Isus] je dao deo među sinovima Judinim, prema naredbi koju mu je dao Gospod: Kirijat-Arvu (Arva je bio praotac Enakovaca), to jest, Hevron.
JOS 15:14 Halev je proterao odatle tri Enakovca: Sesaja, Ahimana i Talmaja, potomke Enakove.
JOS 15:15 Odande je pošao na stanovnike Davira, koji se nekada zvao „Kirijat-Sefer“.
JOS 15:16 Halev reče: „Onome ko napadne i osvoji Kirijat-Sefer, daću svoju ćerku Ahsu za ženu.“
JOS 15:17 Osvojio ga je Gotonilo, sin Keneza, brata Halevova. Zato mu je Halev dao svoju ćerku Ahsu za ženu.
JOS 15:18 Kad je došla k njemu, Gotonilo je nagovori da traži polje od njenog oca. Kad je sišla s magarca, Halev je upita: „Šta želiš?“
JOS 15:19 Ona mu odgovori: „Daj mi blagoslov! Kad si mi već dao zemlju u Negevu, daj mi i koji izvor vode.“ On joj je dao Gornje i Donje izvore.
JOS 15:20 To je nasledstvo Judinog plemena po svojim porodicama.
JOS 15:21 Najudaljeniji gradovi plemena Judinih sinova, duž edomske granice na krajnjem jugu, bili su: Kavzeel, Eder, Jagur;
JOS 15:22 Kina, Dimona, Adada;
JOS 15:23 Kedes, Asor, Itnan;
JOS 15:24 Zif, Telem, Valot;
JOS 15:25 Asor-Adata, Keriot-Esron (to jest, Asor);
JOS 15:26 Amam, Sema, Molada;
JOS 15:27 Asar-Gada, Esemon, Vet-Felet;
JOS 15:28 Asar-Sual, Vir-Saveja, Viziotija;
JOS 15:29 Vala, Im, Asem;
JOS 15:30 Eltolad, Hesil, Orma;
JOS 15:31 Siklag, Madmana, Sansana;
JOS 15:32 Levaot, Sileim, Ajin, i Rimon: ukupno dvadeset devet gradova sa svojim selima.
JOS 15:33 U dolini: Estaol, Saraja, Asna;
JOS 15:34 Zanoja, En-Ganim, Tafuja, Inam;
JOS 15:35 Jarmut, Odolam, Sokot, Azeka;
JOS 15:36 Sarajim, Aditajim, Gedira i Gedirotajim: četrnaest gradova sa svojim selima;
JOS 15:37 Senan, Adasa, Migdal-Gad;
JOS 15:38 Dilan, Mispa, Jokteil;
JOS 15:39 Lahis, Vaskat, Eglon;
JOS 15:40 Havon, Lamas, Hitlis;
JOS 15:41 Gedirot, Vet-Dagon, Nama i Makeda: šesnaest gradova sa svojim selima;
JOS 15:42 Livna, Eter, Asan;
JOS 15:43 Jeftaj, Asna, Nesiv;
JOS 15:44 Keila, Ahziv i Marisa: devet gradova sa svojim selima.
JOS 15:45 Akaron sa svojim naseljima i selima;
JOS 15:46 od Akarona prema moru, svi gradovi u blizini Azota, sa svojim selima.
JOS 15:47 Azot sa svojim naseljima i selima, Gaza, sa svojim naseljima i selima, sve do Egipatskog potoka i ruba Sredozemnog mora.
JOS 15:48 U gorju: Samir, Jatir, Sokot;
JOS 15:49 Dana, Kirijat-Sana, to jest, Davir;
JOS 15:50 Anav, Estemon, Anim,
JOS 15:51 Gosen, Olon, Gilo: jedanaest gradova sa svojim selima.
JOS 15:52 Zatim, Arav, Duma, Esan,
JOS 15:53 Janum, Vet-Tafuja, Afeka,
JOS 15:54 Humata, Kirijat-Arva, to jest Hevron, i Sior: devet gradova sa svojim selima.
JOS 15:55 Maon, Karmil, Zif, Juta,
JOS 15:56 Jezrael, Jokdeam, Zanoja,
JOS 15:57 Kajin, Gavaja, i Timna: deset gradova sa svojim selima.
JOS 15:58 Alul, Vet-Sur, Gedor,
JOS 15:59 Marat, Vet-Anot, i Eltekon: šest gradova sa svojim selima.
JOS 15:60 Kirijat-Val, to jest, Kirijat-Jarim, i Rava: dva grada sa svojim selima.
JOS 15:61 U pustinji: Vet-Arava, Midin, Sehaha,
JOS 15:62 Nivsan, Slani grad, i En-Gedi: šest gradova sa svojim selima.
JOS 15:63 Ipak, Judejci nisu mogli da isteraju žitelje Jerusalima, Jevusejce. Zato Jevusejci žive sa Judejcima u Jerusalimu sve do danas.
JOS 16:1 Josifovim sinovima je žrebom pripalo područje od Jordana, kod Jerihona, istočno od jerihonskih voda, koje se odatle pružalo pustinjom k vetiljskoj gori.
JOS 16:2 Onda se granica nastavljala od Vetilja, odnosno Luza, i prolazila kroz predeo Arkijana do Atarota.
JOS 16:3 Zatim se spuštala ka moru k području Jafleta sve do granice Donjeg Vet-Orona i do Gezera, i izlazila na more.
JOS 16:4 Tako su potomci Josifovi, Manasijini i Jefremovi primili svoje nasledstvo.
JOS 16:5 Ovo je bilo područje sinova Jefremovih po njihovim porodicama: Granica njihovog nasledstva se protezala sa istoka od Atarot-Adara do Gornjeg Vet-Orona,
JOS 16:6 i izlazila na more. Na severu je granica išla od Mikmetata i zaokretala na istok na Tanat-Silo, i prelazila preko njega u pravcu istoka do Janohe.
JOS 16:7 Od Janohe se spuštala ka Atarot-Narotu, doticala se Jerihona i izbijala na Jordan.
JOS 16:8 Granica je, zatim, išla od Tafuje prema moru do potoka Kane i nastavljala prema moru. To je bilo nasledstvo plemena sinova Jefremovih po svojim porodicama.
JOS 16:9 Jefremovci su imali sve te gradove i sela, a uz to i odvojene gradove usred nasledstva sinova Manasijinih.
JOS 16:10 Oni nisu proterali Hanance koji su živeli u Gezeru. Tako Hananci žive među Jefremovcima sve do dana današnjeg. Ipak, bio im je nametnut prinudni rad.
JOS 17:1 Žrebom je pripao deo i plemenu Manasijinom, pošto je Manasija bio prvenac Josifov. A Mahiru, prvencu Manasijinom, ocu Galadovom – vrsnom ratniku – pripao je Galad i Vasan.
JOS 17:2 Po deo je pripao i ostalim sinovima Manasijinim po svojim porodicama: potomcima Aviezerovim, Helekovim, Esrilovim, Sihemovim, Eferovim i Semidinim. To su muški potomci Manasije, sina Josifovog, po svojim porodicama.
JOS 17:3 A Salpad, sin Eferov, sin Galadov, sin Mahirov, sin Manasijin, nije imao sinove, nego je imao ćerke. Ovo su imena njegovih ćerki: Mala, Nuja, Egla, Melha i Tersa.
JOS 17:4 One su došle pred sveštenika Eleazara, pred Isusa, sina Navinova, i pred knezove i rekle: „Gospod je zapovedio Mojsiju da nam daš nasledstvo među našom braćom.“ Zato im je na zapovest Gospodnju dato nasledstvo među braćom njihovog oca.
JOS 17:5 Tako je Manasiji pripalo deset delova, osim galadske i vasanske zemlje, koje su s druge strane Jordana,
JOS 17:6 jer su ćerke Manasijine dobile nasledstvo među njegovim sinovima. Ostalim sinovima Manasijinim je pripala galadska zemlja.
JOS 17:7 Manasijina granica se prostirala od Asira do Mikmetata, koji je kod Sihema, a zatim skretala na desno, k stanovnicima En-Tafuje.
JOS 17:8 Manasiji je pripadala oblast Tafuje, ali je grad Tafuja na Manasijinoj granici pripadao Jefremovim sinovima.
JOS 17:9 Granica se, zatim, spuštala do potoka Kane. Ovi gradovi južno od potoka, pripadali su gradovima Manasijinog plemena, iako su se nalazili među gradovima Jefremovog plemena. Manasijina granica ide severnom stranom potoka i izlazi na more.
JOS 17:10 Južni deo pripadao je Jefremovom plemenu, a severni Manasijinom. More im je bila granica. Na severu su se graničili sa Asirovim plemenom, a na istoku sa Isaharovim.
JOS 17:11 Na području Isaharovog i Asirovog plemena, Manasijinom plemenu je pripadao: Vet-San sa svojim naseljima i Jivleam sa svojim naseljima, zatim stanovnici Dora sa svojim naseljima, stanovnici En-Dora sa svojim naseljima, stanovnici Tanaha sa svojim naseljima, i stanovnici Megida sa svojim naseljima; ovi sačinjavaju tri područja.
JOS 17:12 Manasijini sinovi nisu mogli da proteraju stanovnike ovih gradova. Hananci su bili rešeni da žive u toj zemlji.
JOS 17:13 Ali kad su Izrailjci ojačali, pritisli su Hanance prinudnim radom, ali ih nisu mogli proterati.
JOS 17:14 Sinovi Josifovi rekoše Isusu: „Zašto si nam dodelio nasledstvo prema jednom žrebu, samo jedan deo, kad smo mnogoljudan narod, koga je Gospod toliko blagoslovio?“
JOS 17:15 „Ako ste mnogoljudan narod – odgovori im Isus – vi idite gore u šume, u zemlju ferežansku i refaimsku, pa iskrčite sebi zemlju, kad vam je već tesna gora Jefremova.“
JOS 17:16 Sinovi Josifovi na to rekoše: „Gora nam neće biti dovoljna, a uz to, svi Hananci, stanovnici doline, imaju bojna kola od železa, kako oni u Vet-Sanu i njegovim naseljima, tako i oni u jezraelskoj dolini.“
JOS 17:17 Tada Isus reče domu Josifovu, Jefremovu i Manasijinom: „Narod ste mnogoljudan i snaga vam je velika i zato nećete više imati samo jedan deo.
JOS 17:18 Gora neka bude vaša. Ako je šumovita, iskrčite je, pa će vam pripasti gde god se pruža. A i Hanance ćete proterati, ako i imaju bojna kola od železa, ako i jesu jaki.“
JOS 18:1 Cela se zajednica Izrailjaca okupila u Silomu, gde su postavili Šator od sastanka. Cela im je zemlja bila pokorena.
JOS 18:2 Ipak, ostalo je među Izrailjcima sedam plemena koja još nisu primila svoju baštinu.
JOS 18:3 Tada Isus reče Izrailjcima: „Dokle ćete oklevati da krenete i osvojite zemlju koju vam je dao Gospod, Bog vaših otaca?
JOS 18:4 Izaberite po tri čoveka iz svakog plemena, a ja ću ih poslati da naprave popis zemlje za deobu. Onda neka se vrate k meni.
JOS 18:5 Onda neka je podele na sedam delova. Juda neka ostane na svom području na jugu, a dom Josifov neka ostane na svom području na severu.“
JOS 18:6 A vi prepišite zemlju na sedam delova, pa mi donesite ovde prepis. Ja ću onda baciti žreb tu, pred Gospodom, Bogom našim.
JOS 18:7 Levijevo pleme nema deo među vama, jer je sveštenstvo Gospodnje njihova baština. Gadovo i Ruvimovo pleme, i polovina plemena Manasijinog, već su primili svoju baštinu s druge strane Jordana, na istoku, koju im je dao Mojsije, sluga Gospodnji.
JOS 18:8 Ljudi se spremiše i krenuše. Isus je zapovedio onima koji su išli da popišu zemlju, rekavši: „Idite i prođite zemljom i popišite je, a onda se vratite k meni, a ja ću ovde u Silomu baciti žreb za vas pred Gospodom.“
JOS 18:9 Ljudi su otišli, prošli zemljom i popisali je po gradovima, podeljenim na sedam delova. Zatim su se vratili k Isusu u tabor u Silomu.
JOS 18:10 Tada je Isus bacio žreb za njih u Silomu pred Gospodom, i razdelio tamo zemlju sinovima Izrailjevim po njihovim plemenskim delovima.
JOS 18:11 Prvi žreb je pao na Venijaminovo pleme po njegovim porodicama. Njima je u deo pripalo područje između Judinog plemena i Josifovog plemena.
JOS 18:12 Granica im se protezala od severnog ruba Jordana, podizala severnim bokom Jerihona, nastavljala u gorje na zapadu i izlazila na pustinju Vet-Aven.
JOS 18:13 Granica je odatle nastavljala ka Luzu, južnom stranom Luza (danas je to Vetilj), pa se spuštala do Atarot-Adara na gori, južno od Donjeg Vet-Orona.
JOS 18:14 Granica je, zatim, zaokretala sa zapada na jug, od gore koja se nalazi južno od Vet-Orona, i završavala kod Kirijat-Vala, to jest, Kirijat-Jarima, grada koji pripada Judinom plemenu. To je zapadna strana.
JOS 18:15 Južna strana je počinjala od ruba Kirijat-Jarima na zapadu, a odande je granica izlazila na izvor Neftoje.
JOS 18:16 Granica se, zatim, spuštala do podnožja gore nasuprot doline Ven-Enom, na severnoj strani refaimske doline, nastavljala ka dolini Enom niz južne obronke Jevusejaca, i spuštala se do En-Rogila.
JOS 18:17 Od severa je zavijala i išla ka En-Semesu, izbijala na Gelilot nasuprot adumimske uzvišice, i spuštala se do Kamen Voana, sina Ruvimovog.
JOS 18:18 Zatim se nastavljala prema obronku nasuprot Vet-Arave u pravcu severa, i silazila do Arave.
JOS 18:19 Granica je onda nastavljala severnom stranom Vet-Ogle i završavala se na severnom zalivu Mrtvog mora, kod južnog kraja Jordana. To je južna granica.
JOS 18:20 Jordan je bio granica s istočne strane. To je nasledstvo sinova Venijaminovih sa njihovim granicama unaokolo, po njihovim porodicama.
JOS 18:21 Gradovi Venijaminovog plemena po svojim porodicama bili su: Jerihon, Vet-Ogla, Emek Kesis;
JOS 18:22 Vet-Arava, Semarajim, Vetilj;
JOS 18:23 Avin, Fara, Ofra;
JOS 18:24 Hefar-Amona, Ofnija i Gavaja: dvanaest gradova sa svojim selima.
JOS 18:25 Gavaon, Rama, Virot;
JOS 18:26 Mispa, Kefira i Mosa;
JOS 18:27 Rekem, Jerfail i Tarala;
JOS 18:28 Sila, Elef, Jevus, to jest, Jerusalim, Gavat i Kirijat: četrnaest gradova sa svojim selima. To je nasledstvo sinova Venijaminovih po njihovim porodicama.
JOS 19:1 Drugi žreb je izašao za Simeuna, za pleme sinova Simeunovih po njihovim porodicama. Njihovo nasledstvo bilo je usred nasledstva sinova Judinih.
JOS 19:2 Njima je pripala u nasledstvo: Vir-Saveja, Seva i Molada;
JOS 19:3 Asar-Sual, Vala i Asem;
JOS 19:4 Eltolad, Vetul i Orma;
JOS 19:5 Siklag, Vet-Markavot i Asar-Susa;
JOS 19:6 Vet-Levaot i Saruen: trinaest gradova sa svojim selima.
JOS 19:7 Zatim Ajin, Rimon, Eter, Asan: četiri grada sa svojim selima
JOS 19:8 i sva sela oko ovih gradova sve do Valat-Vira i Ramat-Negeva. To je nasledstvo plemena sinova Simeunovih po svojim porodicama.
JOS 19:9 Nasledstvo sinova Simeunovih bilo je uzeto od zemlje Judinog plemena, zato što je deo dodeljen sinovima Judinim bio preveliki za njih. Tako su sinovi Simeunovi primili svoj deo u nasledstvo usred njihove baštine.
JOS 19:10 Treći žreb je izašao za sinove Zavulonove, po njihovim porodicama. Područje njihovog nasledstva prostiralo se do Sarida.
JOS 19:11 Granica im se na zapad penjala ka Mareali i doticala Davaset i dopirala do Potoka nasuprot Jokneama.
JOS 19:12 Onda je zaokretala od Sarida prema istoku sunca ka granici Kislot-Tavora, izlazila na Davrat, i uspinjala se ka Jafiji.
JOS 19:13 Odatle je išla ka istoku sunca ka Gat-Eferu, Et-Kacinu, izlazila na Rimon i zaokretala ka Nei.
JOS 19:14 Granica je onda skretala na sever prema Anatonu i završavala u dolini Jeftailu,
JOS 19:15 sa Katatom, Nalalom, Simronom, Idalom, i Vitlejemom: dvanaest gradova sa svojim selima.
JOS 19:16 Ovi gradovi sa svojim selima – to je nasledstvo sinova Zavulonovih po njihovim porodicama.
JOS 19:17 Četvrti žreb je izašao za Isahara, za sinove Isaharove po njihovim porodicama.
JOS 19:18 Njihova granica je obuhvatala: Jezrael, Kislot, Sunem;
JOS 19:19 Aferajim, Seon, Anaharat;
JOS 19:20 Ravit, Kison, Aves;
JOS 19:21 Remet, En-Ganim, En-Adu i Vet-Fasis.
JOS 19:22 Granica je, zatim, doticala Tavor, Sahasimu, Vet-Semes i završavala kod Jordana: šesnaest gradova sa svojim selima.
JOS 19:23 Ovi gradovi sa svojim selima – to je nasledstvo plemena sinova Isaharovih po njihovim porodicama.
JOS 19:24 Peti žreb je izašao za pleme sinova Asirovih po njihovim porodicama.
JOS 19:25 Njihova granica obuhvatala je: Helkatu, Aliju, Vetenu, Ahsafu;
JOS 19:26 Alamelehu, Amadu i Misalu. Granica je doticala Karmil sa zapada, i Sihor-Livnat.
JOS 19:27 Zatim je skretala na istok prema Vet-Dagonu i dopirala do Zavulona i doline Jeftaila na severu, te do Vet-Emeka i Naila, i izbijala na Kavul s leva,
JOS 19:28 a onda nastavljala ka Evronu, Reovu, Amonu i Kani sve do Velikog Sidona.
JOS 19:29 Granica je zatim zavijala ka Rami do utvrđenog grada Tira, zaokretala ka Osi i izlazila na more. Obuhvatala je Mehevel i Ahziv,
JOS 19:30 Umu, Afek i Reov: dvadeset dva grada sa svojim selima.
JOS 19:31 Ovi gradovi sa svojim selima – to je nasledstvo plemena sinova Asirovih po svojim porodicama.
JOS 19:32 Šesti žreb je izašao za sinove Neftalimove po njihovim porodicama.
JOS 19:33 Granica im je išla od Elafa, i od hrasta u Cananimu, od Adami-Nekeva, Javnila do Lakuma i završavala kod Jordana.
JOS 19:34 Zatim je granica okretala na zapad k Aznat-Tavoru i odatle izlazila na Hukok, i dopirala do Zavulona s juga, do Asira sa zapada, i do Jude na Jordanu s istoka.
JOS 19:35 Ovo su utvrđeni gradovi: Sidim, Ser, Amat, Rakat, Hineret;
JOS 19:36 Adama, Rama, Asor;
JOS 19:37 Kedes, Edrajin, En-Asor;
JOS 19:38 Iron, Migdal-El, Orem, Vet-Anat, i Vet-Semes: devetnaest gradova sa svojim selima.
JOS 19:39 Ovi gradovi sa svojim selima – to je nasledstvo plemena sinova Neftalimovih.
JOS 19:40 Sedmi žreb je izašao za pleme sinova Danovih po njihovim porodicama.
JOS 19:41 Granica njihovog nasledstva obuhvatala je: Saraja, Estaol, Ir-Semes,
JOS 19:42 Salavin, Ajalon, Jetla,
JOS 19:43 Elon, Timna, Akaron,
JOS 19:44 Eltekon, Giveton, Valat,
JOS 19:45 Jud, Veni-Varak, Gat-Rimon,
JOS 19:46 Me-Jarkon i Rakon s područjem nasuprot Jope.
JOS 19:47 Ali, područje sinova Danovih bilo je pretesno za njih; zato se dignu sinovi Danovi, napadnu Lesem i osvoje ga, a stanovništvo pobiju oštricom mača. Grad zaposednu i nasele se u njemu. Lesem su prozvali Dan, po imenu svoga oca, Dana.
JOS 19:48 Ovi gradovi sa svojim selima – to je nasledstvo plemena sinova Danovih po njihovim porodicama.
JOS 19:49 Kada su završili deobu zemlje u nasledstvo po njenim područjima, Izrailjci dadoše Isusu, sinu Navinovom, nasledstvo među sobom.
JOS 19:50 Po naredbi Gospodnjoj dali su mu grad koji je tražio: Timnat-Serah u Jefremovoj gori. On je grad obnovio i naselio se u njemu.
JOS 19:51 To su nasledstva koja su sveštenik Eleazar, Isus, sin Navinov, i rodovski glavari podelili izrailjskim plemenima, u Silomu, pred Gospodom, na vratima Šatora od sastanka. Tako su završili deobu zemlje.
JOS 20:1 Gospod reče Isusu:
JOS 20:2 „Reci Izrailjcima: ’Odredite sebi gradove-utočišta, za koje sam vam govorio preko Mojsija,
JOS 20:3 da onamo utekne ubica koji slučajno ubije osobu, iz nehata. Neka vam oni budu utočište od krvnog osvetnika.
JOS 20:4 A kad pobegne u jedan od ovih gradova, neka stane kod ulaza gradskih vrata i neka iznese svoj slučaj pred starešinama tog grada. Oni neka ga prime u grad i neka mu daju mesto u kome će živeti među njima.
JOS 20:5 Ako ga krvni osvetnik progoni, oni ne smeju predati ubicu u njegove ruke, jer je nehotice ubio svoga bližnjeg, a ranije ga nije mrzeo.
JOS 20:6 Neka u tom gradu boravi dok ne stane pred zajednicu radi suda, i sve do smrti velikog sveštenika, koji bude u službi u to vreme. Tada neka se ubica vrati u svoj grad i u svoj dom – u grad iz koga je pobegao.’“
JOS 20:7 Zato su odredili Kedes u Galileji, u Neftalimovoj gori, Sihem u Jefremovoj gori i Kirijat-Arvu, to jest Hevron, u Judinoj gori.
JOS 20:8 S druge strane Jordana, istočno od Jerihona, odredili su: Vosor u pustinji, na visoravni, od Ruvimovog plemena, Ramot u Galadu, od Gadovog plemena i Golan u Vasanu, od Manasijinog plemena.
JOS 20:9 Ovo su gradovi određeni za sve Izrailjce i došljake među njima, gde može da utekne svako ko nehotice ubije čoveka, a da ne pogine od ruke krvnog osvetnika, dok ne stane pred zajednicu.
JOS 21:1 Zatim glavari levitskih rodova dođoše svešteniku Eleazaru, Isusu, sinu Navinovom, i glavarima rodova izrailjskih plemena,
JOS 21:2 pa im rekoše u Silomu, u zemlji hananskoj: „Gospod je zapovedio preko Mojsija da nam se daju gradovi gde ćemo živeti i pašnjaci oko njih za našu stoku.“
JOS 21:3 Izrailjci su, po reči Gospodnjoj, dali Levitima, od svoga nasledstva, ove gradove s njihovim pašnjacima.
JOS 21:4 Prvi žreb je izašao za porodice Kata. Levitima, potomcima sveštenika Arona, žrebom je pripalo trinaest gradova, od Judinog, Simeunovog i Venijaminovog plemena.
JOS 21:5 A ostatku sinova Katovih, žrebom je pripalo deset gradova od porodica Jefremovog i Danovog plemena, i od polovine Manasijinog plemena.
JOS 21:6 Sinovima Girsonovim žrebom je pripalo trinaest gradova od porodica Isaharovog, Asirovog i Neftalimovog plemena, i od polovine Manasijinog plemena u Vasanu.
JOS 21:7 Sinovima Merarijevim po njihovim porodicama pripalo je dvanaest gradova od plemena Ruvimovog, Gadovog i Zavulonovog.
JOS 21:8 Tako su Izrailjci žrebom dodelili Levitima te gradove sa njihovim pašnjacima, kao što je Gospod zapovedio preko Mojsija.
JOS 21:9 Ovi gradovi od plemena sinova Judinih i od plemena sinova Simeunovih, koji se navode po imenima, bili su dati
JOS 21:10 sinovima Aronovim, Levitima iz porodice Kata, jer je prvi žreb pao na njih.
JOS 21:11 Dali su im: Kirijat-Arvu, to jest, Hevron, u Judinoj gori sa okolnim pašnjacima (Arva je bio praotac Enakovaca).
JOS 21:12 Ali, polja i sela oko grada, bila su već dana u vlasništvo Halevu, sinu Jefonijinu.
JOS 21:13 Dakle, sinovima sveštenika Arona dali su Hevron sa pašnjacima, da bude grad-utočište za onog ko počini ubistvo, Livnu sa pašnjacima,
JOS 21:14 Jatir s pašnjacima, Estemoju sa pašnjacima,
JOS 21:15 Olon s pašnjacima, Davir s pašnjacima,
JOS 21:16 Ajin s pašnjacima, Jutu s pašnjacima, Vet-Semes s pašnjacima – devet gradova od ona dva plemena.
JOS 21:17 Od Venijaminovog plemena: Gavaon sa pašnjacima, Gavaja s pašnjacima,
JOS 21:18 Anatot s pašnjacima, i Almon s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:19 Tako je sveštenicima, sinovima Aronovim, pripalo sve ukupno trinaest gradova sa svojim pašnjacima.
JOS 21:20 Preostalim porodicama sinova Katovih, Levitima koji vode poreklo od Kata, žrebom su bili dodeljeni gradovi Jefremovog plemena.
JOS 21:21 Dali su im Sihem s pašnjacima u Jefremovoj gori, da bude grad-utočište za onog ko počini ubistvo, i Gezer s pašnjacima,
JOS 21:22 Kivsajim s pašnjacima, Vet-Oron s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:23 Od Danovog plemena: Eltekon s pašnjacima, Giveton s pašnjacima,
JOS 21:24 Ajalon s pašnjacima, i Gat-Rimon s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:25 Od polovine Manasijinog plemena: Tanah s pašnjacima i Gat-Rimon s pašnjacima – dva grada.
JOS 21:26 U svemu: deset gradova sa njihovim pašnjacima za preostale sinove Katove.
JOS 21:27 Levitskim porodicama sinova Girsonovih je pripao: od polovine plemena Manasijina grad-utočište Golan u Vasanu s pašnjacima, za onog ko počini ubistvo, i Vestera s pašnjacima – dva grada.
JOS 21:28 Od Isaharovog plemena: Kison s pašnjacima, Davrat s pašnjacima,
JOS 21:29 Jarmut s pašnjacima i En-Ganim s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:30 Od Asirovog plemena: Misal s pašnjacima, Avdon s pašnjacima,
JOS 21:31 Helkat s pašnjacima i Reov s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:32 Od Neftalimovog plemena: grad-utočište Kedes u Galileji s pašnjacima, za onog ko počini ubistvo, Amot-Dor s pašnjacima, Kartan s pašnjacima – tri grada.
JOS 21:33 Svih gradova Girsonovaca po njihovim porodicama bilo je trinaest gradova sa njihovim pašnjacima.
JOS 21:34 A ostatku Levita, porodicama sinova Merarijevih, pripali su od Zavulonovog plemena: Jokneam s pašnjacima, Karta s pašnjacima,
JOS 21:35 Dimna s pašnjacima, i Nalal s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:36 Od Ruvimovog plemena: Vosor s pašnjacima, Jasa s pašnjacima,
JOS 21:37 Kedemot s pašnjacima, i Mifat s pašnjacima – četiri grada.
JOS 21:38 Od Gadovog plemena: grad-utočište Ramot u Galadu s pašnjacima, za onog ko počini ubistvo, Mahanajim s pašnjacima,
JOS 21:39 Esevon s pašnjacima, i Jazir s pašnjacima – ukupno četiri grada.
JOS 21:40 Svih gradova sinova Merarijevih po svojim porodicama, od preostalih Levita, koji su im žrebom dodeljeni, bilo je dvanaest.
JOS 21:41 Svih levitskih gradova usred poseda Izrailjaca bilo je četrdeset osam gradova s njihovim pašnjacima.
JOS 21:42 Svaki od ovih gradova imao je okolne pašnjake; tako je bilo sa svim ovim gradovima.
JOS 21:43 Gospod je dao Izrailju celu zemlju za koju se zakleo njihovim ocima. Oni su je osvojili i nastanili se u njoj.
JOS 21:44 Gospod im je dao da otpočinu svuda unaokolo, baš kako se zakleo njihovim ocima. Niko od njihovih neprijatelja nije mogao da im se odupre. Gospod im je predao u ruke sve njihove neprijatelje.
JOS 21:45 Od svih dobrih obećanja koje je Gospod dao domu Izrailjevu, nijedno nije ostalo neispunjeno. Svako se ispunilo.
JOS 22:1 Tada Isus pozva Ruvimovce, Gadovce i polovinu Manasijinog plemena
JOS 22:2 i reče im: „Izvršili ste sve što vam je zapovedio Mojsije, sluga Gospodnji, i poslušali ste me u svemu što sam vam zapovedio.
JOS 22:3 Niste napustili vašu braću tokom ovih mnogih godina sve do današnjega dana, nego ste verno vršili zapovest Gospoda, Boga svojega.
JOS 22:4 A sada je Gospod, Bog vaš, dao počinak vašoj braći kao što vam je obećao. Zato se vratite u svoje šatore, u zemlju gde je vaš posed, koji vam je Mojsije, sluga Gospodnji, dao s druge strane Jordana.
JOS 22:5 Samo dobro pazite da vršite zapovest i Zakon koji vam je dao Mojsije, sluga Gospodnji: da volite Gospoda, Boga svoga, da sledite sve njegove puteve, da držite njegove zapovedi, da prionete uz njega i da mu služite svim srcem i svom dušom.“
JOS 22:6 Isus ih je, zatim, blagoslovio i otpremio, i oni odoše u svoje šatore.
JOS 22:7 Mojsije je polovini Manasijinog plemena bio dao zemlju u Vasanu, a drugoj polovini je Isus dao zemlju zapadno od Jordana, s njihovom braćom. I njih je Isus poslao u njihove šatore, nakon što ih je blagoslovio.
JOS 22:8 Rekao im je: „Vratite se u svoje šatore sa velikim blagom, sa veoma brojnom stokom, sa srebrom, zlatom, bronzom i gvožđem, i veoma mnogo odeće. Podelite plen svojih neprijatelja sa svojom braćom.“
JOS 22:9 Tako su se sinovi Ruvimovi, sinovi Gadovi i polovina Manasijinog plemena rastali od naroda izrailjskog u Silomu u zemlji hananskoj, da se vrate u galadsku zemlju, na svoj posed koji su zauzeli na zapovest Gospodnju, preko Mojsija.
JOS 22:10 Kad su došli u Gelilot jordanski, u hananskoj zemlji, sinovi Ruvimovi, sinovi Gadovi i polovina Manasijinog plemena podigoše veliki i naočit žrtvenik na Jordanu.
JOS 22:11 Izrailjci su čuli da se govori: „Eno, podigli sinovi Ruvimovi, sinovi Gadovi i polovina Manasijinog plemena, žrtvenik prema zemlji hananskoj, u Gelilotu jordanskom, preko puta Izrailjaca.“
JOS 22:12 Kad su, dakle, Izrailjci to čuli, skupila se cela zajednica Izrailjaca u Silomu da zarate protiv njih.
JOS 22:13 Izrailjci pošalju sinovima Ruvimovim, sinovima Gadovim, i polovini Manasijinog plemena u zemlju Galad, sveštenika Finesa, sina Eleazarovog
JOS 22:14 i deset knezova sa njim, po jednog kneza za rod iz svakog Izrailjevog plemena. Svaki od njih je bio glavar rodova među hiljadama Izrailjevim.
JOS 22:15 Dođu oni k sinovima Ruvimovim, sinovima Gadovim i polovini Manasijinog plemena u zemlji Galad i saopšte im:
JOS 22:16 „Ovako kaže cela zajednica Gospodnja: ’Šta znači ovo neverstvo koje ste počinili protiv Boga Izrailjevog? Zar ste se odvratili od Gospoda izgradivši sebi žrtvenik i odmetnuvši se danas od Gospoda?
JOS 22:17 Zar nam nije dosta krivice fegorske od koje se nismo očistili sve do dana današnjeg, i radi koje je došao pomor na zajednicu Gospodnju?
JOS 22:18 A vi ste se danas odvratili od Gospoda! Kad ste se vi danas pobunili protiv Gospoda, neće li koliko sutra planuti njegov gnev protiv cele zajednice Izrailjeve?
JOS 22:19 Ako se zemlja vašeg poseda opoganila, a vi pređite u zemlju Gospodnjeg poseda, gde boravi Prebivalište Gospodnje, pa delite zemlju sa nama. Samo se ne odmećite od Gospoda i od nas gradeći sebi žrtvenik mimo žrtvenika Gospoda, Boga našega.
JOS 22:20 Nije li se Ahan, sin Zarin, teško ogrešio uzevši ono što je zabranjeno, pa je planuo gnev protiv cele zajednice Izrailjeve? Nije, dakle, samo on umro za svoju krivicu.’“
JOS 22:21 Sinovi Ruvimovi, sinovi Gadovi i polovina Manasijinog plemena odgovore glavarima porodica Izrailjevih:
JOS 22:22 „Gospod, Bog Svevišnji! Gospod, Bog Svevišnji! On zna, a i Izrailj neka zna: ako smo se odmetnuli od Gospoda, ili ako smo mu bili neverni, nemojte nas poštedeti danas.
JOS 22:23 Ako smo podigli žrtvenik da se odvratimo od Gospoda, i ako smo ga podigli da prinosimo žrtve svespalnice i žrtve mira, neka nam Gospod sudi!
JOS 22:24 Učinili smo ovo od brige. Rekli smo: ’Danas-sutra će vaši sinovi reći našim: „Šta vi imate s Gospodom, Bogom Izrailjevim?
JOS 22:25 Gospod je odredio Jordan za granicu između nas i vas, sinova Ruvimovih i sinova Gadovih. Vi nemate dela sa Gospodom.“’ Tako bi vaši sinovi mogli da učine da naši sinovi prestanu da služe Gospodu.
JOS 22:26 Zato smo rekli: ’Hajde da podignemo sebi žrtvenik, ali ne za svespalnice i klanice’,
JOS 22:27 nego da on bude svedočanstvo između vas i nas, i između naših naraštaja posle nas, da ćemo služiti Gospodu u njegovom prisustvu sa našim žrtvama svespalnicama, klanicama i žrtvama mira. Tako vaši sinovi neće moći da kažu jednog dana našim sinovima: ’Vi nemate dela sa Gospodom.’
JOS 22:28 Rekosmo: ’Ako to jednog dana budu rekli nama ili našim potomcima, mi ćemo im reći: „Pogledajte ovu građevinu – vernu predstavu žrtvenika Gospodnjeg! Njega su naši preci podigli, ne za svespalnice i za klanice, nego za svedočanstvo između nas i vas.“’
JOS 22:29 Daleko bilo od nas da se odmećemo od Gospoda i da se odvraćamo od njega gradeći žrtvenik za svespalnice i klanice mimo žrtvenik Gospoda, Boga našega, koji je pred njegovim Prebivalištem.“
JOS 22:30 Kad su Fines sveštenik, knezovi zajednice i glavari porodica Izrailjevih, koji su bili s njim, čuli reči koje su izgovorili sinovi Ruvimovi, sinovi Gadovi i sinovi Manasijini, bilo im je po volji.
JOS 22:31 Tada reče Fines sveštenik, sin Eleazarov, sinovima Ruvimovim, sinovima Gadovim i sinovima Manasijinim: „Danas smo poznali da je Gospod među nama, jer niste počinili ovo neverstvo protiv Gospoda. Tako ste izbavili Izrailjce od ruke Gospodnje.“
JOS 22:32 Zatim su se Fines sveštenik, sin Eleazarov, i knezovi vratili od sinova Ruvimovih i sinova Gadovih iz zemlje Galad u zemlju hanansku k Izrailjcima, i podneli im izveštaj.
JOS 22:33 Odgovor se svideo Izrailjcima, pa su blagosiljali Boga. Nisu više govorili o tome da krenu u rat protiv njih da unište zemlju u kojoj žive sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi.
JOS 22:34 Sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi nazvaše žrtvenik „[Svedočanstvo]“, jer rekoše: „Ovo je svedočanstvo među nama da je Gospod naš Bog.“
JOS 23:1 Prošlo je mnogo vremena od kako je Gospod dao počinak Izrailju od svih njihovih neprijatelja unaokolo. Isus je ostareo i zašao u godine.
JOS 23:2 Isus je pozvao sve Izrailjce, starešine, glavare, sudije i upravitelje i rekao im: „Ostareo sam i zašao u godine.
JOS 23:3 Videli ste sve što je Gospod, Bog vaš, učinio svim ovim narodima radi vas, jer se Gospod, Bog vaš, borio za vas.
JOS 23:4 Vidite, dao sam u nasledstvo vašim plemenima zemlju ovih naroda koji su preostali, i zemlju svih onih naroda koje sam istrebio od Jordana do Mediteranskog mora na zapadu.
JOS 23:5 Gospod, Bog vaš, će ih goniti i isterati pred vama, a vi ćete zauzeti njihovu zemlju, baš kao što vam je obećao Gospod, Bog vaš.
JOS 23:6 Budite sasvim odlučni u tome da držite i vršite sve što je napisano u knjizi Zakona Mojsijevog, kako ne biste odstupali od njega ni desno ni levo.
JOS 23:7 Ne mešajte se sa ovim narodima koji su ostali među vama; ne spominjite imena njihovih bogova, ne kunite se njima, ne služite im, niti im se klanjajte,
JOS 23:8 nego prionite uz Gospoda, Boga vašega, kao što ste činili do danas.
JOS 23:9 Gospod je izgnao pred vama narode velike i mnogobrojne, i niko vam se nije odupreo do ovoga dana.
JOS 23:10 Jedan je od vas gonio hiljadu, jer se Gospod, Bog vaš, borio za vas, kao što je obećao.
JOS 23:11 Zato se pomno starajte da volite Gospoda, Boga svoga.
JOS 23:12 Jer, ako se odvratite i prionete uz ove narode koji su ostali među vama, ako se orodite s njima i pomešate se s njima,
JOS 23:13 znajte da Gospod, Bog vaš, neće više terati ove narode pred vama; oni će vam postati zamka i mreža, biće bič vašim bokovima i trnje vašim očima, dok ne budete bili istrebljeni iz dobre zemlje koju vam je dao Gospod, Bog vaš.
JOS 23:14 Ja, evo, krećem danas na put kojim ceo svet ide. Vi znate svim srcem i svom dušom da nijedno od ovih dobrih obećanja koje je obećao Gospod, Bog vaš, nije ostalo neispunjeno. Svako se ispunilo radi vas; nijedno se obećanje nije izjalovilo.
JOS 23:15 I kao što se radi vas ispunilo svako dobro obećanje koje vam je dao Gospod, Bog vaš, tako će Gospod dovesti na vas svako zlo dok vas ne istrebi sa ove dobre zemlje, koju vam je dao Gospod, Bog vaš.
JOS 23:16 Ako prekršite savez Gospoda, Boga vašega, koji vam je on odredio, i odete da služite drugim bogovima, i počnete im se klanjati, planuće Božiji gnev na vas, te ćete brzo biti istrebljeni sa dobre zemlje koju vam je on dao.“
JOS 24:1 Isus je sabrao sva plemena Izrailjeva u Sihemu i pozvao starešine Izrailjeve, njihove glavare, sudije i starešine, pa su stali pred Boga.
JOS 24:2 Isus reče celom narodu: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Vaši preci – poput Tare, oca Avrahamovog i Nahorovog – živeli su u davna vremena s druge strane Eufrata, i služili drugim bogovima.
JOS 24:3 Ali ja sam odveo pretka vašeg Avrahama odande, s druge strane Eufrata, i proveo ga kroz celu hanansku zemlju. Umnožio sam njegovo potomstvo i dao mu Isaka.
JOS 24:4 Isaku sam dao Jakova i Isava. Isavu sam dao goru Sir u posed, dok je Jakov sa svojim sinovima sišao u Egipat.
JOS 24:5 Zatim sam poslao Mojsija i Arona, pa sam udario Egipat pošastima koje sam učinio usred njega, i onda vas izveo odande.
JOS 24:6 Vaše oce sam izveo iz Egipta, pa ste stigli na more. Ali Egipćani su progonili vaše oce bojnim kolima i konjanicima sve do Crvenog mora.
JOS 24:7 Oni su zavapili Gospodu, i on je postavio oblak između njih i Egipćana. Zatim je doveo more na njih i preplavio ih. Svojim su očima videli šta sam učinio protiv Egipćana. Potom ste dugo vremena živeli u pustinji.
JOS 24:8 Zatim sam vas doveo u zemlju Amorejaca, koji su živeli s druge strane Jordana. Oni su ratovali s vama, ali ja sam ih predao u vaše ruke; istrebio sam ih pred vama, te ste zaposeli njihovu zemlju.
JOS 24:9 Međutim, digao se Valak, sin Seforov, car moavski, i zaratio sa Izrailjem. On je pozvao Valama, sina Veorovog, da vas prokune.
JOS 24:10 Ali ja nisam hteo da poslušam Valama, pa vas je obilno blagoslovio. Tako sam vas izbavio iz njegove ruke.
JOS 24:11 Nakon toga ste prešli preko Jordana i došli do Jerihona. Tada su stupili u rat s vama žitelji Jerihona, zajedno sa Amorejcima, Ferežanima, Hanancima, Hetitima, Gergešanima, Evejcima i Jevusejcima, ali sam ih ja predao u vaše ruke.
JOS 24:12 Pred vama sam poslao stršljene, pa su oni terali pred vama dva amorejska cara; nisi [to učinio] svojim mačem i lukom.
JOS 24:13 Dao sam vam zemlju za koju se niste trudili, gradove koje niste gradili, ali u kojima živite, vinograde i maslinjake koje niste sadili, ali od kojih se hranite.’
JOS 24:14 Zato se bojte Gospoda i služite mu odano i besprekorno; odbacite bogove kojima su služili vaši preci s one strane Eufrata i u Egiptu, te služite Gospodu.
JOS 24:15 A ako vam ne odgovara da služite Gospodu, izaberite danas kome ćete služiti: bogovima kojima su služili vaši preci s one strane Eufrata, ili bogovima amorejskim u čijoj zemlji živite. A ja i dom moj služićemo Gospodu.“
JOS 24:16 Narod odgovori: „Daleko bilo od nas da ostavimo Gospoda da bismo služili drugim bogovima!
JOS 24:17 Jer Gospod, Bog naš, je taj koji je izveo nas i naše oce iz Egipta, kuće ropstva, on je učinio na naše oči one velike znakove, i on nas je čuvao celim putem kojim smo putovali, i među svim narodima kroz koje smo prolazili.
JOS 24:18 Gospod je taj koji je proterao pred nama sve narode, Amorejce koje su živeli u zemlji. Zato ćemo i mi služiti Gospodu, jer je on Bog naš.“
JOS 24:19 Isus reče narodu: „Vi ne možete da služite Gospodu, jer on je sveti Bog, ljubomorni Bog koji vam neće oprostiti prestupe i grehe.
JOS 24:20 Ako ostavite Gospoda da biste služili stranim bogovima, on će se okrenuti i dovesti propast na vas, pa će vas dokrajčiti, nakon što vam je činio dobro.“
JOS 24:21 Narod odgovori Isusu: „Ne, mi ćemo služiti Gospodu!“
JOS 24:22 Isus reče narodu: „Vi ste svedoci protiv sebe da ste izabrali da služite Gospodu.“ Narod odgovori: „Svedoci smo.“
JOS 24:23 „Stoga, uklonite strane bogove iz vaše sredine i priklonite se srcem ka Gospodu, Bogu Izrailjevu.“
JOS 24:24 Narod odgovori Isusu: „Služićemo Gospodu, Bogu našem, i slušaćemo njegov glas.“
JOS 24:25 Tako je Isus tog dana u Sihemu sklopio savez sa narodom, i dao im uredbe i propis.
JOS 24:26 Isus je upisao ove reči u knjigu Božijeg Zakona. Zatim je uzeo veliki kamen i postavio ga tamo ispod hrasta, kod Svetilišta Gospodnjeg.
JOS 24:27 Isus reče celom narodu: „Evo, ovaj će kamen biti svedok protiv nas, jer je čuo sve reči koje nam je Gospod rekao. On će biti svedok protiv vas ako se izneverite svome Bogu.“
JOS 24:28 Tada Isus otpremi narod, svakoga na njegovo nasledstvo.
JOS 24:29 Nakon ovih događaja, umre Isus, sin Navinov, sluga Gospodnji. Bilo mu je stotinu deset godina.
JOS 24:30 Sahranili su ga u kraju koji mu je pripao u nasledstvo u Timnat-Serahu, koji je na Jefremovoj gori severno od gore Gas.
JOS 24:31 Izrailj je služio Gospodu tokom sveg Isusovog veka, i tokom sveg veka starešina koji su nadživeli Isusa, i koji su znali za sva dela koja je Gospod učinio za Izrailj.
JOS 24:32 A Josifove kosti, koje su Izrailjci poneli iz Egipta, sahranili su u Sihemu, na delu polja koje je Jakov kupio od sinova Emora, oca Sihemovog, za stotinu kesita. Tako je Sihem pripao u nasledstvo sinova Josifovih.
JOS 24:33 Umro je i Eleazar, sin Aronov. Sahranili su ga u Gavaji, gradu njegovoga sina Finesa, koji mu je pripao u Jefremovoj gori.
JDG 1:1 Nakon Isusove smrti, Izrailjci upitaše Gospoda: „Ko će od nas prvi poći gore na Hanance da se bori protiv njih?“
JDG 1:2 Gospod odgovori: „Neka gore pođe Juda. Evo, ja ću predati zemlju u njegove ruke.“
JDG 1:3 Juda reče svome bratu Simeunu: „Pođi gore sa mnom u zemlju koja mi je dodeljena da se borimo protiv Hananaca, a onda ću ja poći s tobom u zemlju koja je tebi dodeljena.“ I Simeun ode s njim.
JDG 1:4 Juda ode gore i Gospod mu predade u ruke Hanance i Ferežane. Pobili su u Vezeku deset hiljada ljudi.
JDG 1:5 U Vezeku su naišli na Adoni-Vezeka, stupili u boj protiv njega, i porazili Hanance i Ferežane.
JDG 1:6 Adoni-Vezek se dao u beg, ali su ga gonili i uhvatili, pa su mu odsekli palce na rukama i na nogama.
JDG 1:7 Tada reče Adoni-Vezek: „Sedamdeset careva odsečenih palčeva na rukama i na nogama kupilo je mrvice pod mojim stolom. Kako sam činio, tako mi je Bog vratio.“ Odveli su ga u Jerusalim i tamo je umro.
JDG 1:8 Judejci napadnu Jerusalim i osvoje ga. Grad su udarili oštricom mača i zapalili ga.
JDG 1:9 Posle toga su sišli Judejci da se bore protiv Hananaca koji su živeli u gorju, Negevu i ravnici.
JDG 1:10 Judejci odu na Hanance koju su živeli u Hevronu (Hevron se nekada zvao „Kirijat-Arva“) i poraze Sesaja, Ahimana i Talmaja.
JDG 1:11 Odande su otišli na stanovnike Davira, koji se nekada zvao „Kirijat-Sefer“.
JDG 1:12 Halev reče: „Onome ko napadne i osvoji Kirijat-Sefer, daću svoju ćerku Ahsu za ženu.“
JDG 1:13 Osvojio ga je Gotonilo, sin Keneza, mlađeg brata Halevova. Zato mu je Halev dao svoju ćerku Ahsu za ženu.
JDG 1:14 Kad je došla k njemu, Gotonilo je nagovori da traži polje od njenog oca. Kad je sišla s magarca, Halev je upita: „Šta želiš?“
JDG 1:15 Ona mu odgovori: „Daj mi blagoslov! Kad si mi već dao zemlju u Negevu, daj mi i koji izvor vode.“ Halev joj je dao Gornje i Donje izvore.
JDG 1:16 A potomci Keneja, tasta Mojsijevog, odu gore s Judejcima iz Palmovog grada u Judejsku pustinju koja leži u Negevu kod Arada. Otišli su i naselili se među tamošnjim narodom.
JDG 1:17 Juda ode sa svojim bratom Simeunom i pobi Hanance koji su živeli u Sefatu. Grad su izručili kletom uništenju. Zato se grad prozvao Orma.
JDG 1:18 Juda je, takođe, osvojio Gazu sa njenim područjem, Askalon sa njegovim područjem i Akaron sa njegovim područjem.
JDG 1:19 Gospod je bio s Judom, te je ovaj osvojio gorje. Žitelje doline nije mogao da protera, jer su imali gvozdena bojna kola.
JDG 1:20 Halevu su, po Mojsijevoj naredbi, dali Hevron, odakle je proterao tri Enakovca.
JDG 1:21 Sinovi Venijaminovi nisu proterali Jevusejce koji žive u Jerusalimu. Zato Jevusejci sve do danas žive u Jerusalimu sa sinovima Venijaminovim.
JDG 1:22 Tako su i sinovi Josifovi otišli gore u Vetilj, i Gospod je bio s njima.
JDG 1:23 Sinovi Josifovi izvide Vetilj, koji se nekada zvao „Luz“.
JDG 1:24 Tamo su uhode videle jednog čoveka kako izlazi iz grada. Oni mu rekoše: „Pokaži nam ulaz u grad, pa ćemo ti se smilovati.“
JDG 1:25 On im pokaže ulaz u grad. Onda udare grad oštricom mača, a onog čoveka sa njegovom porodicom puste.
JDG 1:26 Čovek ode u zemlju Hetita i tamo podigne grad. Nazvao ga je Luz, a tako se zove i danas.
JDG 1:27 Sinovi Manasijini nisu osvojili Vet-San i njegova naselja, ni Tanah i njegova naselja, ni žitelje Dora sa njegovim naseljima, ni žitelje Jivleama sa njegovim naseljima, ni žitelje Megida sa njegovim naseljima, jer su Hananci bili rešeni da žive u zemlji.
JDG 1:28 Ali kad je Izrailj ojačao, nametnuo je Hanancima prinudni rad. Ipak, nisu ih sasvim proterali.
JDG 1:29 Ni Jefrem nije proterao Hanance, stanovnike Gezera; Hananci su nastavili da žive među njima u Gezeru.
JDG 1:30 Zavulon nije proterao ni stanovnike Kitrona ni stanovnike Nalola. Tako su Hananci ostali među njima, ali im je bio nametnut prinudni rad.
JDG 1:31 Asir nije proterao stanovnike Akoa, Sidona, Ahlava, Ahziva, Helbe, Afeka i Reova.
JDG 1:32 Pošto ih nisu proterali, Asirovci su ostali među Hanancima, žiteljima zemlje.
JDG 1:33 Ni Neftalim nije proterao stanovnike Vet-Semesa i Vet-Anata, te je živeo usred Hananaca, stanovnika zemlje. Stanovnicima Vet-Semesa i Vet-Anata bio je nametnut prinudni rad.
JDG 1:34 Amorejci su potisnuli Danovce u gorski kraj; nisu im davali da silaze u dolinu.
JDG 1:35 Amorejci su bili rešeni da ostanu da žive na gori Heres, u Ajalonu i u Sâlvimu. Ali pritisla ih je ruka doma Josifovog, pa im je bio nametnut prinudni rad.
JDG 1:36 Amorejska granica se pružala od uzvišice Akravim, od Sele, pa naviše.
JDG 2:1 Anđeo Gospodnji dođe gore iz Galgala u Vokim i reče: „Izveo sam vas gore iz Egipta i doveo vas u zemlju za koju sam se zakleo ocima vašim. Rekao sam: ’Nikada neću raskinuti svoj savez s vama.
JDG 2:2 Ne sklapajte saveza sa stanovnicima ove zemlje, nego uništavajte njihove žrtvenike.’ Ali vi niste poslušali moj glas. Šta ste to učinili?
JDG 2:3 Zato vam kažem: neću ih isterati pred vama; oni će biti trnje vašim bokovima, a njihovi bogovi biće vam zamka.“
JDG 2:4 Kad je Anđeo Gospodnji izgovorio ove reči celom izrailjskom narodu, narod udari u glasan plač.
JDG 2:5 Zato se to mesto prozvalo Vokim. Tamo su prineli žrtvu Gospodu.
JDG 2:6 Isus otpusti narod, i Izrailjci odu svaki na svoje nasledstvo, da zaposednu zemlju.
JDG 2:7 Narod je služio Gospodu svega veka Isusovog i svega veka starešina koje su nadživele Isusa, i koje su videle sva velika dela koja je Gospod učinio za Izrailja.
JDG 2:8 Isus, sin Navinov, sluga Gospodnji, umre. Bilo mu je stotinu deset godina.
JDG 2:9 Sahranili su ga na delu njegovog nasledstva u Timnat-Aresu, u Jefremovoj gori, severno od gore Gas.
JDG 2:10 A kada se sav taj naraštaj pridružio svojim precima, došao je novi naraštaj koji nije poznavao Gospoda i dela koja je učinio za Izrailj.
JDG 2:11 Izrailjci su počeli da čine ono što je zlo u očima Gospodnjim, i da služe Valima.
JDG 2:12 Ostavili su Gospoda, Boga svojih otaca, koji ih je izveo iz zemlje egipatske, i pošli za drugim bogovima, bogovima naroda oko njih, pa su im se klanjali. Tako su razgnevili Gospoda.
JDG 2:13 Ostavili su Gospoda i služili Valu i Aštarti.
JDG 2:14 Tada je planuo gnev Gospodnji na Izrailja, pa ih je predao u ruke pljačkaša koji su ih pljačkali. Gospod ih je prodao njihovim neprijateljima, tako da više nisu mogli da im se odupru.
JDG 2:15 Kad god su izlazili [u boj], ruka Gospodnja se dizala protiv njih, na njihovu štetu, kako im je Gospod obećao, i kako im se zakleo. Tako su se našli u velikoj nevolji.
JDG 2:16 Tada je Gospod počeo da im podiže sudije da ih izbavljaju iz ruku njihovih pljačkaša.
JDG 2:17 Ali oni ni sudije nisu slušali, nego su se izneverili s drugim bogovima i klanjali im se. Brzo su skrenuli s puta kojim su njihovi preci išli slušajući Gospodnje zapovesti; oni nisu tako činili.
JDG 2:18 Kad im je podizao sudije, Gospod je bio sa sudijom i izbavljao ih iz ruku njihovih neprijatelja za svega veka sudije, jer mu je bilo žao njihovog roptanja pod jarmom njihovih tlačitelja i ugnjetača.
JDG 2:19 Ali kada bi sudija umro, oni bi se ponovo vraćali na staro i činili i gore od svojih otaca. Išli su za drugim bogovima, služili im i klanjali im se ne odustajući od svojih opakih dela i postupaka.
JDG 2:20 Gospod se razgnevio na Izrailja, pa im je rekao: „Zato što je ovaj narod prekršio moj savez koji sam naložio njihovim ocima, i nije poslušao moj glas,
JDG 2:21 neću više terati pred njima nijedan od naroda koje je Isus ostavio kad je umro,
JDG 2:22 kako bih njima iskušao Izrailja, da vidim hoće li se držati puta Gospodnjeg i hodati njime kao što su ga se držali njihovi preci, ili neće.“
JDG 2:23 Zato ih je Gospod ostavio; nije ih odmah izagnao, ni predao u Isusove ruke.
JDG 3:1 Ovo su narodi koje je Gospod ostavio da njima kuša Izrailjce, to jest, sve one koji nisu iskusili ni jedan od hananskih ratova.
JDG 3:2 Ostavio ih je da bi naredni naraštaji Izrailjaca naučili da ratuju – oni koji nisu iskusili pređašnje ratovanje:
JDG 3:3 pet filistejskih knezova i svi Hananci, Sidonci i Evejci koji žive u livanskom gorju, od gore Val-Ermona do Levo-Amata.
JDG 3:4 Oni su ostavljeni da bi kroz njih Izrailj bio kušan, da bi se videlo hoće li slušati zapovesti Gospodnje koje je dao njihovim ocima preko Mojsija.
JDG 3:5 Izrailjci su ostali da žive usred Hananaca, Hetita, Amorejaca, Ferežana, Evejaca i Jevusejaca.
JDG 3:6 Uzimali su njihove ćerke za žene, udavali svoje ćerke za njihove sinove, i služili njihovim bogovima.
JDG 3:7 Izrailjci su činili ono što je zlo u očima Gospodnjim; zaboravili su Gospoda, Boga svoga, i služili Valima i Aštartama.
JDG 3:8 Tada je planuo gnev Gospodnji na Izrailja i Gospod ih je predao u ruke Husan-Risatajima, cara Aram-Naharajima. Izrailjci su služili Husan-Risatajimu osam godina.
JDG 3:9 Izrailjci zavapiše Gospodu, i Gospod im podiže izbavitelja da ih izbavi – Gotonila, sina Kenezovog, mlađeg brata Halevovog.
JDG 3:10 Duh Gospodnji se spustio na njega, pa je postao sudija Izrailju. Otišao je u boj i Gospod mu je predao u ruke Husan-Risatajima, cara aramskog.
JDG 3:11 Tako je zemlja bila mirna četrdeset godina. Kad je Gotonilo, sin Kenezov, umro,
JDG 3:12 Izrailjci su ponovo počeli da čine ono što je zlo u očima Gospodnjim. Zato je Gospod dozvolio Eglonu, caru moavskom da nadjača Izrailja, zbog toga što su činili ono što je zlo u očima Gospodnjim.
JDG 3:13 On je sabrao Amonce i Amaličane, pa je udario na Izrailj i zauzeo Grad palmi.
JDG 3:14 Izrailjci su služili Eglonu, caru moavskom, osamnaest godina.
JDG 3:15 Izrailjci zavapiše Gospodu i on im podiže izbavitelja, Aoda, sina Gire, Venijaminovca, levaka. Izrailjci pošalju po njemu danak Eglonu, caru moavskom.
JDG 3:16 Aod načini sebi dvosekli bodež, lakat dužine, pripaše ga uz desni bok pod svoj ogrtač,
JDG 3:17 i donese danak Eglonu, caru moavskom. A Eglon je bio veoma debeo čovek.
JDG 3:18 Kad je predao danak, Aod je otpremio ljude koji su nosili danak,
JDG 3:19 a on sam se vratio od kipova što su kod Galgala. Rekao je: „Imam za tebe tajnu poruku, o, care.“ [Car] reče: „Tiše!“ Svi se dvorani koji su bili s njim povukoše.
JDG 3:20 Kad je Aod došao pred njega, Eglon je sedeo sam u gornjoj, hladovitoj sobi. Aod reče: „Imam poruku od Boga za tebe.“ Eglon na to ustade sa stolice.
JDG 3:21 Tada Aod posegnu levom rukom i poteže bodež s desnog boka, pa ga zari u Eglonov stomak.
JDG 3:22 Drška uđe u salo zajedno sa sečivom, a salo se sklopi nad drškom. Aod nije izvukao bodež iz sala, tako da je nečist izlazila iz stomaka.
JDG 3:23 Aod izađe kroz trem, zatvori za sobom vrata gornje sobe i zaključa ih.
JDG 3:24 Kad je otišao, došle su Eglonove sluge. Videvši da su vrata gornje sobe zaključana, rekli su: „On je jamačno u hladovitoj sobi radi nužde.“
JDG 3:25 Dugo su čekali, a onda su se zabrinuli videvši da ne otvara vrata. Otvore oni vrata, a ono, njihov gospodar leži mrtav na zemlji.
JDG 3:26 Dok su oni bili u nedoumici, Aod je pobegao; prošao je kipove i pobegao u Seirat.
JDG 3:27 Čim je došao, zatrubio je u rog na Jefremovoj gori. Izrailjci siđu s gore, s njim na čelu.
JDG 3:28 Aod im reče: „Krenite za mnom, jer vam je Gospod predao u ruke vaše neprijatelje, Moavce!“ Oni krenu za njim i zauzmu gazove na Jordanu kod Moava. Nikoga nisu puštali da pređe.
JDG 3:29 Tom prilikom su pobili oko deset hiljada Moavaca, sve srčanih i hrabrih ljudi. Nijedan od njih nije umakao.
JDG 3:30 Tog dana je Moav potpao pod vlast Izrailja, i zemlja je bila mirna osamdeset godina.
JDG 3:31 Posle njega je bio Samegar, sin Anatov. On je pobio šest stotina Filistejaca volujskim ostanom i tako izbavio Izrailja.
JDG 4:1 Ali kad je Aod umro, Izrailjci nastaviše da čine ono što je zlo u očima Gospodnjim.
JDG 4:2 Tada ih je Gospod predao u ruke Javina, cara hananskog, koji je vladao u Asoru. Zapovednik njegove vojske bio je Sisera, koji je živeo u Aroset-Gojimu.
JDG 4:3 Izrailjci zavapiše Gospodu, jer je Javin imao devet stotina gvozdenih bojnih kola, te je okrutno tlačio Izrailjce dvadeset godina.
JDG 4:4 U to vreme je u Izrailju sudila proročica Devora, žena Lapidotova.
JDG 4:5 Ona je običavala da sedi pod Devorinom palmom između Rame i Vetilja u Jefremovoj gori. Izrailjci su dolazili k njoj gore, da im deli pravdu.
JDG 4:6 Ona je poslala po Varaka, sina Avinoamovog, iz Kedesa Neftalimovog, i rekla mu: „Nije li Gospod, Bog Izrailjev, zapovedio: ’Idi, uziđi na goru Tavor, i povedi sa sobom deset hiljada ljudi iz Neftalimovog i Zavulonovog plemena?
JDG 4:7 Ja ću da namamim k tebi Siseru, zapovednika Javinove vojske, na potok Kison, s njegovim bojnim kolima i njegovim mnoštvom, i predaću ga u tvoje ruke.’“
JDG 4:8 Varak joj odgovori: „Ići ću ako ti pođeš sa mnom; ako ne pođeš sa mnom, neću ići.“
JDG 4:9 Ona odgovori: „Zaista ću poći s tobom, ali na putu na koji ideš, slava neće pripasti tebi; Gospod će predati Siseru u ruke jedne žene.“ Devora ustade i ode sa Varakom u Kedes.
JDG 4:10 Varak pozva Zavulonovo i Neftalimovo pleme u Kedes. Deset hiljada ljudi je išlo za njim; i Devora je pošla gore s njim.
JDG 4:11 A Hever Kenejac bio se odvojio od ostalih Kenejaca, od sinova Hovava, Mojsijevog tasta, i razapeo sebi šator kod hrasta u Cananimu nedaleko od Kedesa.
JDG 4:12 Siseri je bilo javljeno da se Varak, sin Avinoamov, popeo na goru Tavor.
JDG 4:13 Sisera je sazvao sva svoja bojna kola – devet stotina gvozdenih kola – i sav narod sa njim iz Aroset-Gojima kod potoka Kisona.
JDG 4:14 Devora reče Varaku: „Na noge! Ovo je dan u koji je Gospod predao Siseru u tvoje ruke. Ne stupa li Gospod pred tobom?“ Varak siđe s gore Tavor a za njim deset hiljada ljudi.
JDG 4:15 Gospod je doveo u pometnju Siseru, sva njegova bojna kola i sav njegov tabor pred Varakovim mačem. Sisera je sišao s bojnih kola i dao se peške u beg.
JDG 4:16 Varak je gonio bojna kola i vojsku sve do Aroset-Gojima. Svi su Siserini vojnici izginuli od oštrice mača; nijedan nije preživeo.
JDG 4:17 A Sisera je pobegao u šator Jaile, žene Hevera Kenejca, jer je između Javina, cara asorskog, i doma Hevera Kenejca vladao mir.
JDG 4:18 Jaila je izašla u susret Siseri i rekla mu: „Svrati, moj Gospodaru, svrati k meni. Ne boj se!“ Sisera svrati k njoj u šator, a ona ga zaogrne pokrivačem.
JDG 4:19 Sisera joj reče: „Daj mi da popijem malo vode; žedan sam.“ Ona otvori mešinu s mlekom, da mu da pije i pokrije ga.
JDG 4:20 On joj reče: „Stani na ulaz od šatora; ako neko dođe i pita: ’Ima li koga unutra’, ti reci: ’Nema.’“
JDG 4:21 Izmoren, Sisera zaspi. Tada Jaila, žena Heverova, uze šatorski kolac i malj u ruku, tiho mu priđe, i zabi mu klin u slepoočnicu. Klin prođe sve do zemlje, i Sisera umre.
JDG 4:22 U međuvremenu, dođe Varak goneći Siseru. Jaila mu izađe u susret i reče mu: „Dođi da ti pokažem čoveka koga tražiš.“ On dođe k njoj, a ono, Sisera leži mrtav, s šatorskim kocem u slepoočnici.
JDG 4:23 Tog dana je Gospod pokorio Javina, cara hananskog, pred Izrailjcima.
JDG 4:24 Ruka Izrailjaca je sve teže i teže pritiskala Javina, cara hananskog, dok ga nije dokrajčila.
JDG 5:1 Tog dana su Devora i Varak, sin Avinoamov, ispevali pesmu:
JDG 5:2 „Zato što su vođe izrailjske na čelo stupile, zato što se narod voljno odazvao – blagosiljajte Gospoda!
JDG 5:3 Čujte, carevi, slušajte, vladari! Zapevaću Gospodu, ispevaću pesmu Gospodu, Bogu Izrailjevu.
JDG 5:4 Kad si silazio sa Sira, Gospode, kad si stupao sa polja edomskih, zemlja se tresla, nebesa su pljuštala, oblaci su vodom zapljuštali.
JDG 5:5 Gore su se tresle pred Gospodom, pred Gospodom sinajskim, Bogom Izrailjevim.
JDG 5:6 U dane Samegara, sina Anatova, u dane Jaile, putevi su opusteli, te su putnici hodali po stazama krivudavim.
JDG 5:7 Sela izrailjska opusteše, dok ne ustah ja, Devora, dok ne ustah da Izrailju budem majka.
JDG 5:8 Kad su bogove nove birali, rat im stiže na gradske kapije. Zar se štit video u Izrailju, ili koplje među četrdeset hiljada?
JDG 5:9 Srce je moje uz vođe Izrailjeve, i uz one što se voljno odazvaše. Blagosiljajte Gospoda!
JDG 5:10 Vi što jašete bele magarice, i sedite na prostirkama, vi što putevima hodite, razaberite
JDG 5:11 glas pevača kod bunara. Tamo oni poju o pravednim [delima] Gospodnjim, o pravednim [delima] njegovih meštana u Izrailju. Tada narod Gospodnji siđe k vratima.
JDG 5:12 Probudi se, probudi, Devoro, probudi se i pesmu zapevaj! Ustani, Varače, i roblje povedi, ti sine Avinoamov!
JDG 5:13 Šačica je moćni narod nadvladala, narod se Gospodnji sabrao k meni na moćne.
JDG 5:14 Od Jefrema izađoše oni što ponikoše među Amaličanima, za tobom je Venijamin s tvojim mnoštvima, od Mahira su izašli zapovednici, a od Zavulona oni što štap pisarski nose.
JDG 5:15 Knezovi su Isaharovi sa Devorom, Isahar se za Varakom u dolinu sjurio, u stopu ga je verno pratio. Među četama Ruvimovim, dugo se na odluku nakanjuju.
JDG 5:16 Zašto sediš među torovima? Da čuješ kako dozivaju stada? Među četama Ruvimovim, dugo se na odluku nakanjuju.
JDG 5:17 Galad počiva s one strane Jordana; a što Dan još sedi u lađama? Asir sedi uz obalu morsku, mirno živi u svojim lukama.
JDG 5:18 Zavulon je narod što se narugao smrti, kao i Neftalim sa polja visokih.
JDG 5:19 Carevi su došli i ratovali, u boj stupiše carevi hananski kod Tanaha, kraj voda megidskih, alʼ se plena – srebra ne domogoše.
JDG 5:20 S neba su zvezde ratovale, sa svojih su staza sa Siserom ratovale.
JDG 5:21 Odnese ih potok Kison, potok drevni, potok Kison. Stupaj smelo, dušo moja!
JDG 5:22 Kopita su tad konjska zatutnjala, u galop, u galop udariše pastuvi.
JDG 5:23 ’Proklinjite Meroz!’ – reče Anđeo Gospodnji. ’Ljuto proklinjite njegove meštane, jer ne pritekoše u pomoć Gospodu, ne pomogoše Gospodu protiv moćnih.’
JDG 5:24 Blagoslovena nek je Jaila među ženama, žena Hevera Kenejca, blagoslovenija nek je od svih žena šatora.
JDG 5:25 Kad je tražio vode, mleka mu nali, u zdelu kneževsku masla mu dade.
JDG 5:26 Levicom se mašila za kolac, a desnicom za malj kovački, pa udari Siseru i glavu mu smrska, zdrobi mu, probi mu slepoočnice.
JDG 5:27 Kod njenih nogu savi se i pade, pružio se podno njenih nogu, gde se savi, tamo mrtav pade.
JDG 5:28 Siserina majka kroz prozor pogledava, kroz rešetku ona sa suzama zbori: ’Zašto mu kola još ne pristižu? Zašto topot kola njegovih kasni?’
JDG 5:29 Najmudrija joj odgovara dvorkinja, samoj sebi ona odgovara:
JDG 5:30 ’Plen su našli, pa ga sada dele, po devojku, pa i dve na ratnika, bojeno i istkano za plen Siseri, bojeno i istkano, to mu je plen, za vratove onih koji plene.’
JDG 5:31 Tako nek propadnu svi tvoji dušmani, Gospode, kao sunce u punom sjaju neka sinu koji tebe vole!“ Zemlja je bila mirna četrdeset godina.
JDG 6:1 Izrailjci su opet činili što je zlo u očima Gospodnjim. Zato ih je Gospod predao u ruke Madijanaca na sedam godina.
JDG 6:2 Pošto je madijanska ruka teško pritisla Izrailj, Izrailjci su pred najezdom Madijanaca pravili skloništa, pećine i utvrđenja u gorama.
JDG 6:3 Kad god su Izrailjci sejali, tamo bi se penjali Madijanci, Amaličani i istočni narodi, i napadali ih.
JDG 6:4 Podigli bi sebi tabor naspram njih i uništavali urod zemlje sve do Gaze. Ništa nisu ostavljali Izrailju da preživi, ni ovce, ni vola, ni magarca.
JDG 6:5 Jer, kad bi se pojavili sa svojim stadima i podizali svoje šatore, stuštili bi se kao veliki roj skakavaca; njima i njihovim kamilama nije bilo broja. Ulazili su u zemlju da je pustoše.
JDG 6:6 Tako je Madijan doveo Izrailj do krajnje bede. Tada su Izrailjci zavapili Gospodu.
JDG 6:7 Kad su Izrailjci zavapili Gospodu zbog Madijana,
JDG 6:8 Gospod je poslao Izrailjcima jednog proroka. On im reče: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Ja sam vas izveo iz Egipta i odveo vas iz kuće ropstva.
JDG 6:9 Ja sam vas izbavio iz ruku Egipćana i iz ruku svih vaših tlačitelja. Isterao sam ih pred vama i dao vam njihovu zemlju.
JDG 6:10 Rekao sam vam: ja sam Gospod, Bog vaš. Ne služite bogovima Amorejaca u čijoj zemlji živite. Ali vi niste bili poslušni mome glasu.’“
JDG 6:11 Anđeo Gospodnji dođe i sede pod hrastom kod Ofre, koji pripada Joasu, potomku Aviezerovu. Njegov sin Gedeon je vršio pšenicu u vinskoj muljari da bi je sačuvao od Madijanaca.
JDG 6:12 Anđeo Gospodnji mu se ukazao i rekao: „Gospod s tobom, silni ratniče!“
JDG 6:13 Gedeon mu odgovori: „Oprosti, gospodaru, ali ako je Gospod s nama, zašto nas je snašlo sve ovo? I gde su sva ona njegova čuda o kojima su nam pričali naši preci? Govorili su: ’Zar nas nije Gospod izveo gore iz Egipta?’ Zašto nas je onda Gospod napustio i predao nas u ruke Madijanaca?“
JDG 6:14 Gospod se okrenuo prema njemu i rekao mu: „Idi s tom silom u sebi i izbavićeš Izrailja iz madijanskih ruku. Zar te ne šaljem ja?“
JDG 6:15 Gedeon mu odgovori: „Oprosti, Gospode, ali kako ću ja da izbavim Izrailja? Moj rod je najneznatniji u Manasijinom plemenu, a ja sam najmlađi u domu moga oca.“
JDG 6:16 Gospod mu reče: „Ja ću biti s tobom, pa ćeš potući Madijance kao jednog čoveka.“
JDG 6:17 [Gedeon] mu reče: „Ako sam našao naklonost u tvojim očima, daj mi neki znak da ti govoriš sa mnom.
JDG 6:18 Molim te, nemoj da odeš odavde dok se ne vratim k tebi. Ja ću doneti dar i položiti ga pred tobom.“ [Gospod] odgovori: „Ostaću ovde dok se ne vratiš.“
JDG 6:19 Gedeon je otišao, zgotovio jare, i ispekao beskvasne hlebove od jedne efe brašna. Meso je stavio u košaru, a supu nalio u lonac, pa je sve to doneo pod hrast i postavio.
JDG 6:20 Anđeo Božiji mu reče: „Uzmi meso i beskvasne hlebove, stavi ih na ovu stenu, a supu prolij.“ [Gedeon] učini tako.
JDG 6:21 Anđeo Gospodnji ispruži štap koji mu je bio u ruci i vrhom dotače meso i beskvasne hlebove. Tada iz stene planu oganj i spali meso i beskvasne hlebove. Anđeo Gospodnji nestade pred njegovim očima.
JDG 6:22 Kada je Gedeon video da je to bio Anđeo Gospodnji, on reče: „Jao meni, Gospode Bože, jer sam video Anđela Gospodnjeg licem u lice!“
JDG 6:23 Gospod mu reče: „Mir s tobom! Ne boj se, nećeš umreti.“
JDG 6:24 Tu je Gedeon podigao žrtvenik Gospodu i nazvao ga „Gospod-Mir“. Žrtvenik i dan danas stoji u Ofri Aviezerovoj.
JDG 6:25 Iste noći Gospod reče Gedeonu: „Uzmi vola svoga oca, onog vola od sedam godina i poruši Valov žrtvenik koji je u vlasništvu tvoga oca, i poseci Aštartin stub do njega.
JDG 6:26 Na vrhu te uzvišice podigni žrtvenik Gospodu, Bogu svome, slažući kamenje red po red. Zatim uzmi onog vola i prinesi ga na žrtvu svespalnicu na drvima od Aštartinog stuba koji ćeš poseći.“
JDG 6:27 Gedeon je poveo deset ljudi od svojih slugu i uradio kako mu je rekao Gospod. Ali kako se plašio svoje porodice i ljudi iz grada da to uradi danju, uradio je to noću.
JDG 6:28 Kad su ljudi ustali ujutru, imali su šta da vide: Valov žrtvenik srušen, Aštartin stub posečen, a vo prinesen na žrtvu svespalnicu na novosagrađenom žrtveniku.
JDG 6:29 Ljudi su pitali jedni druge: „Ko je ovo učinio?“ Kad su istražili i ispitali, rekli su: „To je učinio Gedeon, Joasov sin.“
JDG 6:30 Građani rekoše Joasu: „Izvedi svog sina da bude pogubljen zato što je srušio Valov žrtvenik i posekao Aštartin stub.“
JDG 6:31 Ali Joas reče svima koji su ustali protiv njega: „Zar ćete vi braniti Valov slučaj? Zar ćete ga vi izbaviti? Ko brani Vala biće mrtav do sledećeg jutra. Ako je Val Bog, neka se sam brani, budući da je njegov žrtvenik srušen.“
JDG 6:32 Tog dana su Gedeona prozvali Jeroval, što znači: „Neka Val povede spor protiv njega što mu je srušio žrtvenik.“
JDG 6:33 Svi Madijanci, Amaličani i istočni narodi bili su udružili snage, pa su prešli preko Jordana i utaborili se u jezraelskoj dolini.
JDG 6:34 Tada se Duh Gospodnji spusti na Gedeona, te on zatrubi u rog i pozva Aviezerov rod da krene za njim.
JDG 6:35 Poslao je glasnike i svima iz Manasijinog plemena, i pozvao ih da krenu za njim. Zatim je poslao glasnike Asirovom, Zavulonovom i Neftalimovom plemenu, pa su im oni pošli gore u susret.
JDG 6:36 Gedeon reče Bogu: „Ako hoćeš da mojom rukom izbaviš Izrailj, kao što si obećao,
JDG 6:37 evo, staviću na gumno ovčje runo. Bude li rose samo na runu, a sva zemlja bude suva, onda ću znati da ćeš izbaviti Izrailj mojom rukom, kao što si obećao.“
JDG 6:38 Tako je i bilo. Gedeon ustane ujutro i iscedi iz runa rosu – punu posudu vode.
JDG 6:39 Gedeon reče Bogu: „Nemoj se gneviti na mene što ti se obraćam još jednom. Dozvoli mi još samo jednom da pokušam s runom: neka samo runo bude suvo, a po svoj zemlji neka bude rosa.“
JDG 6:40 Bog učini tako iste noći: samo je runo bilo suvo, dok je po svoj zemlji bila rosa.
JDG 7:1 Porani Jeroval, to jest, Gedeon, i sav narod koji je bio s njim utabori se kod En-Aroda. Madijanski tabor je bio severno od njegovog, u dolini podno brda More.
JDG 7:2 Gospod reče Gedeonu: „Suviše je naroda s tobom da bih predao Madijance u njihove ruke; inače bi Izrailj mogao da se hvali na moj račun, govoreći: ’Moja me je ruka spasla.’
JDG 7:3 Zato objavi narodu: ’Ko se plaši i drhti, neka napusti galadsku goru i neka se vrati.’“ Vratilo se dvadeset dve hiljade ljudi. Ostalo je deset hiljada.
JDG 7:4 Gospod reče Gedeonu: „Još je suviše naroda. Siđi s narodom na vodu, a ja ću ih iskušati tamo za tebe. Za koga ti kažem: ’Neka ovaj pođe s tobom’, taj neka pođe s tobom. A za koga ti kažem: ’Ovaj neka ne pođe sa tobom’, taj neka ne pođe.“
JDG 7:5 Gedeon siđe sa narodom na vodu. Tada Gospod reče Gedeonu: „Odvoj na jednu stranu sve one koji lapću vodu jezikom, kao što pas lapće, od onih koji kleče na kolenima dok piju.“
JDG 7:6 Onih koji su laptali prinoseći vodu k ustima bilo je tri stotine. Sav ostali narod je klečao na kolenima dok je pio vodu.
JDG 7:7 Gospod reče Gedeonu: „Izbaviću vas sa ovih tri stotine koji su laptali. Madijance ću predati u tvoje ruke. Sav ostali narod neka se vrati, svaki u svoje mesto.“
JDG 7:8 Oni što su ostali preuzeli su hranu i rogove od naroda, a onda je Gedeon poslao sve Izrailjce u njihove šatore. Zadržao je samo njih tri stotine. Madijanski tabor je bio ispod njega u dolini.
JDG 7:9 Te noći mu Gospod reče: „Ustani, siđi u tabor, jer sam ti ga predao u ruke.
JDG 7:10 Ali ako se bojiš da siđeš u boj, siđi u tabor ti i tvoj sluga, Fura.
JDG 7:11 Slušaj šta govore. Posle toga ćeš se ohrabriti, te ćeš sići i napasti tabor.“ Gedeon siđe sa svojim slugom Furom do vojnih redova na obodu tabora.
JDG 7:12 A Madijanci, Amaličani i svi istočni narodi bili su prekrili dolinu kao veliko mnoštvo skakavaca. Njihovim kamilama nije bilo broja; bilo ih je kao peska na morskoj obali.
JDG 7:13 Gedeon je stigao tamo baš kad je jedan čovek pričao svome drugu svoj san. Govorio je: „Evo, ovo je san koji sam usnio: video sam pogaču ječmenog hleba kako se kotrlja u madijanski tabor. Kad je došla do jednog šatora i udarila ga, šator se prevrnuo i pao.“
JDG 7:14 Njegov drug mu odgovori: „To nije ništa drugo nego li mač Gedeona, sina Joasova, Izrailjca. Bog je u njegove ruke predao Madijance i sav tabor.“
JDG 7:15 Kad je Gedeon čuo kako je onaj ispričao san i kako ga je drugi protumačio, poklonio se Bogu i vratio se u izrailjski tabor. Onda je rekao: „Ustajte, jer je Gospod predao u vaše ruke madijanski tabor!“
JDG 7:16 Tih tri stotine ljudi je podelio u tri čete i svakom je u ruke dao po jedan rog, prazan krčag i baklju. Baklje su bile u krčazima.
JDG 7:17 „Gledajte mene – reče im – i radite što i ja. Kad dođem do ruba tabora, radite ono što ja radim.
JDG 7:18 Kad ja zatrubim u rog i svi oni koji budu sa mnom, onda i vi zatrubite u rogove svuda oko tabora i kličite: ’Za Gospoda i Gedeona!’“
JDG 7:19 Gedeon je došao sa stotinom ljudi za sobom na rub tabora, pri početku ponoćne straže. Smena straže je tek bila izvršena.
JDG 7:20 Tada su zatrubili u rogove i razbili krčage koje su imali u rukama. Tako su sve tri čete zatrubile u rogove i razbile krčage. Noseći baklje u levoj ruci, a rogove da trube u desnoj, klicali su: „Mač za Gospoda i Gedeona!“
JDG 7:21 Svaki čovek je ostao da stoji na svom mestu oko tabora, dok se sav tabor dao u beg. Madijanci su vičući stali da beže.
JDG 7:22 Kad su onih tri stotine zatrubili u rogove, Gospod je učinio da Madijanci u celom taboru okrenu mačeve jedni na druge. Vojska pobeže sve do Vet-Asete, u pravcu Serere, do obale Avel-Meole kod Tavata.
JDG 7:23 Tada su se sabrali Izrailjci iz Neftalimovog, Asirovog i celog Manasijinog plemena i krenuli u poteru za Madijancima.
JDG 7:24 Gedeon je poslao glasnike po celoj Jefremovoj gori poručujući: „Siđite da presretnete Madijance. Odsecite im gazove na Jordanu kod Vitvare.“ Svi su se Jefremovci sabrali i zauzeli gazove na Jordanu do Vitvare.
JDG 7:25 Oni su uhvatili dva madijanska kneza, Oriva i Ziva. Oriva su ubili kod Orivove stene a Ziva kod Zivove muljare. Potom su se dali u poteru za Madijancima. A Orivovu i Zivovu glavu su doneli Gedeonu preko Jordana.
JDG 8:1 Jefremovci rekoše Gedeonu: „Zašto si nam to učinio? Zašto nas nisi pozvao kada si pošao u boj protiv Madijanaca?“ Žestoko su ga ukorili.
JDG 8:2 Gedeon im odgovori: „Zar se ono što sam ja uradio može meriti sa onim što ste vi uradili? Nije li Jefremovo pabirčenje bolje od Aviezerove berbe?
JDG 8:3 Bog je predao u vaše ruke madijanske knezove, Oriva i Ziva. Može li se porediti ono što sam ja učinio sa vašim delom?“ Ove reči su stišale njihov gnev prema njemu.
JDG 8:4 Gedeon je došao do Jordana i prešao ga. Još uvek su bili u poteri, ali su i on i tri stotine ljudi sa njim bili umorni.
JDG 8:5 Gedeon reče stanovnicima Sokota: „Dajte nekoliko hlebova narodu koji ide za mnom, jer su umorni. Ja gonim Zeveja i Salmana, madijanske careve.“
JDG 8:6 Sokotski glavari mu odgovoriše: „Jesu li Zevej i Salman već u tvojoj ruci, pa da damo hleba tvojoj vojsci?“
JDG 8:7 Gedeon im reče: „U redu! Kad mi Gospod preda u ruke Zeveja i Salmana iskidaću vam meso pustinjskim trnjem i dračem.“
JDG 8:8 Odatle je otišao u Fanuil, pa je i njima rekao isto. Međutim, ljudi iz Fanuila su mu odgovorili kao što su mu odgovorili oni iz Sokota.
JDG 8:9 Gedeon je rekao Fanuilcima: „Kad se vratim u miru, srušiću ovu kulu.“
JDG 8:10 A Zevej i Salman su bili u Karkoru sa svojom vojskom od oko petnaest hiljada. To je sve što je bilo ostalo od sve vojske istočnih naroda; poginulo je stotinu dvadeset hiljada ljudi naoružanih mačem.
JDG 8:11 Gedeon ode gore putem kojim prolaze oni što žive pod šatorima, istočno od Novaha i Jogveje, i napadne tabor dok je tabor bio spokojan.
JDG 8:12 Dva madijanska cara, Zevej i Salman, pobegoše, ali ih je Gedeon gonio i uhvatio. Svu vojsku im je uplašio.
JDG 8:13 Nakon bitke se Gedeon, sin Joasov, vratio preko Hereške uzvišice.
JDG 8:14 Uhvatio je nekog momka iz Sokota, pa ga je ispitivao. Momak mu je popisao imena sokotskih glavara i starešina, njih sedamdeset sedam.
JDG 8:15 Gedeon je otišao k stanovnicima Sokota i rekao: „Evo Zeveja i Salmona zbog kojih ste mi se narugali, govoreći: ’Jesu li Zevej i Salman već u tvojoj ruci, pa da damo hleba tvojoj izmorenoj vojsci?’“
JDG 8:16 Onda je uzeo gradske starešine, pa ih je išibao pustinjskim trnjem i dračem. Tako je naučio pameti stanovnike Sokota.
JDG 8:17 Fanuilsku kulu je srušio, a stanovnike grada pobio.
JDG 8:18 Zatim reče Zeveju i Salmanu: „Kako su izgledali ljudi koje ste pobili na Tavoru?“ „Bili su nalik tebi – odgovoriše. Svaki je izgledao kao carev sin.“
JDG 8:19 Gedeon reče: „To su bila moja braća, sinovi moje majke. Tako mi Gospoda, da ste im poštedeli život, ne bih vas ubio.“
JDG 8:20 Onda reče Jeteru, svome prvencu: „Ustani i ubij ih!“ Ali momčić nije potegao mač; plašio se. Bio je, naime, još dečak.
JDG 8:21 Zevej i Salman rekoše: „Ustani ti i ubij nas, jer kakav je čovek, takva mu je i snaga.“ Gedeon ustade i pobi Zeveja i Salmana. Onda je uzeo mesečiće koju su visili oko vrata njihovih kamila.
JDG 8:22 Tada mu Izrailjci rekoše: „Vladaj nad nama, ti, tvoj sin i tvoj unuk, jer si nas izbavio iz madijanske ruke!“
JDG 8:23 Gedeon im odgovori: „Ja neću da vladam nad vama, a ni moj sin neće vladati nad vama. Gospod će vladati nad vama.“
JDG 8:24 Gedeon nastavi: „Ipak, tražiću od vas jedno: neka mi svako od vas da po jedan prsten od svog plena.“ Poraženi su nosili zlatne prstenove, jer su bili Ismailjci.
JDG 8:25 Oni odgovore: „Rado ćemo dati!“ Prostrli su jedan ogrtač, pa je svaki čovek bacio tamo po jedan prsten od svoga plena.
JDG 8:26 Težina zlatnih prstenova koje je Gedeon tražio iznosila je hiljadu sedam stotina šekela zlata, ne računajući mesečiće, lančiće, skerletnu odeću koju su nosili madijanski carevi, i priveske koji su visili o vratovima njihovih kamila.
JDG 8:27 Od njih je Gedeon napravio efod i postavio ga u svome gradu, Ofri. Sav se Izrailj poveo za njim, i tako se odao bludu idolopoklonstva. To je bila zamka za Gedeona i njegov dom.
JDG 8:28 Tako su Madijanci bili poniženi pred Izrailjcima i nisu više dizali glavu. Zemlja je bila mirna četrdeset godina, dokle god je Gedeon živeo.
JDG 8:29 A Jeroval, sin Joasov, ode da živi u svom domu.
JDG 8:30 Gedeon je imao sedamdeset sinova koji su potekli od njega, jer je imao mnogo žena.
JDG 8:31 On je imao i jednu inoču u Sihemu, koja mu je rodila sina. On mu je dao ime Avimeleh.
JDG 8:32 Gedeon, sin Joasov, umre u dubokoj starosti. Sahranili su ga u grobu Joasa, njegovog oca, u Ofri Aviezerovoj.
JDG 8:33 Nakon Gedeonove smrti Izrailjci su se ponovo odali bludu idolopoklonstva, služeći Valima, te su proglasili Val-Verita za boga.
JDG 8:34 Izrailjci se više nisu sećali Gospoda, Boga svoga, koji ih je izbavio iz ruku svih njihovih neprijatelja unaokolo.
JDG 8:35 Nisu više poštovali dom Jerovala – Gedeona, za sve dobro što je učinio za Izrailj.
JDG 9:1 Avimeleh, sin Jerovalov, ode u Sihem k braći svoje majke, i reče njima i celom rodu svoje majke:
JDG 9:2 „Recite stanovnicima Sihema: ’Šta je bolje za vas: da nad vama vlada sedamdeset ljudi, svi Jerovalovi sinovi, ili da nad vama vlada jedan čovek? Setite se da sam ja vaše telo i krv.’“
JDG 9:3 Kad su braća njegove majke prenela sve ove reči svim stanovnicima Sihema, njihovo srce se priklonilo Avimelehu. Govorili su: „On je naš brat.“
JDG 9:4 Tada su mu dali sedamdeset šekela srebra iz hrama Val-Verita; s tim je Avimeleh unajmio neke ništarije i pustolove, koji su pošli za njim.
JDG 9:5 Zatim je otišao u dom svoga oca u Ofru i pobio svoju braću, Jerovalove sinove, njih sedamdeset, na jednom kamenu. Preživeo je samo Jerovalov najmlađi sin, Jotam, koji se sakrio.
JDG 9:6 Posle toga su se okupili svi stanovnici Sihema i Vet-Mila i postavili Avimeleha za cara kod hrasta koji stoji kod Sihema.
JDG 9:7 Kad su to javili Jotamu, on ode, stade na vrh gore Gerizima i povika iz sveg glasa: „Poslušajte me, meštani Sihema, tako vas čuo Bog!
JDG 9:8 Pošla jednom stabla da pomažu cara koji će vladati nad njima. Rekli su maslini: ’Vladaj nad nama.’
JDG 9:9 Maslina im odgovori: ’Zar da se odreknem svoje masnoće, kojom se čini čast bogovima i ljudima, da bih se njihala nad drugim drvećem?’
JDG 9:10 Stabla rekoše smokvi: ’Dođi i vladaj nad nama.’
JDG 9:11 Smokva im odgovori: ’Zar da se odreknem svoje slatkoće i svog izvrsnog ploda, da bih se njihala nad drugim drvećem?’
JDG 9:12 Stabla rekoše lozi: ’Dođi i vladaj nad nama.’
JDG 9:13 Ali loza im odgovori: ’Zar da se odreknem svoga vina koje veseli bogove i ljude, da bih se njihala nad drvećem?’
JDG 9:14 A sva stabla rekoše trnu: ’Dođi i vladaj nad nama.’
JDG 9:15 Trn odgovori stablima: ’Ako zaista hoćete da me pomažete za cara nad vama, dođite i sklonite se u moj hlad. A ako nećete, neka plane oganj iz trna i spali kedrove livanske.’
JDG 9:16 Jeste li, dakle, postupili časno i savesno kad ste zacarili Avimeleha? Jeste li dobro postupili prema Jerovalu i njegovom domu? Jeste li mu pravo učinili nakon svega što je učinio za vas?
JDG 9:17 Moj je otac ratovao za vas dovevši svoj život u opasnost, te vas izbavio iz ruke madijanske,
JDG 9:18 a vi ste danas ustali protiv kuće moga oca i pobili njegove sinove, sedamdeset ljudi na jednom kamenu, i postavili Avimeleha, sina sluškinje, za cara nad meštanima Sihema, jer vam je brat.
JDG 9:19 Ako ste postupili časno i savesno prema Jerovalu i njegovom domu, onda se radujte s Avimelehom, i on neka se raduje s vama.
JDG 9:20 A ako niste, neka plane oganj iz Avimeleha i spali meštane Sihema i Vet-Mila, i neka plane oganj iz meštana Sihema i Vet-Mila i spali Avimeleha.“
JDG 9:21 Tada Jotam pobeže. Pošto je utekao, otišao je u Vir i tamo se nastanio, kako bi se sklonio od svoga brata Avimeleha.
JDG 9:22 Avimeleh je vladao nad Izrailjem tri godine.
JDG 9:23 Ali Bog unese zao duh između Avimeleha i meštana Sihema, koji nisu bili odani Avimelehu.
JDG 9:24 To je bilo zbog toga da se osveti zločin počinjen nad sedamdesetoricom Jerovalovih sinova i da njihova krv padne na Avimeleha, njihovog brata, koji ih je pobio, kao i na meštane Sihema koji su mu pomogli da pobije svoju braću.
JDG 9:25 Meštani Sihema su radi njega postavljali zasede po gorskim vrhovima i pljačkali svakog ko je pored njih prolazio putem. To je bilo javljeno Avimelehu.
JDG 9:26 Tada je u Sihem došao Gal, sin Evedov, sa svojom braćom, koji je zadobio poverenje meštana Sihema.
JDG 9:27 Izađu oni u polje i oberu svoje vinograde. Kad su izmuljali grožđe, upriličili su slavlje; otišli su u hram svojih bogova, gde su jeli, pili i proklinjali Avimeleha.
JDG 9:28 Tada Gal, sin Evedov, reče: „Ko je Avimeleh da bismo mu mi, Sihemljani, služili? Zar ne bi trebalo da Jerovalov sin i njegov nadglednik Zevul služe ljudima Emora, oca Sihemova?! Zašto da služimo Avimelehu?
JDG 9:29 Da je ovaj narod u mojoj vlasti, ja bih svrgnuo Avimeleha! Rekao bih mu: ’Skupi svu svoju vojsku i izađi u boj!’“
JDG 9:30 Kad je Zevul, gradski glavar, čuo reči Gala, sina Evedovog, razgnevio se.
JDG 9:31 Tajno je poslao glasnike Avimelehu poručivši: „Eno, Gal, sin Evedov, i njegova braća, došli u Sihem i bune grad protiv tebe.
JDG 9:32 Zato ustani noću, ti i narod koji je s tobom, i postavi zasedu u polju.
JDG 9:33 Ujutro, čim grane sunce, digni se i navali na grad. Kad Gal izađe pred tebe sa narodom koji je s njim, čini s njim šta god hoćeš.“
JDG 9:34 Ustane Avimeleh noću, i sav narod s njim, i postave zasedu oko Sihema u četiri čete.
JDG 9:35 Čim je Gal, sin Evedov, izašao i stao kod ulaza gradskih vrata, Avimeleh ustane iz zasede sa narodom koji je bio s njim.
JDG 9:36 Gal je primetio ljude, pa je rekao Zevulu: „Gle, neki ljudi silaze s gorskih vrhova.“ Zevul mu reče: „To su senke sa gora, pa ti se čini kao da su ljudi.“
JDG 9:37 Gal opet reče: „Evo, ljudi silaze s visa, a jedna četa dolazi iz pravca Čarobnjakovog hrasta.“
JDG 9:38 Zevul mu reče: „Gde ti je sad jezik? Govorio si: ’Ko je Avimeleh da bismo mu služili?’ Nisu li to ljudi koje si prezirao? Hajde sad, izađi i ratuj s njim!“
JDG 9:39 Gal izađe predvodeći stanovnike Sihema i stupi u boj sa Avimelehom.
JDG 9:40 Međutim, Avimeleh je poterao Gala u beg, te je ovaj pobegao. Mnogo ljudi je izginulo sve do vrata.
JDG 9:41 Avimeleh je živeo u Arumi, a Zevul je proterao Gala i njegovu braću iz Sihema.
JDG 9:42 Sledećeg dana je narod izašao u polje, i to je bilo javljeno Avimelehu.
JDG 9:43 Avimeleh povede ljude, podeli ih u tri čete i postavi zasedu u polju. Videvši da narod izlazi iz grada, navalio je na njih i pobio ih.
JDG 9:44 Onda Avimeleh i čete koje su bile s njim navale na ulaz od gradskih vrata, a dve čete napadnu sve koji su bili u polju i pobiju ih.
JDG 9:45 Avimeleh je ratovao protiv grada celog tog dana. Nakon što je osvojio grad, pobio je ljude koji su bili u njemu. A grad je razorio i posuo ga solju.
JDG 9:46 To su čuli svi stanovnici u sihemskoj kuli, pa su otišli u sklonište hrama El-Verita.
JDG 9:47 Kad su javili Avimelehu da su svi stanovnici u sihemskoj kuli okupili tamo,
JDG 9:48 Avimeleh se popne na goru Salmon, on i svi ljudi s njim, uzme sekiru u ruke i naseče granja, pa ponese na ramenima. Onda reče ljudima s njim: „Što ste videli da sam ja uradio, brzo uradite i vi.“
JDG 9:49 Svaki čovek je odsekao po granu, pa su pošli za Avimelehom. Granje su stavili na sklonište i zapalili vatru nad onima unutra. Tako su izginuli svi ljudi iz sihemske kule, oko hiljadu muškaraca i žena.
JDG 9:50 Avimeleh ode u Teves. Tamo se utaborio i zauzeo grad.
JDG 9:51 Ali usred grada se nalazila jaka kula. Tamo su pobegli svi muškarci i žene – svi stanovnici grada – zatvorili se, i popeli se na krov kule.
JDG 9:52 Avimeleh je dospeo do kule i napao je. Kada se približio vratima kule da je zapali,
JDG 9:53 neka žena baci mlinski kamen Avimelehu na glavu i slomi mu lobanju.
JDG 9:54 On brzo pozva momka koji mu je nosio oružje i reče mu: „Izvadi svoj mač u ubij me, da ne pričaju o meni: ’Žena ga je ubila.’“ Njegov momak ga je probo i tako je umro.
JDG 9:55 Kad su Izrailjci videli da je Avimeleh mrtav, svaki se vratio u svoje mesto.
JDG 9:56 Tako je Bog uzvratio Avimelehu za njegov zločin koji je počinio nad svojim ocem pobivši sedamdesetoricu svoje braće.
JDG 9:57 A Bog je svalio svaki zločin ljudi iz Sihema na njihovu glavu. Tako ih je stigla kletva Jotama, sina Jerovalova.
JDG 10:1 Posle Avimeleha pojavio se Tola, sin Fuve, sin Dodov, iz Isaharovog plemena, da izbavi Izrailj. Živeo je u Samiru, u Jefremovoj gori.
JDG 10:2 On je bio sudija Izrailju dvadeset tri godine. Kad je umro, sahranili su ga u Samiru.
JDG 10:3 Posle njega pojavio se Jair, Galađanin. On je bio sudija Izrailju dvadeset dve godine.
JDG 10:4 On je imao trideset sinova koji su jahali trideset magaraca i vladali nad trideset mesta. Ona se po njima zovu Jairova sela sve do danas, a nalaze se u zemlji galadskoj.
JDG 10:5 Kad je Jair umro, sahranili su ga u Kamonu.
JDG 10:6 Izrailjci su opet činili što je zlo u očima Gospodnjim. Služili su Valima i Aštartama, i bogovima Arama, i bogovima Sidona, i bogovima Moava, i bogovima Amonaca, i bogovima Filistejaca. Ostavili su Gospoda i nisu mu više služili.
JDG 10:7 Zato je Gospod planuo gnevom na Izrailja, i predao ih u ruke Filistejaca i Amonaca,
JDG 10:8 koji su od one godine satirali i tlačili Izrailjce. Osamnaest godina su tlačili sve Izrailjce s one strane Jordana, u zemlji Amorejaca, koja je u Galadu.
JDG 10:9 A onda su Amonci prešli preko Jordana da ratuju protiv Jude i Venijamina, i doma Jefremovog. Izrailj se našao u velikoj nevolji.
JDG 10:10 Tada su Izrailjci zavapili Gospodu govoreći: „Zgrešili smo protiv tebe, jer smo napustili našeg Boga i služili Valima.“
JDG 10:11 Gospod reče Izrailjcima: „Nisam li vas izbavljao od Egipćana, Amorejaca, Amonaca, Filistejaca,
JDG 10:12 Sidonaca, Amaličana i Maonaca, koji su vas tlačili? Vi ste i tada zavapili k meni, a ja sam vas izbavio iz njihovih ruku.
JDG 10:13 Ali vi ste me ostavili i služili drugim bogovima; zato vas neću više izbavljati od njih.
JDG 10:14 Idite i vapite bogovima koje ste izabrali sebi. Neka vas oni izbave u času vaše nevolje!“
JDG 10:15 Izrailjci rekoše Gospodu: „Zgrešili smo! Čini s nama što ti drago, samo nas izbavi danas.“
JDG 10:16 Tada su uklonili strane bogove iz svoje sredine, pa su služili Gospodu, koji nije više mogao da trpi Izrailjevu muku.
JDG 10:17 Amonci su se sabrali, i utaborili kod Galada. A Izrailjci su se sabrali i utaborili kod Mispe.
JDG 10:18 Narod i glavari galadski rekoše jedan drugom: „Neka čovek koji prvi krene u boj protiv Amonaca bude glavar svim stanovnicima Galada.“
JDG 11:1 Jeftaj, Galađanin, je bio silni ratnik. Bio je sin bludnice, a Galad mu je bio otac.
JDG 11:2 Ali Galadu je njegova žena rodila sinove. Kad su odrasli, oni su oterali Jeftaja s rečima: „Ti nemaš nasledstva u domu našeg oca jer si sin druge žene.“
JDG 11:3 Jeftaj je pobegao od svoje braće i naselio se u zemlji Tov. Tu su se neke ništarije okupile oko njega, pa su s njim pljačkale.
JDG 11:4 Nakon izvesnog vremena, Amon je zaratio protiv Izrailja.
JDG 11:5 Kad su Amonci zaratili protiv Izrailja, starešine galadske dođu da vrate Jeftaja iz zemlje Tov.
JDG 11:6 Rekli su Jeftaju: „Dođi i budi nam vojvoda, da ratujemo protiv Amonaca.“
JDG 11:7 Jeftaj odgovori starešinama galadskim: „Niste li me vi mrzeli i oterali me iz doma moga oca? Zašto dolazite k meni sad kad ste u nevolji?“
JDG 11:8 Starešine Galada rekoše Jeftaju: „Zato smo se sada vratili k tebi. Ako pođeš s nama i ratuješ protiv Amonaca, bićeš glavar nama i svim stanovnicima Galada.“
JDG 11:9 Jeftaj odgovori starešinama Galada: „Ako me odvedete natrag da ratujem protiv Amonaca, i ako mi ih Gospod preda, hoću li vam biti glavar?“
JDG 11:10 Galadske starešine odgovore Jeftaju: „Neka Gospod bude svedok među nama; učinićemo kako si rekao.“
JDG 11:11 Jeftaj je otišao sa starešinama Galada, a narod ga je postavio sebi za glavara i vojvodu. Jeftaj je ponovio sve svoje uslove pred Gospodom u Mispi.
JDG 11:12 Onda je poslao glasnike amonskom caru rekavši: „Šta imaš protiv mene, te si došao k meni da ratuješ protiv moje zemlje?“
JDG 11:13 Amonski car odgovori Jeftajevim glasnicima: „Po izlasku iz Egipta, Izrailj je uzeo moju zemlju od Arnona do Jordana i Javoka. Zato mi je sad vrati milom.“
JDG 11:14 Jeftaj je ponovo poslao glasnike amonskom caru
JDG 11:15 i rekao mu: „Ovako kaže Jeftaj: Izrailj nije uzeo ni moavsku zemlju, ni zemlju Amonaca.
JDG 11:16 Po izlasku iz Egipta, Izrailj je išao kroz pustinju do Crvenog mora i došao u Kadis.
JDG 11:17 Izrailj je poslao glasnike caru Edoma rekavši: ’Dozvoli mi da prođem kroz tvoju zemlju.’ Međutim, edomski car nije hteo da ga posluša. Poslao je glasnike i moavskom caru, ali ni on nije dao svoj pristanak. Tako je Izrailj ostao u Kadisu.
JDG 11:18 Nastavljajući pustinjom, Izrailj je zaobišao edomsku i moavsku zemlju i došao istočno od moavske zemlje. Utaborili su se s druge strane Arnona. U moavske predele nisu stupali, jer je Arnon granica Moavu.
JDG 11:19 Izrailj je poslao glasnike Sihonu, amorejskom caru, caru Esevona, rekavši mu: ’Dozvoli nam da prođemo kroz tvoju zemlju i dođemo na svoje odredište.’
JDG 11:20 Ali Sihon nije verovao Izrailju da hoće samo da pređe preko njegovog područja. Sihon je sabrao svu svoju vojsku, utaborio se u Jasi i stupio u rat protiv Izrailja.
JDG 11:21 Gospod, Bog Izrailjev, je predao Sihona i svu njegovu vojsku Izrailju u ruke, te je Izrailj osvojio svu zemlju Amorejaca koji su živeli u toj zemlji.
JDG 11:22 Osvojili su svu oblast Amorejaca, od Arnona do Javoka, i od pustinje do Jordana.
JDG 11:23 Sad kad je Gospod, Bog Izrailjev, izgnao Amorejce pred svojim narodom, Izrailjem, ti bi hteo da nas izgnaš?
JDG 11:24 Zar ti ne držiš u posedu ono što ti je dao Hamos, bog tvoj? Tako ćemo i mi zadržati sve ono što nam je Gospod, Bog naš, dao da osvojimo.
JDG 11:25 Da nisi možda bolji od Valaka, sina Seforovog, cara moavskog? Da li se on sporio sa Izrailjem? Da li je on ratovao s njima?
JDG 11:26 Kad se Izrailj pre tri stotine godina naselio u Esevonu i njegovim naseljima, u Aroiru i njegovim naseljima, i u svim gradovima uz Arnon, zašto ih tada niste oteli?
JDG 11:27 Nisam ja tebi skrivio, nego ti meni činiš nepravdu ratujući protiv mene. Neka Gospod, Sudija, danas presudi između Izrailjaca i Amonaca.“
JDG 11:28 Ali car Amonaca se nije obazirao na poruku koju mu je Jeftaj poslao.
JDG 11:29 Tada Duh Gospodnji siđe na Jeftaja, te on prođe preko područja Galada i Manasije nastavljajući preko Mispe galadske, i od Mispe galadske dođe na Amonce.
JDG 11:30 Tu se Jeftaj zavetovao Gospodu, rekavši: „Ako predaš Amonce u moje ruke,
JDG 11:31 ko prvi izađe na vrata moje kuće da me dočeka kad se vratim u miru od Amonaca, pripašće Gospodu, i toga ću prineti na žrtvu svespalnicu.“
JDG 11:32 Jeftaj ode k Amoncima da ratuje protiv njih i Gospod ih predade u njegove ruke.
JDG 11:33 Tukao ih je od Aroira do Minita, dvadeset gradova – i do Avel-Keramima. Bio je to veliki poraz. Tako su Amonci bili poniženi pred Izrailjcima.
JDG 11:34 Kad se Jeftaj vratio svojoj kući u Mispu, u susret mu izađe njegova ćerka igrajući uz bubnjeve. Ona mu je bila jedinica; osim nje nije imao drugih sinova i ćerki.
JDG 11:35 Kad ju je Jeftaj ugledao, razderao je svoju odeću i zakukao: „Jao, ćerko moja! U kakav si me jad bacila! Zar baš ti da mi doneseš nesreću! Zavetovao sam se Gospodu i ne mogu poreći zavet.“
JDG 11:36 Ona mu odgovori: „Oče moj, svojim ustima si se zavetovao Gospodu; učini sa mnom kako si rekao, jer ti je Gospod dao da se osvetiš svojim neprijateljima, Amoncima.“
JDG 11:37 Ona još reče svome ocu: „Neka mi se dozvoli ovo: pusti me na dva meseca da idem po gorama s mojim drugaricama, da oplačem svoje devičanstvo.“
JDG 11:38 On odgovori: „Idi!“ Pustio ju je na dva meseca. Ona je otišla sa svojim drugaricama i oplakivala svoje devičanstvo na gorama.
JDG 11:39 Kada su se navršila dva meseca, vratila se svome ocu, a on je izvršio nad njom zavet kojim se zavetovao. I nikada nije upoznala čoveka. Otuda običaj u Izrailju
JDG 11:40 da svake godine Izrailjeve devojke odlaze i oplakuju ćerku Jeftaja Galađanina, četiri dana u godini.
JDG 12:1 A Jefremovci se sakupe i dođu na sever. Rekli su Jeftaju: „Zašto si išao da ratuješ protiv Amonaca a da nisi pozvao i nas da idemo s tobom? Zapalićemo ti kuću nad tobom!“
JDG 12:2 Jeftaj im odgovori: „Ja i moj narod smo imali veliki spor sa Amoncima. I vas sam pozvao, ali vi niste došli da me izbavite iz njihovih ruku.
JDG 12:3 Kad sam video da izbavljenje ne stiže, stavio sam glavu u torbu i pošao na Amonce, a Gospod ih je predao u moje ruke. Zašto ste, dakle, došli danas da ratujete protiv mene?“
JDG 12:4 Tada je Jeftaj sabrao sve Galađane i stupio u boj protiv Jefrema. Galađani su potukli Jefrema, jer su Jefremovci govorili: „Vi ste, Galađani, Jefremovi begunci, koji žive usred Jefrema i Manasije.“
JDG 12:5 Galađani su presekli Jefremu gazove na Jordanu. Kad bi neko od Jefremovih begunaca rekao: „Pustite me da prođem“ – Galađani bi ga pitali: „Jesi li Jefremovac?“ Kad bi ovaj odgovorio: „Nisam“ –
JDG 12:6 oni bi mu rekli: „Reci Šibolet.“ Ako bi on rekao: „Sibolet“ – jer nije umeo da izgovori, oni bi ga zgrabili i ubili na jordanskim gazovima. Tom prilikom poginulo je četrdeset dve hiljade Jefremovaca.
JDG 12:7 Jeftaj je bio sudija u Izrailju šest godina. Kad je Jeftaj Galađanin umro, sahranili su ga u jednom od galadskih gradova.
JDG 12:8 Posle njega je sudija u Izrailju bio Avesan iz Vitlejema.
JDG 12:9 On je imao trideset sinova i trideset ćerki, koje je poudavao na razne strane. I sinovima je doveo žene sa strane. On je bio sudija u Izrailju sedam godina.
JDG 12:10 Kad je Avesan umro, bio je sahranjen u Vitlejemu.
JDG 12:11 Posle njega je sudija u Izrailju bio Elon Zavulonac. On je sudio u Izrailju deset godina.
JDG 12:12 Kad je Elon Zavulonac umro, sahranili su ga u Ajalonu, u zemlji Zavulonovoj.
JDG 12:13 Posle njega je sudija u Izrailju bio Avdon, sin Elila Piratonjanina.
JDG 12:14 On je imao četrdeset sinova i trideset unuka koji su jahali sedamdeset magaraca. On je bio sudija u Izrailju osam godina.
JDG 12:15 Kad je Avdon, sin Elila Piratonjanina umro, bio je sahranjen u Faratonu u Jefremovoj zemlji, u amaličkom gorju.
JDG 13:1 Ali Izrailjci nastaviše da čine što je zlo u Gospodnjim očima. Zato ih je Gospod predao u ruke Filistejcima za četrdeset godina.
JDG 13:2 A bio je jedan čovek iz Saraje, iz Danovog plemena, po imenu Manoje. Njegova žena je bila nerotkinja i nije imala dece.
JDG 13:3 Anđeo Gospodnji se ukazao ženi i rekao joj: „Ti si nerotkinja i nemaš dece, ali ćeš zatrudneti i roditi sina.
JDG 13:4 Od sada se pazi: ne pij vina, ni žestoka pića, i ne jedi ništa što je nečisto.
JDG 13:5 Vidi, zatrudnećeš i rodićeš sina. Neka britva ne prelazi preko njegove glave, jer će dečak od majčine utrobe biti nazirej, posvećen Bogu. On će početi da izbavlja Izrailja iz filistejskih ruku.“
JDG 13:6 Žena dođe i ispriča to svome mužu rekavši: „Čovek Božiji je došao k meni; izgledao je kao Anđeo Gospodnji. Veoma sam se uplašila, pa ga nisam pitala odakle je, a on mi nije rekao kako se zove.
JDG 13:7 Rekao mi je: ’Evo, zatrudnećeš i rodićeš sina. Od sada ne pij vina ni žestoka pića, i ne jedi ništa što je nečisto, jer će dečak biti nazirej Božiji od majčine utrobe do smrti.’“
JDG 13:8 Manoje se tada ovako pomolio Gospodu: „Molim te, Gospode! Neka čovek Božiji koga si poslao ponovo dođe k nama, i nauči nas šta da činimo sa dečakom kad se rodi.“
JDG 13:9 Bog je uslišio Manojev glas. Anđeo Gospodnji je ponovo došao k ženi dok je ona sedela u polju. Njen muž, Manoje, nije bio s njom.
JDG 13:10 Žena je brzo otrčala i ispričala to svom mužu. Rekla mu je: „Evo, ukazao mi se onaj čovek koji mi je došao onog dana.“
JDG 13:11 Manoje ustade i ode za svojom ženom. Kad je došao k čoveku, upitao ga je: „Jesi li ti onaj čovek koji je govorio s mojom ženom?“ On odgovori: „Jesam.“
JDG 13:12 Manoje reče: „Kad se ispune tvoje reči, kakav će biti dečakov način života? Kako treba postupati s njim?“
JDG 13:13 Anđeo Gospodnji odgovori Manoju: „Žena mora da se uzdržava od svega što sam joj rekao.
JDG 13:14 Neka ne jede ništa što dolazi od vinove loze. Neka ne pije vina ni žestoka pića, i neka ne jede ništa nečisto. Neka drži sve što sam joj zapovedio.“
JDG 13:15 Manoje reče Anđelu Gospodnjem: „Rado bismo te zadržali i zgotovili ti jare.“
JDG 13:16 Anđeo Gospodnji reče Manoju: „Da me i zadržite, ja ne bih jeo tvoju hranu. Ali ako hoćeš da prineseš žrtvu svespalnicu, prinesi je Gospodu.“ Manoje nije znao da je to Anđeo Gospodnji.
JDG 13:17 Manoje tada upita Anđela Gospodnjeg: „Kako ti je ime, da bismo mogli da te častimo kad se ispune tvoje reči?“
JDG 13:18 Anđeo Gospodnji reče: „Zašto me pitaš za moje ime; ono je čudesno.“
JDG 13:19 Manoje uze jare i prinos, i na steni ih prinese kao svespalnicu Gospodu, koji čini čudesa. Dok su Manoje i njegova žena gledali
JDG 13:20 kako se plamen sa žrtvenika diže k nebu, Anđeo Gospodnji se uznese u plamenu s žrtvenika. Videvši to, Manoje i njegova žena padoše ničice.
JDG 13:21 Anđeo Gospodnji nije se više ukazivao Manoju i njegovoj ženi. Tada je Manoje shvatio da je to bio Anđeo Gospodnji.
JDG 13:22 Manoje reče svojoj ženi: „Jamačno ćemo umreti jer smo videli Boga!“
JDG 13:23 Njegova žena mu reče: „Da je Gospod hteo da nas usmrti, ne bi prihvatio svespalnicu i prinos iz naših ruku, ne bi nam dozvolio da vidimo sve ovo, niti bi nam obznanio tako nešto.“
JDG 13:24 Žena rodi sina i dade mu ime „Samson“. Dečak je odrastao a Gospod ga je blagoslovio.
JDG 13:25 Duh Gospodnji je počeo da deluje u njemu u Danovom taboru, između Saraje i Estaola.
JDG 14:1 Jednom Samson siđe u Timnu i zapazi tamo filistejsku devojku.
JDG 14:2 Kad se vratio gore ispričao je to ocu i majci. Rekao je: „Video sam filistejsku devojku u Timni. Zato mi je sada uzmite za ženu.“
JDG 14:3 Njegovi otac i majka mu rekoše: „Zar nema devojaka u tvome bratstvu i u celom našem narodu, da moraš ići da uzmeš sebi ženu od neobrezanih Filistejaca?“ Samson odgovori ocu i majci: „Nju mi uzmite, jer ona je za mene ona prava.“
JDG 14:4 Njegov otac i njegova majka nisu znali da to dolazi od Gospoda, koji je tražio zadevicu s Filistejcima. U to vreme su Filistejci vladali nad Izrailjem.
JDG 14:5 Samson je sišao u Timnu sa svojim ocem i svojom majkom. Kad su došli do timnjanskih vinograda, mladi lav ričući krene prema njemu.
JDG 14:6 Duh Gospodnji siđe na njega, i on golim rukama rastrže lava kao jare. Ipak, ocu i majci nije rekao šta je uradio.
JDG 14:7 Onda je otišao k onoj devojci i pričao sa njom; ona je za Samsona bila ona prava.
JDG 14:8 Kad se posle izvesnog vremena vratio da je odvede, skrenuo je da pogleda mrtvog lava, a ono, u mrtvom lavu roj pčela i med.
JDG 14:9 Zahvatio je med šakom, pa ga je idući jeo. Onda je otišao svome ocu i svojoj majci, i dao meda i njima, te su i oni jeli. Međutim, nije im rekao da ga je uzeo iz mrtvog lava.
JDG 14:10 Njegov otac ode k devojci i Samson napravi tamo gozbu, kako su to običavali mladi ljudi.
JDG 14:11 Čim su ga videli odredili su mu trideset pratilaca da budu uz njega.
JDG 14:12 Tada im je Samson rekao: „Dozvolite mi da vam postavim zagonetku. Ako je odgonetnete za sedam dana gozbe, daću vam trideset lanenih košulja i trideset svečanih haljina.
JDG 14:13 A ako ne budete mogli da je odgonetnete, vi ćete meni dati trideset lanenih košulja i trideset svečanih haljina.“ Oni rekoše: „Reci svoju zagonetku, mi te slušamo.“
JDG 14:14 Samson im reče: „Od onog koji jede izašlo je jelo, od jakoga izašlo je slatko.“ Tri dana nisu mogli da odgonetnu zagonetku.
JDG 14:15 Četvrtog dana rekoše njegovoj ženi: „Izmami od svog muža rešenje zagonetke, ili ćemo spaliti i tebe i kuću tvoga oca. Zar ste nas pozvali ovde da nas opljačkate?“
JDG 14:16 Samsonova žena je došla pred njega plačući i govoreći: „Ti me svakako mrziš i ne voliš me. Postavio si zagonetku mojim sunarodnicima, a meni je nisi rastumačio?“ On joj odgovori: „Nisam je rastumačio svome ocu i svojoj majci, a tebi da je rastumačim?“
JDG 14:17 Ona je tako plakala pred njim sedam dana, koliko je trajala njihova gozba. Sedmoga dana joj je rastumačio zagonetku, jer je toliko navaljivala na njega. Ona je onda odala zagonetku svojim sunarodnicima.
JDG 14:18 Sedmoga dana, pre zalaska sunca, meštani grada mu rekoše: „Šta je slađe od meda, i šta je jače od lava?“ Samson im reče: „Da niste orali s mojom junicom, moju zagonetku ne biste rešili!“
JDG 14:19 Tada Duh Gospodnji siđe na njega, te on ode u Askalon i pobi trideset ljudi. Skinuo je s njih odeću i dao svečane haljine onima što su odgonetnuli zagonetku. Tako razjaren vratio se gore očevoj kući.
JDG 14:20 A Samsonovu ženu su dali jednom od njegovih svadbenih pratilaca koji je bio uz njega.
JDG 15:1 Posle nekog vremena, u vreme žetve pšenice, Samson dođe da poseti svoju ženu noseći joj jare. Rekao je: „Hoću da uđem k svojoj ženi u sobu.“ Ali njen otac mu nije dao da uđe.
JDG 15:2 Njen otac mu reče: „Bio sam uveren da je mrziš, pa sam je dao jednom od tvojih pratilaca. Nije li njena mlađa sestra lepša od nje? Uzmi nju umesto one.“
JDG 15:3 Samson im reče: „Ovaj put neću biti kriv Filistejcima kad im učinim neko zlo.“
JDG 15:4 Samson ode, uhvati tri stotine lisica, okrene ih repom prema repu i sveže im po jednu baklju između dva repa.
JDG 15:5 Onda zapali baklje i pusti lisice među filistejsku letinu. Tako je spalio požnjevenu i nepožnjevenu letinu, vinograde i maslinike.
JDG 15:6 Filistejci su se pitali: „Ko je ovo učinio?“ Rekli su im: „To je bio Samson, zet jednog Timnjanina, zato što je ovaj uzeo njegovu ženu i dao je jednom od njegovih pratilaca.“ Tada se Filistejci dignu i spale i nju i njenog oca.
JDG 15:7 Samson im je na to rekao: „Kad ste to uradili, neću se smiriti dok vam se ne osvetim.“
JDG 15:8 Istukao ih je uzduž i popreko nanevši im veliki poraz. Onda je otišao, nastanio se u pećinu Etamske stene.
JDG 15:9 Ali Filistejci se dignu i utabore se u Judi. Bili su se raširili do Lehije.
JDG 15:10 Judejci im rekoše: „Zašto ste se ustali protiv nas?“ Oni im odgovoriše: „Ustali smo da svežemo Samsona i učinimo mu kako je on učinio nama.“
JDG 15:11 Tada je tri hiljade ljudi iz Judinog plemena otišlo do ruba Etamske pećine i reklo Samsonu: „Zar ti nije poznato da Filistejci vladaju nad nama? Šta si nam to učinio?“ On im odgovori: „Kako su oni meni učinili, tako sam ja učinio njima.“
JDG 15:12 Oni mu rekoše: „Došli smo da te svežemo i predamo Filistejcima u ruke.“ Samson im reče: „Zakunite mi se da me vi sami nećete ubiti!“
JDG 15:13 „Nećemo – rekoše mu – samo ćemo te svezati i predati u njihove ruke, ali te nećemo ubiti.“ Zatim su ga svezali sa dva nova konopca i odveli iz pećine.
JDG 15:14 Kad je došao do Lehije, Filistejci krenuše na njega kličući od radosti. Tada ga Duh Gospodnji obuze, i konopci oko njegovih ramena postadoše kao laneni konci spaljeni vatrom, te sveze spadoše sa njegovih ruku.
JDG 15:15 Tu je našao svežu magareću čeljust, dohvatio je i njome pobio hiljadu ljudi.
JDG 15:16 Samson reče: „Magarećom čeljusti gomilu sam na gomilu naslagao; magarećom čeljusti pobio sam hiljadu.“
JDG 15:17 Kad je to izrekao, bacio je čeljust iz svoje ruke i nazvao ono mesto „Ramat-Lehija“.
JDG 15:18 Kako je bio veoma žedan, zavapio je ka Gospodu i rekao: „Gospode, ti si izvojevao ovo veliko izbavljenje rukom svoga sluge. Zar sad da umrem od žeđi i padnem u ruke neobrezanima?“
JDG 15:19 Gospod probi šupljinu što je kod Lehije i odatle izbi voda. Samson se napio, povratio snagu i oporavio se. Zato je to mesto nazvao En-Akore, a ono je do danas u Lehiji.
JDG 15:20 On je bio sudija u Izrailju za vreme filistejske [vladavine] dvadeset godina.
JDG 16:1 Jednom je Samson otišao u Gazu. Tamo je video neku bludnicu i ušao k njoj.
JDG 16:2 Ljudima u Gazi je bilo javljeno: „Samson je došao ovamo!“ Tada su ga opkolili i cele noći čekali u zasedi na njega kod gradskih vrata. Pritajili su se cele noći, misleći: „Ubićemo ga kad svane zora.“
JDG 16:3 Samson je ležao do ponoći, a onda je ustao, dohvatio gradska vrata s oba dovratka i iščupao ih zajedno s prevornicom. Zatim je vrata stavio na ramena i izneo ih na vrh jednog brda koje se nalazi kod Hevrona.
JDG 16:4 Posle toga, Samson je zavoleo jednu devojku iz doline Sorika, koja se zvala Dalila.
JDG 16:5 Filistejski knezovi odu gore k njoj i reknu joj: „Gledaj da izmamiš od njega gde se krije njegova velika snaga, kako bismo mogli da ga svladamo, svežemo i pokorimo. Svaki od nas će ti, zauzvrat, dati po hiljadu i stotinu srebrnih šekela.“
JDG 16:6 Dalila reče Samsonu: „Reci mi gde se krije tvoja velika snaga? Čime bi mogao da budeš vezan i svladan?“
JDG 16:7 Samson joj odgovori: „Da me vežu sa sedam svežih volujskih žila, koje se još nisu osušile, izgubio bih snagu i postao kao svaki drugi čovek.“
JDG 16:8 Filistejski knezovi su joj doneli sedam svežih volujskih žila, još neosušenih, i ona ga je vezala njima.
JDG 16:9 A kod nje u sobi čekala je zaseda. Ona povika: „Samsone, Filistejci idu na tebe!“ On pokida žile kao što se kudelja prekine kad je dohvati vatra. Tako se nije saznalo gde se krije njegova snaga.
JDG 16:10 Dalila reče Samsonu: „Eto, ti si terao šegu sa mnom i ispričao mi laži. A sad mi reci čime bi mogli da te svežu.“
JDG 16:11 On joj reče: „Da me vežu novim, još neupotrebljenim konopcima, izgubio bih snagu i postao kao svaki drugi čovek.“
JDG 16:12 Tada Dalila uze sedam novih konopaca i sveza ga njima. Onda mu viknu: „Samsone, Filistejci idu na tebe!“ Zaseda je, naime, čekala u sobi. Ali on pokida konopce na svojim ramenima kao konce.
JDG 16:13 Dalila reče Samsonu: „Eto, ti sve vreme teraš šegu sa mnom i pričaš mi laži. Reci mi čime mogu da te vežu.“ On joj odgovori: „Da mi upletu sedam pramenova kose na razboj i zaglave ih klinom, postao bih kao svaki drugi čovek.“
JDG 16:14 Dok je on spavao, ona uplete sedam pramenova njegove kose na razboj i zaglavi ih klinom. Onda mu viknu: „Samsone, Filistejci idu na tebe!“ On se probudi iz sna, i istrgne i klin, i razboj i osnovu.
JDG 16:15 Ona mu reče: „Kako možeš reći da me voliš, kad srcem nisi sa mnom? Triput si već terao šegu sa mnom i nisi mi rekao gde se krije tvoja velika snaga.“
JDG 16:16 Ali kako mu je ona svakoga dana dodijavala svojim rečima i saletala ga, smučilo mu se do smrti,
JDG 16:17 pa joj je otvorio celo svoje srce. Rekao joj je: „Britva nikada nije prešla preko moje glave, jer sam nazirej Božiji od majčine utrobe. Da se ošišam, snaga bi me napustila; izgubio bih snagu i postao kao svaki drugi čovek.“
JDG 16:18 Kad je Dalila videla da joj je otvorio celo svoje srce, poručila je filistejskim knezovima: „Dođite sada, jer mi je otvorio celo svoje srce.“ Filistejski knezovi dođu k njoj, noseći srebro u rukama.
JDG 16:19 Ona ga je uspavala na svome krilu i pozvala jednog čoveka, pa mu je odsekla sedam pramenova kose s glave. Prvo ga je ona savladala. Tako ga je napustila snaga.
JDG 16:20 Onda je viknula: „Samsone, Filistejci idu na tebe!“ On se probudio iz sna misleći: „Izvući ću se kao i ranije i oslobodiću se“, jer nije znao da je Gospod odstupio od njega.
JDG 16:21 Tada su ga Filistejci uhvatili i iskopali mu oči. Zatim su ga odveli u Gazu i okovali ga bronzanim okovima. U tamnici je okretao mlin.
JDG 16:22 Međutim, odsečena kosa je počela da raste.
JDG 16:23 A Filistejski knezovi bili su se okupili da prinesu veliku žrtvu svome bogu Dagonu i da se provesele. Rekli su: „Naš bog nam je predao u ruke našeg neprijatelja Samsona.“
JDG 16:24 Kad je narod video Samsona, slavio je svoga boga i klicao: „Naš bog nam je predao u ruke našeg neprijatelja Samsona, koji je opustošio našu zemlju i pobio mnoge od nas.“
JDG 16:25 Kad im se srce ispunilo radošću, povikali su: „Pozovite Samsona da nas zabavlja!“ Doveli su Samsona iz tamnice, te je ovaj igrao pred njima. Onda su ga postavili između stubova.
JDG 16:26 Samson reče momku koji ga je vodio za ruku: „Ostavi me tamo gde mogu da opipam stubove na kojima građevina počiva, da se naslonim na njih.“
JDG 16:27 A zgrada je bila puna muškaraca i žena. Tamo su bili i svi filistejski knezovi. Samo je na krovu bilo oko tri hiljade muškaraca i žena koji su gledali kako Samson igra.
JDG 16:28 Samson zazva Gospoda i reče: „Gospode Bože, seti me se i daj mi snagu još samo ovaj put, o, Bože, da se odjednom osvetim Filistejcima za svoje oči!“
JDG 16:29 Samson napipa dva srednja stuba na kojima je zgrada počivala, opre se o njih, desnicom o jedan, a levicom o drugi,
JDG 16:30 i reče: „Neka umrem s Filistejcima!“ Zatim ih je svom snagom gurnuo, te se zgrada srušila na knezove i na narod koji je bio u njoj. Onih koje je pobio umirući, bilo je više nego onih koje je pobio za života.
JDG 16:31 Tada su došla njegova braća i sav dom oca njegovog, uzela ga i odnela gore. Sahranili su ga između Saraje i Estaola u grobu njegovog oca, Manoja. On je sudio Izrailju dvadeset godina.
JDG 17:1 Bio neki čovek iz Jefremove gore po imenu Miheja.
JDG 17:2 On je rekao svojoj majci: „Hiljadu i stotinu srebrnih šekela koji su ti ukradeni, zbog kojih si preda mnom izrekla kletvu – to srebro je kod mene, ja sam ga uzeo.“ Njegova majka mu reče: „Neka te Gospod blagoslovi, sine moj!“
JDG 17:3 Tih hiljadu i stotinu srebrnih šekela je vratio svojoj majci. Majka mu reče: „Srebro koje sam posvetila Gospodu, dajem svome sinu, da od njega načini rezanog i livenog idola. Sada ti ih vraćam.“
JDG 17:4 Kad je [Miheja] vratio srebro svojoj majci, ona je uzela dve stotine srebrnih šekela i dala ih zlataru. On je od njih načinio rezanog i livenog idola koji je stajao u Mihejinoj kući.
JDG 17:5 Ovaj čovek, Miheja, je posedovao svetište. On je načinio efod i kućne idole, i posvetio jednog od svojih sinova za svoga sveštenika.
JDG 17:6 U ono vreme nije bilo cara u Izrailju, i svako je radio što mu se činilo pravo.
JDG 17:7 A bio je jedan mladić iz Vitlejema Judinog, iz Judinog plemena. On je bio Levit koji je živeo tamo kao došljak.
JDG 17:8 Taj čovek je otišao iz grada Vitlejema u Judi da nađe sebi mesto da se naseli kao došljak. Putujući došao je u Jefremovu goru do Mihejine kuće.
JDG 17:9 Miheja ga upita: „Odakle dolaziš?“ Levit mu odgovori: „Ja sam iz Vitlejema u Judi, i tražim da se negde nastanim.“
JDG 17:10 Miheja mu reče: „Ostani da živiš kod mene i budi mi ocem i sveštenikom, a ja ću ti davati deset srebrnih šekela godišnje, odeću i hranu.“ Levit ode k njemu.
JDG 17:11 Levit je pristao da živi kod tog čoveka, i mladić mu je bio kao jedan od njegovih sinova.
JDG 17:12 Miheja je posvetio Levita i on mu je postao sveštenik. Mladić je živeo u Mihejinoj kući.
JDG 17:13 Miheja reče: „Sada znam da će mi Gospod dati napretka, zato što imam Levita za sveštenika.“
JDG 18:1 U ono vreme, kada nije bilo cara u Izrailju, Danovo pleme je tražilo sebi zemlju da se naseli, jer do tada nije primilo u posed zemlju među Izrailjevim plemenima.
JDG 18:2 Zato su Danovci iz svoga plemena poslali petoricu hrabrih ratnika iz Saraje i Estaola, da uhode zemlju i istraže je. Rekli su im: „Idite i izvidite zemlju.“ Oni odu u Jefremovu goru, u Mihejinu kuću, i tamo prespavaju.
JDG 18:3 Kad su bili kod Mihejine kuće, prepoznali su glas mladoga Levita. Svrate oni tamo i upitaju ga: „Ko te je doveo ovamo? Šta radiš ovde? Zašto si tu?“
JDG 18:4 On im odgovori: „Tako i tako je Miheja učinio za mene. On me je unajmio, te sam postao njegov sveštenik.“
JDG 18:5 Oni mu rekoše: „Pitaj Boga da znamo hoće li put na koji smo pošli biti uspešan?“
JDG 18:6 On im reče: „Idite u miru. Gospod bdi nad putem na koji ste pošli.“
JDG 18:7 Tih pet ljudi odu i dođu u Lais. Videli su da narod u njemu živi spokojno, po običaju Sidonaca – mirno i spokojno. Osvajači im nisu upadali u zemlju, a nije bilo ni vladara. Osim toga, bili su daleko od Sidonaca, i ni sa kim nisu imali dodira.
JDG 18:8 Kad su se vratili svojoj braći u Saraju i Estaol, njihova braća su ih pitala: „Kakve vesti donosite?“
JDG 18:9 Oni im odgovoriše: „Dižite se! Krenimo gore na njih, jer videli smo da je zemlja veoma dobra! Šta još čekate? Ne oklevajte da odete i zauzmete tu zemlju.
JDG 18:10 Kad dođete tamo, naći ćete bezbrižan narod, a i zemlja je prostrana. Gospod je predao zemlju u vaše ruke. To mesto ne oskudeva ni u čemu što zemlja daje.“
JDG 18:11 Tada je šest stotina naoružanih ljudi iz Danovog plemena krenulo iz Saraje i Estaola.
JDG 18:12 Otišli su gore i utaborili se kod Kirijat-Jarima u Judi. Zato se to mesto sve do danas zove „Danov tabor“. Ono se nalazi zapadno od Kirijat-Jarima.
JDG 18:13 Odatle su otišli u Jefremovu goru i došli do Mihejine kuće.
JDG 18:14 Ona petorica što su išla da uhode zemlju Lais rekoše svojoj braći: „Znate li da u ovim kućama postoje efod i kućni idoli, te idol rezani i liveni? Sad znate šta da radite.“
JDG 18:15 Onda su svratili tamo i ušli u kuću mladoga Levita, kod Mihejine kuće, i upitali ga za zdravlje.
JDG 18:16 Šest stotina ljudi iz Danovog plemena, naoružanih za rat, ostalo je da stoji na ulazu kapije.
JDG 18:17 A ona petorica što su išli gore da uhode zemlju odu unutra i uzmu rezani kip, efod, kućne idole, i livenog idola. Sveštenik je stajao na ulazu kapije uz onih šest stotina ljudi naoružanih za rat.
JDG 18:18 Kad su ušli u Mihejinu kuću i uzeli rezani kip, efod, kućne idole i livenog idola, sveštenik im reče: „Šta to radite?“
JDG 18:19 Oni mu odgovoriše: „Umukni! Stavi ruku na usta i pođi s nama. Bićeš nam ocem i sveštenikom. Nije li za tebe bolje da budeš sveštenik celom plemenu u Izrailju, nego da budeš sveštenik u domu jednog čoveka?“
JDG 18:20 Sveštenik se tome obradovao; uzeo je efod, kućne idole i rezani kip, pa se pridružio narodu.
JDG 18:21 Onda su se okrenuli i nastavili put. Napred su pustili decu, sitnu stoku, i imovinu.
JDG 18:22 Oni su se već bili udaljili od Mihejine kuće, kad su žitelji kuća koje su bile oko Mihejine kuće digli viku i dali se u poteru za Danovcima.
JDG 18:23 Pošto su vikali za njima, Danovci su se okrenuli i rekli Miheji: „Šta je s tobom? Zašto si digao narod?“
JDG 18:24 [Miheja] odgovori: „Uzeli ste bogove koje sam napravio i sveštenika, i otišli. Šta meni ostaje? I još me pitate: ’Šta je s tobom?’“
JDG 18:25 Danovci mu rekoše: „Glasa više da nisi pustio za nama! Inače bi neki besni ljudi mogli da se obore na tebe, pa bi navukao propast i na sebe i na svoju porodicu.“
JDG 18:26 Danovci, zatim, odu svojim putem, a Miheja, videvši da su jači od njega, okrene se i vrati svojoj kući.
JDG 18:27 Danovci su uzeli ono što je Miheja napravio, i sveštenika koji je bio kod njega, pa su navalili na Lais, na mirne i bezbrižne ljude. Pobili su ih oštricom mača, a grad su spalili.
JDG 18:28 Nije bilo nikoga da ih izbavi, jer je grad bio daleko od Sidona, i ni sa kim nisu imali dodira. Grad je ležao u dolini, koja je bila kod Vet-Reova. Danovci su iznova sagradili grad i naselili se u njemu.
JDG 18:29 Nazvali su ga Dan, po imenu svoga praoca Dana, koji se rodio Izrailju. Grad se pre toga zvao „Lais“.
JDG 18:30 Danovci su postavili sebi idola, a Jonatan, sin Girsama, Mojsijevog sina, i njegovi sinovi, bili su sveštenici Danovom plemenu, sve do vremena izgnanstva zemlje.
JDG 18:31 Postavili su sebi Mihejinog idola, koji je ovaj napravio, tako da je stajao tamo za sve vreme dok je Dom Božiji bio u Silomu.
JDG 19:1 U ono vreme, kada nije bilo cara u Izrailju, živeo je na kraju Jefremove gore neki čovek, Levit. On je sebi uzeo inoču iz Vitlejema Judinog.
JDG 19:2 Ali inoča se naljutila na njega, pa je pobegla od njega u dom svoga oca u Vitlejem Judin. Tamo je bila četiri meseca.
JDG 19:3 Njen muž ode za njom da je ubedi da se vrati. Sa sobom je vodio slugu i par magaraca. Ona ga je dovela u kuću njenog oca. Kad ga je njen otac video, radosno ga je primio.
JDG 19:4 Njegov tast, devojčin otac, je navalio na njega da ostane, pa je ostao s njim tri dana. Tamo su jeli, pili i noćili.
JDG 19:5 Četvrtog dana su poranili; on se spremio da ide, ali je devojčin otac rekao svome zetu: „Okrepi se zalogajem hleba, pa onda idite.“
JDG 19:6 Njih dvojica su seli, pa su jeli i pili zajedno. Onda je devojčin otac rekao tom čoveku: „Hajde, ostani još noćas i proveseli se.“
JDG 19:7 Čovek je ustao da krene, ali je njegov tast navalio na njega, te je opet prespavao tamo.
JDG 19:8 Kad je petoga dana poranio da ide, devojčin otac mu reče: „Okrepi se i sačekaj dok odmakne dan.“ Tako su obojica jeli.
JDG 19:9 Čovek je, zatim, ustao da pođe sa svojom inočom i momkom. Njegov tast, devojčin otac, mu reče: „Evo, dan naginje k večeri; prenoćite ovde, jer dan je na izmaku. Prenoći ovde i proveseli se, a sutra poranite i pođite na put svojoj kući.“
JDG 19:10 Ali čovek nije hteo da prenoći, nego je ustao i otišao. Došao je na domak Jevusa, to jest, Jerusalima, vodeći sa sobom par osedlanih magaraca, svoju inoču i slugu.
JDG 19:11 Dan je skoro sasvim bio na izmaku kad su bili kod Jevusa. Tada sluga reče svome gospodaru: „Hajde da svratimo u ovaj jevusejski grad i prenoćimo u njemu.“
JDG 19:12 Njegov gospodar mu reče: „Nećemo da svraćamo u grad stranaca koji nisu Izrailjci, nego ćemo ići u Gavaju.“
JDG 19:13 Levit još reče svome sluzi: „Hajde da stignemo do kojeg od onih mesta i prenoćimo u Gavaji ili u Rami.“
JDG 19:14 Tako su nastavili da putuju. Sunce je već bilo zašlo kad su bili blizu Gavaje, koja pripada Venijaminovom [plemenu].
JDG 19:15 Skrenuli su tamo da prenoće u Gavaji. Levit je ušao u grad i seo na gradski trg, ali nije bilo nikoga da ih primi u kuću da prenoće.
JDG 19:16 A neki starac se uveče vraćao s njive nakon posla. On je bio iz Jefremove gore, ali je živeo kao došljak u Gavaji. Stanovnici mesta su bili Venijaminovci.
JDG 19:17 Podigavši pogled ugledao je putnika na gradskom trgu. „Kuda ideš? – upita starac. I odakle dolaziš?“
JDG 19:18 Levit mu odgovori: „Idemo od Vitlejema Judinog na kraj Jefremove gore. Ja sam odande. Putovao sam u Vitlejem Judin i idem u Dom Gospodnji, ali nema nikoga da me primi u svoj dom.
JDG 19:19 Mi imamo slamu i seno za naše magarce, a hleba i vina za mene, za tvoju sluškinju i za momka s tvojim slugama. Ni u čemu ne oskudevamo.“
JDG 19:20 Starac mu odgovori: „Mir s tobom! Ja ću se postarati za sve što ti treba. Samo nemoj provesti noć na trgu.“
JDG 19:21 Tada ga je doveo svojoj kući i dao krmu magarcima. Zatim su oprali noge, pa su jeli i pili.
JDG 19:22 Dok su se oni gostili, neki ljudi iz grada, ništarije, opkole kuću i počnu da lupaju na vrata. Rekli su starcu, gospodaru kuće: „Izvedi čoveka koji je došao u tvoju kuću da spavamo s njim.“
JDG 19:23 Gospodar kuće izađe pred njih i reče im: „Ne, braćo! Ne činite takva zla! Taj čovek je ušao u moju kuću, zato ne činite takvu sramotu!
JDG 19:24 Evo, izvešću vam svoju ćerku, devicu, i njegovu inoču; nad njima izvršite nasilje. Činite s njima što god hoćete, ali ne činite ovom čoveku takvu sramotu!“
JDG 19:25 Međutim, ljudi nisu hteli da ga poslušaju. Tada je [Levit] zgrabio inoču i izveo im je napolje. Oni su je silovali i zlostavljali celu noć do jutra. Pustili su je u osvit zore.
JDG 19:26 Žena je došla pred svitanje i pala na ulaz kuće onog čoveka gde je bio njen gospodar. Tamo je ostala dok se nije razdanilo.
JDG 19:27 Njen Gospodar je ustao ujutro, otvorio vrata kuće i izašao da nastavi svojim putem. Tu je ugledao ženu kako leži na ulazu kuće, s rukama na pragu.
JDG 19:28 On joj reče: „Ustani da idemo!“ Ali ona nije odgovorila. Čovek ju je stavio na magarca, spremio se i zaputio kući.
JDG 19:29 Kad je došao kući, uzeo je nož, pa je uzeo svoju inoču i rasekao je, ud po ud, na dvanaest delova, i razaslao ih u sve krajeve Izrailja.
JDG 19:30 Ko god je to video, rekao je: „Tako se nešto nije dogodilo ni videlo od dana kad su Izrailjci izašli iz Egipta, do danas. Razmislite o tome, posavetujte se, pa se izjasnite.“
JDG 20:1 Tada su izašli svi Izrailjci, od Dana do Vir-Saveje i zemlje Galad. Zajednica se sabrala kao jedan čovek kod Gospoda u Mispi.
JDG 20:2 Na zbor Božijeg naroda došli su glavari celog naroda, svih Izrailjevih plemena, i četiri stotine hiljada ljudi naoružanih mačem.
JDG 20:3 A Venijaminovci su čuli da su Izrailjci otišli gore u Mispu. Izrailjci zapitaše: „Recite nam kako se dogodio zločin?“
JDG 20:4 Levit, muž žene koja je bila ubijena, odgovori: „Ja sam sa inočom došao u Gavaju Venijaminovu da prenoćim.
JDG 20:5 Međutim, napali su me meštani Gavaje i noću opkolili kuću u kojoj sam bio; hteli su da me ubiju. Moju inoču su silovali, tako da je umrla.
JDG 20:6 Ja sam, onda, uzeo inoču, rasekao je i poslao je u sve delove Izrailjevog nasledstva, jer su počinili izopačenost i sramotu u Izrailju.
JDG 20:7 Evo, svi ste vi Izrailjci; razmotrite stvar i ovde donesite odluku.“
JDG 20:8 Sav narod ustade kao jedan čovek, govoreći: „Niko od nas neće ići svome domu, niko se od nas neće vraćati svojoj kući.
JDG 20:9 A sad, ovo je što ćemo uraditi Gavaji: poći ćemo na nju kako žreb pokaže.
JDG 20:10 Izabraćemo deset ljudi od stotinu iz svih izrailjskih plemena, stotinu od hiljadu, i hiljadu od deset hiljada, da nose namirnice za vojsku. Kad vojska uđe u Gavaju Venijaminovu, kazniće je za sramotu koju je počinila u Izrailju.“
JDG 20:11 Svi su se Izrailjevi ljudi sabrali protiv tog grada, združeni kao jedan čovek.
JDG 20:12 Izrailjska plemena poslaše ljude po svom Venijaminovom plemenu i upitaše: „Kakav se to zločin dogodio među vama?
JDG 20:13 Predajte sad te ništarije iz Gavaje da ih pogubimo i iskorenimo zlo iz Izrailja.“ Ali Venijaminovci nisu hteli da poslušaju glas svoje braće Izrailjaca.
JDG 20:14 Tada su se Venijaminovci iz svojih gradova sabrali u Gavaji da ratuju protiv Izrailjaca.
JDG 20:15 Venijaminovaca iz gradova, koji su tog dana bili sabrani, bilo je dvadeset šest hiljada ljudi naoružanih mačem, ne računajući sedam stotina izabranih ljudi, žitelje Gavaje, koji su bili sabrani.
JDG 20:16 Od sveg tog naroda, ovih sedam stotina izabranih ljudi bili su levaci; svaki je od njih gađao kamenom iz praćke u dlaku, ne promašujući.
JDG 20:17 Izrailjaca, bez Venijaminovaca, koji su bili sabrani, bilo je četiri stotine hiljada ljudi naoružanih mačem, sve samih ratnika.
JDG 20:18 Oni su ustali i otišli gore u Vetilj da pitaju Boga. Izrailjci su pitali: „Ko će od nas prvi krenuti da ratuje sa Venijaminovcima?“ Gospod odgovori: „Juda [neka pođe] prvi.“
JDG 20:19 Izrailjci ustanu ujutro i utabore se nasuprot Gavaje.
JDG 20:20 Izrailjski ljudi su izašli da ratuju protiv Venijamina; svrstali su se u bojni red da stupe u boj protiv Gavaje.
JDG 20:21 Ali Venijaminovci izađu iz Gavaje i potuku Izrailjce. Tog dana je palo dvadeset dve hiljade ljudi.
JDG 20:22 Vojska Izrailjaca je prikupila snagu, te se ponovo svrstala u bojni red na istom mestu gde se svrstala prvoga dana.
JDG 20:23 Naime, Izrailjci su otišli gore i plakali pred Gospodom sve do večeri. Pitali su Gospoda: „Hoću li opet stupiti u boj s mojim bratom Venijaminom?“ Gospod odgovori: „Krenite na njega!“
JDG 20:24 Drugoga dana Izrailjci krenu na Venijaminovce.
JDG 20:25 Ali Venijaminovci iz Gavaje izađu im na megdan drugoga dana i potuku Izrailjce. Palo je još osamnaest hiljada ljudi, od kojih je svaki bio naoružan mačem.
JDG 20:26 Tada su svi Izrailjci, sav narod, otišli gore u Vetilj, te su plakali i sedeli pred Gospodom. Tog dana su postili sve do večeri i prinosili žrtve svespalnice i žrtve mira pred Gospodom.
JDG 20:27 Izrailjski narod je pitao Gospoda. (Tamo je u te dane bio Kovčeg saveza Božijeg,
JDG 20:28 a Fines, sin Eleazarov, sin Aronov, služio je pred njim u ta vremena.) Izrailjci su pitali [Gospoda]: „Hoćemo li ponovo izaći u boj protiv naše braće Venijaminovaca, ili da se okanemo toga?“ Gospod odgovori: „Krenite, jer ću vam ga sutra predati u ruke.“
JDG 20:29 Tada je Izrailj postavio zasedu Gavaji unaokolo.
JDG 20:30 Trećega dana Izrailj krene na Venijaminovce; svrstali su se u bojni red protiv Gavaje, kao i pre.
JDG 20:31 Venijaminovci su izašli na megdan vojsci, i počeli da ubijaju narod, kao i pre, ali su bili odvučeni od grada na puteve, od kojih jedan vodi gore u Vetilj, a drugi u Gavaju. Ubili su oko trideset Izrailjaca na polju.
JDG 20:32 Venijaminovci su govorili: „Padaju pred nama kao prvi put!“ A Izrailjci su se bili dogovorili: „Bežimo da ih odmamimo od grada na puteve!“
JDG 20:33 Tada su svi Izrailjci krenuli sa svog mesta i svrstali se u bojni red kod Val-Tamara, dok je izrailjska zaseda jurnula iz svoga skrovišta kod poljana Gavaje.
JDG 20:34 Pred Gavaju je došlo deset hiljada izabranih ljudi iz celog Izrailja. Nastala je ljuta bitka, ali Venijaminovci nisu znali da im se bliži propast.
JDG 20:35 Gospod je porazio Venijamina pred Izrailjem. Tog je dana Izrailj pobio dvadeset pet hiljada stotinu ljudi, koji su svi bili naoružani mačem.
JDG 20:36 Tada su Venijaminovci shvatili da su poraženi. A oni Izrailjci što su uzmakli sa svojih položaja pred Venijaminovcima, uzdali su se u zasedu koju su postavili Gavaji.
JDG 20:37 Zaseda je hitro navalila na Gavaju, i ušavši u nju, posekla celi grad oštricom mača.
JDG 20:38 A Izrailjci su se bili dogovorili sa onima iz zasede: kad ovi uđu u grad, neka podignu veliki oblak dima iz grada kao znak.
JDG 20:39 Tada će se Izrailjci vratiti u boj. Kad su, dakle, Venijaminovci počeli da ubijaju, palo je tridesetak Izrailjaca. Tada su govorili: „Nema sumnje, ginu pred nama kao u pređašnjem boju!“
JDG 20:40 Kad je znak, stub dima, počeo da se diže iz grada, Venijaminovci su se obazreli i ugledali kako se plamen iz celog grada diže do neba.
JDG 20:41 Tada su se Izrailjci okrenuli, a Venijaminovci su se prestravili, jer su shvatili da ih je zadesilo zlo.
JDG 20:42 Venijaminovci se dadoše u beg pred Izrailjcima putem što vodi u pustinju, ali se iz bitke nisu mogli izvući, jer su ih ubijali i oni što su izašli iz gradova.
JDG 20:43 Oni su opkolili Venijaminovce i, goneći ih bez predaha, dokrajčili ih pred Gavajom na istoku.
JDG 20:44 Palo je osamnaest hiljada Venijaminovaca, sve samih ratnika.
JDG 20:45 Venijaminovci su se okrenuli i pobegli prema pustinji, ka steni Rimonu, ali su Izrailjci posekli još pet hiljada ljudi po putevima. Pratili su ih u stopu dok im nisu potukli još dve hiljade ljudi.
JDG 20:46 Tog je dana palo ukupno dvadeset pet hiljada Venijaminovaca naoružanih mačem, sve samih ratnika.
JDG 20:47 Onih koji su se okrenuli i pobegli ka steni Rimonu, bilo je šest stotina. Ovi su ostali četiri meseca kod Stene Rimona.
JDG 20:48 Izrailjci su se zatim vratili natrag k Venijaminovcima i pobili mačem muškarce iz gradova, stoku i što se god našlo. A sve gradove na koje su naišli spalili su ognjem.
JDG 21:1 A Izrailjci su se bili zakleli kod Mispe: „Niko od nas neće dati svoju ćerku Venijaminovcu za ženu.“
JDG 21:2 Narod je došao u Vetilj. Tamo su sedeli pred Bogom do večeri, naričući i gorko plačući.
JDG 21:3 Govorili su: „Gospode, Bože Izrailjev! Zbog čega se dogodilo ovo u Izrailju, da jednog plemena danas više nema u Izrailju?“
JDG 21:4 Sledećeg jutra je narod poranio i sagradio žrtvenik, pa je prineo žrtve svespalnice i žrtve mira.
JDG 21:5 Izrailjci upitaše: „Ima li koga od svih Izrailjevih plemena da nije došao gore na zbor pred Gospoda?“ Naime, tvrdo su se zakleli da će svakako biti pogubljen onaj ko ne dođe Gospodu gore u Mispu.
JDG 21:6 Tada su se Izrailjci sažalili nad svojim bratom Venijaminom i rekli: „Danas je odsečeno jedno pleme od Izrailja.
JDG 21:7 Šta da učinimo da preživeli dobiju žene, kad smo se zakleli Gospodom da im nećemo dati svoje ćerke za žene?“
JDG 21:8 Upitali su: „Ima li koga od Izrailjevih plemena da nije došao pred Gospoda, gore u Mispu?“ Ispostavilo se da niko iz Javis-Galada nije došao u tabor, na zbor.
JDG 21:9 Jer kad se narod prebrojio, tamo nije bilo nikog od stanovnika Javis-Galada.
JDG 21:10 Zatim su poslali tamo četu od dvanaest hiljada ratnika i zapovedili im: „Idite i pobijte oštrim mačem stanovnike Javis-Galada, i žene i decu.“
JDG 21:11 Ovako ćete učiniti: „Ubijte svakog muškarca i svaku ženu koja je delila postelju sa muškarcem.“
JDG 21:12 Među stanovništvom Javis-Galada našli su četiri stotine devica koje nisu delile postelju s muškarcem, pa su ih doveli u Silom, koji je u Hananu.
JDG 21:13 Onda je cela zajednica poslala poruku Venijaminovcima, koji su bili kod stene Rimona, i objavila im mir.
JDG 21:14 Tada su se Venijaminovci vratili, i dali im žene iz Javis-Galada, koje su bile pošteđene. Međutim, nije ih bilo dovoljno za sve.
JDG 21:15 Narod se sažalio nad Venijaminom, zato što je Gospod okrnjio jedno od izrailjskih plemena.
JDG 21:16 Tada su starešine zbora rekle: „Šta da učinimo da preživeli dobiju žene, pošto su žene iz Venijamina istrebljene?“
JDG 21:17 Rekoše još: „Venijaminovo nasledstvo mora pripasti preživelima, da se ne bi zatrlo jedno pleme iz Izrailja.
JDG 21:18 Mi im ne možemo dati svoje ćerke za žene, jer su se Izrailjci zakleli: ’Nek je proklet onaj ko da ženu Venijaminovcu!’
JDG 21:19 Evo – rekoše – u Silomu se svake godine održava praznik Gospodu. Grad se nalazi severno od Vetilja, istočno od puta koji od Vetilja vodi gore u Sihem, i južno od Levone.“
JDG 21:20 Zatim su dali uputstvo Venijaminovcima: „Idite, sakrijte se u vinograde
JDG 21:21 i gledajte. Kad silomske devojke izađu da igraju u kolu, vi izađite iz vinograda, pa neka svaki od vas otme sebi ženu između silomskih devojaka. Onda se vratite u zemlju Venijaminovu.
JDG 21:22 A kad njihovi očevi ili braća dođu k nama da se žale, mi ćemo im reći: ’Oprostite im nas radi, jer u ovom ratu nismo mogli da zarobimo ženu za svakoga od njih. Vi niste hteli da im ih date, jer biste tada vi bili krivi.’“
JDG 21:23 Venijaminovci su učinili tako; uzeli su sebi za žene one devojke što su oteli dok su igrale, prema broju svojih muškaraca. Potom su otišli i vratili se na svoje nasledstvo. Pošto su obnovili gradove, nastanili su se u njima.
JDG 21:24 Tada su se Izrailjci razišli odande, svaki u svoje pleme i u svoj rod, i svaki se odande vratio na svoje nasledstvo.
JDG 21:25 U ono vreme nije bilo cara u Izrailju i svako je činio što mu se činilo pravo.
RUT 1:1 U ono vreme kada su vladale sudije, nastala je glad u zemlji. Tada je jedan čovek iz Vitlejema u Judi otišao da živi kao došljak u moavskoj zemlji sa svojom ženom i svoja dva sina.
RUT 1:2 Čovek se zvao Elimeleh a žena mu se zvala Nojemina. Njegova dva sina zvala su se Malon i Heleon. Oni su bili Efraćani iz Vitlejema Judinog. Došli su u moavsku zemlju i tamo se naselili.
RUT 1:3 A onda je Elimeleh umro, i Nojemina je ostala sama sa svoja dva sina.
RUT 1:4 Oni su se oženili Moavkama: jedna se zvala Orfa, a druga Ruta. Tamo su živeli desetak godina.
RUT 1:5 Međutim, umrli su i Malon i Heleon, te je žena ostala i bez svoja dva sina i bez svoga muža.
RUT 1:6 Tada se Nojemina spremila da se sa svojim snahama vrati iz moavske zemlje. Čula je, naime, u moavskoj zemlji, da je Gospod milostivo pogledao na svoj narod i dao mu hrane.
RUT 1:7 Izašla je iz mesta gde je živela, pa je sa svoje dve snahe krenula na put da se vrati u Judinu zemlju.
RUT 1:8 Tada je Nojemina rekla svojim dvema snahama: „Vratite se svaka domu svoje majke. Neka vam Gospod iskaže milost, kao što ste vi učinile pokojnicima i meni.
RUT 1:9 Neka Gospod da svakoj od vas da nađe počinka u domu svoga muža.“ Onda ih je poljubila. One na to briznuše u glasan plač
RUT 1:10 i rekoše joj: „Ne, vratićemo se s tobom k tvome narodu.“
RUT 1:11 Nojemina reče: „Vratite se, ćerke moje. Zašto biste išle sa mnom? Imam li još sinova u utrobi da vam budu muževi?
RUT 1:12 Stoga se vratite, ćerke moje, idite. Ja sam suviše stara za udaju. Čak i da kažem sebi: ’Ima još nade za mene’, pa se još ove noći udam i rodim sinove,
RUT 1:13 zar biste čekali dok odrastu? Zar biste zbog njih ostale neudate? Ne, ćerke moje, moja je muka veća nego vaša, jer se ruka Gospodnja podigla na mene.“
RUT 1:14 One opet briznuše u glasan plač. Orfa se, zatim, poljupcem oprostila od svoje svekrve, a Ruta je ostala s njom.
RUT 1:15 [Nojemina] reče: „Evo, tvoja se jetrva vratila svome narodu i svojim bogovima. Vrati se i ti za svojom jetrvom.“
RUT 1:16 Ruta odgovori: „Ne teraj me da te ostavim i da odem od tebe, jer kuda ti kreneš, krenuću i ja, i gde se ti nastaniš, nastaniću se i ja. Tvoj je narod moj narod, i tvoj Bog je moj Bog.
RUT 1:17 Gde ti umreš, umreću i ja i tamo ću biti sahranjena. Neka mi Gospod učini tako, i još više, ako me čak i smrt rastavi od tebe.“
RUT 1:18 Kad je Nojemina videla da je čvrsto rešila da ide s njom, prestala je da je odgovara.
RUT 1:19 Tako su njih dve nastavile put dok nisu došle u Vitlejem. Kad su stigle u Vitlejem, ceo se grad uskomešao zbog njih. Žene su govorile: „Je li to Nojemina?“
RUT 1:20 Ona im je odgovorila: „Ne zovite me više Nojemina, nego me zovite Mara, jer mi je Svemoćni dodelio veoma gorku sudbinu.
RUT 1:21 Otišla sam s obiljem a Gospod me je vratio bez ičega. Zašto me zovete Nojemina kad je Gospod svedočio protiv mene, i kad je Svemoćni doveo nesreću na mene?“
RUT 1:22 Tako se Nojemina vratila sa svojom snahom Rutom Moavkom iz moavske zemlje. Došle su u Vitlejem na početku žetve ječma.
RUT 2:1 Nojemina je imala rođaka s muževljeve strane, veoma imućnog čoveka iz Elimelehovog roda. On se zvao Voz.
RUT 2:2 Ruta Moavka reče Nojemini: „Htela bih da idem u polje da pabirčim klasje za onim ko mi je blagonaklon.“ Nojemina joj odgovori: „Idi, ćerko moja.“
RUT 2:3 Ruta je otišla i pabirčila u polju za žeteocima. Ipak, sreća joj se nasmešila, jer je taj deo polja pripadao Vozu, koji je bio iz Elimelehovog roda.
RUT 2:4 Voz dođe iz Vitlejema, i reče žeteocima: „Gospod bio s vama!“ Oni mu odgovoriše: „Neka te Gospod blagoslovi!“
RUT 2:5 Voz upita momka koji je bio nad žeteocima: „Čija je ona mlada žena?“
RUT 2:6 Momak koji je bio nad žeteocima odgovori: „To je ona mlada Moavka što se vratila s Nojeminom iz moavske zemlje.
RUT 2:7 Pitala je: ’Smem li da pabirčim i kupim klasje za žeteocima?’ Na nogama je od jutros kad je došla, pa sve do sad; samo je malo predahnula u kući.“
RUT 2:8 Voz reče Ruti: „Čuj me, ćerko moja. Nemoj ići na drugu njivu da pabirčiš. Nemoj odlaziti odavde, nego se drži uz moje devojke.
RUT 2:9 Ti gledaj na kojoj njivi žanju, pa idi za njima. A ja sam naredio momcima da te ne uznemiravaju. Kad ožedniš, idi k vedrima i pij od vode koju momci izvlače.“
RUT 2:10 Ruta na to pade ničice, pokloni se licem do zemlje, i reče mu: „Zašto sam stekla tvoju naklonost, te obraćaš pažnju na mene kad sam strankinja?“
RUT 2:11 Voz joj odgovori: „Rekli su mi sve što si učinila za svoju svekrvu posle smrti tvoga muža; kako si ostavila svoga oca i svoju majku, i svoju rodnu zemlju, i otišla k narodu koji nisi ranije poznavala.
RUT 2:12 Neka te Gospod nagradi za tvoje dobro delo. Gospod, Bog Izrailjev, neka ti obilato uzvrati, kad si došla da se skloniš pod njegova krila.“
RUT 2:13 Ona odgovori: „O, samo da i dalje uživam tvoju naklonost, moj gospodaru! Jer, ti si me utešio, i ljubazno govorio svojoj sluškinji, iako nisam tvoja sluškinja.“
RUT 2:14 Kad je bilo vreme obedu, Voz joj reče: „Hodi ovamo, pojedi hleba i umoči zalogaj u sirće.“ Ona je sela pored žeteoca, a on joj je dao prženog zrna. Jela je i nasitila se, i još joj je ostalo.
RUT 2:15 Kad je ustala da pabirči dalje, Voz zapovedi svojim momcima: „Neka pabirči i između klasja, i nemojte joj prigovarati.
RUT 2:16 Nego, vi još navlaš ispuštajte po neki klas iz naramaka. Ostavite joj da kupi, i ne prekorevajte je.“
RUT 2:17 Ruta je pabirčila na njivi do večeri, a onda je ovršila što je napabirčila. Bilo je oko efe ječma. Zatim je ponela i došla u grad.
RUT 2:18 Kad je njena svekrva videla koliko je napabirčila, i kad je Ruta izvadila i dala joj što joj je ostalo od ručka,
RUT 2:19 upitala ju je: „Gde si pabirčila danas? Gde si radila? Neka je blagosloven onaj koji se obazreo na tebe.“ Tada je Ruta ispričala svojoj svekrvi kod koga je radila. Rekla je: „Čovek kod koga sam danas radila zove se Voz.“
RUT 2:20 Nojemina reče na to svojoj snahi: „Neka ga Gospod blagoslovi, kad nije uskratio milosti ni živima ni mrtvima.“ Nojemina dodade: „Taj čovek nam je rođak i jedan od naših staratelja.“
RUT 2:21 Ruta Moavka reče: „On mi je još rekao: ’Drži se uz moje sluge dok ne požanju sve što mi pripada.’“
RUT 2:22 Nojemina reče svojoj snahi Ruti: „Ćerko moja, drži se ti njegovih devojaka, da ne bi zapala u nepriliku na drugoj njivi.“
RUT 2:23 Tako se Ruta držala Vozovih devojaka i pabirčila dok se nije završila žetva ječma i pšenice. Ona je živela kod svoje svekrve.
RUT 3:1 Nojemina reče svojoj snahi Ruti: „Kako bi bilo, ćerko moja, da ti potražim dom, gde će ti biti dobro?
RUT 3:2 Tu je naš rođak, Voz, s čijim devojkama si radila. Evo, on će ove noći vejati ječam na gumnu.
RUT 3:3 Ti se umij, namiriši se, obuci svečanu haljinu, pa idi k njemu na gumno. Međutim, ne daj da te primeti, dok ne završi da jede i pije.
RUT 3:4 Kad on ode na počinak, gledaj gde je legao, pa i ti lezi tamo. Onda podigni pokrivač s njegovih nogu i lezi tamo, a on će ti reći šta da radiš.“
RUT 3:5 Ruta joj odgovori: „Uradiću sve što kažeš.“
RUT 3:6 Tako je otišla na gumno i učinila kako joj je svekrva naredila.
RUT 3:7 Voz je jeo i pio, pa je vesela srca otišao da legne pored stoga. Tada se ona prikrala, podigla pokrivač s njegovih nogu i legla.
RUT 3:8 Oko ponoći čovek se trže; okrenuvši se ugledao je ženu kod svojih nogu.
RUT 3:9 On upita: „Ko si ti?“ „To sam ja, Ruta, tvoja sluškinja – odgovori ona. Raširi svoje krilo nada mnom, jer si mi rođak-staratelj.“
RUT 3:10 Tada on reče: „Neka te Gospod blagoslovi, ćerko moja! Ovo tvoje dobro delo bolje je nego ono prvo, jer nisi tražila mladiće, bili oni siromašni ili bogati.
RUT 3:11 A sad, ćerko moja, nemoj se bojati. Učiniću za tebe sve što tražiš, jer svi moji sugrađani znaju da si čestita žena.
RUT 3:12 Jeste, ja sam zaista tvoj staratelj, ali postoji još jedan rođak-staratelj, koji je bliži srodnik od mene.
RUT 3:13 Prenoći ovde, a ujutro, ako on želi da bude staratelj, dobro, neka bude staratelj. Ali ako ne želi da ti bude staratelj, ja ću ti biti staratelj, tako mi živog Gospoda! Spavaj do jutra.“
RUT 3:14 Tako je ona spavala do jutra kod njegovih nogu. Ustala je rano dok još čovek čoveka nije mogao prepoznati, jer je Voz rekao: „Da se ne sazna da je žena dolazila na gumno.“
RUT 3:15 Onda joj je rekao: „Dodaj mi ogrtač koji je na tebi, i dobro ga drži.“ Ona je držala ogrtač, a on joj je odmerio šest merica ječma. Zatim joj je naprtio, pa je otišla u grad.
RUT 3:16 Kad je stigla, njena svekrva joj reče: „Kako je prošlo, ćerko moja?“ Tada joj je Ruta ispričala sve što je čovek učinio za nju.
RUT 3:17 Zatim je dodala: „Dao mi je još i ovih šest merica ječma, i rekao mi: ’Ne vraćaj se praznih ruku svojoj svekrvi.’“
RUT 3:18 Nojemina reče: „Ostani ovde, ćerko moja, dok ne vidiš šta će od toga ispasti. Voz se neće smiriti dok još danas ne privede stvar kraju.“
RUT 4:1 Voz je otišao do gradske kapije i seo tamo. Uto naiđe onaj rođak-staratelj o kome je Voz govorio. Voz ga pozva: „Prijatelju, hodi ovamo i sedi.“ On dođe i sede.
RUT 4:2 Zatim je doveo deset gradskih starešina i rekao: „Sedite ovde.“ Oni sedoše.
RUT 4:3 Voz reče onom rođak-staratelju: „Nojemina, koja se vratila iz moavske zemlje, prodaje deo zemlje što je pripadala našem bratu Elimelehu.
RUT 4:4 Zato sam smatrao za shodno da te obavestim o ovome. A ti, ako hoćeš da budeš staratelj, otkupi zemlju u prisustvu ovih koji sede ovde i u prisustvu starešina moga naroda. Ako nećeš da je otkupiš, kaži mi da znam. Naime, niko drugi je ne može otkupiti osim tebe. Ja dolazim tek iza tebe.“ On odgovori: „Otkupiću je.“
RUT 4:5 Voz reče: „Onoga dana kad kupiš zemlju od Nojemine, od nje dobijaš i Rutu Moavku, ženu pokojnika, da bi se pokojniku sačuvalo ime na njegovom nasledstvu.“
RUT 4:6 Ali staratelj reče: „E, onda ne mogu da je otkupim za sebe, da ne bih rasuo svoje nasledstvo. Ti preuzmi moje pravo rođačkog starateljstva, jer ja ne mogu da je otkupim.“
RUT 4:7 A ovako se nekada radilo u Izrailju prilikom otkupa ili razmene: radi overe svakog ugovora, čovek bi izuo sandalu i dao je drugome. To je bila potvrda u Izrailju.
RUT 4:8 Tako je i rođak-staratelj rekao: „Kupi je za sebe“, i izuo sandalu.
RUT 4:9 Zatim je Voz rekao starešinama i narodu: „Danas ste svedoci da sam kupio od Nojemine sve što je pripadalo Elimelehu, i sve što je pripadalo Heleonu i Malonu.
RUT 4:10 Takođe uzimam sebi za ženu Rutu Moavku, Malonovu ženu, da se pokojniku sačuva ime na njegovom nasledstvu. Tako se pokojnikovo ime neće ugasiti među njegovom braćom i u njegovom mestu. Vi ste danas svedoci!“
RUT 4:11 Tada sav narod na vratima i starešine rekoše: „Svedoci smo! Neka da Gospod da ova žena, koja ulazi u tvoj dom, bude kao Rahilja i Lija, koje su obe podigle kuću Izrailjevu. Obogati se u Efrati a proslavi se u Vitlejemu.
RUT 4:12 Neka dom tvoj, preko potomstva koje će ti Gospod dati od ove mlade žene, bude kao dom Faresa, koga je Tamara rodila Judi.“
RUT 4:13 Tako se Voz oženio Rutom i ona mu je postala žena. On je spavao s njom; Gospod joj je dao da zatrudni, pa je rodila sina.
RUT 4:14 A žene rekoše Nojemini: „Neka je blagosloven Gospod koji ti nije danas uskratio rođak-staratelja. Neka mu ime postane slavno u Izrailju!
RUT 4:15 On će biti okrepljenje tvojoj duši i potpora tvojoj starosti; jer rodila ga je tvoja snaha koja te voli i koja ti je bolja od sedam sinova.“
RUT 4:16 Tada je Nojemina uzela dečaka i metnula ga na krilo. Ona se starala o njemu.
RUT 4:17 Susede su mu dale ime, jer su rekle: „Nojemini se rodio sin!“ Tako su ga prozvale Ovid. On je bio otac Jeseja, oca Davidova.
RUT 4:18 Ovo je rodoslov Faresov: Fares je imao Esrona,
RUT 4:19 Esron Rama, Ram Aminadava,
RUT 4:20 Aminadav Nasona, Nason Salmona,
RUT 4:21 Salmon Voza, a Voz Ovida.
RUT 4:22 Ovid je imao Jeseja, a Jesej Davida.
1SA 1:1 Bio jedan čovek iz Ramatajima sofimskog, iz Jefremove gore. On se zvao Elkana, a bio je sin Jeroama, sina Elijuja, sina Tohua, sina Sufova, Jefremovac
1SA 1:2 Imao je dve žene. Jedna se zvala Ana, a druga Fenina. Fenina je imala dece, a Ana nije imala dece.
1SA 1:3 Taj čovek je svake godine odlazio iz svog grada u Silom da se tamo pokloni, i prinese žrtvu Gospodu nad vojskama. Dva Ilijeva sina, Ofnije i Fines, bili su tamo sveštenici Gospodnji.
1SA 1:4 Na dan kada je Elkana prinosio žrtvu, svojoj ženi, Fenini, i svim njenim sinovima i ćerkama dao je po jedan žrtveni deo.
1SA 1:5 Međutim, Ani je dao dva žrtvena dela, zato što ju je voleo, iako joj je Gospod zatvorio matericu.
1SA 1:6 A njena suparnica joj je zagorčavala život, ponižavajući je što joj je Gospod zatvorio matericu.
1SA 1:7 To se dešavalo iz godine u godinu. Kad god bi Ana odlazila u Dom Gospodnji, Fenina bi je ponižavala. Zato je Ana plakala i nije jela.
1SA 1:8 Njen muž joj je govorio: „Ana, zašto plačeš? Zašto ne jedeš? Zašto ti je srce tužno? Nisam li ti ja važniji od deset sinova?“
1SA 1:9 Kad su završili sa jelom i pićem u Silomu, Ana je ustala. A Ilije, sveštenik, sedeo je na stolici kod dovratka Doma Gospodnjeg.
1SA 1:10 Ogorčene duše Ana se pomolila Gospodu gorko plačući.
1SA 1:11 Tada se zavetovala rekavši: „Gospode nad vojskama! Ako zaista pogledaš na muku svoje sluškinje i setiš me se, i ne zaboraviš svoju sluškinju, nego daš svojoj sluškinji muško čedo, ja ću ga dati Gospodu za sve dane njegovog života, te britva neće preći preko njegove glave.“
1SA 1:12 Dok se ona tako dugo molila pred Gospodom, Ilije je motrio na njena usta.
1SA 1:13 Ana se molila u sebi, samo su joj se usne micale. Glas joj se nije čuo, pa je Ilije mislio da je pijana.
1SA 1:14 [Ilije] joj reče: „Koliko ćeš još biti pijana? Okani se vina!“
1SA 1:15 Ana mu odgovori: „Ne, moj gospodaru. Ja sam žena ojađene duše. Nisam pila ni vina ni žestoka pića, već izlivam svoju dušu pred Gospodom.
1SA 1:16 Ne smatraj svoju sluškinju nevaljalom ženom, jer sam sve do sad govorila od velike tegobe i jada.“
1SA 1:17 Ilije odvrati: „Idi u miru. Neka ti Bog Izrailjev da ono što si tražila od njega.“
1SA 1:18 A ona reče: „Samo da tvoja službenica stekne tvoju naklonost.“ Tada je žena otišla svojim putem, pa je jela, a lice joj više nije bilo tužno.
1SA 1:19 Ujutro su ustali i poklonili se Gospodu, pa su se vratili. Kad su došli kući u Ramu, Elkana leže sa svojom ženom Anom, i Gospod je se seti.
1SA 1:20 Nakon izvesnog vremena Ana zatrudni i rodi sina. Dala mu je ime „Samuilo“, jer je rekla: „Izmolila sam ga od Gospoda.“
1SA 1:21 Kad je taj čovek, Elkana, sa svim njegovim domom išao gore da prinese Gospodu godišnju žrtvu i ispuni svoj zavet,
1SA 1:22 Ana nije išla, jer je rekla svome mužu: „Kad odojim dečaka, odvešću ga da se pojavi pred Gospodom, pa će tamo ostati zauvek.“
1SA 1:23 Elkana reče svojoj ženi: „Učini što ti se čini dobrim. Ostani dok ga ne odojiš. Samo neka Gospod ispuni svoju reč.“ Tako je žena ostala kući i dojila svog sina, dok ga nije odojila.
1SA 1:24 Čim ga je odojila, povela ga je sa sobom uzevši trogodišnjeg junca, efu brašna, i mešinu vina i dovela ga u Dom Gospodnji u Silomu. A dečak je još bio mali.
1SA 1:25 Kad su zaklali junca, odveli su dečaka Iliju.
1SA 1:26 Tada je Ana rekla: „Oprosti, gospodaru! Života mi tvoga, gospodaru, ja sam ona žena koja je stajala tu do tebe i molila se Gospodu.
1SA 1:27 Za ovog dečaka sam se molila, i Gospod mi je dao ono što sam tražila od njega.
1SA 1:28 Zato ga ja dajem natrag Gospodu, da pripada Gospodu dok je živ.“ Tada se pokloniše Gospodu.
1SA 2:1 Ana se zatim pomolila ovim rečima: „Veseli se moje srce u Gospodu, Podiže se rog moj u Gospodu. Usta moja likuju nad dušmanima mojim, jer se radujem tvojemu spasenju.
1SA 2:2 Niko nije svet kao što je Gospod; nema nikog osim tebe, i nema Stene kao što je Bog naš.
1SA 2:3 Ne množite reči uznosite, nek iz vaših usta oholost ne izlazi, jer Gospod je Bog Sveznajući, on prosuđuje dela čovekova.
1SA 2:4 Luk se lomi junacima, a posrnuli se opasuju snagom.
1SA 2:5 Nekad siti za hleb se unajmljuju, a nekad gladni ne gladuju više. Nerotkinja rađa sedmoro, a majka mnogih sinova sahne.
1SA 2:6 Gospod usmrćuje i oživljuje, u Svet mrtvih spušta i odande podiže.
1SA 2:7 Gospod daje siromaštvo i bogatstvo, ponižuje i uzvisuje.
1SA 2:8 Siromaha diže iz prašine, iz bunjišta diže ubogoga, da ih posadi s plemićima, i dodeli im počasna mesta. Jer Gospodnji su stupovi zemlje, na njima je osnovao vaseljenu.
1SA 2:9 On čuva stope svojih vernih, a opaki će propasti u tami, jer snagom čovek neće nadvladati.
1SA 2:10 Propašće oni što se protive Gospodu, Gospod će na njih zagrmeti s nebesa. On će suditi krajevima zemlje, svome caru on će dati snagu, uzvisiće rog pomazaniku svome.“
1SA 2:11 Elkana se vratio svojoj kući u Ramu, a dečak je služio Gospodu pod nadzorom Ilija sveštenika.
1SA 2:12 A Ilijevi sinovi bili su opaki ljudi i nisu poznavali Gospoda.
1SA 2:13 Ti sveštenici su ovako običavali da postupaju s narodom: kad je neko prinosio žrtvu dolazio bi sveštenikov sluga s trorogom viljuškom u ruci, i dok se meso još kuvalo,
1SA 2:14 zabadao njom u kotao, lonac, tiganj, ili šerpu, i što god bi se nabolo na viljušku, sveštenik bi uzimao sebi. Ovako su postupali sa svim Izrailjcima koji su dolazili tamo, u Silom.
1SA 2:15 Osim toga, pre nego što se palilo salo, došao bi sveštenikov sluga i rekao čoveku koji je žrtvovao: „Daj meso da se ispeče za sveštenika, jer on od tebe neće primiti kuvano meso, nego sirovo.“
1SA 2:16 Ako bi mu čovek odgovorio: „Neka prvo spale salo, pa onda uzmi šta ti duša želi“, sluga bi mu rekao: „Ne, nego mi daj sad, a ako nećeš, uzeću silom!“
1SA 2:17 Greh mladića je bio vrlo velik pred Gospodom, jer su ljudi prezrivo postupali s prinosom Gospodnjim.
1SA 2:18 A Samuilo je služio pred Gospodom, tek dečak pripasan lanenim oplećkom.
1SA 2:19 Njegova majka bi mu načinila malu odoru i donosila mu svake godine kad bi dolazila sa svojim mužem da prinesu godišnju žrtvu.
1SA 2:20 Tada bi Ilije blagoslovio Elkanu i rekao: „Neka ti Gospod da dece od ove žene umesto onoga koje je izmolila od Gospoda.“ Potom bi se vratili kući.
1SA 2:21 Gospod je pohodio Anu te je zatrudnela i rodila tri sina i dve ćerke. A dečak Samuilo je rastao pred Gospodom.
1SA 2:22 Ilije je bio veoma star. Tek, čuo je sve što su njegovi sinovi činili svemu Izrailju, i to da spavaju sa ženama koje služe kod ulaza Šatora od sastanka.
1SA 2:23 Rekao im je: „Zašto radite takve stvari? Jer slušam o vašim opakim delima od sveg ovog naroda.
1SA 2:24 Nemojte, sinovi moji! Nije dobra vest koju čujem da narod Gospodnji širi.
1SA 2:25 Ako čovek zgreši protiv čoveka, Bog će posredovati za njega, ali ako čovek zgreši protiv Gospoda, ko će posredovati za njega?“ Ali oni nisu poslušali glas svoga oca jer je Gospod rešio da ih pogubi.
1SA 2:26 A dečak Samuilo je stasavao i sticao naklonost Gospoda i ljudi.
1SA 2:27 Tada dođe Božiji čovek k Iliju i reče mu: „Govori Gospod: ’Ja sam se objavio domu tvoga pretka dok su bili u Egiptu robujući faraonovom domu.
1SA 2:28 Izabrao sam ga između svih Izrailjevih plemena sebi za sveštenika, da prinosi žrtve na mom žrtveniku, da pali kad, i da nosi oplećak preda mnom. Domu tvoga oca dao sam i sve paljene žrtve naroda izrailjskog.
1SA 2:29 Zašto gazite moju žrtvu i moj prinos, koje sam odredio za moje Prebivalište? Ti častiš svoje sinove više nego mene hraneći ih prvinama svakog prinosa mog naroda, Izrailja.’
1SA 2:30 Zato Gospod, Bog Izrailjev objavljuje: ’Rekao sam tvome domu i domu tvoga oca da će stupati pred mojim licem doveka.’ Ali, sada kaže Gospod: ’Daleko to bilo od mene! Jer ja poštujem one koji mene poštuju, a oni koji me preziru, biće osramoćeni.
1SA 2:31 Evo, dolaze dani kada ću odseći tvoju mišicu i mišicu doma tvoga oca, tako da neće biti starca u tvome domu.
1SA 2:32 Ti ćeš gledati nesreću u mom Prebivalištu, a umesto sveg obilja koje će se dati Izrailju, u tvome domu neće biti starca doveka.
1SA 2:33 A koga od tvojih ne istrebim ispred svoga žrtvenika ostaviću samo zato da ti sahnu oči i da ti duša vene, a sve mnoštvo potomaka u tvome domu poumiraće u najboljim godinama.
1SA 2:34 Ovo će ti biti znak; to će zadesiti oba tvoja sina, Ofnija i Finesa: obojica će poginuti istog dana.
1SA 2:35 A sebi ću postaviti vernog sveštenika koji će raditi po mome srcu i po mojoj volji. Ja ću mu podići trajni dom, a on će stupati pred mojim pomazanikom doveka.
1SA 2:36 A ko preostane u tvome domu doći će da mu se pokloni za srebrnjak i komad hleba, govoreći: primi me, molim te, u kakvu svešteničku službu da imam zalogaj hleba.’“
1SA 3:1 A momčić Samuilo je služio Gospodu pod Ilijevim nadzorom. U onim danima reč Gospodnja je bila retka a viđenja nisu bila česta.
1SA 3:2 Jednoga dana dogodilo se ovo: Ilije je ležao u svojoj sobi. Vid je počeo da mu se gasi te nije mogao da vidi.
1SA 3:3 Božiji svećnjak još nije bio ugašen. Samuilo je spavao u Gospodnjem Domu gde je bio Kovčeg Božiji.
1SA 3:4 Gospod pozva Samuila, a on se odazva: „Evo me!“
1SA 3:5 Otrči on k Iliju i reče: „Evo me, zvao si me.“ Ilije mu reče: „Nisam te zvao. Vrati se i spavaj.“ On se vrati i legne.
1SA 3:6 Gospod ponovo pozva: „Samuilo!“ Samuilo ustane i ode k Iliju: „Evo me, zvao si me.“ Ilije mu odgovori: „Nisam te zvao, sine, vrati se i spavaj.“
1SA 3:7 Samuilo još nije poznavao Gospoda; reč Gospodnja mu još nije bila objavljena.
1SA 3:8 Gospod pozva Samuila po treći put. On ustane i ode k Iliju. Rekao mu je: „Evo me, zvao si me.“ Tada je Ilije shvatio da to Gospod zove dečaka.
1SA 3:9 Ilije reče Samuilu. „Idi i spavaj. Ako te ponovo pozove, ti reci: ’Govori, Gospode, sluga tvoj sluša.’“ Samuilo ode i legne u svoju sobu.
1SA 3:10 Gospod dođe, stane tamo, i pozove kao ranije: „Samuilo, Samuilo!“ Samuilo odgovori: „Govori, jer sluga tvoj sluša.“
1SA 3:11 Gospod reče Samuilu: „Evo, učiniću u Izrailju nešto zbog čega će svima koji čuju za to odzvanjati u ušima.
1SA 3:12 U taj dan ispuniću protiv Ilija sve što sam rekao o njegovom domu, od početka do kraja.
1SA 3:13 Objavljujem mu da osuđujem njegov dom do veka za njegovu krivicu, jer je znao da su njegovi sinovi činili svetogrđe, a on ih nije obuzdao.
1SA 3:14 Zato se kunem domu Ilijevom da nikakva žrtva, ni prinos neće otkupiti krivicu doma Ilijevog.“
1SA 3:15 Samuilo je ležao do jutra, a zatim je otvorio vrata Doma Gospodnjeg. Samuilo se plašio da ispriča Iliju viđenje.
1SA 3:16 Tada je Ilije pozvao Samuila: „Sine moj!“ Ovaj odgovori: „Evo me.“
1SA 3:17 Ilije reče: „Kakvu ti je poruku saopštio? Nemoj ništa da sakrivaš od mene. Neka Bog tako učini s tobom i još više, ako od mene sakriješ jednu reč od svega što ti je On rekao.“
1SA 3:18 Samuilo tada ispriča sve i ništa nije sakrio od njega. Ilije na to reče: „On je Gospod; neka čini što mu je volja.“
1SA 3:19 Samuilo je rastao a Gospod je bio s njim, te nije dopustio da i jedna od njegovih reči ostane neispunjena.
1SA 3:20 Sav je Izrailj, od Dana do Vir-Saveje, znao da je Samuilo postavljen za proroka Gospodnjeg.
1SA 3:21 Gospod je nastavio da se ukazuje u Silomu; Gospod se objavljivao Samuilu u Silomu kroz svoju reč.
1SA 4:1 No, Samuilova je reč bila namenjena svemu Izrailju. Izrailjci su izašli u boj protiv Filistejaca. Utaborili su se kod Even Ezera a Filistejci kod Afeka.
1SA 4:2 Filistejci su se svrstali u bojni red da se sukobe s Izrailjcima. Povela se bitka, ali su Izrailjci bili poraženi od Filistejaca, koji su pobili nekih četiri hiljade ljudi na bojnom polju.
1SA 4:3 Kad se narod vratio u tabor, izrailjske starešine rekoše: „Zašto nas je Gospod porazio danas pred Filistejcima? Hajde da iz Siloma uzmemo Kovčeg saveza Gospodnjeg! Kad on dođe među nas izbaviće nas od naših neprijatelja.“
1SA 4:4 Pošalju oni ljude u Silom i uzmu odande Kovčeg saveza Gospoda nad vojskama, koji sedi nad heruvimima. Tamo sa Kovčegom Božijeg saveza bila su oba Ilijeva sina. Ofnije i Fines.
1SA 4:5 Kad je Kovčeg Gospodnjeg saveza došao u tabor sav Izrailj povika gromkim glasom, tako da se zemlja potresla.
1SA 4:6 Filistejci su čuli poklik, pa su rekli: „Kakav je ovo gromki poklik u jevrejskom taboru?“ Na vest da je Kovčeg Gospodnji došao u tabor,
1SA 4:7 Filistejci se uplašiše. Govorili su: „To je Bog došao u tabor! Teško nama! Ovako se nešto nikada nije dogodilo!
1SA 4:8 Jao nama! Ko će nas izbaviti iz ruku ovih moćnih bogova? To su oni bogovi što su udarili Egipćane svakojakim pošastima u pustinji.
1SA 4:9 Ohrabrite se! Držite se muški, Filistejci, da ne budete robovi Jevrejima, kao što su oni bili robovi vama. Držite se muški i borite se!“
1SA 4:10 Filistejci stupe u boj i potuku Izrailjce, te ovi pobegnu svaki u svoj šator. Poraz je bio veoma veliki. Na izrailjskoj strani palo je trideset hiljada pešaka.
1SA 4:11 Kovčeg Božiji je bio otet, a oba Ilijeva sina, Ofnije i Fines, pogiboše.
1SA 4:12 Tog istog dana dotrči neki Venijaminovac iz bojnog reda i dođe u Silom. Imao je iscepanu odeću a na glavi prašinu.
1SA 4:13 Kad je stigao, Ilije je sedeo na stolici kraj puta motreći, jer mu je srce strepilo zbog Kovčega Božijeg. Kad je čovek došao u grad i ispričao šta se dogodilo, ceo je grad zakukao.
1SA 4:14 Ilije je čuo kuknjavu, pa je upitao: „Kakva je ovo buka?“ Čovek požuri da obavesti Ilija.
1SA 4:15 Iliju je bilo devedeset osam godina; oči su mu bile ukočene, pa nije mogao da vidi.
1SA 4:16 Čovek reče Iliju: „Dolazim s bojnog polja. Pobegao sam danas iz bojnog reda.“ Ilije upita: „Šta se dogodilo, sine moj?“
1SA 4:17 Glasnik odgovori: „Izrailjci su pobegli pred Filistejcima; narod je pretrpeo veliki poraz. Oba tvoja sina, Ofnije i Fines, su poginula, a Kovčeg Božiji je otet!“
1SA 4:18 Kad je spomenuo Kovčeg Božiji, Ilije pade sa stolice unazad, kraj gradske kapije, slomi vrat i umre, jer je bio star i težak čovek. Bio je sudija u Izrailju četrdeset godina.
1SA 4:19 A njegova snaha, žena Finesova, bila je pred samim porođajem. Kad je čula vest da je otet Kovčeg Božiji i da su joj umrli svekar i muž, savi se i rodi, jer su je uhvatili trudovi.
1SA 4:20 Dok se rastavljala s dušom, rekoše joj žene što su stajale oko nje: „Ne boj se, rodila si sina.“ Međutim, ona nije odgovorila, niti je marila.
1SA 4:21 Dečaku je dala ime „Ihavod“, rekavši: „Otišla je slava od Izrailja“, zato što je Kovčeg Božiji bio otet, i zbog svekra i muža.
1SA 4:22 Zato je rekla: „Otišla je slava od Izrailja, jer je otet Kovčeg Božiji.“
1SA 5:1 Filistejci uzmu Kovčeg Božiji i donesu ga iz Even Ezera u Azot.
1SA 5:2 Uzeli su Kovčeg Božiji, doneli ga u Dagonov hram i postavili ga pored Dagona.
1SA 5:3 Porane Azoćani ujutro, kad ono, Dagon pao licem na zemlju pred Kovčegom Gospodnjim. Oni uzmu Dagona i vrate ga na njegovo mesto.
1SA 5:4 Ustanu oni sutradan rano ujutro, a ono, Dagon opet pao licem na zemlju pred Kovčegom Gospodnjim. Njegova glava i obe njegove ruke ležale su odsečene na pragu. Dagonu je ostao samo trup.
1SA 5:5 Zato Dagonovi sveštenici i oni koji ulaze u Dagonov hram u Azotu ne stupaju na Dagonov prag do dana današnjeg.
1SA 5:6 Ruka je Gospodnja teško pala na Azoćane. Gospod je uneo stravu među njih; udario je čirevima Azot i njegovu okolinu.
1SA 5:7 Azoćani su bili uplašeni. Govorili su: „Kovčeg Boga Izrailjeva ne sme ostati sa nama, jer je njegova ruka teško pala na nas i na našeg boga Dagona.“
1SA 5:8 Pošalju oni po filistejske knezove i okupe ih. Pitali su ih: „Šta da radimo s Kovčegom Boga Izrailjeva?“ Oni odgovoriše: „Neka se Kovčeg Boga Izrailjeva prenese u Gat.“ Tako oni prenesu Kovčeg Boga Izrailjeva.
1SA 5:9 Ali nakon što su ga preneli, ruka se Gospodnja spusti na grad i nasta velika strahota. Gospod je udario grad, i mlado i staro, tako što su im izbili čirevi.
1SA 5:10 Tada su poslali Kovčeg Božiji u Akaron. Ali čim je Kovčeg Božiji došao u Akaron, Akaronjani digoše viku: „Doneli su Kovčeg Boga Izrailjeva da pomori nas i naš narod!“
1SA 5:11 Oni pošalju po sve knezove filistejske i okupe ih. Rekli su im: „Pošaljite Kovčeg Boga Izrailjeva da se vrati na svoje mesto, da ne pomremo mi i naš narod.“ Smrtna je strava zahvatila grad; ruka je Božija teško pala na njega.
1SA 5:12 Oni koji nisu umrli, bili su udareni čirevima. Vapaj se grada digao do neba.
1SA 6:1 Kovčeg Gospodnji je bio sedam meseci u zemlji Filistejaca.
1SA 6:2 Pozovu Filistejci sveštenike i gatare i upitaju ih: „Šta da radimo sa Kovčegom Gospodnjim? Kažite nam kako da ga pošaljemo na njegovo mesto.“
1SA 6:3 Oni odgovoriše: „Ako ćete slati natrag Kovčeg Boga Izrailjeva, ne šaljite ga prazna. Vratite ga sa žrtvom za prestup. Tada ćete ozdraviti i saznati zašto se njegova ruka nije odvratila od vas.“
1SA 6:4 Oni upitaše: „S kakvom žrtvom za prestup da ga vratimo?“ Oni rekoše: „Pet zlatnih čireva i pet zlatnih miševa, prema broju filistejskih knezova, jer je ista pošast udarila vas i vaše knezove.
1SA 6:5 Napravite, dakle, likove vaših čireva i miševa koji zatiru zemlju, i dajte slavu Bogu Izrailjevu, ne bi li se njegova ruka maknula od vas, od vaših bogova i od vaše zemlje.
1SA 6:6 Zašto da otvrdnete srca kao što su Egipćani i faraon otvrdli svoja srca? Kad ih je Bog udario, nisu li ih pustili, te su otišli?
1SA 6:7 A sada načinite nova kola i uzmite dve krave dojilice koje nisu nosile jaram. Upregnite krave u kola a njihovu telad odvedite od njih kući.
1SA 6:8 Zatim uzmite Kovčeg Gospodnji i stavite ga na kola, a predmete od zlata, koje mu vraćate kao žrtvu za prestup stavite u kovčežić pored njega. Onda ga pošaljite neka ide.
1SA 6:9 Ako vidite da ide prema svome mestu, gore u Vet-Semes, to nam je on učinio ovo veliko zlo, a ako ne pođe, znaćemo da nas to nije udarila njegova ruka, nego nam se ovo dogodilo slučajno.“
1SA 6:10 Urade oni tako. Dovedu dve krave dojilice, upregnu ih u kola a njihovu telad zadrže kući.
1SA 6:11 Kovčeg Gospodnji stave na kola zajedno s kovčežićem u kome su bili zlatni miševi i likovi njihovih čireva.
1SA 6:12 Krave su krenule pravo prema Vet-Semesu. Išle su jednim putem i mukale, ne skrećući ni desno ni levo. Filistejski knezovi su ih pratili sve to granice Vet-Semesa.
1SA 6:13 A meštani Vet-Semesa želi su pšenicu u dolini. Podigavši pogled ugledali su Kovčeg, pa su se radovali što ga vide.
1SA 6:14 Kola su došla u polje Isusa Vetsemešanina, i zaustavila se kod jednog velikog kamena. Tada su iscepali drva od kola, pa su prineli krave kao svespalnicu Gospodu.
1SA 6:15 Leviti su spustili Kovčeg Gospodnji, a kovčežić sa predmetima od zlata su stavili na onaj veliki kamen. Tog su dana stanovnici Vet-Semesa prinosili Gospodu žrtve svespalnice i druge žrtve.
1SA 6:16 Petorica filistejskih knezova su to videli, pa su se istog dana vratili u Akaron.
1SA 6:17 Ovo su zlatni čirevi što su ih Filistejci vratili kao žrtvu za prestup, za Gospoda: jedan za Azot, jedan za Gazu, jedan za Askalon, jedan za Gat, i jedan za Akaron.
1SA 6:18 Zlatnih miševa je bilo prema broju svih filistejskih gradova koji su pripadali petorici filistejskih knezova, od utvrđenih gradova do neograđenih sela. Veliki kamen na polju Isusa Vetsemešanina na koji su položili Kovčeg Gospodnji stoji tamo sve do danas.
1SA 6:19 Ali Gospod pobi neke od ljudi iz Vet-Semesa, njih sedamdeset, jer su pogledali u Kovčeg Gospodnji. Narod je plakao zato što ga je Gospod udario velikom pogibijom.
1SA 6:20 Na to su Vet-Semešani rekli: „Ko može opstati pred Gospodom, ovim svetim Bogom? Kome će Kovčeg otići odavde?“
1SA 6:21 Tada su poslali glasnike stanovnicima Kirijat-Jarima i poručili im: „Filistejci su vratili Kovčeg Gospodnji. Dođite i uzmite ga k sebi.“
1SA 7:1 Ljudi iz Kirijat-Jarima dođu i odnesu Kovčeg Gospodnji u kuću Avinadavovu na brdu, a njegovog sina, Eleazara, posvete da čuva Kovčeg Gospodnji.
1SA 7:2 Prošlo je mnogo vremena – dvadeset godina – od dana kad je Kovčeg ostao u Kirijat-Jarimu. Čitav je dom Izrailjev čeznuo za Gospodom.
1SA 7:3 Samuilo reče svem domu Izrailjevom: „Ako se svim svojim srcem vraćate Gospodu, uklonite iz svoje sredine strane bogove i Aštarte. Usmerite svoje srce ka Gospodu i služite jedino njemu, pa će vas izbaviti iz ruku Filistejaca.“
1SA 7:4 Tada su Izrailjci uklonili Vale i Aštarte te su služili jedino Gospodu.
1SA 7:5 Samuilo reče: „Okupite sav Izrailj u Mispi da se pomolim Gospodu za vas.“
1SA 7:6 Oni se okupiše u Mispi. Tamo su izvlačili vodu i izlivali je pred Gospodom. Tog su dana postili i ispovedali: „Zgrešili smo Gospodu.“ A Samuilo je bio sudija Izrailjcima u Mispi.
1SA 7:7 Filistejci su dočuli da su se Izrailjci okupili u Mispi. Tada su se podigli knezovi filistejski da napadnu Izrailj. Kad su to čuli Izrailjci uplašili su se Filistejaca.
1SA 7:8 Izrailjci rekoše Samuilu: „Ne prestaj vapiti za nas Gospodu da nas izbavi iz ruku Filistejaca.“
1SA 7:9 Samuilo uze jedno jagnje odojče i prinese ga kao svespalnicu Gospodu. Potom je Samuilo zavapio Gospodu za Izrailja, i Gospod ga je uslišio.
1SA 7:10 Dok je Samuilo prinosio žrtvu svespalnicu, Filistejci su se približili da napadnu Izrailja. Ali Gospod zagrme jakom grmljavinom u taj dan protiv Filistejaca i smete ih, tako da su bili potučeni od Izrailja.
1SA 7:11 Izrailjci su izašli iz Mispe i dali se u poteru za Filistejcima tukući ih sve do ispod Vet-Hara.
1SA 7:12 Tada je Samuilo uzeo jedan kamen i postavio ga između Mispe i Sena i nazvao ga Even Ezer rekavši: „Dovde nam Gospod pomože.“
1SA 7:13 Tako su Filistejci bili poniženi, te nisu više upadali na izrailjsku zemlju. Ruka je Gospodnja pritiskala Filistejce celog Samuilovog veka.
1SA 7:14 Izrailj je povratio gradove od Akarona do Gata, koje su mu Filistejci uzeli. Izrailj je, takođe, oslobodio i njihovo područje iz ruku Filistejaca. Između Amorejaca i Izrailja vladao je mir.
1SA 7:15 Samuilo je bio sudija Izrailju celog svog života.
1SA 7:16 On je svake godine obilazio Vetilj, Mispu i Galgal i delovao kao sudija nad Izrailjem u svim tim mestima.
1SA 7:17 Potom bi se vraćao u Ramu, jer mu je tamo bila kuća. I tamo je bio sudija nad Izrailjem. A tamo je podigao i žrtvenik Gospodu.
1SA 8:1 Kad je Samuilo ostareo, postavio je svoje sinove za sudije nad Izrailjem.
1SA 8:2 Njegov sin prvenac zvao se Joilo a drugi se zvao Avija. Oni su bili sudije u Vir-Saveji.
1SA 8:3 Ali njegovi sinovi nisu išli njegovim stopama: poveli su se za nepoštenim dobitkom, primali mito i izvrtali pravdu.
1SA 8:4 Tada su se okupile sve izrailjske starešine i došle k Samuilu u Ramu.
1SA 8:5 Rekoše mu: „Evo, ti si ostareo, a tvoji sinovi ne idu tvojim stopama. Zato nam postavi cara da nam sudi, kao što je u svih naroda.“
1SA 8:6 Samuilu nije bilo pravo kad su mu rekli: „Postavi nam cara da nam sudi.“ Zato se pomolio Gospodu.
1SA 8:7 Gospod reče Samuilu: „Poslušaj narod u svemu što traži od tebe, jer nisu prezreli tebe, nego su prezreli mene kao svoga cara.
1SA 8:8 Sve što su činili od dana kad sam ih izveo iz Egipta do dana današnjeg, to čine i tebi: ostavili su mene i služili tuđim bogovima.
1SA 8:9 Zato ih poslušaj u svemu, ali ih ozbiljno opomeni i obznani im na koji će način car vladati nad njima.“
1SA 8:10 Samuilo je preneo sve reči Gospodnje narodu, koji je od njega tražio cara.
1SA 8:11 Rekao je: „Ovo je način na koji će car vladati nad vama: uzimaće vaše sinove i postavljati ih da voze njegova bojna kola, da mu budu konjanici i da trče ispred njegovih bojnih kola.
1SA 8:12 Postavljaće ih kao zapovednike nad hiljadu i nad pedeset; oraće njegove njive i žeti njegovu letinu, praviti mu oružje i opremu za njegova bojna kola.
1SA 8:13 A vaše ćerke će uzimati da mu prave mirise, da mu budu kuvarice i pekarke.
1SA 8:14 Uzimaće vaša najbolja polja, vinograde i maslinjake, i davati ih svojim slugama.
1SA 8:15 On će uzimati desetak od vašeg žita i davaće ga svojim dvoranima i slugama.
1SA 8:16 Uzimaće i vaše sluge, sluškinje, najbolje momke i vaše magarce, da rade za njega.
1SA 8:17 On će uzimati desetak od vaših stada a vi ćete mu biti robovi.
1SA 8:18 U taj dan ćete vapiti zbog cara koga ste izabrali sebi, ali vam Gospod neće odgovoriti u onaj dan.“
1SA 8:19 Ali narod je odbio da sluša Samuila. Rekli su: „Ne, neka car vlada nad nama, pa ćemo biti kao svi drugi narodi!
1SA 8:20 Naš car će nam suditi, stupaće pred nama i vodiće naše ratove.“
1SA 8:21 Samuilo je saslušao reči naroda i preneo ih Gospodu.
1SA 8:22 Gospod reče Samuilu: „Poslušaj njihov glas i postavi im cara.“ Samuilo reče narodu: „Neka se svako vrati u svoje mesto.“
1SA 9:1 Bio neki imućan čovek, iz Venijaminovog plemena, koji se zvao Kis. On je bio sin Avilov, sin Serorov, sin Vehoratov, sin Afijin.
1SA 9:2 Kis je imao mladog i dobrog sina po imenu Saul. U celom Izrailju nije mu bilo ravna; za glavu je bio viši od svakoga u narodu.
1SA 9:3 Jednom su se Kisu, Saulovom ocu, izgubile magarice. Kis reče svome sinu Saulu: „Hajde uzmi jednog momka, pa idi da tražiš magarice.“
1SA 9:4 Saul je prošao Jefremovom gorom i zemljom saliskom, ali ih nisu našli. Prošli su i zemljom salimskom, ali ih tamo nije bilo. Zatim su prošli zemljom Venijaminovom, ali ih nisu našli.
1SA 9:5 Kada su došli u zemlju Suf, Saul reče svome sluzi koji je bio sa njim: „Hajde da se vratimo; inače će moj otac prestati da brine zbog magarica i početi da brine zbog nas.“
1SA 9:6 Sluga mu odgovori: „Evo, ovde u ovom gradu živi čovek Božiji, koga veoma poštuju; sve što kaže, to se ostvari. Pođimo tamo; možda će nam reći kojim putem da krenemo.“
1SA 9:7 Saul reče svome sluzi: „Ako i pođemo, šta da ponesemo čoveku? Hleba nam je nestalo u vrećama, a nemamo ni dara da ponesemo čoveku Božijem. Šta imamo?“
1SA 9:8 Sluga opet odgovori Saulu: „Evo, imam pri sebi četvrt šekela srebra. Daću to čoveku Božijem, da nam kaže kojim putem da krenemo.“
1SA 9:9 Nekada bi u Izrailju ovako govorio onaj koji bi išao da pita Boga: „Hajdemo k videocu!“, jer današnji prorok se nekada zvao videlac.
1SA 9:10 Saul reče svome sluzi: „Dobro kažeš. Hajdemo!“ Tako su otišli u grad gde je živeo čovek Božiji.
1SA 9:11 Dok su se penjali uz brdo prema gradu, naišli su na neke devojke koje su izlazile da izvuku vodu. Pitali su ih: „Da li je ovde videlac?“
1SA 9:12 „Jeste, evo tu je pred vama – odgovoriše im – požurite sad, jer baš danas je došao u grad da na uzvišici prinese žrtvu za narod.
1SA 9:13 Čim uđete u grad naći ćete ga pre nego što ode na uzvišicu da jede. Narod, naime, neće jesti, dok on ne dođe, jer on prvo mora da blagoslovi žrtvu. Nakon toga će zvanice jesti. Idite sad, jer ćete ga još danas naći.“
1SA 9:14 Tako su otišli do grada. Dok su ulazili u grad ugledali su Samuila kako im ide u susret na putu prema uzvišici.
1SA 9:15 A dan pre nego što je Saul došao, Gospod je objavio Samuilu, rekavši:
1SA 9:16 „Sutra, u ovo vreme, poslaću ti čoveka iz zemlje Venijaminove. Pomaži ga za vladara nad mojim narodom, Izrailjem. On će izbaviti moj narod od Filistejaca, jer sam pogledao na moj narod; njihov je vapaj došao do mene.“
1SA 9:17 Kad je Samuilo video Saula, Gospod mu reče: „To je čovek za koga sam ti rekao da će vladati mojim narodom.“
1SA 9:18 Saul pristupi Samuilu unutar gradskih vrata i reče mu: „Reci mi, molim te, gde je videočeva kuća?“
1SA 9:19 Samuilo odgovori Saulu: „Ja sam videlac. Idite preda mnom na uzvišicu. Danas ćete jesti sa mnom, a ujutro ću te ispratiti i reći ti sve što ti je na umu.
1SA 9:20 A što se tiče magarica koje su ti se izgubile pre tri dana, ne brini se, jer su pronađene. A za kim sav Izrailj čezne, ako ne za tobom i za svim tvojim očinskim domom?“
1SA 9:21 Saul odgovori: „Nisam li ja Venijaminovac, iz najmanjeg Izrailjevog plemena? Nije li moja porodica najneznatnija od svih porodica Venijaminovog plemena? Zašto mi govoriš tako nešto?“
1SA 9:22 Tada je Samuilo poveo Saula i njegovog slugu, pa ih je doveo u gozbenu sobu, gde im je dao počasno mesto među zvanicama. Tamo je bilo tridesetak ljudi.
1SA 9:23 Samuilo je rekao kuvaru: „Donesi onaj deo koji sam ti dao; onaj za koji sam ti rekao: ’Stavi ga na stranu.’“
1SA 9:24 Kuvar uze but i što je bilo na njemu, i postavi pred Saula. Samuilo reče: „Evo, što je ostavljeno, to stavi pred sebe i jedi, jer je ostavljeno za tebe radi ove prilike. Zato sam – reče – pozvao narod.“ Tako je Saul jeo sa Samuilom tog dana.
1SA 9:25 Zatim su se vratili s uzvišice u grad, a Samuilo je razgovarao sa Saulom na krovu.
1SA 9:26 Kad su u osvit zore ustali, Samuilo pozva Saula na krovu: „Ustani da te ispratim.“ Saul ustane, pa obojica, on i Samuilo, izađu napolje.
1SA 9:27 Dok su hodali prema kraju grada, Samuilo reče Saulu: „Reci momku da pođe ispred nas.“ Momak ode. „A ti stani na čas da ti objavim reč Božiju.“
1SA 10:1 Samuilo uze flašicu ulja, izli je na njegovu glavu, poljubi ga i reče: „Sam te Gospod pomazuje za vladara nad svojom baštinom.
1SA 10:2 Danas kad odeš od mene, naići ćeš na dva čoveka kod Rahiljinog groba u Venijaminovoj zemlji, u Selsi. Oni će ti reći: ’Našle su se magarice koje si pošao da tražiš. Tvoj otac se više ne brine za magarice, ali se zabrinuo za vas, govoreći: „Šta da učinim za svoga sina?“’
1SA 10:3 Kad odande nastaviš i dođeš do Tavorskog hrasta, srešćeš tamo tri čoveka, koji će ići k Bogu u Vetilj. Jedan će nositi tri jareta, drugi tri pogače, a treći mešinu vina.
1SA 10:4 Oni će te pozdraviti, pa će ti dati dva hleba. Ti ih primi iz njihovih ruku.
1SA 10:5 Potom ćeš otići na uzvišicu Božiju, gde se nalazi filistejski vojni tabor. Tamo, čim stupiš u grad, naići ćeš na grupu proroka kako silazi s uzvišice. Pred njima će biti lire, bubnjevi, frule i citre, a oni će prorokovati.
1SA 10:6 Duh Gospodnji sići će na tebe, pa ćeš prorokovati s njima i biti promenjen u drugog čoveka.
1SA 10:7 A kad se svi ovi znakovi ispune na tebi, onda čini što ti prilika nalaže, jer je Bog s tobom.
1SA 10:8 Zatim siđi preda mnom u Galgal, a ja ću doći k tebi da prinesem žrtve svespalnice i žrtve mira. Sačekaj sedam dana, dok ne dođem k tebi i poučim te šta ćeš dalje činiti.“
1SA 10:9 Čim se Saul okrenuo da ode od Samuila, Bog mu je promenio srce, te su se svi oni znakovi ispunili tog dana.
1SA 10:10 Kad su došli do Gavaje, dođe mu u susret grupa proroka. Tada je Duh Božiji sišao na njega, te je prorokovao među njima.
1SA 10:11 Kad su svi oni koji su ga od ranije poznavali videli gde prorokuje s prorocima, govorili su jedan drugome: „Šta se to dogodilo s Kisovim sinom? Zar je i Saul među prorocima?“
1SA 10:12 Jedan odvrati: „A ko im je otac?“ Zato je nastala izreka: „Zar je i Saul među prorocima?“
1SA 10:13 Kad je prestao da prorokuje, otišao je na uzvišicu.
1SA 10:14 Saulov stric je upitao njega i njegovog momka: „Gde ste vi to išli?“ Saul odgovori: „Da tražimo magarice. Kad smo videli da ih nigde nema, otišli smo k Samuilu.“
1SA 10:15 Saulov stric opet upita: „Ispričaj mi šta vam je rekao Samuilo.“
1SA 10:16 Saul odgovori svome stricu: „Rekao nam je da su se magarice našle.“ Ipak, nije mu ispričao ono što mu je Samuilo rekao za carstvo.
1SA 10:17 Samuilo sazva narod u Mispu ka Gospodu,
1SA 10:18 pa reče narodu izrailjskom: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Ja sam izveo Izrailja iz Egipta, i izbavio vas iz ruku Egipćana, i iz ruku svih carstava koja su vas tlačila.
1SA 10:19 A vi ste danas prezreli vašeg Boga, koji vas izbavlja od svih vaših muka i nevolja, rekavši: ’Postavi nad nama cara.’ Sada stanite pred Gospoda po svojim plemenima i rodovima.’“
1SA 10:20 Samuilo privede sva Izrailjeva plemena, a žreb padne na Venijaminovo pleme.
1SA 10:21 Zatim je priveo Venijaminovo pleme po svojim porodicama. Žreb je pao na porodicu Matrijevu, a onda je žreb pao na Saula, Kisovog sina. Ali kad su ga tražili, nisu ga mogli naći.
1SA 10:22 Onda su opet pitali Gospoda: „Da li je taj čovek već došao?“ Gospod odgovori: „Eno ga, krije se među tovarom.“
1SA 10:23 Otrčali su i doveli ga odande. Kad je stao usred naroda, za glavu je bio viši od svakoga u narodu.
1SA 10:24 Samuilo reče svem narodu: „Pogledajte koga je Gospod izabrao, jer mu nema ravna u svem narodu!“ Sav narod povika: „Živeo car!“
1SA 10:25 Tada je Samuilo saopštio narodu carska prava i dužnosti, zapisao ih u knjigu, i položio ih pred Gospoda. Onda je poslao sav narod svojim kućama.
1SA 10:26 I Saul je otišao kući u Gavaju. S njim su otišli i odvažni ljudi kojima je Bog taknuo srce.
1SA 10:27 Ali neke propalice rekoše: „Kako će nas ovaj izbaviti?“ Prezreli su ga i nisu mu doneli dar. On je to oćutao.
1SA 11:1 Tada je došao Amonac Nas i utaborio se naspram Javis-Galada. Svi meštani Javisa rekoše Nasu: „Sklopi savez s nama, pa ćemo ti služiti.“
1SA 11:2 Amonac Nas im odgovori: „Ovako ću sklopiti savez s vama: iskopaću svakome od vas desno oko. Tako ću izložiti sramoti sav Izrailj.“
1SA 11:3 Starešine Javisa mu rekoše: „Ostavi nam sedam dana, da pošaljemo glasnike u sve krajeve Izrailja, pa ako niko ne dođe da nas izbavi, predaćemo se tebi.“
1SA 11:4 Dođu glasnici u Gavaju Saulovu i prenesu te reči narodu. Sav narod udari u glasan plač.
1SA 11:5 A Saul se upravo vraćao s polja idući za volovima. On upita: „Zašto narod plače?“ Tada su mu ispričali šta su poručili Javišani.
1SA 11:6 Kad je čuo ove reči, Duh Božiji siđe na Saula, i obuze ga silan gnev.
1SA 11:7 On uze dva vola, iseče ih na komade, i posla ih u sve krajeve Izrailja po glasnicima. Rekao je: „Ko ne pođe za Saulom i Samuilom, tako će biti učinjeno njegovim volovima.“ Strah je Gospodnji obuzeo narod, pa su svi pošli kao jedan.
1SA 11:8 Kad ih je izbrojio u Vezeku, bilo je tri stotine hiljada Izrailjaca i trideset hiljada Judejaca.
1SA 11:9 Zatim su rekli onim glasnicima, koji su došli: „Ovako recite meštanima Javis-Galada: ’Sutra, kad pripeče sunce, bićete izbavljeni.’“ Kad su se glasnici vratili i rekli to Javišanima, oni su se obradovali.
1SA 11:10 Meštani Javisa poručiše Amoncima: „Sutra ćemo vam se predati, pa činite s nama što vam drago.“
1SA 11:11 Sutradan je Saul podelio narod u tri čete; ušli su usred tabora o jutarnjoj straži i tukli Amonce do dnevne žege. Preživeli su se tako razbežali, da ni dvojica nisu ostala zajedno.
1SA 11:12 Narod reče Samuilu: „Ko je to rekao: ’Zar će Saul vladati nad nama?’ Dajte te ljude da ih pogubimo!“
1SA 11:13 Saul reče: „Ovoga dana niko neće biti pogubljen, jer danas je Gospod doneo spasenje Izrailju!“
1SA 11:14 Tada Samuilo reče: „Hajdemo u Galgal, da tamo potvrdimo carstvo.“
1SA 11:15 Sav je narod otišao u Galgal, pa su tamo zacarili Saula pred Gospodom. Zatim su prineli žrtve mira pred Gospodom. Saul se tamo veoma radovao sa svim ljudima iz Izrailja.
1SA 12:1 Samuilo reče svem Izrailju: „Evo, poslušao sam vas u svemu što ste tražili od mene, i postavio sam cara nad vama.
1SA 12:2 A sad, evo vam cara koji će vas predvoditi. Ja sam ostareo i osedeo. Moji sinovi su tu među vama. Vodio sam vas od svoje mladosti sve do danas.
1SA 12:3 Evo me! Odgovorite mi ovde pred Gospodom i pred njegovim pomazanikom: kome sam oteo vola, ili magarca? Jesam li koga prevario? Jesam li koga tlačio? Od koga sam primio mito, da bih radi njega skrenuo pogled na drugu stranu? Ja ću vam sve to vratiti.“
1SA 12:4 Oni odgovoriše: „Nikoga nisi prevario, nikoga nisi tlačio, i nisi ni od koga uzeo ništa!“
1SA 12:5 On im odgovori: „Gospod je svedok, a svedok je i njegov pomazanik ovoga dana, da ništa niste našli u mom posedu.“ Oni odgovoriše: „On je svedok!“
1SA 12:6 Samuilo onda reče narodu: „Da, Gospod je svedok, on koji je postavio Mojsija i Arona, i koji je izveo naše oce iz Egipta.
1SA 12:7 Sada pristupite da vam pred Gospodom posvedočim o svim pravednim delima, koje je Gospod učinio za vas i za vaše oce.
1SA 12:8 Kad je Jakov došao u Egipat, vaši su preci zavapili Gospodu. Gospod im je poslao Mojsija i Arona, koji su izveli vaše pretke iz Egipta, i nastanili ih na ovom mestu.
1SA 12:9 Ali oni su zaboravili Gospoda, svoga Boga, i on ih je predao u ruke Sisere, zapovednika asorske vojske, u ruke Filistejaca i ruke moavskog cara, koji su ratovali protiv njih.
1SA 12:10 Tada su zavapili Gospodu, rekavši: ’Zgrešili smo, jer smo napustili Gospoda, i služili Valima i Aštartama. Izbavi nas sada iz ruku naših neprijatelja, pa ćemo služiti tebi.’
1SA 12:11 Tada je Gospod poslao Jerovala, Varaka, Jeftaja, i Samuila, i izbavio vas iz ruku vaših neprijatelja oko vas, tako da ste spokojno živeli.
1SA 12:12 Ali kad ste videli Nasa, cara amonskog, kako ide na vas, rekli ste mi: ’Ne, nego neka car vlada nad nama’, premda je vaš car, Gospod, Bog vaš.
1SA 12:13 A sad, eto cara koga ste izabrali, koga ste tražili. Evo, Gospod je postavio cara nad vama.
1SA 12:14 Ako se budete bojali Gospoda i budete mu služili, ako budete slušali njegov glas i ne budete se bunili protiv Gospodnje reči, onda ćete i vi i car što nad vama vlada slediti Gospoda, Boga vašega.
1SA 12:15 Ali ako ne budete slušali Gospodnjeg glasa, nego se budete bunili protiv Gospodnjih zapovesti, ruka će se Gospodnja dići na vas, kao što se digla na vaše oce.
1SA 12:16 A sada pristupite i pogledajte ovu veliku stvar, koju će Gospod učiniti na vaše oči!
1SA 12:17 Nije li danas žetva pšenice? Ja ću zazvati Gospoda da pošalje grmljavinu i kišu. Tada ćete znati i uvideti koliko je veliko zlo koje ste učinili pred Gospodom tražeći sebi cara.“
1SA 12:18 Samuilo zazva Gospoda i Gospod posla onoga dana grmljavinu i kišu. Sav se narod veoma uplašio Gospoda i Samuila.
1SA 12:19 Na to je sav narod rekao Samuilu: „Pomoli se Gospodu, svome Bogu, za svoje sluge da ne pomremo, jer smo na sve naše grehe dodali i ovo zlo tražeći sebi cara.“
1SA 12:20 Samuilo odgovori narodu: „Ne bojte se! Da, vi ste učinili sve ovo zlo, ali sad se ne odvraćajte od Gospoda, nego služite Gospodu svim svojim srcem.
1SA 12:21 Ne okrećite se za ništavnim idolima, od kojih nema koristi i koji ne mogu izbaviti, jer su ništavni.
1SA 12:22 A Gospod neće ostaviti svoj narod, radi svoga velikog imena, jer je Gospodu bilo po volji da vas učini svojim narodom.
1SA 12:23 A od mene daleko bilo da zgrešim Gospodu, te prestanem da se molim za vas, i upućujem vas na dobar i ispravan put.
1SA 12:24 Samo se bojte Gospoda i verno mu služite svim svojim srcem; jer pogledajte kako se pokazao velikim radi vas.
1SA 12:25 Ali ako nastavite da činite zlo, propašćete i vi i vaš car.“
1SA 13:1 Saulu je bilo trideset godina kad je postao car, a vladao je četrdeset dve godine nad Izrailjem.
1SA 13:2 Saul je izabrao sebi tri hiljade Izrailjaca. Dve hiljade ih je bilo sa Saulom u Mihmasu, i u gorju Vetilja, a hiljadu ih je bilo sa Jonatanom u Gavaji Venijaminovoj. Ostali narod je poslao svojim kućama.
1SA 13:3 A Jonatan je pobio filistejski vojni tabor u Gavaji. Filistejci su čuli za to. Tada je Saul zapovedio da zatrube u rog po celoj zemlji, poručivši: „Neka čuju ovo Jevreji!“
1SA 13:4 Kad je sav Izrailj čuo to, rekli su: „Saul je pobio filistejski vojni tabor, pa su Filistejci omrzli Izrailjce. Narod se u Gilgalu okupio oko Saula.“
1SA 13:5 Filistejci su se okupili da ratuju protiv Izrailja. Imali su trideset hiljada bojnih kola, šest hiljada konjanika, i vojsku tako brojnu kao pesak na morskoj obali. Izašli su i utaborili se kod Mihmasa, istočno od Vet-Avena.
1SA 13:6 Kad su Izrailjci videli da su se našli u neprilici, jer je vojska bila pritešnjena, narod se posakrivao u pećine, žbunje, među stene, u trapove i jame.
1SA 13:7 Neki Jevreji su čak prešli preko Jordana, u Gadovu i Galadovu zemlju. Saul je još bio u Galgalu, a sav je narod, koji je išao za njim, drhtao od straha.
1SA 13:8 Saul je čekao sedam dana, prema roku koji je Samuilo odredio. Ali kako Samuilo nije došao u Galgal, narod je počeo da se razilazi od Saula.
1SA 13:9 Tada Saul reče: „Donesite mi žrtvu svespalnicu i žrtve mira.“ Tako je prineo žrtvu svespalnicu.
1SA 13:10 Tek što je dovršio prinošenje žrtve svespalnice, dođe Samuilo. Saul mu pođe u susret da ga pozdravi.
1SA 13:11 Samuilo mu reče: „Šta si to uradio?“ Saul mu odgovori: „Video sam da se narod razilazi od mene; ti nisi došao do određenog dana, a Filistejci se okupili kod Mihmasa.
1SA 13:12 Tada sam rekao u sebi: ’Sada će Filistejci sići na mene u Galgal, a ja se još nisam pomolio Gospodu za naklonost.’ Zato sam se odvažio i prineo žrtvu svespalnicu.“
1SA 13:13 Samuilo mu reče: „Ludo si postupio što nisi održao zapovesti koje ti je dao Gospod, Bog tvoj! Inače bi Gospod sada utvrdio tvoje carstvo nad Izrailjem doveka.
1SA 13:14 Stoga se tvoje carstvo neće održati. Gospod je potražio čoveka po svom srcu i postavio ga za vladara nad svojim narodom, jer ti nisi održao što ti je Gospod zapovedio.“
1SA 13:15 Samuilo je ustao i otišao iz Galgala u Gavaju Venijaminovu. A Saul je pobrojio narod koji je ostao s njim; bilo ih je oko šest stotina ljudi.
1SA 13:16 Saul, njegov sin Jonatan, i narod koji se našao uz njega, boravili su u Gavaji Venijaminovoj, a Filistejci su se utaborili u Mihmasu.
1SA 13:17 Tada je iz filistejskog tabora izašla četa pljačkaša i odvojila se u tri grupe: jedna grupa je krenula putem prema Ofri u zemlju sualsku,
1SA 13:18 druga putem prema Vet-Oronu, a treća se zaputila ka granici koja preko sevojimske doline gleda u pustinju.
1SA 13:19 Tada se u celoj izrailjskoj zemlji nije mogao naći kovač, jer su Filistejci govorili: „Samo da Jevreji ne počnu praviti sebi mačeve i koplja.“
1SA 13:20 Naime, svi su Izrailjci silazili k Filistejcima kad bi neko hteo da iskuje sebi raonik, motiku, sekiru, ili srp.
1SA 13:21 Cena je bila dve trećine šekela za raonike i motike, i trećina šekela za oštrenje sekira i nameštanje ostana.
1SA 13:22 Tako na dan bitke niko od sveg naroda, koji je bio sa Saulom i Jonatanom, nije imao mač ili koplje; imali su ih samo Saul i njegov sin Jonatan.
1SA 13:23 A jedan filistejski odred je izašao prema klancu kod Mihmasa.
1SA 14:1 Jednog dana, Saulov sin Jonatan reče svome sluzi, koji je nosio njegovo oružje: „Hajde da pređemo do filistejskog vojnog tabora na drugoj strani.“ Svoga oca nije obavestio o tome.
1SA 14:2 Saul je boravio u okolini Gavaje, ispod narovog drveta, kod Migrona. S njim je bilo oko šest stotina ljudi.
1SA 14:3 Efod je u to vreme nosio Ahija, sin Ahituva, brata Ihavoda, sina Finesa, sina Ilija, sveštenika Gospodnjeg u Silomu. Narod nije znao da je Jonatan otišao.
1SA 14:4 A klanac, koji je Jonatan gledao da pređe kako bi došao do filistejskog vojnog tabora, nalazio se između dve strme litice. Jedna se zvala Voses a druga Sene.
1SA 14:5 Jedna je litica stajala na severu, nasuprot Mihmasa, a druga, na jugu, nasuprot Gavaje.
1SA 14:6 Jonatan reče svome sluzi koji mu je nosio oružje: „Hajde da pređemo ka vojnom taboru onih neobrezanih. Možda će Gospod učiniti nešto za nas, jer ništa ne sprečava Gospoda da izbavi, bilo mnogo ljudi ili malo.“
1SA 14:7 Njegov štitonoša mu odgovori: „Čini što god ti je u srcu. Moje je srce jedno s tvojim.“
1SA 14:8 Jonatan reče: „Evo, preći ćemo k tim ljudima, pa ćemo im se pokazati.
1SA 14:9 Ako nam kažu: ’Stojte dok ne dođemo do vas’, ostaćemo gde jesmo, i nećemo se penjati k njima.
1SA 14:10 A ako nam kažu: ’Uspnite se k nama’, onda ćemo se uspeti, jer ih je Gospod predao u naše ruke. To će nam biti znak.“
1SA 14:11 Kad su se njih dvojica pokazala filistejskom vojnom taboru, Filistejci rekoše: „Gle, Jevreji izlaze iz rupa u koje su se posakrivali!“
1SA 14:12 Ljudi iz vojnog tabora rekoše Jonatanu i njegovom štitonoši: „Popnite se k nama da vas naučimo čemu.“ Jonatan reče svome štitonoši: „Penji se za mnom, jer ih je Gospod predao u Izrailjeve ruke!“
1SA 14:13 Jonatan se penjao služeći se rukama i nogama, a njegov štitonoša za njim. Filistejci su padali pred Jonatanom, a njegov štitonoša ih je ubijao za njim.
1SA 14:14 To je bio prvi napad kada su Jonatan i njegov štitonoša pobili dvadesetak ljudi na polju od oko pola jutra.
1SA 14:15 Tada je strah obuzeo tabor na polju; strava je spopala sav narod u vojnom taboru i četu pljačkaša. Zemlja se potresla, te je zavladala pometnja od Boga.
1SA 14:16 Saulovi osmatrači iz Gavaje Venijaminove su videli da se vojska raspršila na sve strane.
1SA 14:17 Tada Saul reče narodu s njim: „Postrojte se i vidite ko je otišao od nas.“ Kad su se postrojili, nije bilo Jonatana i njegovog štitonoše.
1SA 14:18 Saul reče Ahiji: „Donesi Kovčeg Gospodnji.“ Naime, Kovčeg Gospodnji je tog dana bio s narodom izrailjskim.
1SA 14:19 Dok je Saul razgovarao sa sveštenikom, metež u filistejskom taboru bivao je sve veći. Saul reče svešteniku: „Povuci ruku!“
1SA 14:20 Saul i sav narod s njim kliknuše i stupiše u boj. A tamo, Filistejci okrenuli mačeve jedni na druge. Pometnja je bila veoma velika.
1SA 14:21 Pa i oni Jevreji koji su ranije bili na strani Filistejaca, i koji su otišli u njihov tabor, okrenuli su se od njih i pridružili se Izrailjcima, koji su bili sa Saulom i Jonatanom.
1SA 14:22 Kad su svi oni Izrailjci što su se posakrivali u Jefremovoj gori čuli da su se Filistejci dali u beg, nagrnuli su za njima u boj.
1SA 14:23 Tog je dana Gospod izbavio Izrailja, a bitka se raširila sve do preko Vet-Avena.
1SA 14:24 Izrailjci su bili iscrpljeni tog dana, jer je Saul zakleo narod rekavši: „Proklet bio čovek koji okusi hrane do uveče, dok se ne osvetim svojim neprijateljima!“ Tako sav narod nije okusio hrane.
1SA 14:25 Kad je narod došao u šumu, bilo je pčelinjeg saća na površini zemlje.
1SA 14:26 Stupivši u šumu, narod je video da med teče, ali niko nije prineo ruku ustima, jer se narod plašio zakletve.
1SA 14:27 Jonatan nije čuo kad je njegov otac zakleo narod, pa je prineo vrh štapa koji mu je bio u ruci i zamočio ga u saće, a zatim prineo ruku ustima; oči su mu se odmah zasvetlele.
1SA 14:28 Jedan čovek mu reče: „Tvoj je otac strogo zakleo narod rekavši: ’Neka je proklet čovek koji okusi hrane danas.’ A narod je bio izmoren.“
1SA 14:29 Jonatan mu odgovori: „Moj otac gura zemlju u propast. Pogledajte kako su mi se oči zasvetlele čim sam okusio malo ovog meda.
1SA 14:30 Da je narod slobodno jeo od plena koji je zatekao kod svojih neprijatelja, ne bi li poraz Filistejaca bio još veći?“
1SA 14:31 Tog su dana tukli Filistejce od Mihmasa do Ajalona, pa se narod veoma izmorio.
1SA 14:32 Tada se narod bacio na plen. Nahvatali su sitnu stoku, goveda i telad, klali ih na zemlji, i jeli ih s krvlju.
1SA 14:33 To su javili Saulu: „Eno, narod greši protiv Gospoda jedući meso s krvlju.“ Saul reče: „Izneverili ste se [Gospodu]. Dovaljajte mi ovamo veliki kamen.“
1SA 14:34 Zatim je rekao: „Raziđite se među narod i recite im: ’Neka mi svako dovede svoga vola ili ovcu. Ovde ćete ih klati i jesti. Nemojte grešiti protiv Gospoda jedući krv.’“ Te noći mu je svako od naroda doveo svoga vola, pa su tamo klali i jeli.
1SA 14:35 Tada je Saul sagradio žrtvenik Gospodu. To je bio prvi žrtvenik koji je sagradio Gospodu.
1SA 14:36 Saul reče: „Siđimo noćas u poteru za Filistejcima, da ih orobimo dok ne svane jutro. Nećemo poštedeti ni jednog od njih.“ Oni mu odgovoriše: „Radi što ti se čini dobro.“ Sveštenik mu reče: „Pristupimo Bogu.“
1SA 14:37 Saul je pitao Boga: „Da se spustim u poteru za Filistejcima? Hoćeš li ih predati u ruke Izrailju?“ Ali onoga dana mu nije odgovorio.
1SA 14:38 Tada Saul reče: „Pristupite ovamo svi narodni glavari! Doznajte i vidite kako je ovaj današnji greh bio počinjen!
1SA 14:39 Jer tako mi živoga Gospoda, koji izbavlja Izrailja, ako se krivica nađe i na mom sinu Jonatanu, biće svakako pogubljen!“ Ali niko mu iz svega naroda nije odgovorio.
1SA 14:40 Saul reče celom Izrailju: „Vi stanite na jednu stranu, a ja i moj sin Jonatan staćemo na drugu stranu.“ Narod odgovori Saulu: „Radi što ti se čini dobro.“
1SA 14:41 Tada se Saul obratio Gospodu: „Bože Izrailjev, pokaži po pravdi!“ Žreb je pao na Jonatana i Saula, a narod je izašao [nevin].
1SA 14:42 Saul reče: „Bacite žreb između mene i moga sina Jonatana!“ Žreb pade na Jonatana.
1SA 14:43 Saul reče Jonatanu: „Reci mi šta si uradio.“ Jonatan mu ispriča: „Ja sam samo okusio malo meda krajem štapa koji mi je bio u ruci. Evo me, spreman sam da umrem.“
1SA 14:44 Saul reče: „Neka mi tako učini Gospod, i još više, ako danas zaista ne umreš, Jonatane!“
1SA 14:45 Tada je narod rekao Saulu: „Zar da umre Jonatan koji je učinio ovo veliko izbavljenje u Izrailju? Daleko bilo! Tako živ bio Gospod, nijedna vlas neće pasti s njegove glave na zemlju, jer on je danas učinio ovo delo uz Božiju pomoć!“ Tako je narod izbavio Jonatana, te nije poginuo.
1SA 14:46 Saul je prestao da goni Filistejce, a Filistejci su se vratili u svoja mesta.
1SA 14:47 Kad je Saul učvrstio carevanje nad Izrailjem, zaratio je protiv svih svojih neprijatelja unaokolo: protiv Moava, protiv potomaka Amonovih, protiv Edoma, protiv careva sovskih, i protiv Filistejaca. Gde god bi se okrenuo, pobeđivao bi.
1SA 14:48 Odlikovao se junaštvom; porazio je Amaličane, i izbavio Izrailja iz ruku onih koji su ga pljačkali.
1SA 14:49 Saulovi sinovi su bili: Jonatan, Jesvija, i Malhi-Suv, a njegove dve ćerke zvale su se: starija Merava, a mlađa Mihala.
1SA 14:50 Saulova žena zvala se Ahinoama, ćerka Ahimasova, a zapovednik njegove vojske zvao se Avenir, sin Nera, Saulovog strica.
1SA 14:51 A Kis, Saulov otac, i Ner, Avenirov otac, bili su sinovi Avilovi.
1SA 14:52 Ljuti se rat vodio sa Filistejcima tokom sveg Saulovog veka. A kada bi Saul video kojeg odvažnog čoveka ili vrsnog ratnika, uzimao bi ga u svoju službu.
1SA 15:1 Samuilo reče Saulu: „Mene je Gospod poslao da te pomažem za cara nad njegovim narodom Izrailjem. Zato poslušaj reči Gospodnje:
1SA 15:2 Govori Gospod nad vojskama: ’Video sam šta je Amalik učinio Izrailju, kako mu se isprečio na putu kad je izašao iz Egipta.
1SA 15:3 Zato navali na Amalika i izvrši kleto uništenje nad njim i nad svim što mu pripada. Ne štedi ga, nego istrebi ljude i žene, decu i dojenčad, volove i ovce, kamile i magarce.’“
1SA 15:4 Tada je Saul okupio narod i izbrojio ih u Telajimu. Bilo je dve stotine hiljada pešaka, a Judejaca deset hiljada.
1SA 15:5 Saul je došao kod amaličkog grada i u dolini postavio zasedu.
1SA 15:6 Saul reče Kenejcima: „Idite, odvojte se od Amaličana da vas ne istrebim s njima, jer ste bili naklonjeni svim Izrailjcima kad su izašli iz Egipta.“ Tako su se Kenejci odvojili od Amaličana.
1SA 15:7 Saul je tukao Amalika od Evile pa do Sura, koji je blizu Egipta.
1SA 15:8 Agaga, amaličkog cara je uhvatio živog, a sav narod je pobio mačem, kletim uništenjem.
1SA 15:9 Ipak, Saul i narod su poštedeli Agaga, te najbolje ovce, krupnu stoku, ugojenu telad i jagnjad i sve što je valjalo. Nad tim nisu hteli da izvrše kleto uništenje, već samo nad onim što je bilo bezvredno i rđavo.
1SA 15:10 Tada je reč Gospodnja došla Samuilu:
1SA 15:11 „Žao mi je što sam postavio Saula za cara, jer se okrenuo od mene i nije izvršio moje zapovesti.“ Samuilo je bio ljut, pa je cele noći vapio Gospodu.
1SA 15:12 Samuilo je ustao u rano jutro da se nađe sa Saulom. Samuilu su javili: „Saul je otišao u Karmil. Tamo je, eno, podigao sebi spomenik. Zatim se okrenuo i otišao dole u Galgal.“
1SA 15:13 Kad je Samuilo došao k Saulu, ovaj mu reče: „Neka te Gospod blagoslovi! Izvršio sam zapovest Gospodnju!“
1SA 15:14 Samuilo ga upita: „Kakvo je onda ovo blejanje ovaca što dopire do mojih ušiju, i mukanje goveda koje čujem?“
1SA 15:15 Saul odgovori: „Doterali su ih od Amalika; narod je poštedeo najbolje ovce i goveda da ih žrtvuje Gospodu, tvome Bogu. Nad ostalim smo izvršili kleto uništenje.“
1SA 15:16 Tada mu Samuilo reče: „Dosta! Objaviću ti šta mi je Gospod rekao noćas.“ Saul mu reče: „Govori!“
1SA 15:17 Samuilo reče: „Koliko god da si neznatan u svojim očima, nisi li ti glava Izrailjevih plemena? Gospod te je pomazao za cara nad Izrailjem.
1SA 15:18 Gospod te je poslao na put i rekao ti: ’Izvrši kleto uništenje nad onim grešnicima, Amaličanima. Vojuj protiv njih dok ih ne istrebiš.’
1SA 15:19 Zašto nisi poslušao glas Gospodnji? Zašto si se bacio na plen i učinio što je zlo u Gospodnjim očima?“
1SA 15:20 Saul odgovori Samuilu: „Ja sam poslušao glas Gospodnji: otišao sam na put na koji me je Gospod poslao: doveo sam Agaga, amaličkog cara, i izvršio kleto uništenje nad Amaličanima.
1SA 15:21 A narod je uzeo od plena, sitnu i krupnu stoku, prvinu od onoga što je određeno za kleto uništenje, da se žrtvuje Gospodu, tvome Bogu u Galgalu.“
1SA 15:22 Samuilo na to reče: „Zar su Gospodu milije žrtve svespalnice i prinosi nego poslušnost Gospodnjem glasu? Poslušnost je bolja od žrtve, i pokornost je bolja od ovnujskog sala.
1SA 15:23 Neposlušnost je kao greh vračanja, a nepokornost kao zločin idolopoklonstva. Ti si odbacio reč Gospodnju, i zato je Gospod odbacio tebe kao cara.“
1SA 15:24 Saul reče Samuilu: „Zgrešio sam! Prestupio sam Gospodnju zapovest i tvoje naloge, jer sam se uplašio naroda i poslušao njihov glas.
1SA 15:25 Sada te molim, oprosti mi moj greh, i vrati se sa mnom da se poklonim Gospodu.“
1SA 15:26 Samuilo odgovori Saulu: „Neću se vratiti s tobom! Ti si odbacio reč Gospodnju i zato je Gospod odbacio tebe kao cara Izrailjevog.“
1SA 15:27 Samuilo se okrenuo da ide, ali je [Saul] zgrabio rub njegovog plašta, i rub se otkinuo.
1SA 15:28 Samuilo mu reče: „Danas je Gospod otkinuo od tebe Izrailjevo carstvo i dao ga tvome bližnjem koji je bolji od tebe.
1SA 15:29 A On, Slava Izrailjeva, ne laže i ne kaje se, jer nije čovek da bi se kajao.“
1SA 15:30 Saul reče na to: „Zgrešio sam! Ali molim te sad, ukaži mi čast pred starešinama mog naroda i pred Izrailjem, pa se vrati sa mnom da se poklonim Gospodu, tvome Bogu.“
1SA 15:31 Tada se Samuilo vratio sa Saulom, a Saul se poklonio Gospodu.
1SA 15:32 Samuilo zatim reče: „Dovedite mi Agaga, amaličkog cara!“ Agag je vedro došao k njemu misleći: „Gorčina smrti me je zaista mimoišla.“
1SA 15:33 Ali Samuilo reče: „Kao što je tvoj mač oduzeo decu ženama, tako će među ženama tvoja majka ostati bez dece.“ Tada je Samuilo posekao Agaga pred Gospodom u Galgalu.
1SA 15:34 Zatim je Samuilo otišao u Ramu, a Saul se vratio svojoj kući u Gevu Saulovu.
1SA 15:35 Samuilo nije više video Saula do dana svoje smrti. Samuilo je žalio za Saulom, jer se Gospod pokajao što je postavio Saula za cara nad Izrailjem.
1SA 16:1 Gospod reče Samuilu: „Dokle ćeš žaliti za Saulom kad sam ga ja odbacio kao cara nad Izrailjem? Napuni uljem svoj rog i pođi; šaljem te k Jeseju u Vitlejem, jer sam izabrao za cara jednog od njegovih sinova.“
1SA 16:2 Samuilo upita: „Kako da idem? Saul će me ubiti ako čuje.“ Gospod reče: „Povedi sa sobom jednu junicu, pa reci: ’Došao sam da prinesem Gospodu žrtvu.’
1SA 16:3 Zatim pozovi Jeseja na žrtvu, a ja ću ti obznaniti šta dalje da činiš. Pomazaćeš mi onoga koga ti pokažem.“
1SA 16:4 Samuilo je učinio što mu je Gospod rekao, pa je otišao u Vitlejem. Drhteći od straha gradske starešine su mu pošle u susret. Upitali su ga: „Dolaziš li u miru?“
1SA 16:5 On odgovori: „[Da], u miru. Došao sam da prinesem žrtvu Gospodu. Zato se posvetite i dođite sa mnom na prinošenje žrtve.“ Posvetio je i Jeseja i njegove sinove i pozvao ih na prinošenje žrtve.
1SA 16:6 Kad su došli, Samuilo je video Elijava i pomislio: „Jamačno pred Gospodom stoji njegov pomazanik!“
1SA 16:7 Ali Gospod reče Samuilu: „Ne gledaj na njegov izgled i na visinu njegovog rasta, jer sam ga odbacio. Gospod ne gleda kao što čovek gleda. Čovek gleda na spoljašnjost, a Gospod gleda na srce.“
1SA 16:8 Jesej pozva Avinadava i dovede ga pred Samuila, a on reče: „Gospod nije izabrao ni ovoga.“
1SA 16:9 Jesej je, zatim, doveo Šamu, ali Samuilo reče: „Ni ovoga Gospod nije izabrao.“
1SA 16:10 Jesej je doveo svih sedam sinova pred Samuila, ali Samuilo reče Jeseju: „Gospod nije izabrao ni jednog od ovih.“
1SA 16:11 Samuilo upita Jeseja: „Jesu li to svi mladići?“ [Jesej] odgovori: „Ostao je još najmlađi. Eno ga, čuva ovce.“ Samuilo reče Jeseju: „Pošalji po njega, jer nećemo sedati za sto dok on ne dođe.“
1SA 16:12 Jesej posla po njega i dovede ga. Momak je bio rumenih obraza, lepih očiju i lepog izgleda. Gospod reče: „Ustani i pomaži ga: to je taj!“
1SA 16:13 Samuilo je uzeo rog s uljem i pomazao ga usred njegove braće. Duh Gospodnji je obuzeo Davida od tog dana. Zatim je Samuilo ustao i vratio se u Ramu.
1SA 16:14 Duh Gospodnji je odstupio od Saula, a jedan zao duh poslan od Gospoda je počeo da ga spopada.
1SA 16:15 Saulove sluge su mu rekle: „Vidi, spopada te zli duh poslan od Gospoda.
1SA 16:16 Nek naš gospodar dozvoli svojim slugama da potraže čoveka koji ume da svira liru. Kad god zli duh od Gospoda navali na tebe, on će zasvirati na njoj, pa će ti biti bolje.“
1SA 16:17 Saul reče svojim slugama: „Idite i potražite čoveka koji ume dobro da svira i dovedite ga k meni.“
1SA 16:18 Jedan od slugu reče: „Evo, video sam sina Jeseja iz Vitlejema. On ume da svira, hrabar je junak i ratnik, razborit je u govoru i naočit, i Gospod je s njim.“
1SA 16:19 Saul posla glasnike Jeseju i poruči: „Pošalji mi svoga sina Davida koji je kod stada.“
1SA 16:20 Jesej je uzeo jednog magarca i stavio na njega hleba, mešinu vina i jedno jare, pa je to poslao Saulu po Davidu.
1SA 16:21 Tako je David došao k Saulu i stupio u njegovu službu. Saul ga je veoma zavoleo, te je David postao njegov štitonoša.
1SA 16:22 Zatim je Saul poručio Jeseju: „Neka David ostane kod mene jer je stekao moju naklonost.“
1SA 16:23 I kad god bi zli duh spopao Saula, David bi uzimao liru i svirao. Tada bi se Saul smirio i bilo bi mu bolje.
1SA 17:1 Filistejci okupiše svoju vojsku da ratuju. Okupili su se kod Sokota, koji pripada Judi, a utaborili se između Sokota i Azeke, u Efes-Damimu.
1SA 17:2 Saul i Izrailjci su se okupili i utaborili u dolini Ili, pa su se svrstali u bojni red protiv Filistejaca.
1SA 17:3 Filistejci su bili na jednom brdu, a Izrailjci na drugom. Između njih je bila dolina.
1SA 17:4 Tada je iz filistejskog tabora istupio izazivač po imenu Golijat iz Gata. Bio je visok šest lakata i pedalj.
1SA 17:5 Na glavi je imao bronzanu kacigu, a na sebi je imao ljuskav oklop od bronze težine pet hiljada šekela.
1SA 17:6 Na nogama je imao bronzane štitnike i bronzani kopljić između ramena.
1SA 17:7 Šipka njegovog koplja bila je kao vratilo, a šiljak koplja mu je bio težak šest stotina gvozdenih šekela. Pred njim je išao njegov štitonoša.
1SA 17:8 On je, dakle, stao i dozivao Izrailjeve bojne redove govoreći im: „Zašto izlazite da se svrstate za boj? Nisam li ja Filistejac a vi Saulove sluge? Izaberite jednog čoveka, pa neka siđe k meni!
1SA 17:9 Ako me svlada u dvoboju i pogubi me, mi ćemo vam biti podanici, a ako ja svladam njega i pogubim ga, vi ćete nama biti podanici.“
1SA 17:10 Filistejac je nastavio: „Ja sam danas osramotio bojne redove Izrailja! Dovedite mi čoveka da se borimo!“
1SA 17:11 Kad su Saul i svi Izrailjci čuli ove Filistejčeve reči, smeli su se i veoma uplašili.
1SA 17:12 David je bio sin jednog Efraćanina iz Vitlejema Judinog, po imenu Jesej, koji je imao osam sinova. U Saulovo vreme Jesej je bio vremešan i odmakao u godinama.
1SA 17:13 Jesejeva tri starija sina su bila otišla za Saulom u rat. Ta tri sina koji su otišli u rat zvali su se: Elijav, prvenac, drugi Avinadav a treći Šama.
1SA 17:14 David je bio najmlađi. Tri najstarija su otišla za Saulom.
1SA 17:15 David je odlazio od Saula i vraćao se da napasa ovce svoga oca u Vitlejemu.
1SA 17:16 A Filistejac je istupao ujutro i uveče i postavljao se četrdeset dana.
1SA 17:17 Jesej reče svome sinu Davidu: „Uzmi za svoju braću ovu efu prženog žita i ovih deset hlebova, pa se požuri svojoj braći u tabor.
1SA 17:18 A ovih deset sireva odnesi zapovedniku nad hiljadu. Vidi kako su tvoja braća, i donesi od njih neki znak.“
1SA 17:19 Saul je bio s njima i sa svim izrailjskim ljudstvom u dolini Ili ratujući protiv Filistejaca.
1SA 17:20 David porani ujutro, ostavi stado čuvaru i ode kako mu je zapovedio njegov otac Jesej. Došao je u tabor baš kad je vojska izašla u bojni red i podigla bojni poklik.
1SA 17:21 Izrailjci i Filistejci su svrstali svoje borbene redove jedni prema drugima.
1SA 17:22 David je ostavio svoje stvari kod čuvara opreme, pa je otrčao do bojnog reda; došao je da upita braću jesu li dobro.
1SA 17:23 Dok je on razgovarao s njima, iz filistejskih redova je istupio izazivač, po imenu Golijat iz Gata, i izgovorio iste reči kao pre. A David je to čuo.
1SA 17:24 Kad su ga Izrailjci videli, svi su pobegli od njega, jer su se veoma uplašili.
1SA 17:25 Izrailjci su govorili: „Jeste li videli ovog čoveka? On izlazi da sramoti Izrailja. Car će dati veliko blago onome ko ga pogubi. Daće mu još i svoju ćerku za ženu, a dom njegovog oca oslobodiće od poreza.“
1SA 17:26 David upita ljude što su stajali s njim: „Šta će dobiti čovek koji pogubi ovog Filistejca i skine sramotu s Izrailja? I ko je taj neobrezani Filistejac da sramoti bojne redove živoga Boga?“
1SA 17:27 Narod mu odgovori isto: „To će se učiniti za čoveka koji ga pogubi.“
1SA 17:28 Kad je Elijav, Davidov najstariji brat, čuo kako on razgovara s ljudima, razgnevio se na Davida i rekao: „Zašto si došao? Kome si ostavio ono malo ovaca u pustinji? Znam ja tvoju obest i zlobu tvoga srca: ti si došao da vidiš bitku!“
1SA 17:29 David odgovori: „Šta sam sad uradio? Zar se ne sme reći ni reč?“
1SA 17:30 Onda se okrenuo od njega prema nekom drugom i ponovio iste reči. Narod mu je odgovorio isto kao prvi put.
1SA 17:31 Kad je narod čuo njegove reči, javili su Saulu, koji je poslao po njega.
1SA 17:32 David reče Saulu: „Neka nikom ne klone srce zbog njega! Tvoj sluga će izaći na dvoboj sa ovim Filistejcem.“
1SA 17:33 Saul odgovori Davidu: „Ne možeš ti izaći na dvoboj sa ovim Filistejcem, jer si ti još dečak, a on je ratnik od svoje mladosti.“
1SA 17:34 David odvrati Saulu: „Tvoj je sluga čuvao ovce svoga oca, pa kad bi došao lav ili medved i ugrabio ovcu iz stada,
1SA 17:35 ja bih krenuo za njim, udario ga i istrgao je iz njegovih usta. Ako bi me on napao, ja bih ga zgrabio za grivu i udarao ga dok ne umre.
1SA 17:36 Tvoj sluga je ubio lava i medveda, pa će i ovaj neobrezani Filistejac proći kao jedan od njih, zato što je vređao bojne redove Boga živoga.“
1SA 17:37 David još dodade: „Gospod koji me je izbavio od lava i medveda, on će me izbaviti i od ovog Filistejca.“ Saul na to reče Davidu: „Idi, i neka Gospod bude s tobom!“
1SA 17:38 Tada je Saul obukao Davidu svoje ratno odelo; stavio mu je bronzanu kacigu na glavu, i obukao mu oklop.
1SA 17:39 Zatim mu je pripasao svoj mač preko odela. David je pokušao da hoda, ali kako nije navikao na to, rekao je Saulu: „Ne mogu da hodam u ovome, jer nisam navikao.“ Zato je David skinuo to sa sebe.
1SA 17:40 David uze svoj štap, izabra iz potoka pet glatkih kamenova, i stavi ih u džep svoje pastirske torbe, pa s praćkom u ruci ode pred Filistejca.
1SA 17:41 A Filistejac, pred kojim je išao štitonoša, primicao se sve bliže Davidu.
1SA 17:42 Filistejac je pogledao, pa kad je video Davida, podsmehnuo mu se, jer je bio mlad, rumenih obraza i lepog izgleda.
1SA 17:43 Filistejac reče Davidu: „Zar sam ja pseto da na mene izlaziš sa štapom?“ Kad je Filistejac isproklinjao Davida svojim bogovima,
1SA 17:44 rekao mu je: „Dođi k meni, da dam tvoje telo pticama nebeskim i zverima poljskim.“
1SA 17:45 David mu odvrati: „Ti ideš na mene s mačem, kopljem i kopljićem, a ja idem na tebe u ime Gospoda nad vojskama, Boga Izrailjevih bojnih redova, koje si ti vređao.
1SA 17:46 Još danas će te Gospod predati u moje ruke, a ja ću te ubiti i odseći ti glavu. Još danas ću dati leševe iz filistejskog tabora pticama nebeskim i zverima zemaljskim. Tako će sva zemlja znati da ima Boga u Izrailju.
1SA 17:47 A znaće i sav ovaj zbor da Gospod ne spasava mačem i kopljem. Naime, bitka pripada Gospodu, i on će vas predati u naše ruke.“
1SA 17:48 Kad je Filistejac krenuo da se približava Davidu, David brzo istrča na bojište u susret Filistejcu.
1SA 17:49 David segnu rukom u torbu i uze odande kamen, baci ga iz praćke, i pogodi Filistejca u čelo. Kamen mu se zari u čelo i on pade licem na zemlju.
1SA 17:50 Tako je David svladao Filistejca praćkom i kamenom: udario ga je i ubio bez mača u ruci.
1SA 17:51 Onda je David potrčao i stao nad Filistejcem, uzeo njegov mač, izvadio ga iz korica i ubio ga. Zatim mu je njime odsekao glavu. Kad su Filistejci videli da je njihov junak poginuo, dali su se u beg.
1SA 17:52 Tada su se digli ljudi iz Izrailja i Jude, pa su uz bojni poklik gonili Filistejce sve do Gaja i do akaronskih vrata. Smrtno ranjeni Filistejci padali su na sarajimskom putu sve do Gata i Akarona.
1SA 17:53 Kad su se Izrailjci vratili iz potere za Filistejcima, opljačkali su njihov tabor.
1SA 17:54 A David je uzeo Filistejčevu glavu i doneo je u Jerusalim. Njegovo oružje je stavio u svoj šator.
1SA 17:55 Kad je Saul video da David izlazi protiv Filistejca, upitao je Avenira, zapovednika vojske: „Avenire, čiji je sin taj mladić?“ Avenir odgovori: „Tvoga mi života, care, ne znam.“
1SA 17:56 Car mu reče: „Raspitaj se čiji je sin taj mladić.“
1SA 17:57 Kad se David vratio pošto je ubio Filistejca, Avenir ga dovede pred Saula. Filistejčeva glava mu je još bila u ruci.
1SA 17:58 Saul ga upita: „Čiji si ti sin, mladiću?“ David odgovori: „Sin sam tvoga sluge Jeseja Vitlejemca.“
1SA 18:1 Kad je David završio razgovor sa Saulom, Jonatanova duša se vezala za Davidovu dušu, i Jonatan ga je zavoleo kao samoga sebe.
1SA 18:2 Tog dana ga je Saul zadržao kod sebe i nije mu dao da se vrati kući svoga oca.
1SA 18:3 A Jonatan je sklopio savez s Davidom, jer ga je voleo kao samoga sebe.
1SA 18:4 Jonatan je skinuo plašt koji je nosio na sebi i dao ga Davidu zajedno s odorom. Dao mu je čak i svoj mač, svoj luk i svoj opasač.
1SA 18:5 David je bio uspešan na svim pohodima na koje ga je Saul slao, pa ga je Saul postavio kao zapovednika nad vojskom. To je bilo milo svemu narodu i Saulovim slugama.
1SA 18:6 Prilikom njihovog povratka, kad se David vratio pošto je ubio Filistejca, izlazile su žene iz svih izrailjskih gradova u susret caru Saulu pevajući, igrajući, i veseleći se uz bubnjeve i cimbale.
1SA 18:7 Žene su se radovale i pevajući odgovarale jedna drugoj: „Saul pobi svoje hiljade, a David desetine hiljada.“
1SA 18:8 Saul se veoma naljutio; ozlojedile su ga te reči. Rekao je: „Davidu su dodelili desetine hiljada, a meni samo hiljade. Još mu samo treba carstvo!“
1SA 18:9 Od tog dana je Saul popreko gledao Davida.
1SA 18:10 Sutradan zao duh od Boga napade Saula, tako da je počeo da mahnita po kući. David je svirao liru kao obično. Saul je u ruci imao koplje.
1SA 18:11 On baci koplje govoreći u sebi: „Prikovaću Davida za zid!“ Ali David mu se dvaput izmaknuo.
1SA 18:12 Saul se bojao Davida, jer je Gospod bio s njim, a od Saula je bio odstupio.
1SA 18:13 Zato ga je Saul uklonio iz svoje blizine i postavio ga kao zapovednika nad hiljadu. Tako je David odlazio i vraćao se na čelu naroda.
1SA 18:14 David je bio uspešan u svim svojim poduhvatima jer je Gospod bio s njim.
1SA 18:15 Kad je Saul video da je David veoma uspešan spopao ga je strah od njega.
1SA 18:16 Sav je Izrailj i Juda voleo Davida jer je odlazio i vraćao se njima na čelu.
1SA 18:17 Saul reče Davidu: „Evo, daću ti svoju stariju ćerku, Meravu, za ženu. Samo mi budi hrabar i vodi ratove Gospodnje.“ Saul je mislio u sebi: „Neću da se moja ruka digne na njega, nego neka strada od filistejske ruke.“
1SA 18:18 David odgovori Saulu: „Ko sam ja i ko mi je rod, i šta je dom moga oca u Izrailju, da budem carev zet?“
1SA 18:19 Ali kad je došlo vreme da Meravu, Saulovu ćerku, daju Davidu, dali su je Adrilu Meolaćaninu za ženu.
1SA 18:20 Međutim, Saulova ćerka Mihala je volela Davida. Kad su to javili Saulu, on je bio zadovoljan.
1SA 18:21 Saul je govorio u sebi: „Daću mu je da mu bude zamka kako bi stradao od filistejske ruke.“ Saul reče Davidu: „Danas možeš da mi postaneš zet s ovom drugom.“
1SA 18:22 Saul zapovedi svojim slugama: „Recite Davidu nasamo: ’Evo, postao si drag caru, a vole te i sve njegove sluge; zato budi carev zet.’“
1SA 18:23 Kad su Saulove sluge prenele ove reči Davidu, on im odgovori: „Zar vama izgleda kao sitnica postati carev zet? Ja sam samo siromašan čovek, i bez ugleda.“
1SA 18:24 Sluge javiše Saulu: „Ovo je David rekao.“
1SA 18:25 Saul na to reče: „Ovako recite Davidu: ’Car ne želi nikakav ženidbeni dar, osim stotinu filistejskih obrezaka, da se car osveti svojim neprijateljima.’“ Saul je mislio da će tako udesiti da David pogine od ruke Filistejaca.
1SA 18:26 Kad su Saulove sluge prenele Davidu ove reči, Davidu se svidelo da bude carev zet. Još pre isteka vremena,
1SA 18:27 David se spremi i ode sa svojim ljudima, i pobi dve stotine Filistejaca. Zatim je doneo caru njihove obreske na broj, da bi postao carev zet. Tada mu je Saul dao svoju ćerku Mihalu za ženu.
1SA 18:28 Videvši to, Saul je shvatio da je Gospod s Davidom, a još je i njegova ćerka Mihala volela Davida.
1SA 18:29 Zato se Saul još više bojao Davida. Saul je sve vreme bio Davidov neprijatelj.
1SA 18:30 Filistejski knezovi su izlazili u boj, ali kad god su izlazili David je imao više uspeha od svih Saulovih slugu. Tako je njegovo ime postalo veoma slavno.
1SA 19:1 Saul je rekao svom sinu Jonatanu i svim svojim slugama da bi trebalo ubiti Davida. Međutim, Jonatanu je David bio veoma drag.
1SA 19:2 Jonatan je javio Davidu rekavši: „Moj otac, Saul, gleda da te ubije. Stoga budi na oprezu sledećeg jutra, skloni se negde i krij se.
1SA 19:3 A ja ću izaći i stati uz mog oca na polju gde ti budeš, pa ću se zauzeti za tebe kod njega. Kad vidim kakva je stvar, javiću ti.“
1SA 19:4 Jonatan je svome ocu, Saulu, govorio dobro o Davidu. Rekao mu je: „Neka se car ne ogreši o svog slugu Davida, jer se on nije ogrešio o tebe. Naprotiv, od njegovih dela imao si veliku korist.
1SA 19:5 On je doveo svoj život u opasnost; ubio je Filistejca, a Gospod je dao veliko izbavljenje svem Izrailju. Ti si to video i radovao se. Zašto bi se ogrešio o nevinu krv i ubio svog slugu Davida bez razloga?“
1SA 19:6 Saul je poslušao Jonatana, a onda se zakleo: „Tako živ bio Gospod, David neće poginuti!“
1SA 19:7 Jonatan je tada pozvao Davida i javio mu sve što je rečeno. Zatim je Jonatan doveo Davida k Saulu, pa mu je služio kao pre.
1SA 19:8 Opet je izbio rat. David je izašao, borio se s Filistejcima i naneo im veliki poraz, tako da su se razbežali pred njim.
1SA 19:9 A zao duh od Gospoda spopade Saula dok je sedeo u svojoj kući i držao koplje u ruci. David je svirao liru.
1SA 19:10 Saul je hteo da prikuje Davida kopljem za zid, ali se David izmaknuo, te se koplje zabolo u zid. David je pobegao i sklonio se te noći.
1SA 19:11 Tada je Saul poslao glasnike Davidovoj kući da ga vrebaju i ubiju ujutru. Ali Davidu je njegova žena Mihala poručila: „Ako se noćas ne skloniš negde, sutra će te ubiti.“
1SA 19:12 Tada je Mihala spustila Davida kroz prozor, te je on pobegao i sklonio se.
1SA 19:13 Mihala je zatim uzela kip i stavila ga u krevet. Onda mu je na glavu stavila navlaku od kozje dlake, i pokrila ga pokrivačem.
1SA 19:14 Kad je Saul poslao glasnike da odvedu Davida, ona im je rekla: „Bolestan je.“
1SA 19:15 Saul je poslao glasnike da vide Davida. Rekao je: „Donesite mi ga s posteljom, da ga ubijem!“
1SA 19:16 Glasnici dođu, kad ono, na postelji kip s navlakom od kozje dlake na glavi.
1SA 19:17 Saul reče Mihali: „Zašto si me ovako prevarila i pustila moga neprijatelja da utekne?“ Mihala odgovori Saulu: „Zato što mi je rekao: ’Pusti me! Zašto da te ubijem?’“
1SA 19:18 David je pobegao i sklonio se. Došao je k Samuilu u Ramu i ispričao mu sve što mu je Saul učinio. Zatim je otišao sa Samuilom u Najot, pa su tamo boravili.
1SA 19:19 Tada su javili Saulu: „Eno Davida u Najotu kod Rame!“
1SA 19:20 Saul je poslao glasnike da uhvate Davida, ali kad su videli grupu proroka kako prorokuju predvođeni Samuilom, počeli su i oni da prorokuju.
1SA 19:21 Kad su to javili Saulu, on je poslao druge glasnike, ali su i oni počeli da prorokuju. Saul je poslao glasnike po treći put, ali su i ovi prorokovali.
1SA 19:22 Tada je on sam otišao u Ramu. Kad je došao do velikog studenca kod Seka, on upita: „Gde su Samuilo i David?“ „Eno ih u Najotu kod Rame“ – odgovoriše mu.
1SA 19:23 Saul se uputi tamo u Najot kod Rame, ali Duh Božiji siđe i na njega, te je išao dalje i prorokovao, dok nije stigao u Najot.
1SA 19:24 Zatim je svukao sa sebe odeću pa je prorokovao pred Samuilom. Onako go ležao je ceo dan i celu noć. Zato se kaže: „Zar je i Saul među prorocima?“
1SA 20:1 David je pobegao iz Najota kod Rame pa je došao k Jonatanu i rekao mu: „Šta sam uradio? Šta je moja krivica? Čime sam se ogrešio o tvoga oca da mi radi o glavi?“
1SA 20:2 Jonatan mu odgovori: „Daleko bilo! Nećeš ti umreti! Moj otac ne čini ništa, ni veliko ni malo, a da mi to ne poveri. Zašto bi moj otac krio to od mene? To ne može biti.“
1SA 20:3 David se još zakleo: „Tvoj otac dobro zna da sam stekao tvoju naklonost, pa misli: ’Jonatan ne sme saznati za ovo, da se ne bi ožalostio.’ Zaista, živoga mi Gospoda, i života mi tvoga, od smrti me deli samo jedan korak.“
1SA 20:4 Jonatan reče Davidu: „Šta hoćeš da učinim za tebe?“
1SA 20:5 David odgovori Jonatanu: „Sutra je mladina, a ja moram da sednem s carem za trpezu. Ti me pusti, a ja ću se sakriti u polju do treće večeri.
1SA 20:6 Ako tvoj otac primeti da sam odsutan, ti reci: ’David me je usrdno molio da ga pustim da otrči do Vitlejema, svoga grada, jer se tamo prinosi godišnja žrtva za celu porodicu.’
1SA 20:7 Ako on kaže: ’U redu’ onda je tvoj sluga bezbedan. A ako plane gnevom, znaj da je rešio da mi naudi.
1SA 20:8 Stoga budi milostiv svome sluzi, jer si stupio s njim u savez Gospodnji. A ako sam skrivio nešto ubij me sam. Zašto bi me vodio k svome ocu?“
1SA 20:9 Jonatan reče na to: „Daleko bilo! Kad bih zaista znao da je moj otac rešio da ti naudi, zar ti ne bih to javio?“
1SA 20:10 David reče Jonatanu: „Ko će mi javiti ako tvoj otac odgovori oštro?“
1SA 20:11 Jonatan odgovori Davidu: „Hajde, izađimo u polje.“ Njih dvojica izađu u polje.
1SA 20:12 Tada Jonatan reče Davidu: „Gospod, Bog Izrailjev, neka mi bude svedok! Prekosutra u ovo vreme, iskušaću svoga oca. Ako odgovor bude povoljan po Davida, a ja ti tada ne pošaljem poruku da ti to obznanim,
1SA 20:13 neka Gospod plati Jonatanu i još više. Ako li je moj otac naumio da ti naudi, i to mi otkrije, ja ću te pustiti da odeš u miru. Neka Gospod bude s tobom kao što je bio s mojim ocem.
1SA 20:14 Ako još budem bio živ, ti ćeš mi iskazati Gospodnju milost, kako ne bih poginuo.
1SA 20:15 A ti nemoj nikada uskratiti milosti mome domu, čak i kad Gospod istrebi Davidove neprijatelje s lica zemlje.“
1SA 20:16 Tako je Jonatan sklopio savez s domom Davidovim, govoreći: „Neka Gospod traži račun od Davidovih neprijatelja.“
1SA 20:17 Jonatan je, zatim, iznova zakleo Davida svojom ljubavlju, jer ga je voleo kao svoj život.
1SA 20:18 Jonatan reče Davidu: „Sutra je mladi mesec. Primetiće se da te nema, jer će tvoje mesto biti prazno.
1SA 20:19 Ti siđi prekosutra i idi na ono mesto gde si se sakrio kad se stvar dogodila, i ostani kod kamena Ezela.
1SA 20:20 Ja ću odapeti tri strele pokraj kamena, kao da gađam metu.
1SA 20:21 Evo, ja ću poslati momka k tebi da nađe strele. Ako kažem momku: ’Eno, strele su onde kraj tebe, donesi ih!’, ti onda dođi, jer si bezbedan; nema opasnosti, tako bio živ Gospod!
1SA 20:22 A ako kažem momku: ’Eno, strele su tamo podalje od tebe’, ti idi, jer te Gospod šalje.
1SA 20:23 Što se tiče ovoga što smo se ja i ti dogovorili, znaj: Gospod je svedok između mene i tebe doveka.“
1SA 20:24 Tako se David sakrio u polju. Došao je mladi mesec i car je seo za sto da jede.
1SA 20:25 Kad je car, po svom običaju, seo na mesto do zida, Jonatan je ustao, a Avenir je seo do Saula. Davidovo mesto je bilo prazno.
1SA 20:26 Saul nije ništa rekao tog dana, misleći: „Nešto mu se dogodilo. Mora da je nečist; svakako je nečist.“
1SA 20:27 Međutim, Davidovo mesto je bilo prazno i narednog dana nakon mladog meseca. Saul upita svoga sina Jonatana: „Zašto sin Jesejev nije došao na obed ni juče ni danas?“
1SA 20:28 Jonatan odgovori Saulu: „David me je usrdno molio da ga pustim da ode do Vitlejema.
1SA 20:29 Rekao je: ’Pusti me, molim te, jer naša porodica prinosi žrtvu u gradu. Brat mi je to lično naložio. Sad, ako sam stekao tvoju naklonost, dozvoli mi da skoknem i vidim svoju braću.’ Zato nije došao za carev sto.“
1SA 20:30 Saul na to planu gnevom na Jonatana i reče: „Izrode i buntovniče! Zar ja ne znam da si stao na stranu Jesejevog sina, na svoju sramotu, i na sramotu majke koja te je rodila?
1SA 20:31 Jer sve dok sin Jesejev živi na zemlji nećeš biti bezbedan ni ti ni tvoje carstvo. Zato pošalji po njega, neka ga dovedu k meni, jer je zaslužio smrt.“
1SA 20:32 Jonatan odgovori svome ocu Saulu: „Zašto mora da se pogubi? Šta je učinio?“
1SA 20:33 Tada Saul baci koplje na Jonatana da ga probode. Jonatan je shvatio da je njegov otac rešio da ubije Davida.
1SA 20:34 Jarostan, Jonatan ustane od stola. Tog drugog dana mladog meseca nije jeo, jer mu je bilo žao Davida što ga je njegov otac osramotio.
1SA 20:35 Ujutro je Jonatan izašao u polje na sastanak s Davidom. S njim je bio i jedan mladi momak.
1SA 20:36 Jonatan reče momku: „Potrči i nađi strele koje ću odapeti!“ Momak potrča, a Jonatan odape strelu preko njega.
1SA 20:37 Kad je momak došao do mesta kuda je odapeo strelu, Jonatan viknu za momkom govoreći: „Nije li strela tamo podalje od tebe?“
1SA 20:38 „Požuri, ne stoj!“ – doviknu Jonatan za njim. Jonatanov momak pokupi strele i vrati se svome gospodaru.
1SA 20:39 Momak nije znao ništa; samo su Jonatan i David znali u čemu je stvar.
1SA 20:40 Tada je Jonatan dao momku svoje oružje i rekao mu: „Odnesi ovo u grad.“
1SA 20:41 Momak ode, a David izađe iz svog skrovišta na jugu, pade ničice na zemlju i pokloni se tri puta. Zatim su se izljubili, pa su plakali zajedno, naročito David.
1SA 20:42 Tada Jonatan reče Davidu: „Idi u miru, jer smo se zakleli jedan drugome u ime Gospodnje, rekavši: ’Gospod neka bude svedok između mene i tebe, i između mog potomstva i tvog potomstva doveka.’“ David je zatim ustao i otišao, a Jonatan se vratio u grad.
1SA 21:1 David je došao u Nov k svešteniku Ahimeleku. Drhteći od straha Ahimelek pođe Davidu u susret, i upita ga: „Zašto si sam i nema nikoga s tobom?“
1SA 21:2 David odgovori svešteniku Ahimeleku: „Car mi je zapovedio rekavši mi: ’Niko ne sme da zna zašto te šaljem i šta sam ti zapovedio.’ Momke sam poslao na jedno mesto gde ćemo se sastati.
1SA 21:3 A sad, šta imaš pri ruci? Daj mi pet hlebova, ili šta god ti se nađe.“
1SA 21:4 Sveštenik odgovori Davidu: „Nemam običnog hleba pri ruci, već samo posvećeni hleb, pod uslovom da su se momci uzdržavali od žena.“
1SA 21:5 David odgovori svešteniku: „Žene su nam svakako bile uskraćene, kao i uvek kad odlazim na zadatak. Tela momaka su čista, čak i na običnom putovanju, a koliko pre će im tela biti čista danas!“
1SA 21:6 Tada mu je sveštenik dao posvećene hlebove, jer tamo nije bilo običnog hleba, osim prinesenog hleba, koji se uklanjao ispred Gospoda da se zameni toplim hlebom onoga dana kad se stari odnosio.
1SA 21:7 Međutim, toga se dana zatekao tamo jedan od Saulovih slugu, koji se zadržao pred Gospodom. Zvao se Doik Edomac, a bio je nadzornik Saulovih pastira.
1SA 21:8 David reče Ahimeleku: „Imaš li ovde pri sebi kakvo koplje, ili mač? Nisam, naime, poneo ni svoj mač, ni svoje oružje, jer je carev posao bio hitan.“
1SA 21:9 Sveštenik odgovori: „Ovde je mač Golijata Filistejca koga si ubio u dolini Ili. Evo, zamotan je ovde u plaštu iza efoda. Uzmi ga ako hoćeš; drugoga osim ovoga nema ovde.“ David odgovori: „Takvoga nigde nema, daj mi ga!“
1SA 21:10 David se diže tog dana i pobeže od Saula. Onda je došao k Ahisu, caru Gata.
1SA 21:11 Ahisove sluge su govorile Ahisu: „Nije li ovo David, car zemlje? Nisu li o njemu pevali, igrajući i govoreći: ’Saul pobi svoje hiljade, a David desetine hiljada’?“
1SA 21:12 David se veoma zabrinuo zbog ovih reči, i veoma se uplašio Ahisa, cara Gata.
1SA 21:13 Zato je počeo da se pretvara pred njima kao da nije pri čistoj pameti u njihovim rukama: škrabao je po gradskoj kapiji i puštao da mu bale cure niz bradu.
1SA 21:14 Tada Ahis reče svojim slugama: „Eto, vidite da je čovek lud. Zašto ga dovodite k meni?
1SA 21:15 Zar nemam dovoljno ludaka, pa ste doveli ovoga k meni da luduje preda mnom? Zar će mi takav ući u kuću?“
1SA 22:1 David je odande pobegao u pećinu Odolam. Kad su to čula njegova braća i dom njegovog oca, došli su onamo k njemu.
1SA 22:2 Pridružili su mu se svi koji su bili u nevolji, svi koji su bili zaduženi, i svi ogorčene duše, a on im je bio glavar. S njim je bilo oko četiri stotine ljudi.
1SA 22:3 David je odande otišao u Mispu moavsku i obratio se moavskom caru: „Dozvoli da se moj otac i moja majka sklone kod vas dok ne vidim šta će Bog učiniti sa mnom.“
1SA 22:4 Tako ih je doveo k moavskom caru, pa su ostali s njim dokle god je David bio u skrovištu.
1SA 22:5 Tada prorok Gad reče Davidu: „Nemoj ostati u skrovištu, nego idi u Judinu zemlju.“ David ode i dođe u šumu Aret.
1SA 22:6 Saul je dočuo da se pojavio David i ljudi koji su bili s njim. Saul je tada bio u Gavaji i sedeo pod tamariskom. U ruci je držao koplje a sve njegove sluge stajale su oko njega.
1SA 22:7 Tada Saul reče svojim slugama koji su stajali oko njega: „Čujte, Venijaminovci! Zar će sin Jesejev dati svima vama polja i vinograde? Hoće li da vas sve postavi za zapovednike nad hiljadu ili stotinu?
1SA 22:8 Zašto ste se onda urotili protiv mene? Jer niko mi ne javlja da je moj sin sklopio savez sa Jesejevim sinom! I niko ne mari za mene, i ne javlja mi da je moj sin podstakao mog slugu da me vreba iz zasede, kao što je to danas.“
1SA 22:9 Doik Edomac, koji je stajao sa Saulovim slugama, odgovori: „Video sam kad je Jesejev sin došao u Nov k Ahimeleku, Ahituvovom sinu.
1SA 22:10 Ahimelek je upitao Gospoda za njega i dao mu hrane. Dao mu je i mač Filistejca Golijata.“
1SA 22:11 Tada je car poslao po sveštenika Ahimeleka, sina Ahituva, i sav dom njegovog oca, sveštenike u Novu. Svi su oni došli pred cara.
1SA 22:12 Saul reče: „Čuj sad, sine Ahituve!“ On odgovori: „Evo me, gospodaru!“
1SA 22:13 Saul mu reče: „Zašto ste se urotili protiv mene, ti i Jesejev sin? Ti si mu dao hleb i mač, i pitao za njega Gospoda, da bi se digao na mene i vrebao me iz zasede, kao ovoga dana.“
1SA 22:14 Ahimelek odgovori caru: „A ko je od svih carevih slugu tako veran kao David, a još i carev zet, zapovednik tvoje telesne straže, poštovan u tvom domu?
1SA 22:15 Zar je danas prvi put da sam za njega pitao Gospoda? Daleko bilo! Neka car ne optužuje time svoga slugu niti koga iz doma moga oca! Tvoj sluga ništa nije znao od sveta toga!“
1SA 22:16 A car reče: „Zacelo ćeš poginuti, Ahimeleče, i ti i dom tvoga oca!“
1SA 22:17 Car zapovedi stražarima: „Okrenite se i pogubite sveštenike Gospodnje, jer su se udružili s Davidom; znali su da je pobegao a nisu mi javili.“ Ali careve sluge se nisu usudile da podignu ruku da ubiju sveštenike Gospodnje.
1SA 22:18 Tada car reče Doiku: „Okreni se ti i pogubi sveštenike!“ Doik Edomac se okrene i ubije sveštenike. Tog dana je pobio osamdeset pet ljudi koji su nosili laneni efod.
1SA 22:19 I Nov, sveštenički grad, su pobili oštrim mačem: muškarce i žene, decu i dojenčad, volove, magarce i ovce.
1SA 22:20 Ipak, umakao je jedan od sinova Ahimeleka, sina Ahituvova, po imenu Avijatar, pa je pobegao za Davidom.
1SA 22:21 Tada je Avijatar ispričao Davidu kako je Saul pobio sveštenike Gospodnje.
1SA 22:22 David reče Avijataru: „Znao sam onoga dana kad je Doik Edomac bio tamo da će jamačno javiti Saulu. Ja sam kriv za sve živote iz doma tvoga oca.
1SA 22:23 Ostani sa mnom; ne boj se, jer onaj koji traži tvoj život takođe traži moj život. Kod mene ćeš biti bezbedan.“
1SA 23:1 Davidu su javili: „Eno, Filistejci ratuju protiv Keile i pljačkaju gumna.“
1SA 23:2 Tada je David pitao Gospoda: „Da li da idem i napadnem te Filistejce?“ Gospod odgovori Davidu: „Idi, napadni Filistejce i spasi Keilu.“
1SA 23:3 Rekoše Davidu njegovi ljudi: „Vidi, mi strahujemo i tu u Judi, a šta će biti ako odemo u Keilu protiv filistejske vojske?!“
1SA 23:4 David je ponovo upitao Gospoda, i Gospod mu je odgovorio: „Spremi se i siđi u Keilu jer ću izručiti Filistejce u tvoje ruke.“
1SA 23:5 David ode sa svojim ljudima u Keilu, stupi u boj protiv Filistejaca, otera njihova stada i nanese im veliki poraz. Tako je David spasao meštane Keile.
1SA 23:6 A kad je Avijatar, Ahimelekov sin, pobegao k Davidu u Keilu, sa sobom je poneo Efod.
1SA 23:7 Kad je Saulu bilo javljeno da je David došao u Keilu, Saul je rekao: „Bog mi ga je predao u ruke, jer je samog sebe zatvorio, kad je ušao u grad s kapijama i prevornicom.“
1SA 23:8 Tada je Saul sazvao sav narod na boj, da siđe u Keilu i da opkoli Davida i njegove ljude.
1SA 23:9 Kad je David doznao da mu Saul smišlja zlo, rekao je svešteniku, Avijataru: „Donesi Efod.“
1SA 23:10 David reče: „Gospode, Bože Izrailjev, tvoj je sluga čuo da se Saul sprema da dođe u Keilu da razori grad zbog mene.
1SA 23:11 Hoće li me meštani Keile predati u njegove ruke? Dolazi li Saul kao što je čuo tvoj sluga? Gospode, Bože Izrailjev, reci svome sluzi.“ Gospod odgovori: „Dolazi.“
1SA 23:12 David nastavi: „Hoće li meštani Keile predati mene i moje ljude u Saulove ruke?“ Gospod odgovori: „Predaće [vas].“
1SA 23:13 Tada su se digli David i njegovi ljudi, njih oko šest stotina, i otišli iz Keile idući s mesta na mesto. Kad su Saulu javili da je David pobegao, on je obustavio pohod.
1SA 23:14 David je boravio u pustinji, po skrovištima; nastanio se u gorju pustinje Zif. Saul ga je neprestano tražio ali ga Gospod nije dao u njegove ruke.
1SA 23:15 David je video da je Saul izašao u pohod da mu oduzme život, i zato je ostao u pustinji Zif, kod Horeša.
1SA 23:16 Tada se Jonatan, Saulov sin, spremio i otišao k Davidu u Horeš, te mu je ulio pouzdanje u Gospoda.
1SA 23:17 Jonatan mu reče: „Ne boj se, jer te neće stići ruka moga oca, Saula. Ti ćeš carevati nad Izrailjem a ja ću biti drugi do tebe. Čak i moj otac zna to.“
1SA 23:18 Zatim su njih dvojica sklopili savez pred Gospodom. David je ostao u Horešu a Jonatan se vratio kući.
1SA 23:19 A Zifejci dođoše Saulu u Gavaju i rekoše: „Ne krije li se David kod nas po skrovištima kod Horeša, na brdu Ehele, južno od Jesimona?
1SA 23:20 Sada, neka car dođe dole, ako mu je po volji, a naše je da ga izručimo u careve ruke.“
1SA 23:21 Saul odgovori: „Neka vas Gospod blagoslovi zato što ste se sažalili na mene.
1SA 23:22 Idite sad i još se bolje pripremite; izvidite i doznajte gde je mesto na kome se zadržava, i ko ga je tamo video. Rečeno mi je, naime, da je veoma prepreden.
1SA 23:23 Izvidite, dakle, i doznajte za svako skrovište gde se krije. Kad to pouzdano utvrdite, vratite se k meni. Onda ću ja poći s vama, pa ako je u tom kraju, tragaću za njim po svim rodovima u Judi.“
1SA 23:24 Oni su se zatim digli i otišli u Zif pre Saula. David i njegovi ljudi bili su u pustinji Maon, u Aravi, južno od Jesimona.
1SA 23:25 Saul i njegovi ljudi krenu u potragu. Kad su to javili Davidu, on je sišao do stene, te je boravio u pustinji Maon. Saul je to čuo, pa je krenuo u poteru za Davidom u pustinju Maon.
1SA 23:26 Saul je išao jednom stranom planine a David je sa svojim ljudima išao drugom stranom planine. David se žurio da umakne Saulu, jer su Saul i njegovi ljudi opkoljavali Davida i njegove ljude da ih zarobe.
1SA 23:27 Uto je došao glasnik k Saulu i rekao mu: „Brzo dođi, jer su Filistejci napali zemlju!“
1SA 23:28 Tada je Saul obustavio poteru za Davidom, i otišao da se suprotstavi Filistejcima. Zato se ono mesto prozvalo „Stena razdvajanja“.
1SA 23:29 Odande je David otišao u skrovišta En-Gedija i tamo se nastanio.
1SA 24:1 Kad se Saul vratio iz pohoda na Filistejce, javili su mu: „Eno Davida u pustinji En-Gedi!“
1SA 24:2 Tada Saul povede sa sobom tri hiljade momaka iz celog Izrailja i ode da traži Davida po Liticama divokoza.
1SA 24:3 Saul dođe do ovčijih torova pored puta. Tamo je bila jedna pećina i Saul uđe u nju radi nužde. Međutim, David i njegovi ljudi sedeli su na kraju pećine.
1SA 24:4 Rekoše Davidu njegovi ljudi: „Evo, danas je dan za koji ti je Gospod rekao: ’Predaću tvog neprijatelja u tvoje ruke, da učiniš s njim što ti je milo.’“ David ustane i neprimetno odseče rub Saulovog plašta.
1SA 24:5 David je odmah zatim osetio grižu savesti što je odsekao rub Saulovog plašta.
1SA 24:6 On reče svojim ljudima: „Sačuvaj me Gospode da učinim takvu stvar svome gospodaru, pomazaniku Gospodnjem. Zar na njega da podignem ruku? Pa on je pomazanik Gospodnji!“
1SA 24:7 Tako je David ovim rečima ukorio svoje ljude, i nije im dao da ustanu na Saula. A Saul je izašao iz pećine i pošao svojim putem.
1SA 24:8 Onda je i David ustao i izašao iz pećine, pa je povikao za Saulom: „Gospodaru moj, care!“ Saul se obazre, a David padne ničice i pokloni se licem do zemlje.
1SA 24:9 David reče Saulu: „Zašto slušaš ljude, koji ti govore: ’David želi tvoju propast?’
1SA 24:10 Evo, ovog dana si video svojim očima da te je danas Gospod predao u moje ruke u ovoj pećini. Rekli su mi da te ubijem, a ja sam te poštedeo. Rekao sam: ’Neću podići ruku na svoga gospodara, jer on je pomazanik Gospodnji.’
1SA 24:11 Oče moj, dobro pogledaj rub svoga plašta u mojoj ruci. Ja sam, naime, odsekao rub tvoga plašta, a nisam te ubio. Znaj i shvati da nisam kriv za zločin ili pobunu. Ja nisam sagrešio protiv tebe, a ti vrebaš moj život da mi ga oduzmeš.
1SA 24:12 Neka Gospod presudi između mene i tebe! Gospod neka me osveti na tebi, ali moja te ruka neće taći.
1SA 24:13 Kao što kaže drevna izreka: ’Od opakih dolazi opako delo.’ Zato te moja ruka neće taći.
1SA 24:14 Na koga je izašao car Izrailjev? Koga to goniš? Mrtvog psa, običnu buvu!
1SA 24:15 Gospod neka bude sudija; on neka presudi između mene i tebe. Neka on razmotri i zastupa moj slučaj; on neka me izbavi iz tvoje ruke.“
1SA 24:16 Kad je David izgovorio ove reči Saulu, reče Saul: „Da li je to tvoj glas, sine Davide?“ – i glasno zaplaka.
1SA 24:17 On reče Davidu: „Ti si pravedniji od mene, jer si mi učinio dobro, iako sam ti naneo zlo.
1SA 24:18 Sam si rekao danas kako si mi učinio dobro: Gospod me je predao u tvoje ruke, a ti me nisi ubio.
1SA 24:19 Kad čovek naiđe na svog neprijatelja, hoće li ga pustiti da ode u miru? Neka te Gospod nagradi dobrim za to kako si se danas poneo prema meni.
1SA 24:20 Sada znam da ćeš jamačno postati car i da će se carstvo Izrailjevo učvrstiti u tvojoj ruci.
1SA 24:21 Zato mi se sada zakuni Gospodom da nećeš istrebiti moje potomstvo posle mene, i da nećeš zatrti moje ime iz doma moga oca.“
1SA 24:22 David se zakle Saulu. Saul se vrati svojoj kući a David i njegovi ljudi odu u gorsko skrovište.
1SA 25:1 Samuilo je umro i sav se Izrailj okupio. Oplakali su ga i sahranili u Rami, njegovom domu. A David se digne i siđe u pustinju Faran.
1SA 25:2 Bio neki čovek u Maonu koji je imao gazdinstvo u Karmilu. Čovek je bio veoma bogat; imao je tri hiljade ovaca, i hiljadu koza. Baš u to vreme je strigao svoje ovce u Karmilu.
1SA 25:3 Čovek se zvao Naval, a njegova žena se zvala Avigeja. Žena je bila razborita i lepa, ali je čovek bio težak i zao; bio je od roda Halevova.
1SA 25:4 David je u pustinji čuo da Naval striže svoje ovce,
1SA 25:5 pa je poslao deset momaka i rekao im: „Idite u Karmil. Kad dođete k Navalu pozdravite ga u moje ime.
1SA 25:6 Recite: ’U zdravlje! Mir tebi i tvome domu, i mir svemu što imaš!
1SA 25:7 Čuo sam da strižeš ovce. Tvoji pastiri su boravili kod nas, ali mi im nismo naudili, niti im je išta nestalo dok su bili u Karmilu.
1SA 25:8 Pitaj svoje momke pa će ti reći. Stoga pokaži blagonaklonost prema mojim momcima, jer smo došli u svečan dan. Daj, molim te, svojim slugama i svome sinu Davidu što ti se nađe pri ruci.’“
1SA 25:9 Davidovi momci su došli, i preneli Navalu sve te reči u Davidovo ime, pa su pričekali.
1SA 25:10 Naval odgovori Davidovim slugama: „Ko je David? Ko je sin Jesejev? Mnogo je danas slugu koji se odmeću od svojih gospodara.
1SA 25:11 Zar da uzmem svoj hleb, svoju vodu i svoju stoku, koju sam zaklao za ljude koji mi strižu ovce, da bih to dao ljudima o kojima ne znam odakle su?“
1SA 25:12 Davidovi momci se okrenu i vrate putem kojim su došli. Kad su se vratili preneli su Davidu sve te reči.
1SA 25:13 Tada David reče svojim ljudima: „Neka svako pripaše svoj mač!“ David je takođe pripasao svoj mač. Za Davidom je otišlo oko četiri stotine ljudi, a dve stotine ih je ostalo kod opreme.
1SA 25:14 Tada je jedan od momaka javio Avigeji, Navalovoj ženi: „Evo, David je iz pustinje poslao glasnike da požele blagoslov našem gospodaru, a on ih je nagrdio.
1SA 25:15 Ti ljudi su bili veoma dobri prema nama; nisu nam naudili, niti nam je išta nestalo za sve vreme dok smo bili u polju blizu njih.
1SA 25:16 Oni su nam bili kao bedem i noću i danju, sve vreme dok smo bili s njima napasajući ovce.
1SA 25:17 Ti sad primi na znanje i vidi šta ćeš da radiš, jer je određena propast našem gospodaru i svem njegovom domu. A s njim niko ne može razgovarati, jer je ništarija.“
1SA 25:18 Avigeja brzo uzme dve stotine hlebova, dve mešine vina, pet zgotovljenih ovaca, pet merica prženog žita, stotinu grozdova suvog grožđa i dve stotine kolača od smokava, i natovari ih na magarce.
1SA 25:19 Onda je rekla svojim slugama: „Pođite ispred mene a ja ću doći za vama.“ Svome mužu Navalu nije ništa rekla.
1SA 25:20 Dok je jašući na magarcu silazila zaklonjena planinom, u susret su joj dolazili David i njegovi ljudi, tako da se susrela s njima.
1SA 25:21 David je govorio u sebi: „Uzalud sam čuvao ovome sve što ima u pustinji. Ništa od svega što ima nije nestalo. Sada mi je vratio zlo za dobro.
1SA 25:22 Neka Gospod učini tako Davidovim neprijateljima i još više, ako Navalu do jutra ostavim na životu i jedno muško od svega što ima.“
1SA 25:23 Kad je Avigeja ugledala Davida brzo je sjahala s magarca, pa je pala ničice pred Davida i poklonila se do zemlje.
1SA 25:24 Bacivši se pred njegove noge rekla je: „Gospodaru, neka krivica padne na mene! Dozvoli svojoj sluškinji da ti se obrati! Poslušaj reči svoje sluškinje!
1SA 25:25 Neka moj gospodar ne obraća pažnju na onu ništariju Navala; jer on je onakav kakvo mu je ime. Zove se ’Naval’, i bezumlje ga prati. A tvoja sluškinja nije videla momke koje je moj gospodar poslao.
1SA 25:26 A sad, gospodaru, živoga mi Gospoda, i živ mi bio ti, Gospod te je sprečio da počiniš krvoproliće i da uzmeš pravdu u svoje ruke. Neka prođu kao Naval tvoji neprijatelji, i oni koji žele zlo mome gospodaru.
1SA 25:27 A ovaj dar što je donela tvoja sluškinja svome gospodaru, neka se da momcima koji prate moga gospodara.
1SA 25:28 Oprosti prestup svojoj sluškinji! A Gospod će zaista učvrstiti tvoj dom, jer moj gospodar vodi Gospodnje ratove. Zato neka se ne nađe na tebi zlo za svega tvoga veka.
1SA 25:29 Pa ako ko i krene da te progoni, i radi ti o glavi, život mog gospodara biće čuvan u riznici života kod Gospoda, Boga tvoga, a živote tvojih neprijatelja baciće kao iz praćke.
1SA 25:30 A kad Gospod učini mom gospodaru svako dobro koje ti je obećao i postavi te za vladara nad Izrailjem,
1SA 25:31 neka ovo ne tereti tvoju savest i tako postane kamen spoticanja mome gospodaru da je bezrazložno prolio krv i da je uzeo pravdu u svoje ruke. A kad Gospod iskaže dobrotu mome gospodaru, ti se onda seti svoje sluškinje.“
1SA 25:32 David odgovori Avigeji: „Neka je blagosloven Gospod, Bog Izrailjev, koji te je poslao danas da me sretneš.
1SA 25:33 Neka je blagoslovena tvoja razboritost i neka si blagoslovena ti što si me danas sprečila da prolijem krv i uzmem pravdu u svoje ruke.
1SA 25:34 Jer živoga mi Gospoda, Boga Izrailjevog, koji mi nije dao da ti učinim zlo, da nisi požurila da me sretneš, Navalu ne bi ostalo do zore nijedno muško!“
1SA 25:35 David je primio od nje ono što mu je donela, pa joj je rekao: „Vrati se u miru svojoj kući. Evo, poslušao sam te i uslišio tvoju molbu.“
1SA 25:36 Kad se Avigeja vratila Navalu, on je u svojoj kući imao gozbu dostojnu cara. Naval je bio dobre volje jer je bio veoma pijan. [Zato] mu nije ništa rekla do jutra.
1SA 25:37 Ujutru, kad se Naval otreznio od vina, njegova žena mu ispriča sve što se dogodilo. Tada ga izdade srce u grudima, i on osta nepokretan kao kamen.
1SA 25:38 Desetak dana kasnije Gospod udari Navala i on umre.
1SA 25:39 Kad je David čuo da je Naval umro, rekao je: „Neka je blagosloven Gospod koji se zauzeo za mene kada mi je Naval naneo uvredu; i on je sprečio svoga slugu da ne učini zlo. Gospod je svalio Navalovo zlo na njegovu glavu.“ Potom je David poslao poruku Avigeji da će je uzeti za ženu.
1SA 25:40 Davidove sluge su došle k Avigeji u Karmil i rekle: „David nas je poslao k tebi da te uzme za ženu.“
1SA 25:41 Avigeja je ustala, poklonila se licem do zemlje, i rekla: „Evo tvoje sluškinje, koja je spremna da služi i da pere noge slugama svoga gospodara.“
1SA 25:42 Avigeja je brzo ustala i uzjahala magarca, a pet njenih sluškinja ju je pratilo. Tako je otišla za glasnicima i postala njegova žena.
1SA 25:43 David se oženio još i Ahinoamom iz Jezraela, pa su mu obe bile žene.
1SA 25:44 Naime, Saul je svoju ćerku Mihalu, Davidovu ženu, dao Faltiju, sinu Laisa, iz Galima.
1SA 26:1 Dođu Zifejci k Saulu u Gavaju i kažu mu: „Ne krije li se David na brdu Eheli, nasuprot Jesimona?“
1SA 26:2 Saul ustane i ode u pustinju Zif s tri hiljada biranih Izrailjaca da traži Davida u pustinji Zif.
1SA 26:3 Saul se utaborio kraj puta na brdu Eheli, što je nasuprot Jesimona. David, koji je boravio u pustinji, video je da je Saul došao u pustinju za njim.
1SA 26:4 David je poslao izvidnicu, te je doznao da je Saul zaista došao.
1SA 26:5 Tada je David ustao i došao na mesto gde se Saul utaborio. David je video mesto gde su legli Saul i Avenir, sin Nerov, zapovednik Saulove vojske. Saul je spavao u taboru, a ljudi su se utaborili oko njega.
1SA 26:6 David upita Ahimeleka Hetita i Avisaja, sina Serujina, Joavovog brata: „Ko će sići sa mnom u tabor k Saulu?“ Avisaj odgovori: „Ja ću poći s tobom.“
1SA 26:7 David s Avisajem dođe k ljudima po noći. Saul je ležao spavajući u taboru. Kod uzglavlja mu je bilo zabodeno koplje. Avenir i ljudi su spavali oko njega.
1SA 26:8 Avisaj reče Davidu: „Danas ti je Bog izručio u ruke tvoga neprijatelja. Zato mi sad dozvoli da ga probodem kopljem za zemlju jednim udarcem, dvaput neću morati.“
1SA 26:9 David reče Avisaju: „Nemoj ga ubiti, jer ko će dići ruku na pomazanika Gospodnjeg i ostati nekažnjen?“
1SA 26:10 David nastavi: „Živoga mi Gospoda! Gospod će ga udariti, bilo da mu dođe vreme da umre, bilo da ode u rat i pogine.
1SA 26:11 Sačuvaj Gospode da dignem ruku na pomazanika Gospodnjeg. Nego uzmi sad ovo koplje i krčag za vodu što su kod njegovog uzglavlja, pa da idemo.“
1SA 26:12 David uzme koplje i krčag za vodu kod Saulovog uzglavlja i oni odu. Niko ništa nije ni video ni znao, niti se iko probudio; svi su spavali, jer je Gospod učinio da utonu u dubok san.
1SA 26:13 Zatim je David prešao na drugu stranu i stao na vrh jednog brda, tako da je bilo veliko rastojanje između njih.
1SA 26:14 Onda je doviknuo narodu i Aveniru, sinu Nerovom, i rekao: „Avenire, hoćeš li se odazvati?!“ Avenir se odazva: „Ko si ti što dozivaš cara?“
1SA 26:15 David reče Aveniru: „Nisi li ti junak? Ko ti je ravan u Izrailju? Zašto onda nisi čuvao svoga gospodara, cara, jer je jedan od mojih ljudi došao da ubije cara, tvoga gospodara?
1SA 26:16 Nije dobro to što si učinio. Živoga mi Gospoda, zaslužili ste smrt, jer niste čuvali svoga gospodara, pomazanika Gospodnjeg. Pogledajte sada carevo koplje i krčag za vodu koji su mu bili kod uzglavlja!“
1SA 26:17 Saul je prepoznao Davidov glas, pa je rekao: „Jesi li to ti, sine moj Davide?“ David odgovori: „Moj je glas, gospodaru moj, care.“
1SA 26:18 David upita: „Zašto moj gospodar progoni svoga slugu? Šta sam uradio? Kakvo sam zlo skrivio?
1SA 26:19 Stoga neka gospodar moj, car, sasluša reči svoga sluge. Ako te je Gospod podigao protiv mene, neka se umilostivi prinosom. Ali ako to čine ljudi, neka budu prokleti pred Gospodom. Jer su me izgnali danas da nemam svog dela u baštini Gospodnjoj. To je kao da su mi rekli: ’Idi i služi drugim bogovima.’
1SA 26:20 Zato neka se ne proliva moja krv pred Gospodom, jer je car Izrailjev izašao da traži običnu buvu, kao da goni jarebicu u planini.“
1SA 26:21 Saul odgovori: „Zgrešio sam. Vrati se, sine Davide, jer ti više neću činiti zlo, pošto je danas moj život bio dragocen u tvojim očima. Eto, postupio sam nerazumno i učinio veliku grešku.“
1SA 26:22 David odgovori: „Evo carevog koplja. Neka dođe jedan od momaka da ga uzme.
1SA 26:23 A Gospod neka plati svakom čoveku po svojoj pravdi i vernosti! Jer Gospod te je danas predao u moje ruke, ali ja nisam hteo da podignem ruku na pomazanika Gospodnjeg.
1SA 26:24 I, eto, kao što je ovoga dana tvoj život bio vredan u mojim očima, tako neka moj život bude vredan u Gospodnjim očima. On neka me izbavi iz svake nevolje!“
1SA 26:25 Tada Saul reče Davidu: „Blagosloven da si, sine moj Davide! Zaista ćeš biti uspešan i izaći kao pobednik.“ David ode svojim putem a Saul se vrati u svoje mesto.
1SA 27:1 David reče u sebi: „Jednog dana ću ipak poginuti od Saulove ruke. Bolje je za mene da pobegnem u zemlju Filistejaca. Tada će Saul prestati da me traži po izrailjskim krajevima, pa ću umaći njegovoj ruci.“
1SA 27:2 David se digne i ode sa šest stotina ljudi, koji su bili s njim, Ahisu, sinu Maohovom, caru Gata.
1SA 27:3 David je boravio kod Ahisa u Gatu, on i njegovi ljudi, svaki sa svojom porodicom. David je sa sobom imao svoje dve žene, Ahinoamu iz Jezraela i Avigeju iz Karmila, Navalovu udovicu.
1SA 27:4 Saul je saznao da je David pobegao u Gat i više ga nije tražio.
1SA 27:5 David reče Ahisu: „Ako sam stekao tvoju naklonost, neka mi se da mesto u jednom od gradova u zemlji da se nastanim. Zašto da tvoj sluga boravi s tobom u carskom gradu?“
1SA 27:6 Tog dana mu je Ahis dao Siklag. Zato Siklag pripada Judinim carevima sve do danas.
1SA 27:7 David je u zemlji Filistejaca živeo godinu i četiri meseca.
1SA 27:8 David je izlazio sa svojim ljudima i pljačkao Gesurce, Gerzejce i Amaličane, koji su odvajkada bili stanovnici zemlje koja se prostire od Sura do Egipta.
1SA 27:9 David je pustošio tu zemlju ne ostavljajući u životu ni muško ni žensko. Odnosio je samo sitnu i krupnu stoku, magarce, kamile i odeću, i vraćao se k Ahisu.
1SA 27:10 Kad bi Ahis upitao: „Gde ste pljačkali danas?“, David bi odgovarao: „U Negevu Jude“, ili: „U Negevu Jerameila“, ili: „U Negevu Kenejaca.“
1SA 27:11 David nije ostavljao u životu ni muško ni žensko da bi ih doveo u Gat, jer je mislio: „Mogli bi da nas odaju i kažu: ’Ovako je David radio.’“ David je imao takav običaj sve vreme dok je živeo u filistejskoj zemlji.
1SA 27:12 Ahis je imao poverenja u Davida govoreći: „On je zaista postao mrzak svome narodu, Izrailju! Zato će mi biti sluga doveka.“
1SA 28:1 U ono vreme su Filistejci skupili svoju vojsku za rat, da ratuju protiv Izrailja. Ahis reče Davidu: „Znaj da ćeš ići sa mnom u pohod, ti i tvoji ljudi.“
1SA 28:2 David odgovori Ahisu: „Sad ćeš svakako videti šta će učiniti tvoj sluga!“ Ahis reče Davidu: „Zato ću te postaviti za svog telohranitelja zauvek.“
1SA 28:3 Samuilo je umro i sav ga je Izrailj oplakao. Sahranili su ga u Rami, u njegovom gradu. A Saul je bio istrebio iz zemlje sve prizivače duhova i vidovnjake.
1SA 28:4 Kad su se Filistejci skupili, došli su u Sunem i utaborili se. Saul je sabrao sve Izrailjce, pa su se utaborili u Gelvuji.
1SA 28:5 Kad je Saul ugledao filistejsku vojsku, uplašio se, tako da mu se srce jako treslo.
1SA 28:6 Saul je pitao Gospoda za savet, ali mu Gospod nije odgovorio ni preko snova, ni preko Urima, a ni preko proroka.
1SA 28:7 Tada Saul reče svojim slugama: „Potražite mi ženu koja priziva duhove, da odem i upitam je.“ Njegove sluge mu rekoše: „Evo, ima jedna žena u En-Doru, koja priziva duhove.“
1SA 28:8 Tada se Saul prerušio; obukao je drugačiju odeću i otišao sa dvojicom slugu. Bila je noć kad su stigli k ženi. Saul reče: „Prizovi mi jednog duha. Podigni mi onoga koga ti kažem.“
1SA 28:9 Žena mu odgovori: „To znaš šta je Saul učinio, i kako je istrebio prizivače duhova i vidovnjake iz zemlje. Zašto mi postavljaš zamku? Hoćeš li da me izručiš smrti?“
1SA 28:10 Saul joj se zakle Gospodom rekavši: „Tako mi živog Gospoda, nećeš snositi nikakvu krivicu zbog ovoga.“
1SA 28:11 Žena upita: „Koga hoćeš da ti podignem?“ On odgovori: „Podigni mi Samuila.“
1SA 28:12 Kad je žena ugledala Samuila, glasno povika, i reče Saulu: „Zašto si me obmanuo? Ti si Saul!“
1SA 28:13 Car joj reče: „Ne boj se! Nego, šta vidiš?“ Žena odgovori Saulu: „Vidim nešto božansko kako se diže iz zemlje.“
1SA 28:14 „Kako izgleda?“ – upita on. Ona odgovori: „Izlazi starac, ogrnut plaštom.“ Saul je tada znao da je to Samuilo, pa je pao licem do zemlje i poklonio se.
1SA 28:15 Samuilo reče Saulu: „Zašto si narušio moj pokoj i podigao me?“ Saul odgovori: „U velikoj sam nevolji. Filistejci me napadaju, a Bog je odstupio od mene; ne odgovara mi više ni preko proroka, ni preko snova. Zato sam pozvao tebe, da mi kažeš šta da radim.“
1SA 28:16 Samuilo odgovori: „Zašto pitaš mene kad je Gospod odstupio od tebe i postao ti neprijatelj?
1SA 28:17 Gospod je učinio s tobom kako je rekao preko mene. Gospod je istrgao carstvo iz tvoje ruke i dao ga tvome bližnjemu, Davidu.
1SA 28:18 Pošto nisi poslušao Gospodnji glas i nisi izvršio Gospodnji gnev na Amaliku, zato ti je Gospod danas to učinio.
1SA 28:19 Gospod će predati i Izrailjce što su s tobom u ruke Filistejcima, te ćete sutra i ti i tvoji sinovi biti sa mnom. Tako će Gospod predati izrailjski tabor u ruke Filistejcima.“
1SA 28:20 Saul se istog trena srušio na zemlju svom dužinom, prestravljen Samuilovim rečima. A izgubio je i snagu, jer nije ništa jeo ceo dan i celu noć.
1SA 28:21 Kad je ona žena došla k Saulu i videla da je veoma uplašen, rekla mu je: „Evo, tvoja te je sluškinja poslušala. Izložila sam svoj život opasnosti, pa sam poslušala ono što si mi rekao.
1SA 28:22 Stoga poslušaj glas svoje sluškinje: izneću pred tebe zalogaj hleba, pa jedi. Tako će ti se vratiti snaga, pa ćeš moći da se vratiš svojim putem.“
1SA 28:23 Ali on je odbio govoreći: „Neću jesti!“ Ali kako su i njegove sluge i žena navalili na njega, poslušao ih je. Tako je ustao sa zemlje i seo na ležaj.
1SA 28:24 A žena je imala kod kuće ugojeno tele, pa ga je brzo zaklala. Zatim je uzela brašno, pa je umesila beskvasne hlebove i ispekla ih.
1SA 28:25 Onda je donela pred Saula i pred njegove sluge. Nakon što su jeli, ustali su i te iste noći otišli.
1SA 29:1 Filistejci su okupili svu svoju vojsku u Afeku, a Izrailjci su se utaborili kod izvora u Jezraelu.
1SA 29:2 Filistejski knezovi su prolazili sa svojim stotinama i hiljadama, a David je sa svojim ljudima išao u pozadini s Ahisom.
1SA 29:3 Tada filistejski knezovi rekoše: „Šta rade ti Jevreji ovde?“ Ahis odgovori filistejskim knezovima: „Nije li to David, sluga izrailjskog cara Saula, koji je sa mnom više od godinu dana? Ja nisam našao na njemu nikakvu manu od dana kad je prebegao do danas.“
1SA 29:4 Ali filistejski knezovi su se naljutili na njega. Rekli su mu: „Vrati tog čoveka; neka se vrati u mesto koje si mu odredio. Neka ne ide s nama u bitku da nam ne bi postao neprijatelj u bici. Čime bi ponovo stekao naklonost svoga gospodara ako ne glavama ovih ljudi?
1SA 29:5 Nije li to onaj isti David o kome su pevali u kolu: ’Saul pobi svoje hiljade, a David desetine hiljada’?“
1SA 29:6 Ahis pozva Davida i reče mu: „Živoga mi Gospoda, ti si pošten. Bilo bi mi milo da ideš sa mnom u ratne pohode, jer nisam našao na tebi nikakvo zlo od dana kad si došao k meni do ovoga dana. Ipak, nisi po volji knezovima.
1SA 29:7 Zato se vrati u miru i nemoj činiti ništa što bi ozlovoljilo filistejske knezove.“
1SA 29:8 David odgovori Ahisu: „Šta sam uradio? Kakvu si krivicu našao na svome sluzi od dana kad sam se pojavio pred tvojim licem do ovoga dana, da ne mogu ići u boj protiv neprijatelja moga gospodara, cara?“
1SA 29:9 Ahis odgovori Davidu: „Znam, drag si mi kao Anđeo Božiji, ali filistejski knezovi su rekli: ’On neće ići s nama u bitku.’
1SA 29:10 Stoga porani sutra, ti i sluge tvoga gospodara koji su došli s tobom; ustanite čim svane, pa idite.“
1SA 29:11 David porani sa svojim ljudima, pa istog jutra krene i vrati se u filistejsku zemlju, a Filistejci odu u Jezrael.
1SA 30:1 David i njegovi ljudi stigli su trećega dana u Siklag, nakon što su Amaličani izvršili upad u Negev i Siklag. Napali su Siklag i spalili ga.
1SA 30:2 Zarobili su žene i one koji su bili u gradu, mlado i staro; nisu ubili nikoga, nego su ih odveli i otišli svojim putem.
1SA 30:3 Kad je David sa svojim ljudima ušao u grad, video je da je grad spaljen, i da su njihove žene, sinovi i ćerke zarobljeni.
1SA 30:4 Tada su David i narod koji je bio s njim zakukali, i plakali su dok im nije ponestalo snage za plakanje.
1SA 30:5 Bile su zarobljene i obe Davidove žene, Ahinoama iz Jezraela i Avigeja, Navalova udovica iz Karmila.
1SA 30:6 David se našao u velikoj neprilici, jer su ljudi pretili da će ga kamenovati. Naime, svi su ljudi bili ogorčeni zbog svojih sinova i ćerki. Ali David se ohrabrio u Gospodu, svome Bogu.
1SA 30:7 Tada David reče svešteniku Avijataru, sinu Ahimelekovom: „Donesi Efod!“ Avijatar donese Efod Davidu.
1SA 30:8 David je pitao Gospoda za savet: „Da li da krenem u poteru za tom četom pljačkaša? Hoću li ih stići?“ Gospod mu odgovori: „Kreni u poteru, jer ćeš ih svakako stići i izbaviti narod.“
1SA 30:9 Tada je David otišao sa šest stotina ljudi, pa su došli do potoka Vosora, gde su neki ostali.
1SA 30:10 David je nastavio poteru sa četiri stotine ljudi, a dve stotine ih je stalo, jer su bili previše iscrpljeni da pređu preko potoka Vosora.
1SA 30:11 Tada su u polju našli nekog Egipćanina i odveli ga Davidu. Dali su mu hleba da jede i vode da pije.
1SA 30:12 Zatim su mu dali grudvu smokava i dva suva grozda. Kad je to pojeo, oporavio se, jer tri dana i tri noći nije jeo ni hleba niti je pio vode.
1SA 30:13 David ga upita: „Čiji si i odakle si?“ Mladić odgovori: „Ja sam Egipćanin, rob jednog Amaličana. Moj me je gospodar ostavio, jer sam se razboleo pre tri dana.
1SA 30:14 Mi smo upali u Negev Hereta, u Judina područja, u Negev Haleva i spalili Siklag.“
1SA 30:15 David ga ponovo upita: „Možeš li me odvesti do tih pljačkaša?“ On odgovori: „Zakuni mi se Bogom da me nećeš pogubiti i da me nećeš izručiti mome gospodaru, pa ću te odvesti do pljačkaša.“
1SA 30:16 A kada ga je odveo dole, gle: oni se raširili po svem onom kraju jedući, pijući i veseleći se zbog velikog plena koji su odneli iz filistejske zemlje i iz Judine zemlje.
1SA 30:17 David ih je tukao od sumraka sve do večeri sledećeg dana. Niko od njih nije pobegao, osim četiri stotine mladića koji su uzjahali kamile i pobegli.
1SA 30:18 David je izbavio sve što su Amaličani uzeli, a izbavio je i obe svoje žene.
1SA 30:19 Ništa im nije nestalo, ni malo ni veliko, ni sinovi ni ćerke, ni plen, niti išta od svega što su im uzeli; sve je to David vratio.
1SA 30:20 David je prisvojio svu sitnu i krupnu stoku. To stado su terali ispred svoje stoke i govorili: „Ovo je Davidov plen!“
1SA 30:21 Zatim je David došao k onim dvema stotinama, koji su bili suviše iscrpljeni da prate Davida, a koje su ostavili kod potoka Vosora. Oni su izašli u susret Davidu i narodu koji je bio s njim. Tada je David pristupio ljudima i pozdravio ih.
1SA 30:22 Ali svi zlonamernici i ništarije koji su išli s Davidom progovoriše: „Pošto nisu išli s nama, nećemo im dati ništa od plena koji smo izbavili, nego svako neka uzme svoju ženu i decu, pa neka idu!“
1SA 30:23 Tada David reče: „Ne radite tako, braćo moja, s onim što nam je dao Gospod. On nas je sačuvao i predao nam u ruke četu pljačkaša koji su nas napali.
1SA 30:24 Ko će vas poslušati u ovome? Nego, koliki deo ide onome koji ide u bitku, toliki deo ide onome koji ostaje kod opreme; deliće na ravne časti.“
1SA 30:25 Tako je bilo od onog dana i nadalje. David je to uveo kao uredbu i propis za sav Izrailj do današnjeg dana.
1SA 30:26 Kad se David vratio u Siklag, poslao je deo plena starešinama Jude, koji su mu bili prijatelji, i poručio: „Evo, ovo je poklon za vas od plena Gospodnjih neprijatelja.“
1SA 30:27 [To je bilo] za one u Vetilju, Ramot-Negevu, Jatiru;
1SA 30:28 Aroiru, Sifmotu, Estemoji;
1SA 30:29 i za one u Rahalu, Jerameilu i u kenejskim gradovima;
1SA 30:30 u Ormi, Vor-Asanu, u Atahu,
1SA 30:31 u Hevronu i u svim mestima gde je David dolazio sa svojim ljudima.
1SA 31:1 Filistejci su stupili u boj protiv Izrailjaca, ali su Izrailjci pobegli pred Filistejcima, pa su padali mrtvi na gori Gelvuji.
1SA 31:2 Filistejci su pritisli Saula i njegove sinove i ubili Jonatana, Avinadava i Malhi-Suva, Saulove sinove.
1SA 31:3 Bitka se žestoko vodila oko Saula. A onda su ga strelci pogodili i teško ga ranili.
1SA 31:4 Tada Saul reče svome štitonoši: „Izvadi svoj mač i probodi me, da ne dođu ovi neobrezani, da me probodu i narugaju mi se.“ Ali štitonoša nije hteo, jer se veoma uplašio. Tada je Saul uzeo mač i bacio se na njega.
1SA 31:5 Kad je njegov štitonoša video da je Saul mrtav, i on se bacio na mač i umro s njim.
1SA 31:6 Tako su onoga dana zajedno poginuli Saul, tri njegova sina, njegov štitonoša i svi njegovi ljudi.
1SA 31:7 Kad su Izrailjci na drugoj strani doline i na drugoj strani Jordana videli da su Izrailjci pobegli i da su poginuli Saul i njegovi sinovi, napustili su svoje gradove i pobegli. Tada su došli Filistejci i naselili se u njima.
1SA 31:8 Sutradan, kad su Filistejci došli da opljačkaju mrtve, našli su Saula i njegova tri sina, koji su poginuli na gori Gelvuji.
1SA 31:9 Tada su mu odsekli glavu i skinuli oružje s njega. Njih su poslali po svoj filistejskoj zemlji da razglase radosnu vest po hramovima svojih idola i među narodom.
1SA 31:10 Njegovo oružje su stavili u Aštartin hram, a telo su mu obesili na zidine Vet-Sana.
1SA 31:11 Kad su meštani Javis-Galada čuli šta su Filistejci uradili Saulu,
1SA 31:12 digli su se svi hrabri ljudi, pa su pešačili celu noć i skinuli Saulovo mrtvo telo i tela njegovih sinova sa zidina Vet-Sana. Vratili su se u Javis i tamo ih spalili.
1SA 31:13 Potom su uzeli njihove kosti i sahranili ih pod tamariskom u Javisu. Zatim su postili sedam dana.
2SA 1:1 Nakon Saulove smrti, David se vratio pošto je porazio Amaličane. David je ostao u Siklagu dva dana.
2SA 1:2 A trećeg dana dođe neki čovek iz Saulovog tabora. Odeća mu je bila poderana, a na glavi mu je bila prašina. Kad je došao k Davidu, bacio se pred njegove noge.
2SA 1:3 David mu reče: „Odakle si došao?“ Ovaj mu odgovori: „Pobegao sam iz izrailjskog tabora.“
2SA 1:4 David ga upita: „Šta se dogodilo? Reci mi!“ Čovek odgovori: „Narod je pobegao iz bitke, i mnogo je od naroda poginulo. Poginuo je i Saul i njegov sin Jonatan.“
2SA 1:5 David opet upita mladića, koji mu je doneo vest: „Kako znaš da je mrtav Saul i njegov sin Jonatan?“
2SA 1:6 Mladić, glasnik, odgovori: „Desilo se da sam se našao na gori Gelvuji, a tamo, Saul se naslonio na svoje koplje, a bojna kola i konjanici ga pritisli.
2SA 1:7 Kad se osvrnuo oko sebe, ugledao me je, pa me pozvao. ’Evo me!’ – odazvah se.
2SA 1:8 On me upita: ’Ko si ti?’ ’Ja sam Amaličanin’ – odgovorio sam mu.
2SA 1:9 On mi reče: ’Dođi, pa stani ovde i ubij me, jer me je obuzela smrtna muka, ali je duša još u meni.’
2SA 1:10 Stao sam nad njim i ubio ga znajući da neće preživeti nakon pada. Potom sam uzeo krunu koja mu je bila na glavi, i narukvicu s njegove ruke, i doneo ih ovde svome gospodaru.“
2SA 1:11 Tada je David zgrabio svoju odeću i razderao je, a tako i svi ljudi s njim.
2SA 1:12 Jadikovali su, naricali i postili do večeri za Saulom i njegovim sinom Jonatanom, za narodom Gospodnjim i za domom Izrailjevim, jer su pali od mača.
2SA 1:13 David reče mladiću koji je doneo vest: „Odakle si?“ Ovaj odgovori: „Ja sam Amaličanin, sin jednog doseljenog stranca.“
2SA 1:14 David ga upita: „Kako se nisi bojao da usmrtiš pomazanika Gospodnjeg?“
2SA 1:15 Tada David pozva jednog od momaka i reče mu: „Dođi ovamo i pogubi ga!“ Momak ga udari i ovaj umre.
2SA 1:16 David mu reče: „Tvoja krv na tvoju glavu, jer su tvoja usta svedočila protiv tebe govoreći: ’Ubio sam pomazanika Gospodnjeg.’“
2SA 1:17 Tada je David ispevao tužbalicu za Saulom i njegovim sinom Jonatanom.
2SA 1:18 Rekao je Judejcima da nauče „Pesmu o luku“, koja je zapisana u Knjizi Pravednika.
2SA 1:19 „Slava tvoja, Izrailju, izgibe na tvojim brdima!
2SA 1:20 Ne pričajte to u Gatu,
2SA 1:21 O, gore gelvujske,
2SA 1:22 već krvlju palih, i salom ratnika.
2SA 1:23 Saul i Jonatan, u životu voljeni i mili,
2SA 1:24 Ćerke izrailjske, za Saulom naričite,
2SA 1:25 Kako li junaci padoše usred boja!
2SA 1:26 Duša me boli zbog tebe, Jonatane, moj brate;
2SA 1:27 Kako padoše junaci!
2SA 2:1 Nakon ovoga David je upitao Gospoda: „Da li da odem u jedan od gradova Jude?“ Gospod mu odgovori: „Idi!“ David opet upita: „Kuda da idem?“ [Gospod] odgovori: „U Hevron.“
2SA 2:2 David ode tamo gore. S njim su takođe otišle i njegove dve žene, Ahinoama iz Jezraela i Avigeja, Navalova udovica iz Karmila.
2SA 2:3 David je sa sobom poveo i svoje ljude, svakog sa svojom porodicom, i tako su se nastanili u Hevronu.
2SA 2:4 Tada su došli Judejci i tamo pomazali Davida za cara nad Judinim domom. A kad su Davidu javili da su ljudi iz Javis-Galada sahranili Saula,
2SA 2:5 David je poslao glasnike ljudima iz Javis-Galada i rekao im: „Neka vas Gospod blagoslovi, zato što ste učinili ovo milostivo delo vašem gospodaru, Saulu, sahranivši ga.
2SA 2:6 Neka sad Gospod iskaže vama milost i vernost. Pošto ste to učinili i ja ću pokazati dobrotu prema vama.
2SA 2:7 A sad se ohrabrite i držite se muški. Vaš gospodar Saul je mrtav, a mene je dom Judin pomazao da im budem car.“
2SA 2:8 Međutim, Avenir, sin Nerov, zapovednik Saulove vojske, uzme Saulovog sina Isvosteja, odvede ga u Mahanajim,
2SA 2:9 i zacari ga nad Galadom, Asurom, Jezraelom, Jefremom, Venijaminom, i nad svim Izrailjem.
2SA 2:10 Isvosteju, Saulovom sinu, bilo je četrdeset godina kad je postao car nad Izrailjem, a vladao je dve godine. Ipak, dom Judin je sledio Davida.
2SA 2:11 David je bio car u Hevronu nad domom Judinim sedam godina i šest meseci.
2SA 2:12 Avenir, sin Nerov, i sluge Isvosteja, Saulovog sina, izađu iz Mahanajima i dođu u Gavaon.
2SA 2:13 A i Joav, sin Serujin i sluge Davidove izađu i sretnu se sa njima kod gavaonskog jezera. Jedni su stali s jedne strane jezera, a drugi sa suprotne strane.
2SA 2:14 Avenir reče Joavu: „Hajde neka ustanu momci da se takmiče pred nama.“ „Neka ustanu!“ – reče Joav.
2SA 2:15 Oni ustanu i nabroje se: dvanaest za Venijamina, za Isvosteja i Saula, i dvanaest od Davidovih slugu.
2SA 2:16 Svako zgrabi svoga protivnika za glavu i zari mu nož u bok, i tako zajedno padoše. Zato se to mesto prozvalo „Helkat-Asurim“, a nalazi se u Gavaonu.
2SA 2:17 Tog dana je došlo do teške bitke, ali su Avenir i Izrailjci bili poraženi od Davidovih slugu.
2SA 2:18 Tamo su bila i trojica Serujinih sinova: Joav, Avisaj i Asailo. Asailo je bio hitrih nogu kao srna u polju.
2SA 2:19 Asailo je gonio Avenira; bio mu je za petama, ne skrećući ni desno ni levo.
2SA 2:20 Opazivši ga iza sebe, Avenir mu reče: „Jesi li to ti, Asailo?“ „Ja sam“ – odgovori on.
2SA 2:21 Avenir mu reče: „Skreni desno ili levo, pa uhvati jednog od momaka i uzmi njegovo oružje.“ Ali Asailo nije hteo da prestane da ga goni.
2SA 2:22 Avenir je opet rekao Asailu: „Prestani da me goniš! Zašto da te sastavim sa zemljom? Kako onda da pogledam tvom bratu Joavu u lice?“
2SA 2:23 Pošto je Asailo to odbio, Avenir ga je tako udario zadnjim delom koplja, da mu je koplje prošlo kroz leđa. Asailo je pao tamo i umro na mestu. Ko god je došao na mesto gde je Asailo pao i umro, zaustavio bi se.
2SA 2:24 Joav i Avisaj su i dalje gonili Avenira. Sunce je bilo na zalasku kad su došli do Ame, koja je nasuprot Gije, na putu prema gavaonskoj pustinji.
2SA 2:25 Venijaminovci su se svrstali oko Avenira u jednu četu i zaustavili se na vrhu jedne uzvišice.
2SA 2:26 Tada Avenir doviknu Joavu i reče: „Zar će mač doveka proždirati? Zar ne vidiš da će ishod biti poguban? I koliko će još proći dok ne kažeš narodu da prestane da goni svoju braću?“
2SA 2:27 Joav reče na to: „Živoga mi Boga, da nisi progovorio, narod bi nastavio da goni svoju braću sve do sledećeg jutra.“
2SA 2:28 Tada je Joav zatrubio u trubu, pa je sav narod stao; nisu više gonili Izrailja, i nisu se više borili.
2SA 2:29 Avenir i njegovi ljudi su cele te noći hodali kroz Aravu, pa su prešli preko Jordana. Zatim su prošli sav Vitron i došli u Mahanajim.
2SA 2:30 A Joav se vratio iz potere za Avenirom. Kad je okupio sav narod, primetili su da nedostaje devetnaest Davidovih slugu, i Asailo.
2SA 2:31 Davidove sluge su, pak, pobile tri stotine šezdeset Venijaminovaca, koji su bili Avenirovi ljudi.
2SA 2:32 A Asaila su odneli i sahranili ga u pećini njegovog oca u Vitlejemu. Joav i njegovi ljudi su hodali cele noći i došli u Hevron kad je svanuo dan.
2SA 3:1 Dugo se vodio rat između doma Saulovog i doma Davidovog, ali je dom Davidov sve više jačao a dom Saulov slabio.
2SA 3:2 Davidu su se rodili sinovi u Hevronu: njegov prvenac Amnon, od Ahinoame Jezraelke,
2SA 3:3 drugi Hileav, od Avigeje, udovice Navala iz Karmila, treći Avesalom, sin Mahe, ćerke Talmaja, gesurskog cara,
2SA 3:4 četvrti Adonija, sin Agitin, peti Sefatija, sin Avitalin,
2SA 3:5 i šesti Itram, od Davidove žene Egle. Ovi su se rodili Davidu u Hevronu.
2SA 3:6 U toku rata između doma Saulovog i doma Davidovog, Avenir je ojačao svoj položaj u domu Saulovom.
2SA 3:7 Saul je imao inoču po imenu Resfa, ćerku Ajinu. Isvostej reče Aveniru: „Zašto si legao sa inočom moga oca?“
2SA 3:8 Avenir se veoma razgnevio na Isvostejeve reči, pa mu je rekao: „Zar sam ja pasja glava iz Jude? I dan danas pokazujem odanost domu tvoga oca Saula, njegovoj braći i prijateljima, i nisam te izručio u Davidove ruke, a ti mi danas nalaziš krivicu zbog jedne žene.
2SA 3:9 Neka Bog kazni Avenira, i još više, ako ne ostvarim za Davida ono što mu se Gospod zakleo,
2SA 3:10 da će preneti carstvo s doma Saulovog i uspostaviti presto Davidu nad Izrailjem i Judom od Dana do Vir-Saveje.“
2SA 3:11 Isvostej se nije usudio da kaže ni reč Aveniru jer ga se plašio.
2SA 3:12 Avenir je, zatim, poslao glasnike Davidu u svoje ime govoreći: „Čija je zemlja? Sklopi savez sa mnom, pa ću ti pomoći da pridobiješ sav Izrailj.“
2SA 3:13 David odgovori: „Dobro, sklopiću savez s tobom. Međutim, zahtevam od tebe jedno: ne pojavljuj se preda mnom ako mi ne dovedeš Mihalu, Saulovu ćerku, kad dođeš da me vidiš.“
2SA 3:14 David je poslao glasnike Isvosteju, sinu Saulovom, govoreći: „Daj mi moju ženu Mihalu, koju sam isprosio za stotinu filistejskih obrezaka.“
2SA 3:15 Isvostej je poslao po nju, pa ju je uzeo od njenog muža Faltila, sina Laisova.
2SA 3:16 Njen muž je pošao s njom plačući iza nje sve do Vaurima. Tada mu je Avenir rekao: „Idi, vrati se kući.“ I on se vrati.
2SA 3:17 A Avenir je razgovarao sa izrailjskim starešinama. Rekao je: „Vi već duže vremena tražite da David bude car nad vama.
2SA 3:18 Učinite to sada, jer je Gospod obećao Davidu: ’Rukom svog sluge Davida izbaviću svoj narod Izrailj iz ruku Filistejaca i iz ruku svih njihovih neprijatelja.’“
2SA 3:19 Avenir je razgovarao i sa Venijaminovcima. Potom je Avenir preneo Davidu u Hevronu da je sve to po volji Izrailju i svem domu Venijaminovom.
2SA 3:20 Kad je Avenir sa dvadeset ljudi došao k Davidu u Hevron, David je priredio gozbu za Avenira i ljude koji su bili s njim.
2SA 3:21 Avenir reče Davidu: „Spremiću se i poći da okupim sav Izrailj za svog gospodara, cara, a oni će sklopiti savez s tobom, pa ćeš vladati nad svime što hoćeš.“ Zatim je David otpremio Avenira, te je ovaj otišao u miru.
2SA 3:22 Uto se vrate Davidove sluge i Joav iz pohoda, donoseći sa sobom veliki plen. Avenir nije više bio sa Davidom u Hevronu, jer ga je David otpremio u miru.
2SA 3:23 Kad je došao Joav i sva vojska s njim, javili su Joavu: „Došao je Avenir, sin Nerov, k caru koji ga je otpremio, pa je otišao u miru.“
2SA 3:24 Joav dođe k caru i reče: „Šta si to učinio? Avenir je, eto, došao k tebi. Zašto si ga otpremio? A sada je otišao.
2SA 3:25 Zar ne znaš da je Avenir, sin Nerov, došao da te obmane? Došao je on da sazna tvoje korake i da otkrije sve što radiš.“
2SA 3:26 Joav izađe od Davida i pošalje glasnike za Avenirom. Oni su ga vratili od studenca Sire. No, David nije znao za to.
2SA 3:27 Kad se Avenir vratio u Hevron, Joav ga je poveo u stranu unutar gradskih vrata da, tobože, razgovara s njim nasamo, i onde mu zadao ubod u stomak. Tako je Avenir umro zato što je prolio krv Joavovog brata Asaila.
2SA 3:28 Kasnije, kad je David čuo o tome, rekao je: „Ja i moje carstvo smo doveka nevini pred Gospodom za krv Avenira, sina Nerovog.
2SA 3:29 Neka krivica padne na Joava i na sav dom oca njegovoga. Ne ponestalo u Joavovom domu ljudi koji pate od izliva ili gube, ljudi koji se hvataju vretena ili ginu od mača, i ljudi koji nemaju hleba.“
2SA 3:30 Tako su Joav i njegov brat Avisaj ubili Avenira, zato što je ubio njihovog brata Asaila u bici kod Gavaona.
2SA 3:31 David reče Joavu i svemu narodu koji je bio s njim: „Razdrite svoju odeću i obucite se u kostret, pa naričite pred Avenirom.“ I David je išao za nosilima.
2SA 3:32 Sahranili su Avenira u Hevronu. Car je glasno plakao na Avenirovom grobu, a plakao je i sav narod.
2SA 3:33 Car je ispevao tužbalicu za Avenira, rekavši: „Zar je trebalo da pogine Avenir, kao što luda umire?
2SA 3:34 Ruke tvoje ne behu vezane, noge ti ne behu okovane, a ti pade kao od zlikovaca.“ Sav je narod nastavio da plače za njim.
2SA 3:35 Zatim je sav narod došao nudeći Davida da pojede nešto, dok je još dan. Ali David se zakleo: „Neka me Bog kazni, i još više, ako okusim hleba ili nešto drugo pre zalaska sunca.“
2SA 3:36 Sav je narod primio to k znanju i bilo im je po volji. I što god je car činio bilo je po volji svemu narodu.
2SA 3:37 Tog dana je sav narod, i sav Izrailj, uvideo da car nije bio umešan u ubistvo Avenira, Nerovog sina.
2SA 3:38 Car reče svojim slugama: „Ne znate li da je danas pao knez i veliki čovek u Izrailju?
2SA 3:39 Danas sam još uvek slab, iako sam pomazani car. Ovi ljudi, Serujini sinovi, prejaki su za mene. Neka Gospod plati zlikovcu po njegovom zlu.“
2SA 4:1 Kad je Saulov sin čuo da je Avenir umro u Hevronu, klonule su mu ruke, i sav je Izrailj bio u pometnji.
2SA 4:2 A Saulov sin je imao dva zapovednika svojih četa. Jedan se zvao Vana a drugi Rihav. Oni su bili sinovi Rimona Viroćanina, iz Venijaminovog plemena. Virot se, takođe, ubraja u Venijaminove krajeve.
2SA 4:3 Viroćani su prebegli u Gitajim gde su ostali kao došljaci do današnjega dana.
2SA 4:4 A Jonatan, Saulov sin, je imao sina, koji je bio hrom na obe noge. Njemu je bilo pet godina kad je iz Jezraela došla vest o Saulu i Jonatanu. Njegova dadilja ga je podigla i potrčala, ali dok je žurila da pobegne, desilo se da je on pao i ostao hrom. Ime mu je bilo Mefivostej.
2SA 4:5 Zapute se Viroćani, Rihav i Vana, i dođu u Isvostejevu kuću za dnevne žege. On se odmarao na krevetu u podne.
2SA 4:6 Oni uđu u kuću kao da uzmu pšenicu i probodu ga u stomak. Zatim su Rihav i njegov brat Vana pobegli.
2SA 4:7 Ušli su u kuću dok je on spavao na svom krevetu u svojoj spavaćoj sobi. Proboli su ga na smrt i odsekli mu glavu. Glavu su uzeli, pa su cele noći putovali putem za Aravu.
2SA 4:8 Isvostejevu glavu su doneli Davidu u Hevron i rekli caru: „Evo glave tvoga neprijatelja Isvosteja, Saulovog sina, koji je tražio tvoj život. Danas je Gospod izvršio osvetu za moga gospodara, cara, nad Saulom i njegovim potomstvom.“
2SA 4:9 David odgovori Rihavu i njegovom bratu Vani, sinovima Rimona Viroćanina: „Živoga mi Gospoda, koji me je izbavio iz svake nevolje!
2SA 4:10 Čovek koji mi je doneo vest da je Saul mrtav mislio je da mi donosi dobru vest. Ja sam ga uhvatio i pogubio u Siklagu da mu platim za vest.
2SA 4:11 Šta ću tek da uradim sa zlikovcima koji su ubili pravednog čoveka u njegovoj kući i u njegovom krevetu? Zar da ne tražim od vas da platite za njegovu krv i da vas ne istrebim sa zemlje?“
2SA 4:12 Tada David dade naredbu momcima i oni ih pogubiše. Potom su im odsekli ruke i noge i obesili ih kod jezera u Hevronu. A Isvostejevu glavu su uzeli i sahranili je u Avenirov grob u Hevronu.
2SA 5:1 Sva su plemena Izrailjeva došla k Davidu u Hevron i rekla mu: „Evo, ti si naše telo i krv.
2SA 5:2 Pa i ranije, kad je Saul bio car nad nama, ti si vodio Izrailja u pohode. I tebi je Gospod rekao: ’Ti ćeš biti pastir mome narodu, Izrailju; ti ćeš biti vladar Izrailju.’“
2SA 5:3 Sve starešine Izrailjeve su došle k caru u Hevron pa su sklopili savez sa carem Davidom, u Hevronu pred Gospodom, i pomazali Davida za cara nad Izrailjem.
2SA 5:4 Davidu je bilo trideset godina kad je postao car, a vladao je četrdeset godina.
2SA 5:5 U Hevronu je vladao sedam godina i šest meseci nad Judom, a u Jerusalimu je vladao trideset tri godine nad svim Izrailjem i Judom.
2SA 5:6 Car i njegovi ljudi su krenuli na Jerusalim protiv Jevusejaca koji su živeli u zemlji. Oni rekoše Davidu: „Nećeš ući ovamo! Slepi će te i hromi odbiti.“ Pod tim su mislili: „David neće ući ovde.“
2SA 5:7 Ipak, David je osvojio sionsku tvrđavu, a to [je sad] Davidov grad.
2SA 5:8 David je rekao tog dana: „Onaj ko porazi Jevusejce i zauzme prokop, neka pobije slepe i hrome, koji su Davidovi neprijatelji.“ Zato se kaže: „Neka slepi i hromi ne ulaze u Dom [Gospodnji].“
2SA 5:9 David se nastanio u tvrđavi koju je nazvao Davidov grad. David je zidao svuda naokolo, od Milona prema unutra.
2SA 5:10 David je postajao sve moćniji, jer je Gospod, Bog nad vojskama, bio s njim.
2SA 5:11 A Hiram, tirski car, je poslao Davidu glasnike i kedrovog drveta, stolarima i klesarima koji su Davidu sagradili dvorac.
2SA 5:12 Tada je David uvideo da ga je Gospod postavio za cara nad Izrailjem i da je uzvisio njegovo carstvo radi svog naroda Izrailja.
2SA 5:13 Kad je došao iz Hevrona, David je uzeo sebi još inoča i žena iz Jerusalima, te mu se rodilo još sinova i ćerki.
2SA 5:14 Ovo su imena onih koji su mu se rodili u Jerusalimu: Samuja, Sovav, Natan i Solomon,
2SA 5:15 Jevar, Elisuja, Nefeg, Jafija,
2SA 5:16 Elisama, Elijada i Elifelet.
2SA 5:17 Kad su Filistejci čuli da su Davida pomazali za cara nad Izrailjem, svi su krenuli gore da traže Davida. David je to čuo, pa je otišao dole u sklonište.
2SA 5:18 Filistejci dođu i rašire se po refaimskoj dolini.
2SA 5:19 Tada David zapita Gospoda: „Da li da napadnem Filistejce? Hoćeš li ih predati u moje ruke?“ Gospod odgovori Davidu: „Napadni ih, jer ću ih jamačno predati u tvoje ruke.“
2SA 5:20 David dođe u Val-Faresim i porazi ih tamo. Tada je rekao: „Gospod je prodro kroz moje neprijatelje preda mnom, kao što prodire voda.“ Zato se to mesto prozvalo Val-Faresim.
2SA 5:21 Filistejci su ostavili tamo svoje idole a David i njegovi ljudi su ih odneli.
2SA 5:22 Filistejci se ponovo popnu i rašire se u refaimskoj dolini.
2SA 5:23 David upita Gospoda, i on mu odgovori: „Ne idi gore, nego idi okolo, iza njih i navali na njih kod balzamovih stabala.
2SA 5:24 Kad začuješ zvuk koraka s vrha balzamovih stabala, kreni odlučno, jer će Gospod izaći pred tobom da udari na filistejski tabor.“
2SA 5:25 David učini kako mu je Gospod zapovedio i potuče Filistejce od Gavaje do Gezera.
2SA 6:1 David je ponovo sabrao birane ljude iz Izrailja, njih trideset hiljada.
2SA 6:2 Spremio se, pa je sa svim narodom koji je bio s njim otišao da iz Vale Judine donese Kovčeg Božiji, koji nosi ime po Gospodu nad vojskama koji sedi nad heruvimima.
2SA 6:3 Kovčeg Božiji su doneli na novim zapregama iz Avinadavovog doma, koji je bio na brdu. Uza i Ahijo, Avinadavovi sinovi, su vozili nove zaprege.
2SA 6:4 Kada su ih izvezli iz Avinadavove kuće na brdu, sa Kovčegom Božijim, Ahijo je išao ispred njega.
2SA 6:5 David i sav dom Izrailjev se veselio pred Gospodom uz svakovrsne svirale od čempresovog drveta, uz lire, bubnjeve, daire, zveckalice i cimbale.
2SA 6:6 Kad su došli do Nahonovog gumna, Uza pruži ruku i prihvati Kovčeg Božiji, jer su volovi nagnuli u stranu.
2SA 6:7 Ali Gospod planu gnevom na Uzu; Bog ga udari na tom mestu radi njegovog prestupa, i on pade mrtav tamo kod Kovčega Božijeg.
2SA 6:8 David je bio ljut zbog toga što je Gospod usmrtio Uzu, pa je prozvao to mesto Fares-Uza, [i tako se zove] do danas.
2SA 6:9 Tog dana se David uplašio od Gospoda, pa je rekao: „Kako Kovčeg Gospodnji da dođe k meni?“
2SA 6:10 David nije hteo da donese Kovčeg Gospodnji k sebi u Davidov grad, nego ga je odneo u kuću Gaćanina Ovid-Edoma.
2SA 6:11 Kovčeg Gospodnji je ostao tri meseca u kući Ovid-Edoma, Gaćanina, i Gospod je blagoslovio Ovid-Edoma i sav njegov dom.
2SA 6:12 Caru Davidu su javili: „Gospod je blagoslovio dom Ovid-Edoma i sve što ima zbog Kovčega Božijeg.“ Tada je David otišao i doneo Kovčeg Božiji iz kuće Ovid-Edoma u Davidov grad s veseljem.
2SA 6:13 Kad su oni što su nosili Kovčeg Gospodnji napravili šest koraka, žrtvovali su vola i ugojenog ovna.
2SA 6:14 David je, opasan lanenim efodom, igrao iz sve snage pred Gospodom.
2SA 6:15 Tada su on i sav dom Izrailjev prenosili Kovčeg Gospodnji uz klicanje i uz zvuke rogova.
2SA 6:16 Kad je Kovčeg Gospodnji došao u Davidov grad, Saulova ćerka Mihala je pogledala dole s prozora. Videvši cara Davida kako skače i igra pred Gospodom, prezrela ga je u srcu.
2SA 6:17 Kovčeg Gospodnji su doneli i postavili ga na svoje mesto u šatoru koji je David razapeo za njega. Tada je David prineo pred Gospodom žrtve svespalnice i žrtve mira.
2SA 6:18 Kad je David završio s prinošenjem žrtve svespalnice i žrtve mira, blagoslovio je narod u ime Gospoda nad vojskama.
2SA 6:19 Zatim je razdelio narodu, svem mnoštvu Izrailjevu, i muškarcima i ženama, svakome po jedan hleb, kolač od urmi i kolač od suvog grožđa. Potom se sav narod vratio svojim kućama.
2SA 6:20 Kad se David vratio da blagoslovi svoj dom, u susret mu je izašla Mihala, ćerka Saulova. Rekla je: „Lepo se proslavio danas car Izrailjev kad se raspojasao pred sluškinjama svojih slugu kao neki prostak!“
2SA 6:21 A David reče Mihali: „Ja sam pred Gospodom igrao, pred njim, koji me je izabrao umesto tvoga oca i sveg njegovog doma, da me postavi za vladara nad Gospodnjim narodom Izrailjem.
2SA 6:22 A ja ću se poniziti i više od ovoga, i postaću još manji u sopstvenim očima, ali ću u očima sluškinja o kojima si govorila biti držan u časti.“
2SA 6:23 Mihala, ćerka Saulova, nije imala dece do dana svoje smrti.
2SA 7:1 Kad se car nastanio u svome dvoru, i kad mu je Gospod dao da otpočine od svih njegovih neprijatelja unaokolo,
2SA 7:2 car reče proroku Natanu: „Evo, pogledaj, ja živim u dvoru od kedrovine, a Kovčeg Božiji prebiva pod šatorskim zavesama.“
2SA 7:3 Natan reče caru: „Idi i učini što ti je na srcu, jer je Gospod s tobom.“
2SA 7:4 Ali iste noći reč Gospodnja dođe Natanu, govoreći:
2SA 7:5 „Idi i reci mome sluzi Davidu: ’Ovako kaže Gospod: zar ćeš mi ti sagraditi dom da prebivam u njemu?
2SA 7:6 Ja nisam prebivao u domu od dana kad sam izveo Izrailjce iz Egipta, pa sve do danas. Dok sam se selio od mesta do mesta, Šator mi je bio prebivalište.
2SA 7:7 Gde god sam išao sa svim Izrailjcima, jesam li rekao i jednu reč kojem od Izrailjevih sudija, kojima sam zapovedio da budu pastiri mom narodu Izrailju: „Zašto mi niste izgradili dom od kedrovine?“’
2SA 7:8 A sad ovako reci mome sluzi Davidu: ’Govori Gospod nad vojskama: ja sam te odveo s pašnjaka i od ovaca, da budeš vladar mome narodu Izrailju.
2SA 7:9 Bio sam s tobom gde god si išao i zatirao sam sve tvoje neprijatelje pred tobom. Ja ću tvoje ime učiniti velikim, kao ime velikaša na zemlji.
2SA 7:10 Odrediću mesto za moj narod Izrailj i zasaditi ga tamo, pa će stanovati na svom mestu i neće više strepeti, a opaki ih više neće mučiti kao nekada,
2SA 7:11 kad sam postavio sudije nad svojim narodom Izrailjem. Ja ću ti dati odmor od svih tvojih neprijatelja. Gospod ti objavljuje: Gospod će ti sazidati dom.
2SA 7:12 A kad se završe tvoji dani i ti počineš sa svojim precima, ja ću podići tvoga potomka posle tebe, od tebe samog, i utvrditi njegovo carstvo.
2SA 7:13 On će sagraditi dom mome imenu, a ja ću zauvek utvrditi presto njegovog carstva.
2SA 7:14 Ja ću mu biti Otac, a on će mi biti sin. Kad učini nepravdu, kazniću ga prutem ljudi, i udarcima potomaka ljudi.
2SA 7:15 Ipak, neću povući svoju milost od njega, kao što sam je povukao od Saula, koga sam uklonio ispred tebe.
2SA 7:16 Tvoj dom i tvoje carstvo biće čvrsto doveka pred tobom, i tvoj presto će biti doveka utvrđen.’“
2SA 7:17 Natan je preneo Davidu sve ove reči i celo viđenje.
2SA 7:18 Tada je car David ušao, seo pred Gospoda i rekao: „Ko sam ja, Gospode Bože, i šta je moj dom da si me doveo dovde?
2SA 7:19 I kao da je ovo bilo malo u tvojim očima, Gospode Bože, nego si još govorio o domu svoga sluge za daleka vremena. Zar je čovek vredan da ga ovako učiš, Gospode Bože?
2SA 7:20 Šta još da ti David kaže? Ti poznaješ svoga slugu, Gospode Bože.
2SA 7:21 Radi tvoje reči i po svom srcu učinio si svu ovu veliku stvar da bi je obznanio svome sluzi.
2SA 7:22 Zato si veličanstven, Gospode Bože, jer nema nikog kao što si ti, i nema Boga osim tebe po svemu što smo čuli svojim ušima.
2SA 7:23 I ko je narod kao tvoj narod, kao Izrailj, jedini narod na zemlji čiji je Bog otišao da otkupi svoj narod i da proslavi svoje ime čineći velika i strašna dela za njih i za svoju zemlju, otkupivši ih za sebe iz Egipta, od naroda i njihovih bogova?
2SA 7:24 Ti si podigao sebi tvoj narod Izrailj da ti bude narod doveka, i da im ti, Gospode, budeš Bog.
2SA 7:25 A sad, Gospode Bože, održi doveka obećanje koje si dao za svoga slugu i za njegov dom, i učini kako si rekao.
2SA 7:26 Neka se zauvek veliča tvoje ime, da bi ljudi rekli: ’Gospod nad vojskama je Bog nad Izrailjem.’ A dom tvoga sluge Davida neka bude utvrđen pred tobom.
2SA 7:27 Jer ti si, Gospode nad vojskama, Bože Izrailjev, otkrio ovo svome sluzi, rekavši: ’Ja ću ti podići dom.’ Zato se tvoj sluga usudio da ti se pomoli ovom molitvom.
2SA 7:28 A sad, Gospode Bože, ti si Bog i tvoje su reči istina; ti si dao svome sluzi dobro obećanje.
2SA 7:29 Neka ti, stoga, bude po volji da blagosloviš dom svoga sluge da ostane doveka pred tobom, jer ti si to rekao, Gospode Bože. Neka dom tvoga sluge bude blagosloven tvojim blagoslovom doveka.“
2SA 8:1 Posle toga David je potukao Filistejce i pokorio ih. David je uzeo Meteg-Amu iz ruku Filistejaca.
2SA 8:2 David je takođe porazio i Moavce. On ih je polegao po zemlji, a onda ih je izmerio konopcem: dve dužine konopca onih koje treba usmrtiti, i jedna dužina konopca onih koje treba ostaviti u životu. Moavci su postali Davidovi podanici, pa su mu plaćali danak.
2SA 8:3 David je potukao i Adad-Ezera, sina Reovova, sovskog cara, dok je ovaj išao da povrati svoju vlast uz reku Eufrat.
2SA 8:4 David je zarobio od njega hiljadu sedam stotina konjanika i dvadeset hiljada pešaka. David je podrezao žile svim konjima, osim jedne stotine koju je zadržao.
2SA 8:5 Aramejci iz Damaska dođu u pomoć Adad-Ezeru, sovskom caru, ali David pobi Aramejcima dvadeset dve hiljade ljudi.
2SA 8:6 David je postavio vojne tabore u Aramu damaštanskom; Aramejci su postali Davidovi podanici, pa su mu donosili danak. Gospod je davao pobedu Davidu gde god je išao.
2SA 8:7 David je od Adad-Ezerovih slugu uzeo zlatne štitove i doneo ih u Jerusalim.
2SA 8:8 A iz Adad-Ezerovih gradova, Vetaha i Virotaja, car David je odneo ogromnu količinu bronze.
2SA 8:9 Kad je Toja, car amatski, čuo da je David potukao svu Adad-Ezerovu vojsku,
2SA 8:10 poslao je svoga sina Jorama caru Davidu, da ga pozdravi i da mu čestita što je zaratio protiv Adad-Ezera i porazio ga. Naime, Adad-Ezer je ratovao protiv Toje. Joram je sa sobom doneo predmete od srebra, zlata i bronze.
2SA 8:11 Car David je i njih posvetio Gospodu, kao što je posvetio srebro i zlato svih naroda koje je pokorio:
2SA 8:12 Edomaca, Moavaca, Amonaca, Filistejaca, Amaličana i plen od Adad-Ezera, sina Reovovog, sovskoga cara.
2SA 8:13 Davidovo ime je postalo slavno kad se vratio nakon što je porazio Edomce u Slanoj dolini, njih osamnaest hiljada.
2SA 8:14 U Idumeji je svuda postavio vojne tabore. Tako su svi Edomci postali Davidovi podanici. Gospod je davao pobedu Davidu gde god je išao.
2SA 8:15 David je vladao nad celim Izrailjem, sudeći i deleći pravdu celom svom narodu.
2SA 8:16 Joav, sin Serujin, bio je nad vojskom, a Josafat, sin Ahiludov, bio je dvorski savetnik.
2SA 8:17 Sadok, sin Ahituvov i Ahimelek, sin Avijatarov, bili su sveštenici. Soraja je bio pisar.
2SA 8:18 Venaja, sin Jodajev, je bio nad Herećanima i Felećanima, a Davidovi sinovi su bili knezovi.
2SA 9:1 David reče: „Da li je još neko preostao iz Saulovog doma, da mu iskažem milost radi Jonatana?“
2SA 9:2 A u Saulovom domu je bio neki sluga po imenu Siva. Kad su ga pozvali pred Davida, car mu reče: „Jesi li ti Siva?“ On odgovori: „Tvoj sam sluga.“
2SA 9:3 Car ga upita: „Je li preostao još neko iz Saulovog doma, da mu iskažem Božiju milost?“ Siva odgovori caru: „Preostao je jedan Jonatanov sin, koji je hrom na obe noge.“
2SA 9:4 „Gde je on?“ – upita car. „Eno, on je u kući Mahira, sina Amilovog, u Lo-Devaru“ – odgovori Siva caru.
2SA 9:5 Tada je car poslao po njega, pa su ga doveli iz kuće Mahira, sina Amilovog, iz Lo-Devara.
2SA 9:6 Kad je Mefivostej, sin Jonatana, Saulovog sina, došao pred Davida, pao je ničice pred njim i poklonio mu se. David reče: „Mefivosteju!“ „Evo, tvoj sam sluga!“ – odgovori on.
2SA 9:7 David mu reče: „Nemoj se plašiti, jer ću ti iskazati milost radi tvoga oca Jonatana. Vratiću ti svu zemlju tvoga dede Saula, a ti ćeš uvek jesti hleb za mojim stolom.“
2SA 9:8 Mefivostej se pokloni, pa reče: „Ko je tvoj sluga, da obraćaš pažnju na mrtvog psa kao što sam ja?“
2SA 9:9 Car je, zatim, pozvao Sivu, Saulovog slugu, i rekao mu: „Sve što je pripadalo Saulu i njegovom domu dao sam unuku tvoga gospodara.
2SA 9:10 Ti ćeš obrađivati zemlju za njega zajedno sa tvojim sinovima i tvojim slugama, i donositi urod unuku svoga gospodara, da bi imao hranu. A Mefivostej će uvek jesti hleb za mojim stolom.“ Siva je imao petnaest sinova i dvadeset slugu.
2SA 9:11 Siva reče caru: „Tvoj sluga će učiniti onako kako mu je njegov gospodar zapovedio. Mefivostej će jesti za mojim stolom, kao jedan od carevih sinova.“
2SA 9:12 Mefivostej je imao malog sina koji se zvao Miha. Svi koji su živeli u Sivinom domu su služili Mefivosteju.
2SA 9:13 Mefivostej je živeo u Jerusalimu pošto je uvek jeo za carevim stolom. On je bio hrom na obe noge.
2SA 10:1 Posle ovoga je umro car Amonaca, a umesto njega se zacario njegov sin Anun.
2SA 10:2 David reče: „Pokazaću naklonost prema Anunu, Nasovom sinu, kao što je njegov otac pokazao naklonost prema meni.“ David je izrazio svoje saučešće preko svojih slugu. Tako su Davidovi poslanici došli u zemlju Amonaca.
2SA 10:3 Ali amonski knezovi rekoše svome gospodaru Anunu: „Misliš li da ti je David poslao glasnike da ti izjave saučešće kako bi iskazao čast tvome ocu? Nije li poslao svoje sluge s namerom da ispita i izvidi grad kako bi ga srušio?“
2SA 10:4 Tada je Anun uhvatio Davidove sluge i obrijao im pola brade i odsekao im odeću do pola, sve do zadnjice, i poslao ih natrag.
2SA 10:5 Kad su to javili Davidu, on je poslao nekog da im izađe u susret, jer su bili veoma osramoćeni. Car im je rekao: „Ostanite u Jerihonu, dok vam ne naraste brada, pa se vratite.“
2SA 10:6 Kad su Amonci videli da su se zamerili Davidu, poslali su poslanstvo i unajmili Aramejce iz Vet-Reova i Sove, dvadeset hiljada vojnika, cara Mahe sa hiljadu ljudi i dvanaest hiljada ljudi iz Tova.
2SA 10:7 Čuvši ovo, David je poslao Joava sa svom vojskom, najboljim ratnicima.
2SA 10:8 Amonci su izašli i svrstali se u bojni red pred vratima, dok su Aramejci iz Sove i Reova, i ljudi iz Tova i Mahe, bili zasebno na polju.
2SA 10:9 Kad je Joav video da će se bitka protiv njega voditi s dve strane, spreda i pozadi, izabrao je izvestan broj najvrsnijih vojnika u Izrailju i svrstao ih u bojni red nasuprot Aramejaca.
2SA 10:10 Ostalu vojsku je dao svome bratu Avisaju, koji ih je svrstao u bojni red nasuprot Amonaca.
2SA 10:11 Rekao je: „Ako Aramejci budu jači od mene, ti mi priteci u pomoć, a ako Amonci budu jači od tebe, ja ću tebi doći u pomoć.
2SA 10:12 Drži se hrabro! Pokažimo se junački radi našeg naroda i radi gradova našeg Boga, a Gospod će učiniti što mu je po volji.“
2SA 10:13 Joav i narod koji je bio sa njim počeli su da se primiču, da se sukobe sa Aramejcima, ali oni su se razbežali pred njima.
2SA 10:14 Kad su Amonci videli da su Aramejci pobegli, pobegli su pred Avisajem i ušli u grad. Pošto se vratio iz borbe sa Amoncima, Joav je došao u Jerusalim.
2SA 10:15 Kad su Aramejci videli da ih je Izrailj razbio, ponovo su se sabrali.
2SA 10:16 Adad-Ezer je poslao glasnike, pa je sabrao Aramejce s druge strane reke. Oni su došli u Helam na čelu sa Sovakom, zapovednikom Adad-Ezerove vojske.
2SA 10:17 Kad su to javili Davidu, on je sabrao sav Izrailj, i prešavši preko Jordana, došao u Helam. Aramejci su se svrstali u bojni red protiv Davida i upustili se u boj s njim.
2SA 10:18 Međutim, Aramejci pobegoše pred Izrailjem. David je pobio sedam stotina aramejskih vozača bojnih kola, i četrdeset hiljada konjanika. Smrtno je ranio i Sovaka, zapovednika Adad-Ezerove vojske, koji je umro tamo.
2SA 10:19 Kad su svi carevi, koji su bili Adad-Ezerovi podanici, videli da su poraženi pred Izrailjem, sklopili su mir s Izrailjem, pa su im postali podanici. Od tada su se Aramejci pribojavali da pomognu Amoncima.
2SA 11:1 U proleće, u vreme kad carevi odlaze u rat, David je poslao Joava sa svojim slugama i sa svim Izrailjem. Oni su pobili Amonce i opkolili Ravu. Ali David je ostao u Jerusalimu.
2SA 11:2 Jednog dana u predvečerje, David ustane sa svoje postelje i prošeta se po krovu carskog dvora. S krova je ugledao ženu kako se kupa. Žena je bila veoma lepa.
2SA 11:3 David je poslao čoveka da se raspita o ženi, i bilo mu je javljeno: „Nije li to Vitsaveja, ćerka Elijamova, žena Urije Hetita?“
2SA 11:4 Tada je David poslao glasnike da je dovedu. Kada je došla k njemu, on leže s njom baš kad se očistila od svoje mesečne nečistoće. Zatim se vratila kući.
2SA 11:5 Žena je zatrudnela, pa je poslala poruku Davidu: „Trudna sam.“
2SA 11:6 Tada je David poslao poruku Joavu: „Pošalji mi Uriju Hetita.“ Joav pošalje Uriju Davidu.
2SA 11:7 Kad je Urija došao k njemu, David ga upita kako je Joav i narod, i kako ide rat.
2SA 11:8 David reče Uriji: „Siđi u svoju kuću i operi svoje noge.“ Urija izađe iz carevog dvora, a iza njega su nosili carev dar.
2SA 11:9 Ali Urija leže na ulaz carevog dvora, zajedno sa svim slugama svoga gospodara, te nije sišao svojoj kući.
2SA 11:10 Kad su Davidu javili da Urija nije otišao kući, David reče Uriji: „Zar nisi tek došao s puta? Zašto nisi otišao kući?“
2SA 11:11 Urija odgovori Davidu: „Kovčeg, Izrailj i Juda borave u šatorima, a moj gospodar Joav i sluge moga gospodara logoruju na otvorenom polju. Kako, onda, da odem svojoj kući da jedem i pijem, i da spavam sa svojom ženom? Tako mi tvoga života i tvoje duše, ja neću učiniti tako nešto.“
2SA 11:12 David reče Uriji: „Ostani ovde još danas, a sutra ću te otpremiti.“ Tako je Urija ostao tog dana i sutradan u Jerusalimu.
2SA 11:13 David ga je pozvao da jede i pije s njim, pa ga je napio. Ali uveče Urija izađe i legne na svoj ležaj sa slugama svoga gospodara; nije otišao svojoj kući.
2SA 11:14 Ujutro je David napisao Joavu pismo i poslao ga po Uriji.
2SA 11:15 U pismu je napisao: „Stavite Uriju napred gde je bitka najljuća, a onda se povucite iza njega, pa neka bude pogođen i neka pogine.“
2SA 11:16 I tako, dok je Joav opsedao grad, postavio je Uriju na mesto gde je znao da se nalaze najbolji ratnici.
2SA 11:17 Ljudi iz grada izađu i upuste se u bitku sa Joavom. Od naroda je palo nekoliko Davidovih slugu, a poginuo je i Urija Hetit.
2SA 11:18 Tada je Joav poslao Davidu sve vesti o bici.
2SA 11:19 Zapovedio je glasniku: „Na kraju, kad saopštiš caru sve vesti o ratu,
2SA 11:20 a car se razgnevi, pa ti kaže: ’Zašto ste se toliko primakli gradu da ratujete? Zar niste znali da će gađati sa zidina?
2SA 11:21 Ko je ubio Avimeleha, Jerovalovog sina? Nije li to bila žena koja je bacila na njega mlinski kamen sa zidina Tevesa?’, tada reci: ’Poginuo je i tvoj sluga Urija Hetit.’“
2SA 11:22 Glasnik ode. Kad je došao, ispričao je Davidu sve radi čega ga je Joav poslao.
2SA 11:23 Glasnik reče Davidu: „Ljudi su bili jači od nas; izašli su napolje na nas, ali smo ih potisnuli do gradskih vrata.
2SA 11:24 Strelci su gađali tvoje sluge sa zidina, te su neke careve sluge izgubile život, a poginuo je i Urija Hetit.“
2SA 11:25 David reče glasniku: „Ovako reci Joavu: ’Neka te to ne muči, jer mač pokosi sad ovog sad onog. Navali jače na grad i uništi ga.’ To će ga ohrabriti.“
2SA 11:26 Kad je Urijina žena čula da je Urija mrtav, žalila je za svojim mužem.
2SA 11:27 A kad je prošlo vreme žaljenja, David je poslao po nju i doveo je u svoj dom. Ona mu je postala žena i rodila mu je sina. Ali to što je David učinio bilo je zlo u Gospodnjim očima.
2SA 12:1 Gospod je poslao proroka Natana k Davidu. Kad je došao k njemu, rekao mu je: „U jednom gradu su živela dva čoveka. Jedan je bio bogat, a drugi siromašan.
2SA 12:2 Bogataš je imao veoma mnogo sitne i krupne stoke.
2SA 12:3 Siromah nije imao ništa osim jednog ženskog jagnjeta koje je kupio. On ga je odgojio i ono je raslo zajedno sa njim i njegovom decom. Jelo je od njegove hrane, pilo iz njegove čaše i spavalo u njegovom naručju; bilo mu je kao ćerka.
2SA 12:4 Jednom je bogatašu došao putnik. Njemu je bilo žao da uzme grlo od svoje sitne ili krupne stoke da ugosti gosta koji mu je došao, pa je uzeo siromahovo jagnje i zgotovio ga za čoveka koji mu je došao.“
2SA 12:5 David se strahovito razgnevio na tog čoveka. „Živoga mi Gospoda – reče on Natanu – čovek koji je to učinio zaslužuje smrt!
2SA 12:6 Ima da plati četvorostruko za jagnje zato što je učinio ovakvu stvar, i nije pokazao samilost.“
2SA 12:7 Natan reče Davidu: „Ti si taj čovek! Zato govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Ja sam te pomazao za cara nad Izrailjem, i izbavio sam te iz Saulove ruke.
2SA 12:8 Dao sam ti kuću tvoga gospodara i žene tvoga gospodara u tvoje krilo, i dao sam ti dom Izrailjev i Judin. A da ti je to bilo malo, ja bih ti dao i više.
2SA 12:9 Zašto si prezreo reč Gospodnju i učinio što je zlo u njegovim očima? Posekao si mačem Uriju Hetita a njegovu ženu si uzeo sebi za ženu. Ubio si ga mačem Amonaca.
2SA 12:10 Zbog toga se mač nikada neće odmaći od tvoga doma, jer si me prezreo i jer si uzeo ženu Urije Hetita da ti bude žena.’
2SA 12:11 Govori Gospod: ’Evo, podižem na tebe nevolju iz tvog doma, pa ću na tvoje oči uzeti tvoje žene i dati ih tvom bližnjemu, koji će spavati s tvojim ženama usred bela dana.
2SA 12:12 Ti si to učinio tajno, a ja ću učiniti ovo pred svim Izrailjem usred bela dana.’“
2SA 12:13 David reče Natanu: „Zgrešio sam Gospodu.“ Natan reče Davidu: „Gospod ti je oprostio greh: nećeš umreti.
2SA 12:14 Ipak, pošto si ovim delom podstakao neprijatelje Gospodnje na prezir, sigurno će umreti sin koji ti se rodio.“
2SA 12:15 Potom se Natan vratio svojoj kući. A Gospod udari dete koje je Urijina žena rodila Davidu, i ono se teško razboli.
2SA 12:16 David se molio Gospodu za dete; David je postio, pa je ušao u kuću i prenoćio na zemlji.
2SA 12:17 Starešine njegovog doma su stajale oko njega nastojeći da ga podignu sa zemlje, ali on nije hteo, niti je hteo da jede s njima.
2SA 12:18 Sedmoga dana je dete umrlo. Davidove sluge su se bojale da mu jave da je dete mrtvo, jer su govorili: „Govorili smo mu dok je dete bilo živo, pa nas nije slušao; kako da mu kažemo da je dete umrlo? Učiniće neko zlo.“
2SA 12:19 Kad je primetio da sluge šapuću, David je shvatio da je dete umrlo. David upita svoje sluge: „Da li je dete umrlo?“ Oni odgovoriše: „Umrlo je.“
2SA 12:20 Tada je David ustao sa zemlje, umio se i presvukao u drugu odeću. Zatim je ušao u Dom Gospodnji i poklonio se. Onda je otišao u svoju kuću i tražio da mu iznesu hranu, te je jeo.
2SA 12:21 Njegove sluge mu rekoše: „Zašto ovo radiš? Dok je dete bilo živo, postio si i plakao, a sad kad je dete mrtvo, ti ustaješ i jedeš.“
2SA 12:22 On odgovori: „Dok je dete još bilo živo, postio sam i plakao, misleći: ’Ko zna? Možda će se Gospod smilovati, pa će dete ostati u životu.’
2SA 12:23 Ali sada kad je mrtvo, zašto da postim? Zar mogu da ga vratim? Ja ću otići k njemu, ali ono se neće vratiti meni.“
2SA 12:24 David je, zatim, utešio svoju ženu Vitsaveju. On je otišao k njoj i legao s njom, a ona je rodila sina kome je on dao ime „Solomon“. Gospod ga je voleo,
2SA 12:25 pa je to objavio preko proroka Natana, koji mu je, radi Gospoda, dao ime „Jedidija“.
2SA 12:26 Joav je napao Ravu amonsku i zauzeo carski grad.
2SA 12:27 Zatim je poslao glasnike Davidu, rekavši: „Napao sam Ravu i zauzeo gradski vodovod.
2SA 12:28 Stoga, skupi sad narod, opkoli grad i zauzmi ga; inače ću ja osvojiti grad, pa će biti nazvan po meni.“
2SA 12:29 Skupivši sav narod, David je otišao u Ravu, napao je i osvojio.
2SA 12:30 [David] je s Molohove glave skinuo krunu s dragim kamenom, koja je bila teška talanat zlata. Staviše je da krasi Davidovu glavu. Iz grada je odneo i vrlo veliki plen.
2SA 12:31 Odveo je i narod koji je živeo u njemu i postavio ga da radi s testerama, gvozdenim pijucima i gvozdenim sekirama, a druge je poslao da rade u ciglanama. Tako je uradio sa svim amonskim gradovima. Potom se David sa svim narodom vratio u Jerusalim.
2SA 13:1 A ovo se dogodilo posle toga: Avesalom, Davidov sin, je imao lepu sestru po imenu Tamara. U nju se zaljubio Davidov sin Amnon.
2SA 13:2 Amnon je toliko patio da se razboleo zbog svoje sestre Tamare, jer je bila devica. Amnonu se činilo nemogućim da joj učini bilo šta.
2SA 13:3 Ali Amnon je imao prijatelja po imenu Jonadav, koji je bio sin Davidovog brata Šime. Jonadav je bio veoma domišljat čovek.
2SA 13:4 On ga upita: „Zašto tako veneš iz dana u dan, carev sine? Zašto mi ne kažeš?“ Amnon mu reče: „Zaljubio sam se u Tamaru, sestru moga brata Avesaloma.“
2SA 13:5 Jonadav mu reče: „Lezi u svoj krevet i učini se bolestan. Kad dođe tvoj otac da te vidi, ti mu reci: ’Dozvoli da dođe moja sestra Tamara i nahrani me. Neka pripremi jelo pred mojim očima, da vidim, pa ću jesti iz njene ruke.’“
2SA 13:6 Amnon legne i učini se bolestan. Kad je car došao da ga vidi, Amnon reče caru: „Dozvoli da dođe moja sestra Tamara i napravi par kolača pred mojim očima, pa ću jesti iz njene ruke.“
2SA 13:7 David posla Tamaru u dvor i reče: „Idi, molim te, u kuću tvoga brata Amnona, i pripremi mu jelo.“
2SA 13:8 Tamara ode u kuću svoga brata Amnona, koji je ležao. Uzela je testo i umesila kolače pred njegovim očima, pa ih je ispekla.
2SA 13:9 Zatim je uzela tepsiju i iznela je pred njega, ali je on odbio da jede. Tada Amnon reče: „Neka izađu svi koji su kod mene!“ Tako su izašli svi koji su bili kod njega.
2SA 13:10 Amnon reče Tamari: „Donesi mi jelo u sobu, pa ću jesti iz tvoje ruke.“ Tamara uzme kolače koje je napravila i donese ih svome bratu Amnonu u sobu.
2SA 13:11 Kad mu je prinela da jede, on je zgrabi i reče joj: „Dođi, sestro moja, lezi sa mnom.“
2SA 13:12 Ali Tamara mu reče: „Nemoj me obeščastiti, brate moj, jer se tako nešto ne radi u Izrailju. Ne čini takvu sramotu!
2SA 13:13 Kuda bih ja išla sa svojom sramotom? A ti bi bio kao jedan od bezumnika u Izrailju. Molim te, stoga, govori s carem, jer on me neće uskratiti tebi.“
2SA 13:14 Međutim, on nije hteo da je posluša, nego je svladao i legao s njom.
2SA 13:15 Tada je Amnona obuzela silna mržnja prema njoj, tako da je mržnja prema njoj bila veća od ljubavi koju je imao za nju. Amnon joj reče: „Diži se! Odlazi!“
2SA 13:16 Ona reče na to: „Ne čini to, jer će to što me teraš biti veće zlo od onoga koje si mi učinio.“ Ali on nije hteo da je posluša,
2SA 13:17 nego je pozvao momka koji ga je posluživao i rekao mu: „Oteraj ovu od mene! Izbaci je i zaključaj vrata za njom!“
2SA 13:18 A ona je imala na sebi dugačku haljinu s rukavima, kakve su nosile careve ćerke dok su bile devojke.
2SA 13:19 Tada je Tamara posula glavu pepelom, i razderala dugu haljinu koju je nosila; stavila je ruku na glavu i otišla kukajući putem naglas.
2SA 13:20 Njen brat Avesalom je upita: „Da nije Amnon, tvoj brat, bio s tobom? Sad, sestro moja, ćuti; brat ti je; ne uzimaj to k srcu.“ I tako je Tamara ostala osamljena u domu svoga brata Avesaloma.
2SA 13:21 Kad je car David čuo o svemu ovome, veoma se razgnevio.
2SA 13:22 Avesalom nije rekao Amnonu ni reč, ni dobru ni lošu. Naime, Avesalom je mrzeo Amnona zato što je obeščastio njegovu sestru Tamaru.
2SA 13:23 Dve godine kasnije Avesalom je strigao ovce u Val-Asoru kod Jefrema, pa je pozvao sve careve sinove.
2SA 13:24 Avesalom dođe k caru i reče: „Evo, sad se strižu ovce tvome sluzi; neka car i njegove sluge izvole da dođu sa slugom tvojim.“
2SA 13:25 Car odgovori Avesalomu: „Ne, sine moj, nemoj da idemo svi, da ti ne budemo na teret.“ Avesalom ga je uporno molio, ali on nije hteo. Ipak, blagoslovio ga je.
2SA 13:26 Tada Avesalom reče: „Ako ti nećeš, neka moj brat Amnon pođe sa nama.“ Car mu reče: „Zašto da ide s tobom?“
2SA 13:27 No, pošto ga je Avesalom uporno molio, poslao je Amnona i sve careve sinove.
2SA 13:28 Tada Avesalom naredi svojim momcima: „Pazite! Kad se Amnon razveseli od vina, a ja vam kažem: ’Udarite Amnona!’, tada ga ubijte. Ne bojte se! Nisam li vam ja to zapovedio? Budite hrabri i junačni!“
2SA 13:29 Avesalomovi momci učiniše Amnonu kako im je Avesalom naredio. A svi carevi sinovi ustadoše, uzjahaše svaki svoju mazgu i pobegoše.
2SA 13:30 Dok su oni bili na putu, došla je vest do cara: „Avesalom je pobio sve careve sinove, te ni jedan nije preživeo.“
2SA 13:31 Tada je car razderao svoju odeću i legao na zemlju, i sve njegove sluge su stajale razderane odeće.
2SA 13:32 Ali Jonadav, sin Šime, Davidovog brata, reče: „Neka moj gospodar ne misli da su pobijeni svi mladići – carevi sinovi; mrtav je samo Amnon. Naime, Avesalom se zarekao da će to učiniti onog dana kad je Amnon obeščastio njegovu sestru Tamaru.
2SA 13:33 Zato neka se moj gospodar, car, ne uznemirava, misleći da su svi carevi sinovi mrtvi; samo je Amnon mrtav.“
2SA 13:34 Međutim, Avesalom je pobegao. A kad je momak koji je osmatrao pogledao, video je veliko mnoštvo kako ide putem iza njega, padinom planine.
2SA 13:35 Jonadav reče caru: „Evo, dolaze carevi sinovi; ispalo je onako kako je tvoj sluga rekao.“
2SA 13:36 Tek što je on dovršio, došli su carevi sinovi i glasno zaplakali. Gorko su plakali i car i njegove sluge.
2SA 13:37 A Avesalom je pobegao Talmaji, sinu Amijuda, cara gesurskog. David je, pak, svaki dan žalio za svojim sinom.
2SA 13:38 Pošto je Avesalom pobegao u Gesur, ostao je tamo tri godine.
2SA 13:39 Kad se utešio zbog Amnonove smrti, car je čeznuo za Avesalomom.
2SA 14:1 Ali Joav, sin Serujin, je znao da je carevo srce naklonjeno Avesalomu.
2SA 14:2 Stoga je Joav poslao da mu dovedu jednu mudru ženu iz Tekuje. On joj reče: „Pretvaraj se da si u žalosti: obuci se u žalbenu odeću i ne maži se mirisnim uljem, kao žena koja mnoge dane žali za pokojnikom.
2SA 14:3 Potom idi caru i reci mu ove reči.“ Joav joj je rekao šta da kaže.
2SA 14:4 Kad je žena iz Tekuje došla caru, pala je ničice na zemlju, poklonila se i rekla: „Pomagaj, care!“
2SA 14:5 Car joj reče: „Šta te [muči]?“ Ona odgovori: „Ja sam udovica; muž mi je umro.
2SA 14:6 Tvoja je sluškinja imala dva sina. Njih dvojica su se potukli u polju, a nije bilo nikog da ih rastavi. Jedan je udario drugog i ubio ga.
2SA 14:7 Tada se cela porodica digla na tvoju sluškinju, govoreći: ’Daj tog bratoubicu da ga pogubimo radi života koji je oduzeo svome bratu! Istrebimo ga iako je naslednik!’ Međutim, tako će mi ugasiti jedinu žeravicu koja mi je ostala, te se mome mužu neće sačuvati ni ime ni potomstvo na zemlji.“
2SA 14:8 Car reče ženi: „Idi kući, a ja ću izdati naredbu u tvoju korist.“
2SA 14:9 Žena iz Tekuje reče na to caru: „Gospodaru moj, care, neka krivica padne na mene i na dom moga oca; a car i njegov presto su nedužni.“
2SA 14:10 Car reče: „Ako ti neko zapreti, ti ga dovedi meni; taj te više neće uznemiravati.“
2SA 14:11 A ona reče: „Neka car to spomene Gospodu, tvome Bogu, da krvni osvetnik ne učini još gore zlo, te zatre mog sina.“ On reče: „Živoga mi Gospoda, tvome sinu neće pasti ni dlaka s glave!“
2SA 14:12 Tada žena reče: „Dozvoli da tvoja sluškinja kaže još nešto mome gospodaru, caru.“ On joj reče: „Reci.“
2SA 14:13 Ona reče: „Zašto si naumio da uradiš istu stvar protiv naroda Božijeg? Donoseći ovakvu odluku, car osuđuje samog sebe, pošto ne vraća onoga koga je izgnao.
2SA 14:14 Jer, mi moramo umreti; mi smo kao voda kad se prospe na zemlju, te se ne može skupiti. No, Bog ne uzima život, već je iznašao načine da izgnani ne ostane u izgnanstvu.
2SA 14:15 Ja sam, stoga, došla da kažem ovo caru, svome gospodaru, jer me je narod uplašio. A tvoja sluškinja je pomislila: ’Obratiću se caru; možda će car učiniti što njegova sluškinja traži.
2SA 14:16 Naime, car će čuti, pa će izbaviti svoju sluškinju iz ruku čoveka koji hoće da istrebi mene i mog sina s nasledstva Božijeg.’
2SA 14:17 Mislila je tvoja sluškinja: ’Reč moga gospodara, cara, će me umiriti, jer je moj gospodar, car, kao Anđeo Gospodnji, koji razlikuje dobro od zla. Neka Gospod, Bog tvoj, bude s tobom.’“
2SA 14:18 Tada car odgovori ženi: „Nemoj zatajiti od mene ništa što ću te pitati.“ Ona odgovori: „Neka moj gospodar govori.“
2SA 14:19 Car upita: „Da li su Joavovi prsti zajedno s tobom u celoj ovoj stvari?“ Ona odgovori: „Života mi tvoga, gospodaru moj, care, sve je onako kako je moj gospodar, car, rekao; od toga se ne može ni levo ni desno. Jeste, tvoj sluga Joav mi je to zapovedio; on mi je rekao da kažem sve ove reči.
2SA 14:20 Tvoj sluga Joav je to učinio da bi prikazao stvar s druge strane, ali moj gospodar je mudar kao Anđeo Božiji, pa zna sve što se dešava u zemlji.“
2SA 14:21 Tada car reče Joavu: „Evo, uradiću to. Idi i dovedi mladića Avesaloma.“
2SA 14:22 Na to je Joav pao ničice na zemlju, poklonio se i blagoslovio cara, govoreći: „Danas tvoj sluga zna da sam našao blagonaklonost pred tobom, gospodaru moj, care, jer je car učinio što je njegov sluga tražio.“
2SA 14:23 Joav je, zatim, ustao i otišao u Gesur, pa je doveo Avesaloma u Jerusalim.
2SA 14:24 Međutim, car reče: „Neka se vrati u svoju kuću, ali preda mnom neka se ne pojavljuje.“ Tako se Avesalom vratio u svoju kuću, ali pred carem se nije pojavljivao.
2SA 14:25 A u celom Izrailju nije bilo čoveka koga su više hvalili zbog njegove lepote od Avesaloma. Na njemu nije bilo mane od temena do pete.
2SA 14:26 On je šišao svoju kosu na kraju godine, jer mu je bila teška. Kosa mu je bila teška dve stotine šekela carske mere.
2SA 14:27 A Avesalom je imao tri sina i jednu ćerku, po imenu Tamara, koja je bila veoma lepa žena.
2SA 14:28 Avesalom je živeo u Jerusalimu dve godine a da se nije pojavio pred carem.
2SA 14:29 Tada je Avesalom poslao po Joava, da bi ga poslao caru, ali on nije hteo da dođe k njemu. Poslao je po njega i drugi put, ali ovaj opet nije hteo da dođe.
2SA 14:30 Avesalom reče svojim slugama: „Joavovo polje je pored moga, a ječam je još na njemu. Idite i zapalite ga!“ Tako Avesalomove sluge zapale polje.
2SA 14:31 Tada se Joav diže i dođe Avesalomu u kuću, pa mu reče: „Zašto su tvoje sluge zapalile moje polje?“
2SA 14:32 Avesalom odgovori Joavu: „Eto, ja sam ti poslao poruku: dođi ovamo da te pošaljem k caru da kažeš: ’Zašto sam se vratio iz Gesura? Bilo bi mi bolje da sam ostao tamo!’ Zato mi dopusti da vidim cara, pa ako sam kriv za nešto, neka me pogubi!“
2SA 14:33 Joav ode caru i javi mu, te car pozva Avesaloma. Kad je došao caru, poklonio se licem do zemlje pred njim, a car je poljubio Avesaloma.
2SA 15:1 Nakon ovoga je Avesalom nabavio kočije i konje, i pedeset ljudi da trče ispred njega.
2SA 15:2 Avesalom je ustajao rano i stajao kraj puta kod gradskih vrata. Kad god je neki čovek došao caru da presudi kakav spor, Avesalom bi ga pozvao i rekao mu: „Iz kojeg si mesta?“ Kad bi čovek odgovorio: „Tvoj sluga je iz jednog od Izrailjevih plemena“,
2SA 15:3 Avesalom bi mu rekao: „Vidi, tvoj slučaj je dobar i pravedan, ali nema nikog da te sasluša kod cara.“
2SA 15:4 Zatim bi rekao: „E, kad bih ja bio postavljen za sudiju u zemlji! Tada bi svaki čovek koji ima spor, ili žalbu, mogao da dođe k meni, i ja bih mu dodelio pravdu.“
2SA 15:5 A kad bi mu neko pristupio da mu se pokloni, on bi pružio svoju ruku, te bi ga uhvatio, i poljubio.
2SA 15:6 Ovako je postupao sa svakim Izrailjcem koji bi dolazio caru po pravdu. Tako je Avesalom pridobio za sebe srca Izrailjaca.
2SA 15:7 Na kraju četvrte godine, Avesalom reče caru: „Dopusti mi da odem u Hevron i izvršim zavet koji sam zavetovao Gospodu.
2SA 15:8 Jer kad je tvoj sluga bio u Gesuru aramejskom, ja sam učinio zavet rekavši: ’Ako me Gospod vrati u Jerusalim, ja ću služiti Gospodu.’“
2SA 15:9 Car mu reče: „Pođi u miru!“ On se diže i ode u Hevron.
2SA 15:10 Međutim, Avesalom je poslao uhode po svim izrailjskim plemenima, rekavši: „Kad čujete glas trube, vi recite: ’Avesalom se zacario u Hevronu!’“
2SA 15:11 Sa Avesalomom je otišlo dve stotine ljudi iz Jerusalima, koji su bili pozvani. Oni su otišli nedužne savesti, ne znajući ništa o svemu ovome.
2SA 15:12 Dok je Avesalom prinosio žrtve, poslao je po Ahitofela Gilonjanina, Davidovog savetnika, da dođe iz svog grada Gila. Zavera je bila jaka, jer je narod u sve većem broju pristajao uz Avesaloma.
2SA 15:13 Tada je došao glasnik Davidu i rekao: „Srce Izrailjaca se okrenulo za Avesalomom.“
2SA 15:14 David reče svim svojim slugama koji su bili s njim u Jerusalimu: „Na noge! Bežimo, inače nećemo pobeći od Avesaloma! Krenimo što brže, da ne požuri on, pa nas stigne i izruči nas propasti, a grad poseče mačem!“
2SA 15:15 Careve sluge rekoše caru: „Šta god naš gospodar odluči, tvoje sluge su ti na raspolaganju!“
2SA 15:16 Car je krenuo pešice sa svim svojim domom, osim deset svojih inoča, koje je ostavio da čuvaju dvor.
2SA 15:17 Kad je car izašao, sav ga je narod pratio. Zaustavili su se kod poslednje kuće.
2SA 15:18 Sve su njegove sluge stupale uz njega; a i svi Herećani i Felećani; i svi Gaćani, šest stotina ljudi, koji su došli za njim iz Gata, stupali su pred carem.
2SA 15:19 Car reče Itaju, Gaćaninu: „Zašto i ti ideš s nama? Vrati se i ostani sa carem; ti si stranac, i još izgnanik iz svoje zemlje.
2SA 15:20 Juče si došao, pa zar danas da te vodim da se potucaš s nama? Ja idem zato što moram da idem. Zato se vrati i povedi svoju braću sa sobom. Neka milost i vernost Gospodnja budu s tobom.“
2SA 15:21 Itaj odgovori caru: „Živoga mi Gospoda, i živ bio moj gospodar car, gde god bude moj gospodar car, vodilo to u smrt ili život, tamo će biti i tvoj sluga!“
2SA 15:22 David reče Itaju: „Hajde onda!“ Tako Itaj Gaćanin krenu, a sa njim i svi njegovi ljudi sa svojom nejači.
2SA 15:23 Cela zemlja je glasno plakala, dok je sav narod prolazio. Kad je car prešao preko potoka Kidrona, prešao je i sav narod idući prema pustinji.
2SA 15:24 Tamo je bio i Sadok sa svim Levitima, koji su nosili Kovčeg saveza Božijeg. Oni su spustili Kovčeg Božiji dok sav narod nije izašao iz grada. I Avijatar je došao gore.
2SA 15:25 Tada car reče Sadoku: „Vrati Kovčeg Božiji u grad. Ako nađem naklonost u Gospodnjim očima, on će me dovesti natrag, i dati mi da vidim i Kovčeg i njegovo boravište.
2SA 15:26 Ali ako mi kaže: ’Nisi mi po volji’, evo me, pa neka čini sa mnom što smatra za dobro.“
2SA 15:27 Car još reče Sadoku, svešteniku: „Zar ne razumeš? Vrati se u grad u miru s vaša dva sina, tvojim sinom Ahimasom i Jonatanom, Avijatarovim sinom.
2SA 15:28 Evo, ja ću se zadržati u pustinji, kod rečnih gazova, dok ne dođe od vas poruka da me obavesti.“
2SA 15:29 Tada su Sadok i Avijatar vratili Kovčeg Božiji u Jerusalim, i ostali tamo.
2SA 15:30 A David se penjao uz Maslinsku goru; išao je bos i plakao pokrivene glave. I sav narod koji je bio s njim pokrio je glavu i išao plačući.
2SA 15:31 Uto su Davidu javili da je Ahitofel među zaverenicima sa Avesalomom. David reče: „O, Gospode, obrati Ahitofelov savet u ludost!“
2SA 15:32 Kad se David uspeo na vrh, gde se narod klanjao Bogu, dočekao ga je Husaj Arkijanin, s poderanom odećom i s prašinom na glavi.
2SA 15:33 David mu reče: „Ako pođeš sa mnom, bićeš mi na teret.
2SA 15:34 Ali, ako ostaneš u gradu i kažeš Avesalomu: ’Biću tvoj sluga, care. Bio sam sluga tvoga oca, a sada ću biti tvoj sluga’, moći ćeš da osujetiš Ahitofelov savet radi mene.
2SA 15:35 Zar nisu tamo s tobom sveštenici Sadok i Avijatar? Šta god da čuješ u carevom domu, javi sveštenicima Sadoku i Avijataru.
2SA 15:36 Eno, tamo su i njihova dva sina, Sadokov sin Ahimas i Avijatarov sin Jonatan. Izvesti me po njima o svemu što čuješ.“
2SA 15:37 Davidov prijatelj Husaj je došao u grad baš kad je Avesalom ušao u Jerusalim.
2SA 16:1 Kad je David malo odmakao od vrha, došao mu je u susret Siva, Mefivostejev sluga, s parom osedlanih magaraca, na kojima je bilo dve stotine hlebova, stotinu grudvi suvog grožđa, stotinu plodova letnjeg voća i mešina vina.
2SA 16:2 Car reče Sivi: „Šta si naumio s ovim?“ Siva odgovori: „Magarci su da ih carev dom jaše, hleb i letnje voće je da ih momci jedu, a vino je da ga piju oni koji malakšu u pustinji.“
2SA 16:3 „A gde je sin tvoga gospodara?“ – upita car. Siva odgovori: „Eto, on je ostao u Jerusalimu, jer kaže: ’Danas će mi dom Izrailjev vratiti carstvo moga dede.’“
2SA 16:4 Car na to reče: „Sve što pripada Mefivosteju sada pripada tebi.“ „Klanjam se – odgovori Siva. Samo da nađem naklonost u očima svoga gospodara cara.“
2SA 16:5 Kad je car David došao u Vaurim, izašao je neki čovek iz Saulovog doma, po imenu Semaj, sin Gire; izašao je i proklinjao.
2SA 16:6 On je bacao kamenje na cara Davida i na sve njegove sluge, iako su Davidu, s desna i s leva, bili sva vojska i svi ratnici.
2SA 16:7 Semaj je proklinjao govoreći: „Odlazi, odlazi, krvniče i ništarijo!
2SA 16:8 Gospod ti je vratio za svu krv doma Saulovog na čije si se mesto zacario. Gospod je predao carstvo u ruke tvoga sina Avesaloma. Eto, tvoje zlo je došlo na tebe, jer si krvnik!“
2SA 16:9 Tada Avisaj, sin Serujin, reče: „Zašto da ovaj mrtvi pas proklinje moga gospodara, cara? Pusti me da odem tamo i odsečem mu glavu!“
2SA 16:10 Car reče: „Šta ja imam s vama, sinovi Serujini? On proklinje zato što mu je Gospod rekao da proklinje Davida. I ko će reći: ’Zašto ovo radiš?’“
2SA 16:11 David još reče Avisaju i svim svojim slugama: „Evo, moj sin, koji je izašao iz mog tela, traži da mi uzme život, a kako neće ovaj Venijaminovac? Pusti ga, neka proklinje, jer mu je Gospod to rekao.
2SA 16:12 Možda će Gospod videti moju muku i uzvratiti mi dobrotom za njegovu kletvu.“
2SA 16:13 David i njegovi ljudi su nastavili svojim putem, a Semaj je išao kraj obronka gore, proklinjući i bacajući kamenje i prašinu na njega.
2SA 16:14 Car i sav narod s njim su došli iscrpljeni tamo, pa su predahnuli.
2SA 16:15 A Avesalom je došao sa svim izrailjskim narodom u Jerusalim zajedno s Ahitofelom.
2SA 16:16 Kad je Husaj Arkijanin, Davidov prijatelj, došao Avesalomu, Husaj je rekao Avesalomu: „Živeo car! Živeo car!“
2SA 16:17 Avesalom reče Husaju: „Zar je ovo odanost tvome prijatelju? Zašto nisi otišao sa svojim prijateljem?“
2SA 16:18 Husaj odgovori Avesalomu: „Ne, ja sam za onoga koga je izabrao Gospod, ovaj narod i svi Izrailjci, i s njim ću i ostati.
2SA 16:19 Osim toga, kome ću služiti ako ne Davidovom sinu? Kako sam služio tvome ocu, tako ću služiti i tebi.“
2SA 16:20 Zatim Avesalom reče Ahitofelu: „Savetuj šta da radimo.“
2SA 16:21 Ahitofel reče Avesalomu: „Lezi sa inočama svoga oca, koje je ostavio da čuvaju dvor. Kad sav Izrailj čuje da si postao mrzak svome ocu, ohrabriće se sve tvoje pristalice.“
2SA 16:22 Tada su na krovu razapeli šator za Avesaloma, pa je Avesalom legao sa inočama svoga oca na oči sveg Izrailja.
2SA 16:23 U one dane je svaki savet koji je Ahitofel dao bio tražen kao Božija reč. Zato su i David i Avesalom cenili svaki Ahitofelov savet.
2SA 17:1 Ahitofel reče Avesalomu: „Dopusti mi da izaberem dvanaest hiljada ljudi, te da se dignem u poteru za Davidom već ove noći.
2SA 17:2 Napašću ga dok je izmoren i klonulog duha, pa ću ga uplašiti, te će pobeći sav narod koji je s njim. Ubiću samo cara,
2SA 17:3 te ću ti dovesti natrag sav narod. A kad se sav narod vrati tebi, osim čoveka koga tražiš, sav će se narod umiriti.“
2SA 17:4 Ovaj savet se učinio valjanim i Avesalomu i svim izrailjskim starešinama.
2SA 17:5 Tada Avesalom reče: „Pozovite Husaja Arkijanina, da čujemo šta i on ima da kaže.“
2SA 17:6 Kad je Husaj došao Avesalomu, Avesalom mu reče: „Ahitofel je dao ovaj savet. Hoćemo li postupiti po njegovom savetu? Ako ne, šta ti kažeš?“
2SA 17:7 Husaj reče Avesalomu: „Ovaj put savet koji je dao Ahitofel nije dobar.“
2SA 17:8 Husaj nastavi: „Ti znaš da su tvoj otac i njegovi ljudi ratnici, i da su razjareni kao medvedica kad joj otmu medvediće u polju. Tvoj otac je izvrstan borac i neće noćiti s narodom.
2SA 17:9 On se sada krije u nekoj jami ili na nekom drugom mestu. Ali ako neko od naših padne u prvom udaru, proširiće se glas: ’Izgibe narod koji sledi Avesaloma!’
2SA 17:10 Tada će se i ratnik, u koga je lavlje srce, uplašiti, jer sav Izrailj zna da je tvoj otac ratnik, i da su ljudi s njim izvrsni borci.
2SA 17:11 Stoga, savetujem da se sav Izrailj, od Dana do Vir-Saveje, okupi oko tebe, da ga bude mnogo kao peska na morskoj obali, i da ti lično pođeš u boj.
2SA 17:12 Tada ćemo navaliti na njega gde god se našao, i oboriti se na njega kao što rosa pada na zemlju, te neće preživeti ni on niti ijedan od ljudi što su sa njim.
2SA 17:13 A ako se povuku u grad, sav će Izrailj doneti užad pod taj grad, pa ćemo ga odvući do potoka, sve dok od njega ne ostane ni kamičak.“
2SA 17:14 Avesalom i svi Izrailjci rekoše na to: „Savet Husaja Arkijanina je bolji od Ahitofelovog saveta.“ Jer Gospod je bio odredio da Ahitofelov savet, koji je bio bolji, bude osujećen, da bi Gospod doveo propast na Avesaloma.
2SA 17:15 Husaj reče sveštenicima Sadoku i Avijataru: „Tako i tako je Ahitofel savetovao Avesalomu i Izrailjevim starešinama, a ja sam savetovao tako i tako.
2SA 17:16 A sad brzo pošaljite poruku i javite Davidu: ’Nemoj noćas noćiti kod rečnih gazova u pustinji, nego pređi preko, inače će biti uništeni i car i sav narod koji je s njim.’“
2SA 17:17 A Jonatan i Ahimas su čekali u En-Rogilu; jedna sluškinja je dolazila i donosila im vesti, a oni su odlazili i izveštavali cara Davida. Naime, oni nisu mogli da idu u grad da ih ne bi videli kako ulaze u grad.
2SA 17:18 Međutim, video ih je neki dečak, pa je javio Avesalomu. Oni su brzo otišli, pa su došli u kuću jednog čoveka u Vaurimu, koji je imao bunar u svome dvorištu. Oni se spustiše u njega.
2SA 17:19 Tada je čovekova žena uzela prostirku i pokrila otvor bunara. Na nju je razasula prekrupu, tako da niko nije znao za ovo.
2SA 17:20 Kad su Avesalomove sluge došle kod ženine kuće rekli su: „Gde su Ahimas i Jonatan?“ Žena im odgovori: „Prešli su preko potoka.“ Oni su ih tražili, ali pošto ih nisu našli, vratili su se u Jerusalim.
2SA 17:21 Nakon što su otišli, ona dvojica su se popela iz bunara i otišla i javila caru Davidu. Rekli su Davidu: „Ustani i brzo pređi preko vode, jer im je Ahitofel tako i tako savetovao protiv vas.“
2SA 17:22 Tada su David i sav narod s njim ustali, pa su prešli preko Jordana. Do svanuća nije bilo ni jednog koji nije prešao preko Jordana.
2SA 17:23 Kad je Ahitofel video da se nije postupilo po njegovom savetu, osedlao je magarca, spremio se i otišao kući u svoj grad. I pošto je dao uputstva za svoj dom, obesio se i umro. Sahranili su ga u grobu njegovih predaka.
2SA 17:24 A David je došao u Mahanajim, dok je Avesalom sa svim Izrailjcima prešao preko Jordana.
2SA 17:25 Avesalom je postavio Amasu nad vojskom umesto Joava. Amasa je bio sin nekog čoveka po imenu Itra Izrailjac, koji je obležao Avigeju, ćerku Nasovu, sestru Seruje, majke Joavove.
2SA 17:26 Izrailj i Avesalom su se utaborili u oblasti Galada.
2SA 17:27 Kad je David stigao u Mahanajim, Sovije, sin Nasov iz Rave amonske, Mahir, sin Amilov iz Lo-Devara, i Varzelaj Galađanin iz Rogelima,
2SA 17:28 donesoše postelje, čaše, zemljane sudove; pšenicu i ječam, brašno, prženo zrnje, pasulj i sočivo;
2SA 17:29 med, maslo, ovčiji i kravlji sir. To su doneli za jelo Davidu i narodu s njim, jer su rekli: „Narod je ogladneo, izmorio se i ožedneo u pustinji.“
2SA 18:1 David je izvršio smotru naroda koji je bio s njim, i postavio nad njima zapovednike nad hiljadu i zapovednike nad stotinu.
2SA 18:2 Zatim je David poslao narod: jednu trećinu sa Joavom, drugu trećinu s Avisajem, sinom Serujinim, bratom Joavovim, i jednu trećinu sa Itajem Gaćaninom. Tada car reče narodu: „I ja ću poći s vama.“
2SA 18:3 Ali ljudi mu rekoše: „Ti nećeš ići, jer ako mi pobegnemo, oni neće mariti za nas. Čak i da polovina od nas izgine, oni neće mariti za nas, jer ti vrediš kao nas deset hiljada. Zato je bolje da nam pomažeš iz grada.“
2SA 18:4 Car im reče: „Učiniću sve što vam se čini dobro.“ Tako je car stajao kod gradskih vrata, dok je sav narod izlazio po stotinama i hiljadama.
2SA 18:5 Car zapovedi Joavu, Avisaju i Itaju: „Čuvajte mi mladića Avesaloma.“ Sav narod je čuo kad je car zapovedio ovo svim zapovednicima za Avesaloma.
2SA 18:6 Narod je izašao u boj protiv Izrailja; bitka se vodila u Jefremovoj šumi.
2SA 18:7 Davidove sluge su porazile izrailjski narod; bio je to veliki poraz u onaj dan: dvadeset hiljada [mrtvih].
2SA 18:8 Bitka se proširila po celom kraju. Toga dana je šuma progutala više naroda nego što ih je palo od mača.
2SA 18:9 A Avesalom je nabasao na neke Davidove sluge. Avesalom je jahao na svojoj mazgi, ali dok je mazga prolazila ispod guste krošnje jednog velikog hrasta, kosa mu se zakačila za hrast, tako da je visio između neba i zemlje. Mazga ispod njega je nastavila da ide.
2SA 18:10 Jedan od ljudi je to video i javio Joavu: „Eno, video sam Avesaloma kako visi o jednom hrastu.“
2SA 18:11 Joav reče čoveku koji mu je doneo vest: „Kad si ga video, zašto ga nisi sastavio sa zemljom na licu mesta? Ja bih ti dao deset [šekela] srebra i jedan opasač.“
2SA 18:12 Čovek odgovori Joavu: „I da imam hiljadu šekela srebra u svojim rukama, ne bih digao ruku na carevog sina, jer je car na naše uši zapovedio tebi, Avisaju i Itaju: ’Čuvajte mi mladića Avesaloma.’
2SA 18:13 Pa i kad bih počinio izdaju nasrćući na njegov život, a od cara se ništa ne može sakriti, ti bi se držao po strani.“
2SA 18:14 Joav mu reče: „Neću ja da traćim vreme s tobom!“ Onda je uzeo tri koplja u svoju ruku i zabio ih Avesalomu u srce, dok je još bio živ usred hrasta.
2SA 18:15 Zatim je deset momaka, Joavovih štitonoša, okružilo Avesaloma i dokrajčili ga, te je umro.
2SA 18:16 Joav je zatrubio u trubu, pa se narod vratio iz potere za Izrailjem; Joav je, naime, povukao narod.
2SA 18:17 Avesaloma su uzeli i bacili u veliku jamu u šumi i nabacali na njega veoma veliku gomilu kamenja. U međuvremenu je sav Izrailj pobegao svojim kućama.
2SA 18:18 A Avesalom je, za života, podigao sebi stub u Kraljevoj dolini, jer je rekao: „Nemam sina da sačuva spomen na moje ime.“ Zato je stub nazvao po svom imenu, te se zove „Avesalomov spomenik“ sve do danas.
2SA 18:19 Tada Ahimas, Sadokov sin, reče: „Pusti me da otrčim i javim caru da ga je Gospod izbavio iz ruku njegovih neprijatelja.“
2SA 18:20 Joav mu reče: „Danas nećeš biti glasnik dobre vesti. Učinićeš to neki drugi dan, ali danas nećeš javiti dobru vest, jer je carev sin poginuo.“
2SA 18:21 Zatim Joav reče Kušaninu: „Idi i javi caru što si video.“ Kušanin se pokloni Joavu i otrča.
2SA 18:22 Ali Ahimas, sin Sadokov, opet reče Joavu: „Bilo kako bilo, pusti me da i ja otrčim za Kušaninom.“ Joav mu reče: „Zašto da trčiš, sinko, kad ti dobra vest neće doneti nagradu?“
2SA 18:23 „Bilo kako bilo, pusti me da otrčim.“ Joav mu reče: „Hajde, trči!“ Ahimas otrča preko ravnice i preteče Kušanina.
2SA 18:24 A David je baš sedeo među dvojim gradskim vratima. Tada je stražar, koji je bio na krovu vrata, podigao pogled i ugledao nekog čoveka kako trči.
2SA 18:25 Stražar je viknuo i javio caru. Car reče: „Ako je sam, onda nosi dobru vest.“ Dok se čovek približavao,
2SA 18:26 stražar je video drugog čoveka kako trči, pa je pozvao čuvara na vratima, rekavši: „Evo, još jedan čovek trči!“ Car reče: „I on nosi dobru vest.“
2SA 18:27 Stražar reče: „Vidim da onaj prvi trči kao Ahimas, Sadokov sin.“ Car reče: „On je dobar čovek i dolazi sa dobrom vešću.“
2SA 18:28 Ahimas pozva i reče caru: „Dobro je!“ Zatim se poklonio caru licem do zemlje i rekao: „Neka je blagosloven Gospod, Bog tvoj, koji je zaustavio ljude što su digli ruku na moga gospodara cara.“
2SA 18:29 Car upita: „Da li je mladić Avesalom dobro?“ Ahimas odgovori: „Video sam veliko komešanje kad me je carev sluga Joav slao, ali nisam video šta je bilo.“
2SA 18:30 Car reče: „Pomeri se tamo u stranu.“ On se pomerio u stranu, pa je stajao.
2SA 18:31 Tada je došao Kušanin i rekao: „Dobra vest za moga gospodara cara! Jer, danas te je Gospod izbavio iz ruku svih koji su se digli protiv tebe!“
2SA 18:32 Tada car upita Kušanina: „Da li je dobro mladić Avesalom?“ Kušanin odgovori: „Neka neprijatelji moga gospodara cara, i svi koji se dižu protiv tebe da ti naude prođu kao taj mladić.“
2SA 18:33 Na to car zadrhta i ode u gornju sobu nad gradskim vratima i briznu u plač. Išao je i govorio: „Sine moj Avesalome, sine moj, sine moj Avesalome! O, da sam ja umro umesto tebe! Avesalome, sine moj, sine moj!“
2SA 19:1 Joavu su javili: „Eno, car plače i tuguje za Avesalomom!“
2SA 19:2 Tako se pobeda toga dana pretvorila u žalost za sav narod, jer je narod čuo da car tuguje za svojim sinom.
2SA 19:3 Tog dana se narod ušunjao u grad, kao narod koji se posramljeno ušunja kad pobegne iz bitke.
2SA 19:4 A car je pokrio svoje lice plačući na glas: „Avesalome, sine moj! Avesalome, sine moj, sine moj, sine moj!“
2SA 19:5 Tada je Joav došao caru u kuću i rekao mu: „Danas si osramotio svoje sluge koje su spasle život tebi, tvojim sinovima i ćerkama, i tvojim ženama i inočama,
2SA 19:6 pošto voliš one koji te mrze i mrziš one koji te vole. Danas si javno pokazao da ti nije stalo ni do vojvoda ni do slugu, jer danas vidim da bi ti bilo drago da je Avesalom ostao živ, a da smo svi mi mrtvi.
2SA 19:7 A sad ustani i idi i obrati se ljubazno svojim slugama, jer zaklinjem se Gospodom: ako ne izađeš, ni jedan čovek neće ostati s tobom ove noći, pa će ova nevolja biti gora od svake koja te je zadesila od tvoje mladosti do sada.“
2SA 19:8 Tada je car ustao i seo kod gradskih vrata. Kad su narodu javili: „Car sedi kod gradskih vrata“, sav je narod došao pred cara. Izrailjci su, pak, pobegli svojim kućama.
2SA 19:9 A sav narod se raspravljao po svim Izrailjevim plemenima, govoreći: „Car nas je izbavio iz ruku naših neprijatelja i spasao nas iz ruku Filistejaca, a sada je morao da pobegne iz zemlje od Avesaloma.
2SA 19:10 Ali Avesalom, koga smo pomazali da vlada nad nama, je poginuo u bici. Stoga, zašto ništa ne preduzimate da vratite cara?“
2SA 19:11 Tada je car David poslao poruku sveštenicima Sadoku i Avijataru: „Recite Judinim starešinama: ’Zašto da vi budete poslednji koji će vratiti cara u njegovu kuću?’ – Naime, ono što se govorilo po svem Izrailju je došlo do cara u njegovu kuću –
2SA 19:12 Jer, vi ste moja braća, moja krv i meso. Zašto da budete poslednji koji će vratiti cara?
2SA 19:13 A Amasi recite: ’Zar ti nisi moja krv i meso? Neka mi Gospod tako učini i neka još doda, ako doživotno ne budeš vojvoda moje vojske umesto Joava!’“
2SA 19:14 Tako je zadobio srca svih Judejaca kao jednog čoveka, pa su poslali caru poruku: „Vrati se i ti i tvoje sluge.“
2SA 19:15 Tada se car vratio i došao do Jordana, a Judejci su došli u Galgal da se sretnu s carem i da ga prevedu preko Jordana.
2SA 19:16 Tada je Semaj, sin Girin, Venijaminovac iz Vaurima, zajedno sa ljudima iz Jude, pohitao caru u susret.
2SA 19:17 S njim je bilo hiljadu ljudi iz Venijaminovog plemena, kao i Siva, sluga iz Saulovog doma sa svojih petnaest sinova i dvadeset slugu. Oni su došli do Jordana pred cara.
2SA 19:18 Dok su prevodili carev dom da ga dovedu, i da čini što mu se čini dobro, Semaj, sin Girin, pade ničice pred carem baš kad je ovaj trebalo da pređe preko Jordana.
2SA 19:19 Semaj reče caru: „Neka me moj gospodar ne drži krivim, i neka ne pamti kako je tvoj sluga skrivio protiv tebe onoga dana kad je moj gospodar car izašao iz Jerusalima; neka moj gospodar ne uzme to k srcu.
2SA 19:20 Jer tvoj sluga zna da je skrivio. Ali, eto, ja sam, od sveg doma Josifovog, prvi došao da dočekam mog gospodara cara.“
2SA 19:21 Avisaj, sin Serujin, reče: „Zar ne bi trebalo da Semaj bude pogubljen zbog toga, pošto je proklinjao Gospodnjeg pomazanika?“
2SA 19:22 Ali David reče: „Šta ja imam s vama, sinovi Serujini, te mi se danas protivite? Zar danas da neko bude pogubljen u Izrailju? Zar ne znam da sam danas car nad Izrailjem?“
2SA 19:23 Car reče Semaju: „Nećeš biti pogubljen.“ I zakle mu se car.
2SA 19:24 Tako je i Saulov sin Mefivostej sišao da dočeka cara. On se nije brinuo za svoje noge, nije podrezivao bradu, niti je prao svoju odeću od dana kad je car otišao do dana kad se vratio u miru.
2SA 19:25 Kad je došao iz Jerusalima da dočeka cara, car mu reče: „Zašto nisi pošao sa mnom, Mefivosteju?“
2SA 19:26 On odgovori: „Gospodaru moj, care, moj sluga me je obmanuo, jer tvoj mu je sluga rekao: ’Osedlaj mi magarca, da ga uzjašem i pođem sa carom’, jer je tvoj sluga hrom.
2SA 19:27 A on je ocrnio tvoga slugu pred mojim gospodarem carem. Ali moj gospodar car je kao Anđeo Božiji; uradi kako ti se čini dobro.
2SA 19:28 Jer sav dom moga oca nije zaslužio ništa drugo osim smrti od moga gospodara cara. Ipak, ti si posadio svoga slugu među one koji jedu za tvojim stolom. Kakvo onda pravo imam da još nešto tražim od cara?“
2SA 19:29 Car odgovori: „Zašto i dalje trošiš reči? Određujem da ti i Siva podelite zemlju među sobom.“
2SA 19:30 Mefivostej reče caru: „Neka uzme sve, samo kad se moj gospodar car vratio u miru u svoj dom!“
2SA 19:31 Varzelaj Galađanin dođe iz Rogelima i pređe preko Jordana s carem, da ga isprati kod Jordana.
2SA 19:32 Varzelaj je bio veoma star; bilo mu je osamdeset godina. On je snabdevao cara hranom, dok je car boravio u Mahanajimu; bio je, naime, veoma bogat čovek.
2SA 19:33 Car reče Varzelaju: „Pređi sa mnom, a ja ću se starati o tebi kod sebe u Jerusalimu.“
2SA 19:34 Varzelaj odgovori caru: „Koliko mi je još dana ostalo da živim, da bih išao s carom u Jerusalim?
2SA 19:35 Danas mi je osamdeset godina. Znam li još šta je dobro a šta loše? Može li tvoj sluga osetiti ukus onoga što jede i pije? Može li još slušati glas pevača i pevačica? Zašto da tvoj sluga još bude na teretu svome gospodaru caru?
2SA 19:36 Tvoj će sluga poći s carem malo dalje od Jordana. Zašto car hoće da me nagradi ovakvom nagradom?
2SA 19:37 Dopusti svome sluzi da se vrati i umre u svom gradu gde je grob moga oca i moje majke. Ali, evo, tu je tvoj sluga Himam; neka on pređe s mojim gospodarem carem. Uradi za njega što ti se čini dobro.“
2SA 19:38 Car reče: „Neka onda Himam pođe sa mnom, a ja ću učiniti za njega što se tebi bude činilo dobro; što god želiš, ja ću to učiniti za njega.“
2SA 19:39 Zatim je sav narod prešao preko Jordana. Nakon što je car prešao na drugu stranu, poljubio je Varzelaja i blagoslovio ga, pa se ovaj vratio u svoje mesto.
2SA 19:40 Kad je car prešao u Galgal, s njim je prešao i Himam. S carem je prešao sav Judin narod i polovina izrailjskog naroda.
2SA 19:41 Zatim su i svi Izrailjci došli k caru i rekli mu: „Zašto su te naša braća Judejci ukrali i preveli preko Jordana, i cara i sve Davidove ljude?“
2SA 19:42 Svi Judejci odgovoriše Izrailjcima na to: „Zato što nam je car rod. Zašto se ljutite zbog toga? Jesmo li jeli od careve hrane? Da li nam je šta darovao?“
2SA 19:43 Izrailjci odgovoriše Judejcima: „Mi imamo deset delova u cara, te imamo više prava na Davida od vas. Zašto nas onda prezirete? Nismo li baš mi prvi predložili da vratimo našeg cara?“ Ipak, reči Judejaca su bile teže od reči Izrailjaca.
2SA 20:1 Tamo se zadesila neka ništarija, po imenu Seva, sin Vihrijev, Venijaminovac. On je zatrubio u rog i rekao: „Nemamo mi udela sa Davidom! Nema nama nasledstva sa sinom Jesejevim! Svaki u svoj šator, Izrailju!“
2SA 20:2 Tada su svi Izrailjci odstupili od Davida i pošli za Sevom, Vihrijevim sinom. A Judejci su verno sledili svog cara od Jordana do Jerusalima.
2SA 20:3 Kad je David došao svojoj kući u Jerusalim, car je uzeo svojih deset inoča koje je ostavio da čuvaju dvor i odveo ih u jednu kuću pod stražom. On se starao za njih, ali sa njima nije spavao. One su ostale zatvorene do dana svoje smrti, živeći kao udovice.
2SA 20:4 Car reče Amasi: „Okupi mi Judejce za tri dana, a i ti budi ovde.“
2SA 20:5 Amasa ode i okupi Judu, ali mu je uzelo duže od roka koji mu je dao car.
2SA 20:6 David reče Avisaju: „Sada će nam Seva, sin Vihrijev, naneti više zla nego Avesalom. Zato uzmi sluge svoga gospodara i kreni u poteru za njim, da ne bi našao sebi utvrđene gradove i umakao nam.“
2SA 20:7 Joavovi ljudi zajedno sa Herećanima i Felećanima, i svim ratnicima, krenu za njim. Napustili su Jerusalim i dali se u potragu za Sevom, sinom Vihrijevim.
2SA 20:8 Kad su bili kod velikog kamena u Gavaonu, Amasa dođe pred njih. Joav je na sebi nosio bojnu odeću, a uz bok mu je bio pripasan mač u koricama. Ali kad je pošao, mač je ispao.
2SA 20:9 Joav reče Amasi: „Je li sve kako treba, brate moj?“ Joav uze Amasu desnom rukom za bradu da ga poljubi.
2SA 20:10 Amasa se nije obazreo na mač u Joavovoj ruci; Joav mu zari mač u stomak, tako da mu se utroba prosula na zemlju. Nije bilo potrebe da ga udari dvaput; na mestu je ostao mrtav. A Joav i njegov brat Avisaj su nastavili poteru za Sevom, sinom Vihrijevim.
2SA 20:11 Jedan od Joavovih ljudi je stao kod Amasinog tela i rekao: „Ko je uz Joava i Davida, neka ide za Joavom!“
2SA 20:12 A Amasa je ležao u svojoj krvi nasred puta. Kad je čovek video da se sav narod zaustavlja, odvukao je Amasu s puta u polje i pokrio ga plaštom; video je da će se zaustaviti svako ko prođe.
2SA 20:13 Pošto su Amasu sklonili s puta, svi ljudi su krenuli za Joavom da gone Sevu, sina Vihrijevog.
2SA 20:14 On je prošao kroz sva izrailjska plemena sve do Avel Vet-Mahe. Okupili su se i svi Virani i pošli za njim.
2SA 20:15 Kad je sav narod sa Joavom došao, opkolili su ga u Avel Vet-Mahi. Podigli su nasip koji je stajao oko grada. Dok su potkopavali zid da ga sruše,
2SA 20:16 jedna mudra žena pozva iz grada: „Čujte! Čujte! Recite Joavu: ’Primakni se ovamo da razgovaram s tobom.’“
2SA 20:17 Kad joj se Joav primakao, žena je rekla: „Jesi li ti Joav?“ On odgovori: „Jesam.“ Ona mu reče: „Poslušaj reči svoje sluškinje.“ On reče: „Slušam.“
2SA 20:18 Ona reče: „Nekada su govorili: ’Neka traže savet u Avelu’, i tako bi završili stvar.
2SA 20:19 Mi smo miroljubivi i odani u Izrailju. Zašto tražiš da uništiš grad, koji je jedan od najvažnijih gradova u Izrailju? Zašto hoćeš da proždereš nasledstvo Gospodnje?“
2SA 20:20 Joav odgovori: „Daleko bilo! Daleko bilo od mene da ga prožderem ili uništim!
2SA 20:21 Nije reč o tome, već o čoveku iz Jefremove gore, po imenu Seva, sinu Vihrijevom, koji je podigao ruku na cara Davida. Izručite samo njega i ja ću se povući iz grada.“ Žena odgovori Joavu: „Evo, biće ti bačena njegova glava preko zida.“
2SA 20:22 Žena dođe k svemu narodu sa svojim mudrim predlogom. Tako su odsekli glavu Sevi, sinu Vihrijevom, i bacili je Joavu. Tada je Joav zatrubio u rog, pa su se svi razišli od grada svojim kućama, a on se vratio caru u Jerusalim.
2SA 20:23 Joav je bio nad svom izrailjskom vojskom, a Venaja, sin Jodajev, je bio nad Herećanima i Felećanima.
2SA 20:24 Adoram je bio nad prisilnim radom, a Josafat, sin Ahiludov, je bio dvorski savetnik.
2SA 20:25 Seva je bio pisar a Sadok i Avijatar su bili sveštenici.
2SA 20:26 Ira Jairanin je, takođe, bio Davidov sveštenik.
2SA 21:1 U Davidovo vreme bila je glad tri godine zaredom. David je tražio lice Gospodnje i Gospod reče: „Na Saulu i njegovom domu leži krivica za prolivenu krv, jer je pogubio Gavaonjane.“
2SA 21:2 Car je pozvao Gavaonjane i govorio s njima. A Gavaonjani nisu Izrailjci, nego preostali potomci Amorejaca, kojima su se Izrailjci obavezali zakletvom. U svojoj revnosti za Izrailj i Judu, Saul je nastojao da ih istrebi.
2SA 21:3 David reče Gavaonjanima: „Šta mogu da učinim za vas? Čime da vas otkupim da biste blagoslovili nasledstvo Gospodnje?“
2SA 21:4 Gavaonjani mu odgovoriše: „Ne tražimo ni srebro ni zlato od Saula i njegovog doma, niti tražimo da se iko pogubi u Izrailju.“ David reče: „Što god kažete, ja ću to učiniti za vas.“
2SA 21:5 Oni odgovoriše caru: „Od čoveka koji nas je zatirao i koji je naumio da nas uništi, da se ne održimo nigde u Izrailju –
2SA 21:6 neka nam se preda sedam od njegovih sinova da ih raskomadamo pred Gospodom u Gavaji Saula, izabranika Gospodnjeg.“ Car reče: „Predaću ih.“
2SA 21:7 Ipak, car je poštedeo Mefivosteja, sina Saulovog sina Jonatana, zbog zakletve koju su David i Jonatan položili jedan drugom pred Gospodom.
2SA 21:8 Car uze Armonija i Mefivosteja, dva sina Resfe, ćerke Aje, koje je rodila Saulu, i pet sinova Saulove ćerke Merave, koje je rodila Adrilu, sinu Varzelaja Meolaćanina,
2SA 21:9 i predade ih u ruke Gavaonjana. Oni su ih raskomadali na gori pred Gospodom. Sva sedmorica su stradali zajedno. Bili su pogubljeni u prvim danima žetve, na početku žetve ječma.
2SA 21:10 Tada je Resfa, ćerka Ajina, uzela vreću od kostreti i prostrla je za sebe na steni, od početka žetve, sve dok kiša s neba nije pala na njih. Ona nije dala da ptice nebeske dolaze na njih danju, ni zveri poljske noću.
2SA 21:11 Kad su Davidu javili šta je uradila Ajina ćerka Resfa, Saulova inoča,
2SA 21:12 on je otišao i uzeo Saulove kosti i kosti njegovog sina Jonatana od meštana Javis-Galada, koje su ukrali s glavnog trga u Vet-Sanu; njih su Filistejci obesili tamo onog dana kad su ubili Saula na Gelvuji.
2SA 21:13 David je odneo odande Saulove kosti i kosti njegovog sina Jonatana, i združio ih s kostima raskomadanih.
2SA 21:14 Zatim je sahranio Saulove kosti i kosti njegovog sina Jonatana u Venijaminovom području, u Seli, u grobu njegovog oca Kisa. Pošto su uradili sve što je car zapovedio, Bog se smilovao zemlji.
2SA 21:15 A kada je opet izbio rat Filistejaca sa Izrailjem, David i njegove sluge s njim, su otišli dole i stupili u boj s Filistejcima. David je bio iscrpljen.
2SA 21:16 A Jesvi-Venov, jedan od potomaka Rafajevih, imao je koplje teško tri stotine šekela bronze. Imao je i novi mač, i govorio je kako će ubiti Davida.
2SA 21:17 Ali Davidu priteče u pomoć Avisaj, sin Serujin, koji navali na Filistejca i ubi ga. Tada su se Davidovi ljudi zakleli: „Nećeš više izlaziti s nama u boj, da se ne ugasi svetiljka Izrailju.“
2SA 21:18 Posle toga je opet izbio rat s Filistejcima u Govu. Tada je Sivehaj Husaćanin ubio Safa, koji je bio Rafajev potomak.
2SA 21:19 Zatim je opet izbio rat sa Filistejcima u Govu. Tada je Elhanan, sin Jare-Oregimova, iz Vitlejema, ubio Golijata Gaćanina, kome je drška koplja bila kao tkalačko vratilo.
2SA 21:20 Zatim je opet izbio rat u Gatu. Tu je bio neki čovek divovskog rasta, koji je imao šest prstiju na svakoj ruci, i šest prstiju na svakoj nozi, ukupno dvadeset četiri prsta. I on je bio Rafajev potomak.
2SA 21:21 On je vređao Izrailj, ali ga je ubio Jonatan, sin Davidovog brata Šime.
2SA 21:22 Ta četvorica su bili potomci Rafaja iz Gata, a poginuli su od ruke Davida i njegovih slugu.
2SA 22:1 David je ispevao Gospodu reči ove pesme onoga dana kada ga je Gospod izbavio iz ruku svih njegovih neprijatelja i iz Saulove ruke.
2SA 22:2 Rekao je: Gospode, steno moja, tvrđavo moja, izbavitelju moj.
2SA 22:3 Moj Bog je meni stena, gde zaklon nalazim. Štite moj, rože mog spasenja, zaklone moj, utočište moje! Od nasilja ti me izbavljaš.
2SA 22:4 Prizvaću Gospoda slave predostojnog, i on će me spasti od mojih dušmana.
2SA 22:5 Jer, smrtni me talasi okružiše, užasnut sam razornim rekama.
2SA 22:6 Užad su me Sveta mrtvih opkolila, smrt me vreba sa svojim zamkama.
2SA 22:7 U nevolji zavapih Gospodu, i povikah ka Bogu svojemu. Iz svog hrama glas je moj čuo, moj vapaj stiže do njegovih ušiju.
2SA 22:8 Tad se zemlja uzdrma, zatrese, zadrhtaše temelji nebeski, stresoše se zbog njegovog gneva.
2SA 22:9 Dim se diže njemu iz nozdrva, oganj plamti iz njegovih usta, žar ugljeni iz njega izbija.
2SA 22:10 On nebesa presavi i siđe, pod nogama gusta mu je tama.
2SA 22:11 Heruvima uzjaha, polete, i zaplovi na krilima vetra.
2SA 22:12 Od tame načini oko sebe šator, od oblaka tamnih, od zborišta voda.
2SA 22:13 Od sjaja pred njim ugalj užareni bljuju.
2SA 22:14 Tada Gospod zagrme s nebesa, razleže se glas Svevišnjega.
2SA 22:15 Strele odape i dušmane rasu, bljesnu munjom, smete ih i razbi.
2SA 22:16 Kad je Gospod počeo da kara, kad mu dah iz nozdrva planu, doline se morske pokazaše, otkriše se temelji sveta.
2SA 22:17 Ruku pruži sa visina, dohvati me, iz voda me moćnih izvuče,
2SA 22:18 od moćnog me izbavi dušmana, od onih jačih što me mrze.
2SA 22:19 Navališe na mene u dan moje muke, ali Gospod mi je bio oslonac.
2SA 22:20 Izvede me na prostrano mesto, izbavi me jer sam mu po volji.
2SA 22:21 Gospod mi po pravdi mojoj plati, nagradi mi čistoću ruku mojih,
2SA 22:22 jer puteve Gospodnje sačuvah; Bogu svome ja nisam skrivio.
2SA 22:23 Sudovi njegovi svi su mi pred očima, od odredbi njegovih odvratio se nisam.
2SA 22:24 Pred njim sam ja bio besprekoran, sačuvao sam sebe od krivice,
2SA 22:25 po pravdi me je mojoj Gospod nagradio, moja mu je nedužnost pred očima.
2SA 22:26 Ti vernima iskazuješ vernost, besprekornima uzvraćaš poštenjem.
2SA 22:27 S čistima ti postupaš čisto, a s opakima postupaš lukavo.
2SA 22:28 Ti izbavljaš krotak narod, a uznosite gledaš da oboriš.
2SA 22:29 Jer ti si mi svetiljka, Gospode, Gospod moju tamu rasvetljuje.
2SA 22:30 Jer sa tobom ja razbijam četu, s Bogom mojim preskačem zidine.
2SA 22:31 Put je Božiji besprekoran, reč je Gospodnja u vatri prekaljena; štit je svima što u njemu utočište traže.
2SA 22:32 Jer ko je Bog osim Gospoda? Ko je stena osim našeg Boga?
2SA 22:33 On je Bog, tvrđava moja jaka; on put moj čini besprekornim.
2SA 22:34 Dade mi noge hitre ko u košute, postavi me čvrsto na visine.
2SA 22:35 Ruke moje uči vojevanju, da luk bronzani natežem mišicama.
2SA 22:36 Ti mi daješ štit spasenja svoga, tvoj odaziv čini me velikim.
2SA 22:37 Širiš tlo pod korakom mojim, da mi noge ne bi posrnule.
2SA 22:38 Dušmane svoje gonim i tamanim, ne vraćam se dok ih ne dokrajčim.
2SA 22:39 Zatirem ih, razbijam, i neće se dići, i padaju pod moje noge.
2SA 22:40 Ti me opremaš snagom za bitku, i obaraš poda mnom moje protivnike.
2SA 22:41 Ti učini da dušmani moji rep svoj podviju preda mnom, da mrzitelje svoje iskorenim.
2SA 22:42 Pogledaše, ali im spasa nema niotkuda; Gospodu [zavapiše], ali on im ne odgovara.
2SA 22:43 Izmrvih ih kao prah zemaljski, izgazih ih kao blato sa ulica.
2SA 22:44 Ti me izbavi od sukoba s mojim narodom, sačuvao si me za glavu pucima. Narod koji nisam znao, taj mi narod služi.
2SA 22:45 Tuđinci mi laskaju, čim me čuju, oni me slušaju.
2SA 22:46 Tuđinci gube srčanost, iz svojih tvrđava izlaze drhćući.
2SA 22:47 Živeo Gospod! Blagoslovena bila stena moja! Uzvišen bio Bog, stena moga spasenja!
2SA 22:48 To je Bog što me osvećuje, on obara narode poda mnom;
2SA 22:49 on me rešava mojih dušmana. Nad mojim si me mrziteljima uzvisio, izbavio me od čoveka nasilnog.
2SA 22:50 Zato ću te hvaliti, Gospode, među pucima, tvoje ću ime pesmom proslavljati.
2SA 22:51 Veliko spasenje daje svome caru; iskazuje milost pomazaniku svome, Davidu, i njegovom potomstvu doveka.
2SA 23:1 Ovo su poslednje Davidove reči.
2SA 23:2 Duh Gospodnji govori preko mene,
2SA 23:3 Bog Izrailjev progovori,
2SA 23:4 on je kao svetlost jutarnja,
2SA 23:5 Nije li takav moj dom sa Bogom?
2SA 23:6 A ništarije su poput trnja što se baca,
2SA 23:7 Dotiče se samo gvožđem ili drškom koplja,
2SA 23:8 Ovo su imena Davidovih junaka: Josev-Vasevet, Tahkemonac, glavar trojice. On je jednom prilikom zavitlao kopljem i pobio odjednom osam stotina.
2SA 23:9 Za njim je bio Eleazar, sin Dodov, sina Ahošova. On je bio jedan od trojice junaka koji su s Davidom jurišali na Filistejce okupljene za bitku. A Izrailjci su se povukli.
2SA 23:10 Tada se on digao i tukao Filistejce dok mu se ruka nije umorila, pa se tako ukočena stegla oko mača. Tog dana je Gospod izvojevao veliku pobedu. Zatim se narod vratio samo da pokupi plen.
2SA 23:11 Za njim je bio Sama, sin Agejev, Araranin. Filistejci se skupiše u Lehiji, gde je bila njiva puna sočiva; a narod je pobegao od Filistejaca.
2SA 23:12 Ali on stane usred polja, odbrani ga i potuče Filistejce. Tako je Gospod izvojevao veliku pobedu.
2SA 23:13 U vreme žetve, vodeća trojica među tridesetoricom dođu k Davidu u odolamsku pećinu, dok su Filistejci bili utaboreni u refaimskoj dolini.
2SA 23:14 Tada je David bio u tvrđavi, a u Vitlejemu je bio filistejski vojni tabor.
2SA 23:15 David željno reče: „E, kad bi me neko napojio vodom iz studenca što je kod vitlejemske kapije!“
2SA 23:16 Tada se ona tri junaka probiju kroz filistejski tabor, izvuku vode iz studenca što je kod vitlejemske kapije, ponesu je i donesu Davidu. Ali David nije hteo da je pije, nego je izlio pred Gospodom.
2SA 23:17 Reče: „Ne daj, Gospode, da to učinim! Nije li to krv ljudi koji su otišli ne mareći za svoj život?“ Zato nije hteo da pije. To su učinila ta trojica junaka.
2SA 23:18 Avisaj, Joavov brat, sin Serujin, je bio vodeći među trojicom. On je podigao koplje protiv tri stotine i pobio ih. Tako je sebi stekao ime među trojicom.
2SA 23:19 Pošto je bio najslavniji među tridesetoricom, postao im je zapovednik. Ipak, nije dostigao onu trojicu.
2SA 23:20 I Venaja, sin Jodajev, iz Kavzeela. On je bio hrabar ratnik, koji je učinio velika dela. On je ubio dva sina Ariela, Moavca. A jednog snežnog dana je sišao u jamu i ubio lava.
2SA 23:21 Ubio je i nekog Egipćanina, gorostasa, koji je imao koplje u ruci. Venaja je izašao pred njega sa štapom, istrgao koplje iz Egipćaninove ruke i ubio ga njegovim kopljem.
2SA 23:22 Venaja, sin Jodajev, je učinio ove stvari, pa je tako stekao ime među trojicom junaka.
2SA 23:23 On je bio najslavniji među tridesetoricom, ali nije dostigao onu trojicu. David ga je postavio za zapovednika svoje telesne straže.
2SA 23:24 Među tridesetoricom su bili: Joavov brat Asailo, Dodov sin Elhanan iz Vitlejema,
2SA 23:25 Šama Arođanin, Elika Arođanin,
2SA 23:26 Helis Falćanin, Ira, sin Ikisov, Tekujanin,
2SA 23:27 Aviezer Anatoćanin, Mevunej Husaćanin,
2SA 23:28 Salmon Ahošanin, Maraj Netofaćanin,
2SA 23:29 Helev, sin Vanin, Netofaćanin, Itaj, sin Rivajev, iz Gavaje Venijaminove,
2SA 23:30 Venaja Piratonjanin, Idaj iz doline Gasa.
2SA 23:31 Avi-Alvon Arvaćanin, Azmavet Varumljanin,
2SA 23:32 Elijava Salvonjanin, Jonatan, od sinova Jasinovih,
2SA 23:33 Šama Araranin, Ahijam, sin Saharov, Araranin,
2SA 23:34 Elifelet, sin Asveja Mahaćanina, Elijam, sin Ahitofela Gilonjanina,
2SA 23:35 Esro Karmilac, Farej Arvijanin,
2SA 23:36 Igal, sin Natanov, iz Sove, Vanija iz Gada,
2SA 23:37 Selek Amonac, Narej Viroćanin, štitonoša Joava, sina Serujinog,
2SA 23:38 Ira Jetranin, Gariv Jetranin,
2SA 23:39 i Urija Hetit; ukupno trideset sedam.
2SA 24:1 Gospodnji gnev je ponovo planuo na Izrailja. Gospod je podstakao Davida protiv njih, rekavši: „Idi i izbroj Izrailj i Judu.“
2SA 24:2 Car reče Joavu, zapovedniku vojske s njim: „Prođite po svim plemenima Izrailjevim, od Dana do Vir-Saveje, i izbrojte narod, da bih znao koliko ga ima.“
2SA 24:3 Joav reče caru: „Neka Gospod, Bog tvoj, još umnoži narod stoput više, i da moj gospodar car može to videti svojim očima. Ali zašto moj gospodar car želi tako nešto?“
2SA 24:4 Ipak careva reč je bila jača od Joava i zapovednika vojske. I tako su Joav i zapovednici vojske otišli od cara da izbroje izrailjski narod.
2SA 24:5 Prešli su preko Jordana i utaborili se u Aroiru, na desno od grada i potoka, a potom su nastavili preko Gada do Jazira.
2SA 24:6 Zatim su došli u Galad i u područje Tahtim-Odsije, a onda su otišli u Dan-Jan i okolinu Sidona.
2SA 24:7 Zatim su otišli u tirsku tvrđavu i u sve gradove Evejaca i Hananaca i u Vir-Saveju u Negevu Judinom.
2SA 24:8 Nakon devet meseci i dvadeset dana, pošto su prošli celom zemljom, vratili su se u Jerusalim.
2SA 24:9 Tada je Joav izvestio cara o broju popisanog naroda; u Izrailju je bilo osam stotina hiljada ljudi spremnih da se late mača, a Judejaca je bilo pet stotina hiljada.
2SA 24:10 Međutim, Davida je zapekla savest nakon što je izbrojio narod. David reče Gospodu: „Teško sam zgrešio zbog toga što sam to učinio. A sad, Gospode, oprosti krivicu svome sluzi, jer sam učinio veliku ludost.“
2SA 24:11 Ujutro, kad je David ustao, dođe reč Gospodnja proroku Gadu, Davidovom videocu:
2SA 24:12 „Idi i reci Davidu: ’Govori Gospod: nudim ti tri stvari; izaberi jednu od njih, a ja ću to dovesti na tebe.’“
2SA 24:13 Gad dođe Davidu i saopšti mu to, rekavši: „Hoćeš li da na tebe dođu tri godine gladi u tvoju zemlju, ili da bežiš tri meseca od svojih protivnika, ili da tri dana hara pošast po tvojoj zemlji? Razmisli i odluči kakav odgovor da donesem onome koji me je poslao.“
2SA 24:14 David odgovori Gadu: „Na velikoj sam muci… Neka padnemo u ruke Gospodnje, jer je veliko njegovo milosrđe; samo da ne padnem u ljudske ruke.“
2SA 24:15 Tada je Gospod poslao pomor na Izrailj, počevši od tog jutra do dana koji je bio određen. Umrlo je sedamdeset hiljada ljudi od Dana do Vir-Saveje.
2SA 24:16 Ali kad je Anđeo pružio ruku da uništi Jerusalim, Gospod je odustao od nevolje, pa je rekao Anđelu koji je usmrćivao narod: „Dosta je! Povuci svoju ruku!“ Tada se Anđeo Gospodnji nalazio kod gumna Orne Jevusejca.
2SA 24:17 Kad je David video kako Anđeo ubija narod, rekao je Gospodu: „Evo, ja sam zgrešio, ja sam učinio opako delo; ali ovo stado, šta su oni učinili? Neka tvoja ruka padne na mene i na dom moga oca.“
2SA 24:18 Tog dana je Gad došao k Davidu i rekao: „Idi i podigni Gospodu žrtvenik na gumnu Orne Jevusejca.“
2SA 24:19 David ode i učini po Gadovoj reči, kako je Gospod zapovedio.
2SA 24:20 Kad je Orna pogledao dole, ugledao je cara i njegove sluge kako dolaze k njemu. Orna izađe i pokloni se caru licem do zemlje.
2SA 24:21 Orna reče: „Zašto je moj gospodar car došao k svome sluzi?“ David odgovori: „Da od tebe kupim gumno i sagradim žrtvenik Gospodu, da se zaustavi ova pošast nad narodom.“
2SA 24:22 Orna reče Davidu: „Neka ga moj gospodar car uzme, pa neka prinese na žrtvu šta god mu je po volji. Evo, ovde su volovi za žrtvu svespalnicu, mlat i volujski jarmovi za drva.
2SA 24:23 Sve to Orna daje caru.“ I još Orna reče caru: „Neka Gospod, Bog tvoj, milostivo pogleda na tebe.“
2SA 24:24 Car odgovori Orni: „Ne, nego ću ih kupiti od tebe po određenoj ceni. Neću prineti svespalnice Gospodu, Bogu svome, a da me ništa ne košta.“ Tako je David kupio gumno i volove za pedeset srebrnih šekela.
2SA 24:25 Tamo je David sagradio žrtvenik Gospodu i prineo žrtve svespalnice i žrtve mira. Gospod je uslišio molitvu za zemlju, te je prestala pošast u Izrailju.
1KI 1:1 Car David je bio star i odmakao u godinama; pokrivali su ga odećom, ali nije mogao da se ugreje.
1KI 1:2 Njegove sluge mu rekoše: „Hajde da za našega gospodara cara pronađemo mladu devicu, koja će se starati o njemu i služiti ga; neka leži uz tebe, pa će se naš gospodar car ugrejati.“
1KI 1:3 Potražili su mladu i lepu devojku po svim krajevima Izrailja, i našli su Avisagu Sunamku i doveli je caru.
1KI 1:4 Devojka je bila veoma lepa, starala se o caru i služila ga, ali car nije spavao s njom.
1KI 1:5 A Adonija, sin Agitin, se hvalisao: „Ja ću biti car!“ On je sebi nabavio kočije i konje, i pedeset ljudi koji su trčali pred njim.
1KI 1:6 Njegov otac ga nikada nije ukorio, rekavši: „Zašto si to uradio?“ On je, takođe, bio veoma zgodan, a rodio se posle Avesaloma.
1KI 1:7 On je bio u dogovoru sa Joavom, sinom Serujinim, i sveštenikom Avijatarom, koji su podržavali Adoniju.
1KI 1:8 Međutim, sveštenik Sadok, Venaja, sin Jodajev, prorok Natan, Semaj, Rei i Davidovi junaci nisu pristali uz Adoniju.
1KI 1:9 Jednom je Adonija prinosio na žrtvu sitnu i krupnu stoku i utovljene junce kod kamena Zoeleta u blizini En-Rogila. Pozvao je svu svoju braću, careve sinove, i sve Judejce koji su bili careve sluge.
1KI 1:10 Ipak, nije pozvao ni proroka Natana, ni Venaju, ni junake, a ni svoga brata Solomona.
1KI 1:11 Tada prorok Natan reče Vitsaveji, majci Solomonovoj: „Zar nisi čula da se Adonija, sin Agitin, zacario bez znanja našeg gospodara cara?
1KI 1:12 A sad, hajde da te posavetujem kako da spaseš život i sebi i svome sinu Solomonu.
1KI 1:13 Idi caru Davidu i reci mu: ’O, moj gospodaru care, zar se ti nisi zakleo svojoj sluškinji rekavši: tvoj sin Solomon će carevati posle mene, i on će sesti na moj presto. Zašto je, onda, Adonija postao car?’
1KI 1:14 Dok ti još tamo budeš govorila s carem, ja ću ući za tobom i potvrditi tvoje reči.“
1KI 1:15 Vitsaveja ode caru u njegovu sobu. Car je bio veoma star, a Avisaga Sunamka je služila caru.
1KI 1:16 Vitsaveja je kleknula i poklonila se caru, a car je upita: „Šta želiš?“
1KI 1:17 Ona mu reče: „Gospodaru moj, ti si se pred Gospodom, Bogom svojim, zakleo svojoj sluškinji, rekavši: ’Tvoj sin, Solomon, će biti car posle mene, i on će sesti na moj presto.’
1KI 1:18 A evo, sada je Adonija car, a ti, moj gospodaru care, ne znaš o tome.
1KI 1:19 On je žrtvovao mnoštvo volova i ugojenih ovaca. Pozvao je i sve careve sinove, sveštenika Avijatara, zapovednika vojske Joava, ali nije pozvao tvoga slugu Solomona.
1KI 1:20 O, gospodaru moj care, oči sveg Izrailja su uprte u tebe, da im kažeš ko će sesti na presto posle mog gospodara cara.
1KI 1:21 A kad se moj gospodar car upokoji sa svojim precima, ja i moj sin Solomon bićemo krivci.“
1KI 1:22 Dok je ona još govorila s carem, dođe prorok Natan.
1KI 1:23 Tada su javili caru: „Ovde je prorok Natan.“ Kad je došao pred cara, poklonio se caru licem do zemlje.
1KI 1:24 Natan reče: „Gospodaru moj care, da li si ti rekao: ’Adonija će biti car posle mene, i on će sesti na moj presto’?
1KI 1:25 Jer on je danas otišao i žrtvovao volove, ugojenu stoku, i mnoštvo ovaca. Pozvao je sve careve sinove, vojne zapovednike i sveštenika Avijatara, i eno ih, jedu i piju pred njim i uzvikuju: ’Živeo car Adonija!’
1KI 1:26 Međutim, nije pozvao ni mene, tvoga slugu, ni sveštenika Sadoka, ni Venaju, sina Jodajevog, a ni tvoga slugu Solomona.
1KI 1:27 Kako to da je moj gospodar car doneo takvu odluku, a da nije obznanio svome sluzi ko će sesti na presto moga gospodara cara posle njega?“
1KI 1:28 Car David odgovori: „Pozovite mi Vitsaveju!“ Ona je došla pred cara i stala pred njega.
1KI 1:29 Tada se car zakle i reče: „Živoga mi Gospoda, koji je spasao moj život od svake nevolje,
1KI 1:30 danas ću učiniti kako sam ti se zakleo pred Gospodom, Bogom Izrailjevim, rekavši: ’Tvoj sin Solomon biće car posle mene, i on će sesti na moj presto umesto mene.’“
1KI 1:31 Tada je Vitsaveja klekla i poklonila se caru licem do zemlje, rekavši: „Neka moj gospodar car David živi doveka!“
1KI 1:32 Zatim car David reče: „Pozovite mi Sadoka sveštenika, proroka Natana i Venaju, sina Jodajevog!“
1KI 1:33 Kad su došli pred cara, car im reče: „Povedite sa sobom sluge svoga gospodara i posadite moga sina Solomona na moju mazgu, pa ga dovedite dole na Gion.
1KI 1:34 Neka ga tamo sveštenik Sadok i prorok Natan pomažu za cara nad Izrailjem. Potom zatrubite u trubu i recite: ’Živeo car Solomon!’
1KI 1:35 Onda pođite za njim, a on neka dođe i sedne na moj presto, i neka vlada umesto mene; njega određujem da bude vladar nad Izrailjem i nad Judom.“
1KI 1:36 Venaja, sin Jodajev, reče caru: „Amin! Neka Gospod, Bog moga gospodara cara, objavi tako.
1KI 1:37 Kao što je Gospod bio s mojim gospodarem carem, tako neka bude i sa Solomonom, i neka uzvisi njegov presto još više nego presto moga gospodara, cara Davida.“
1KI 1:38 Tako siđu sveštenik Sadok, prorok Natan, i Venaja, sin Jodajev, s Herećanima i Felećanima, te posade Solomona na mazgu cara Davida i dođu na Gion.
1KI 1:39 Tada je sveštenik Sadok uzeo iz Šatora rog s uljem i pomazao Solomona. Zatim su zatrubili u trubu, a sav narod je govorio: „Živeo car Solomon!“
1KI 1:40 Sav je narod pošao za njim svirajući u svirale i radujući se glasno, tako da se tresla zemlja od njihovog klicanja.
1KI 1:41 To je čuo Adonija i sve uzvanice koje su bile s njim, baš kad su završavali s gozbom. Kad je Joav čuo glas trube upita: „Kakva je to galama u gradu?“
1KI 1:42 Dok je on još govorio, dođe Jonatan, sin sveštenika Avijatara. Adonija reče: „Hodi ovamo, jer ti si čestit čovek, i donosiš dobru vest.“
1KI 1:43 Jonatan odgovori Adoniji: „Baš obratno! Naš gospodar, car David, je postavio Solomona za cara!
1KI 1:44 Car je poslao s njim sveštenika Sadoka, proroka Natana i Venaju, sina Jodajevog, s Herećanima i Felećanima. Oni su ga posadili na carevu mazgu,
1KI 1:45 a sveštenik Sadok i prorok Natan su ga pomazali za cara na Gionu. Odande su nastavili veseleći se, i grad se uskomešao. To je galama koju ste čuli.
1KI 1:46 Solomon već sedi na carskom prestolu.
1KI 1:47 Došle su i careve sluge da blagoslove našeg gospodara, cara Davida, govoreći: ’Neka Bog učini ime Solomonovo većim od tvoga imena; neka podigne njegov presto iznad tvoga.’ Car se na to poklonio na svojoj postelji.
1KI 1:48 Zatim je car rekao: ’Neka je blagosloven Gospod, Bog Izrailjev, koji je danas dao da jedan od mojih sinova sedne na moj presto, i da to vidim svojim očima.’“
1KI 1:49 Na ovo se sve Adonijine uzvanice prepadoše; ustali su; pa je svako otišao svojim putem.
1KI 1:50 A Adonija je, u strahu od Solomona, otišao i uhvatio se za rogove žrtvenika.
1KI 1:51 Tada su Solomonu javili: „Eno, Adonija se uplašio cara Solomona i drži se za rogove žrtvenika, govoreći: ’Neka mi se car Solomon zakune danas, da neće pogubiti mačem svoga slugu!’“
1KI 1:52 Car Solomon reče: „Ako se pokaže čestitim, neće mu pasti ni dlaka s glave, ali ako se kakvo zlo nađe na njemu, umreće.“
1KI 1:53 Tada je car Solomon poslao ljude, koji su ga spustili sa žrtvenika. Onda je došao i poklonio se caru Solomonu. Solomon mu reče: „Idi kući.“
1KI 2:1 Kad se približio čas Davidove smrti, zapovedio je svome sinu Solomonu:
1KI 2:2 „Ja odlazim na put kojim sva zemlja ide. Stoga budi jak i drži se muški.
1KI 2:3 Pazi na sva uputstva Gospoda, Boga svoga, sledeći njegove puteve i držeći njegove propise, njegove zapovedi, njegove pravila i njegova svedočanstva, kako je zapisano u Zakonu Mojsijevom, da bi bio uspešan u svemu što preduzimaš, kuda god se okreneš.
1KI 2:4 Tada će Gospod ispuniti obećanje koje mi je dao, rekavši: ’Ako tvoji sinovi budu pazili kako žive, i budu hodili preda mnom u vernosti svim svojim srcem i svom svojom dušom, nikada ti neće ponestati naslednika na Izrailjevom prestolu.’
1KI 2:5 Takođe znaš šta mi je učinio Joav, sin Serujin, i šta je učinio s dvojicom izrailjskih vojnih zapovednika, Avenirom, sinom Nerovim, i Amasom, sinom Jeterovim. On ih je ubio prolivši krv u miru kao u ratu, okaljavši opasač oko svojih bokova i sandale na svojim nogama krvlju prolivenom u ratu.
1KI 2:6 Postupi kako ti mudrost nalaže, ali ne dozvoli da mu seda glava s mirom siđe u Svet mrtvih.
1KI 2:7 A sinovima Varzelaja Galađana iskaži blagonaklonost, jer su bili uz mene kad sam bežao pred tvojim bratom Avesalomom. Zato neka jedu za tvojim stolom.
1KI 2:8 Kod tebe je i Semaj, sin Girin, Venijaminovac iz Vaurima. On me je ljuto proklinjao onog dana kad sam išao za Mahanajim. Ipak, došao je da me dočeka na Jordanu. Tada sam mu se zakleo Gospodom: ’Neću te pogubiti mačem.’
1KI 2:9 Zato mu ne opraštaj krivicu, jer ti si mudar čovek, i znaš kako da postupiš s njim, da pošalješ njegovu sedu glavu s krvlju u Svet mrtvih.“
1KI 2:10 Zatim se David upokojio sa svojim precima; sahranili su ga u Davidovom gradu.
1KI 2:11 David je vladao nad Izrailjem četrdeset godina. U Hevronu je vladao sedam godina, a u Jerusalimu je vladao trideset tri godine.
1KI 2:12 Solomon je seo na Davidov presto, i njegovo carstvo se veoma učvrstilo.
1KI 2:13 A Adonija, sin Agitin, dođe Vitsaveji, majci Solomonovoj. Ona upita: „Dolaziš li s mirom?“ On reče: „S mirom.“
1KI 2:14 On reče: „Imam nešto da ti kažem.“ Ona reče: „Kaži.“
1KI 2:15 On reče: „Ti znaš da je carstvo bilo moje, i da je sav Izrailj očekivao da budem car. Ali ispalo je drugačije, pa je pripalo mome bratu, jer ga je dobio od Gospoda.
1KI 2:16 A sad imam nešto što bih te zamolio. Nemoj me odbiti.“ Ona reče: „Govori.“
1KI 2:17 „Pitaj, molim te, cara Solomona – on te neće odbiti – da mi da Avisagu Sunamku za ženu.“
1KI 2:18 „U redu – reče Vitsaveja – razgovaraću s carem o tebi.“
1KI 2:19 Vitsaveja dođe caru Solomonu da s njim razgovara o Adoniji. Car je ustao da je pozdravi; poklonio joj se, pa je seo na presto. Tada su postavili stolicu za carevu majku, te je ona sela njemu s desne strane.
1KI 2:20 Ona reče: „Tražila bih od tebe jednu malu stvar, nemoj me odbiti.“ Car joj reče: „Traži, majko, jer te neću odbiti.“
1KI 2:21 Ona reče: „Neka se da Avisaga Sunamka tvome bratu Adoniji za ženu.“
1KI 2:22 Car Solomon odgovori svojoj majci: „Zašto tražiš Avisagu Sunamku za Adoniju? Što ne tražiš i carstvo za njega, pošto je on moj stariji brat?! A još su i sveštenik Avijatar i Joav, sin Serujin, uz njega.“
1KI 2:23 Tada se car Solomon zakle: „Neka mi Gospod tako učini, i još više, ako Adonija ne plati glavom za ove reči!
1KI 2:24 Stoga, živoga mi Gospoda, koji me je postavio na presto Davida, oca moga, i podigao mi dom, kako je obećao, danas će Adonija biti pogubljen!“
1KI 2:25 Tada car Solomon posla Venaju, sina Jodajevog, koji udari Adoniju, te on umre.
1KI 2:26 Zatim je car rekao svešteniku Avijataru: „Idi u Anatot na svoj posed. Zaslužio si da umreš, ali te neću pogubiti danas, jer si nosio Kovčeg Gospoda Boga pred mojim ocem, i jer si podneo sve nevolje koje je moj otac podneo.“
1KI 2:27 Tako je Solomon isključio Avijatara iz sveštenstva Gospodnjeg, da se ispuni reč Gospodnja izrečena u Silomu za dom Ilijev.
1KI 2:28 Kad je ova vest došla do Joava, pobegao je u Šator Gospodnji, i uhvatio se za rogove žrtvenika, pošto se Joav priklonio Adoniji, iako se nije priklonio Avesalomu.
1KI 2:29 Tada su javili caru Solomonu: „Joav je pobegao u Šator Gospodnji i eno ga kod žrtvenika.“ Car posla Venaju, sina Jodajevog i reče mu: „Idi i ubij ga.“
1KI 2:30 Venaja uđe u Šator Gospodnji i reče Joavu: „Car zapoveda da izađeš.“ Ali on odgovori: „Neću, neka umrem ovde!“ Venaja se vrati caru s odgovorom: „Joav je rekao tako i tako; to je odgovor koji mi je dao.“
1KI 2:31 Car mu reče: „Uradi kako je rekao. Ubij ga, pa ga sahrani. Tako će se s mene i s doma moga oca ukloniti krivica za nevinu krv koju je Joav prolio.
1KI 2:32 Tako će Gospod vratiti njegovo krvavo delo na njegovu glavu, jer je ubio dva pravedna čoveka i to bolja od njega; on je, bez znanja moga oca Davida, ubio mačem Avenira, sina Nerovog, vojvodu Izrailjevog, i Amasu, sina Jeterovog, vojvodu Judinog.
1KI 2:33 Neka krivica za njihovu krv padne na glavu Joavu i njegovom semenu zauvek. A Davidu i njegovom semenu, njegovom domu i njegovom prestolu, neka doveka bude mir od Gospoda.“
1KI 2:34 Venaja, sin Jodajev, ode i udari Joava, te on umre. Sahranili su ga kod njegove kuće u pustinji.
1KI 2:35 Car Solomon je umesto njega postavio Jodajevog sina Venaju nad vojskom, a sveštenika Sadoka je car postavio umesto Avijatara.
1KI 2:36 Potom car posla po Semaja i reče mu: „Sagradi sebi kuću u Jerusalimu i ostani tamo; nikud ne izlazi odande.
1KI 2:37 Onog dana kad izađeš i pređeš preko potoka Kidrona, znaj da ćeš svakako umreti, pa će tvoja krv pasti na tvoju glavu.“
1KI 2:38 Semaj odgovori caru: „Povoljna je reč koju je rekao moj gospodar car. Tvoj sluga će uraditi tako.“ Semaj je dugo vremena ostao u Jerusalimu.
1KI 2:39 Na kraju treće godine, dva Semajeva roba odbegnu k Ahisu, sinu Mahinom, caru gatskom. Semaju su javili: „Tvoji robovi su u Gatu.“
1KI 2:40 Semaj ustane, osedla magare i ode u Gat, k caru Ahisu, da traži svoje robove. Semaj ode i dovede svoje robove iz Gata.
1KI 2:41 No, Solomonu su javili da je Semaj otišao iz Jerusalima u Gat i da se vratio.
1KI 2:42 Car posla po Semaja i reče mu: „Nisam li te zakleo Gospodom i upozorio te: ’Onog dana kad izađeš bilo gde, znaj da ćeš svakako umreti?’ Zar mi nisi odgovorio: ’Povoljna je reč; poslušaću’?
1KI 2:43 Zašto nisi održao zakletvu Gospodu i zapovest koju sam ti dao?“
1KI 2:44 Car je još rekao Semaju: „Ti znaš u svom srcu sve zlo koje si učinio mome ocu Davidu. Neka Gospod vrati tvoje zlo na tvoju glavu.
1KI 2:45 Neka Solomon bude blagosloven, a presto Davidov neka zauvek bude utvrđen pred Gospodom.“
1KI 2:46 Tada je car dao naredbu Venaji, sinu Jodajevom, pa je otišao i udario Semaja, te je ovaj umro. Tako se carstvo utvrdilo u Solomonovim rukama.
1KI 3:1 Solomon se sprijateljio s faraonom, carem Egipta, oženivši se njegovom ćerkom. Doveo ju je u Davidov grad i tamo je ostala dok nije dovršio gradnju svoga dvora, Doma Gospodnjeg, i zida oko Jerusalima.
1KI 3:2 Narod je, međutim, prinosio žrtve na uzvišicama, jer u to vreme još nije bio sagrađen Dom Gospodnjem imenu.
1KI 3:3 Solomon je voleo Gospoda, sledeći uputstva svoga oca Davida, samo što je prinosio žrtve i kad na uzvišicama.
1KI 3:4 Car ode u Gavaon da tamo prinese žrtve, jer je tamo bila glavna uzvišica. Solomon je prineo hiljadu svespalnica na tom žrtveniku.
1KI 3:5 Gospod se u Gavaonu ukazao Solomonu noću u snu. Bog reče: „Traži šta želiš i ja ću ti dati.“
1KI 3:6 Solomon reče: „Ti si iskazao veliku milost svome sluzi, mome ocu Davidu, koji je hodio pred tobom u vernosti, pravednosti i poštenju srca. Ti si mu sačuvao ovu veliku milost i dao mu sina da sedne na njegov presto, kako je to danas.
1KI 3:7 A sad, Gospode, Bože moj, ti si postavio svoga slugu za cara umesto moga oca Davida. Ali ja sam još veoma mlad i ne znam vladati.
1KI 3:8 Sluga je tvoj usred tvog naroda, koji si izabrao, velikog naroda koji je toliko brojan da se ne da izbrojiti.
1KI 3:9 Daj svome sluzi poslušno srce da može suditi tvome narodu, i da može prosuditi šta je dobro a šta zlo; jer ko može suditi tvome narodu koji je tako veliki?“
1KI 3:10 Gospodu je bilo milo što je Solomon to tražio.
1KI 3:11 Bog mu na to reče: „Pošto si tražio ovo, a nisi tražio za sebe ni dug život, ni bogatstvo, ni život svojih neprijatelja, nego si tražio razum da prosudiš šta je pravo,
1KI 3:12 evo, učiniću po tvojoj reči. Dajem ti mudro srce i razum; takvog kao što si ti nije bilo pre tebe, a ni posle tebe se neće pojaviti neko kao što si ti.
1KI 3:13 Dajem ti i ono što nisi tražio: bogatstvo i slavu, tako da se niko od careva neće moći meriti s tobom za sveg tvoga veka.
1KI 3:14 Ako budeš sledio moje puteve i držao moje uredbe i zapovedi kao što je sledio tvoj otac David, tada ću produžiti i tvoj život.“
1KI 3:15 Solomon se probudio, ali bio je to san. Kad se vratio u Jerusalim, stao je pred Kovčeg saveza Gospodnjeg i prineo žrtve svespalnice i žrtve mira. Zatim je priredio gozbu za sve svoje sluge.
1KI 3:16 Potom su k caru došle dve žene, bludnice, i stale pred njega.
1KI 3:17 Jedna od žena reče: „Molim te, moj gospodaru. Ja i ova žena smo živele u istoj kući. Ja sam rodila dete dok je ona bila u kući.
1KI 3:18 Tri dana nakon mog poroda, rodila je i ova žena. Bile smo same; s nama nije bilo nikoga u kući, samo smo nas dve žene bile u kući.
1KI 3:19 Ali tokom noći umre sin ove žene, jer je legla na njega.
1KI 3:20 Ustane ona usred noći i uzme mog sina koji je bio uz mene; a tvoja je sluškinja spavala. Ona ga je uzela u svoje naručje, a svog mrtvog sina je položila u moje naručje.
1KI 3:21 Probudim se ujutro da podojim svog sina, a on mrtav. Pošto je bilo jutro, ja ga pažljivo pogledam; vidim, nije to moj sin koga sam rodila.“
1KI 3:22 Ali druga žena reče: „Ne, moj sin je živ, a tvoj sin je mrtav.“ Na to prva reče: „Ne, nego je tvoj sin mrtav, a moj sin je živ.“ Tako su govorile pred carom.
1KI 3:23 Tada car reče: „Jedna kaže: ’Moj sin je onaj živi, a tvoj sin je mrtav’, a druga kaže: ’Ne, nego je tvoj sin mrtav, a moj je onaj živi.’“
1KI 3:24 Car naredi: „Donesite mi mač.“ Oni donesoše mač pred cara.
1KI 3:25 Car reče: „Presecite živo dete na dva dela, pa dajte jednu polovinu jednoj, a drugu polovinu drugoj.“
1KI 3:26 Međutim, žena čiji je sin bio živ, ispunjena sažaljenjem prema svome sinu, reče: „Molim te, moj gospodaru, daj joj živo dete, samo ga nemoj ubiti!“ A ona druga reče: „Neće biti ni moje ni tvoje; preseci ga!“
1KI 3:27 Tada car reče: „Dajte živo dete prvoj ženi; ne ubijajte ga. Ona je njegova majka.“
1KI 3:28 Kad je sav Izrailj čuo za presudu koju je izrekao car, imali su strahopoštovanje za njega, jer su videli da je u njemu Božija mudrost da deli pravdu.
1KI 4:1 Car Solomon je vladao nad svim Izrailjem.
1KI 4:2 Ovo su bili njegovi glavari: Azarija, sin Sadokov, sveštenik;
1KI 4:3 Elioref i Ahija, sinovi Sisini, pisari; Josafat, sin Ahiludov, dvorski savetnik;
1KI 4:4 Venaja, sin Jodajev, vojvoda nad vojskom, Sadok i Avijatar, sveštenici;
1KI 4:5 Azarija, sin Natanov, je bio nad namesnicima; Zavut, sin Natanov, sveštenik i carev prijatelj;
1KI 4:6 Ahisar, dvorski upravitelj; i Adoniram, sin Avdin, nad prinudnim radom.
1KI 4:7 Solomon je imao dvanaest namesnika po svem Izrailju, koji su cara i njegov dom snabdevali hranom; svaki je bio dužan da snabdeva hranom po jedan mesec u godini.
1KI 4:8 Ovo su njihova imena: Sin Orov u Jefremovoj gori;
1KI 4:9 sin Dekerov u Makasu, Sâlvimu, Vet-Semesu i Elonu Vet-hananskom;
1KI 4:10 sin Esedov, u Aruvotu; on je bio nadležan za Sokot i sav eferski kraj;
1KI 4:11 sin Avinadavov, nad svim dorskim krajem; žena mu je bila Tafata, ćerka Solomonova;
1KI 4:12 Vana, sin Ahiludov, je bio nad Tanahom i Megidom i svim Vet-Sanom, koji je kod Sartana, pod Jezraelom, od Vet-Sana do Avel-Meole, do preko Jokmeama;
1KI 4:13 sin Geverov u Ramotu galadskom; on je upravljao selima Jaira, sina Manasijinog, u Galadu i argovskoj oblasti u Vasanu, nad šezdeset velikih gradova sa zidinama i bronzanim prevornicama;
1KI 4:14 Ahinadav, sin Idov, u Mahanajimu;
1KI 4:15 Ahimas u Neftalimu; on je bio oženjen Vasematom, ćerkom Solomonovom;
1KI 4:16 Vana, sin Husajev, u Asiru i Valotu;
1KI 4:17 Josafat, sin Farujin, u Isaharu;
1KI 4:18 Semaj, sin Ilin, u Venijaminu;
1KI 4:19 Gever, sin Urijev, u zemlji galadskoj, u zemlji amorejskog cara Sihona i vasanskog cara Oga. Bio je samo jedan namesnik u toj zemlji.
1KI 4:20 Juda i Izrailj su bili mnogobrojni kao pesak pokraj mora. Jeli su i pili i veselili se.
1KI 4:21 Solomon je vladao nad svim carstvima od Eufrata do filistejske zemlje i egipatske granice. Oni su donosili danak i služili Solomonu sveg njegovog veka.
1KI 4:22 Dnevna količina hleba za Solomonov dvor bila je trideset kora jednog brašna, i šezdeset kora drugog brašna;
1KI 4:23 deset ugojenih volova i dvadeset volova s pašnjaka; stotinu ovaca i koza, osim jelena, srna, srndaća i ugojene živine.
1KI 4:24 Jer on je vladao nad svim područjima zapadno od Eufrata, od Tapse do Gaze, nad svim carevima zapadno od Eufrata. On je uživao mir u svim područjima unaokolo.
1KI 4:25 Juda i Izrailj, od Dana do Vir-Saveje, su spokojno živeli, svako pod svojom lozom i pod svojom smokvom, u sve dane Solomonove.
1KI 4:26 A Solomon je imao četrdeset hiljada konja za jaslama za svoja kola, i dvanaest hiljada konjanika.
1KI 4:27 A namesnici su, svaki svog meseca, snabdevali hranom cara Solomona i sve koji su sedeli za njegovim stolom; i nisu dozvolili da nešto nedostaje.
1KI 4:28 Oni su, takođe, svaki prema svom redu, donosili ječam i slamu za konje i konje za vuču na mesto koje je tamo bilo određeno.
1KI 4:29 A Gospod je Solomonu dao veoma veliku mudrost i razboritost, i razumevanje široko kao pesak na morskoj obali.
1KI 4:30 Solomon je svojom mudrošću nadmašio mudrost svih naroda istoka i svu mudrost Egipta.
1KI 4:31 Bio je mudriji od svakog čoveka, mudriji od Etana Ezraita, i od Emana, Halkola i Darde, sinova Maolovih, pa se njegovo ime pročulo po svim narodima unaokolo.
1KI 4:32 Sastavio je tri hiljade poslovica, a njegovih pesama je bilo hiljadu i pet.
1KI 4:33 Govorio je o drveću, od kedra sa Livana do izopa, koji raste iz zida; govorio je o životinjama i pticama, o gmizavcima i ribama.
1KI 4:34 Ljudi iz svih naroda dolazili su da čuju Solomonovu mudrost, od svih careva na zemlji koji su čuli za njegovu mudrost.
1KI 5:1 Hiram, car tirski, je poslao svoje sluge Solomonu, jer je čuo da je bio pomazan za cara umesto svoga oca, a i zato što su Hiram i David bili prijatelji sveg Davidovog veka.
1KI 5:2 Solomon je poslao poruku Hiramu, rekavši:
1KI 5:3 „Ti znaš da moj otac David nije mogao da sagradi Dom imenu Gospoda, Boga svoga, zbog ratova koje su vodili protiv njega svuda unaokolo, dok ih Gospod nije položio pod njegove noge.
1KI 5:4 Ali sada je meni Gospod, Bog moj, dao počinak sa svake strane, tako da nemam ni protivnika ni zle sreće.
1KI 5:5 Evo, ja sam naumio da sagradim Dom imenu Gospoda Boga svoga, kao što je Gospod obećao mome ocu Davidu, rekavši: ’Tvoj sin, koga ću umesto tebe postaviti na tvoj presto, on će podići Dom mome imenu.’
1KI 5:6 Stoga izdaj nalog da se kedrovi s Livana seku za mene. Moje sluge će biti s tvojim slugama, a ja ću plaćati nadnicu tvojim slugama koliko god ti odrediš. Naime, ti znaš da među nama nema takvog čoveka koji ume seći drveće kao Sidonci.“
1KI 5:7 Kad je Hiram čuo Solomonove reči, veoma se obradovao. Rekao je: „Neka je blagosloven danas Gospod, koji je Davidu dao mudrog sina da vlada nad ovim velikim narodom!“
1KI 5:8 Zatim je Hiram poslao poruku, rekavši: „Primio sam poruku koju si mi poslao; učiniću sve što želiš s kedrovim i čempresovim drvetom.
1KI 5:9 Moje sluge će ih sa Livana spustiti do mora, a ja ću ih povezati u splavove i morem ih dovesti do mesta koje mi ti naznačiš. Ja ću ih razvezati, a ti ih odvezi, pa čini šta ti je volja. A ti snabdevaj hranom moj dom.“
1KI 5:10 Tako je Hiram snabdevao Solomona kedrovim i čempresovim drvetom, koliko god je hteo.
1KI 5:11 A Solomon je snabdevao Hirama sa dvadeset hiljada kora pšenice da se hrani njegov dom, i dvadeset kora čistog ulja. Toliko je Solomon davao Hiramu godinu za godinom.
1KI 5:12 A Gospod je dao Solomonu mudrost, kao što mu je obećao. Između Hirama i Solomona je vladao mir, pa su njih dvojica sklopili savez.
1KI 5:13 Car Solomon je podigao ljude iz svega Izrailja da kuluče. Bilo je trideset hiljada kulučara.
1KI 5:14 On ih je slao na Livan u smenama od po deset hiljada. Na Livanu su ostajali mesec dana, a dva meseca kući. Adoniram je bio nad prinudnim radom.
1KI 5:15 Solomon je imao sedamdeset hiljada nosača i osamdeset hiljada klesara u gori,
1KI 5:16 osim tri hiljade i tri stotine Solomonovih nadglednika nadležnih za rad, koji su nadzirali narod koji je obavljao posao.
1KI 5:17 Car je zapovedio da se izvadi veliko i skupoceno kamenje, da bi se isklesano kamenje položilo za temelj Doma.
1KI 5:18 Hiramovi i Solomonovi zidari i ljudi iz Givlija su klesali kamen i tesali drvo za gradnju Doma.
1KI 6:1 Četiri stotine i osamdesete godine po izlasku Izrailjaca iz Egipta, a četvrte godine vladavine cara Solomona nad Izrailjem, meseca Ziva – a to je drugi mesec – on je počeo da gradi Dom Gospodnji.
1KI 6:2 Dom koji je car Solomon sagradio Gospodu bio je šezdeset lakata dug, dvadeset lakata širok i trideset lakata visok.
1KI 6:3 Trem ispred glavne dvorane Doma bio je dvadeset lakata dug, prema širini Doma, i deset lakata širok, prema dužini Doma.
1KI 6:4 Za Dom je načinio uske prozore s rešetkama.
1KI 6:5 Uz zid Doma je podigao građevinu na spratove, koja se prostirala oko zidova Doma, i oko Svetilišta i Svetinje nad svetinjama; u njoj je napravio bočne odaje.
1KI 6:6 Donji sprat građevine je bio širok pet lakata, srednji sprat šest lakata, a treći sedam lakata; jer je postavio potporne grede spolja oko Doma, da se grede ne bi umetale u zidove Doma.
1KI 6:7 Dok se Dom zidao, gradili su ga kamenom koji je već bio obrađen u kamenolomu, pa se u Domu nije čuo ni čekić, ni sekira niti ikakvo gvozdeno oruđe za vreme njegove izgradnje.
1KI 6:8 Ulaz donjeg sprata bio je na južnoj strani Doma; stepenice su zavijale gore na srednji sprat, a sa srednjeg na treći.
1KI 6:9 Kad je dovršio gradnju Doma, pokrio ga je gredama i kedrovim daskama.
1KI 6:10 Sagradio je građevinu oko celog Doma. Visina svakog sprata je bila pet lakata; oni su sa Domom bili spojeni kedrovim gredama.
1KI 6:11 Reč Gospodnja dođe Solomonu:
1KI 6:12 „Što se tiče Doma koji gradiš, ako budeš sledio moje propise i slušao moje uredbe, ako budeš držao sve moje zapovesti živeći po njima, preko tebe ću ispuniti svoje obećanje, koje sam dao tvom ocu Davidu za tebe.
1KI 6:13 A ja ću se nastaniti među Izrailjcima i neću ostaviti svoj narod Izrailj.“
1KI 6:14 Tako je Solomon izgradio Dom i dovršio ga.
1KI 6:15 Unutrašnje zidove Doma je obložio kedrovim daskama. Zidove Doma je obložio drvetom, od poda do tavanice. Pod je obložio čempresovom daskom.
1KI 6:16 Na zadnjoj strani Doma je načinio pregradu od dvadeset lakata od kedrove daske, od poda do zidova; to je sagradio kao unutrašnje Svetilište – Svetinju nad svetinjama.
1KI 6:17 Svetilište u Domu ispred Svetinje nad svetinjama bilo je četrdeset lakata.
1KI 6:18 A na kedrovini unutar Doma su bili urezani pupoljci i rastvoreni cvetovi. Sve je bilo od kedrovine, tako da se kamen nigde nije video.
1KI 6:19 Svetinju nad svetinjama je sagradio unutar Doma da tamo postavi Kovčeg saveza Gospodnjeg.
1KI 6:20 Ispred Svetinje nad svetinjama, koja je bila dvadeset lakata duga, dvadeset lakata široka, dvadeset lakata visoka i obložena čistim zlatom, bio je žrtvenik od kedrovine koji je takođe obložio.
1KI 6:21 Solomon je unutrašnjost Doma obložio čistim zlatom, a ispred Svetinje nad svetinjama je razvukao lanac i obložio ga zlatom.
1KI 6:22 Sav Dom je obložio zlatom, a zlatom je obložio i sav žrtvenik kod Svetinje nad svetinjama.
1KI 6:23 U Svetinji nad svetinjama je načinio heruvime od maslinovog drveta; svaki je bio visok deset lakata.
1KI 6:24 Jedno krilo heruvima je imalo pet lakata, a tako je i drugo krilo heruvima imalo pet lakata. Od vrha jednog krila do vrha drugog je bilo deset lakata.
1KI 6:25 I drugi heruvim je bio deset lakata; oba heruvima su imala istu meru i isti oblik.
1KI 6:26 Visina svakog heruvima je bila deset lakata.
1KI 6:27 Heruvime je postavio usred unutrašnjeg Svetilišta. Krila heruvima su bila raširena, tako da je krilo jednog dodirivalo jedan zid, a krilo drugog dodirivalo drugi zid. Druga krila su im se dodirivala u sredini Svetilišta.
1KI 6:28 I heruvime je obložio zlatom.
1KI 6:29 Po svim zidovima Doma, iznutra i spolja, urezao je likove heruvima, palmi, i rastvorenih cvetova.
1KI 6:30 Tako je i pod u Domu obložio zlatom spolja i iznutra.
1KI 6:31 Za ulaz u Svetinju nad svetinjama napravio je dvokrilna vrata od maslinovog drveta; stub i dovratnici su bili na pet uglova.
1KI 6:32 Na tim dvokrilnim vratima od maslinovog drveta je urezao likove heruvima, palmi i rastvorenih cvetova, i obložio ih zlatom; heruvime i palme je obložio listićima zlata.
1KI 6:33 Isto je učinio i sa ulazom u Svetilište, sa dovratnicima od maslinovog drveta na četiri ugla,
1KI 6:34 i sa dvokrilnim vratima od čempresovog drveta; svako krilo je bilo napravljeno od dva dela koji su se sklapali i rasklapali.
1KI 6:35 Na njih je urezao heruvime, palme i rastvorene cvetove, pa je izrezbareno ravnomerno obložio zlatom.
1KI 6:36 Sagradio je i unutrašnje predvorje od tri reda tesanog kamenja i jednog reda kedrovih greda.
1KI 6:37 Temelji Doma Gospodnjeg su bili položeni četvrte godine u mesecu Zivu.
1KI 6:38 Jedanaeste godine meseca Vula, koji je osmi mesec, Dom je bio završen sa svim svojim delovima i prema svemu što je bilo određeno za njega. Solomon ga je izgradio za sedam godina.
1KI 7:1 Solomon je zidao sebi dvor trinaest godina i dovršio ga.
1KI 7:2 Sazidao je i dom u Livanskoj šumi, stotinu lakata dug, pedeset lakata širok i trideset lakata visok, na četiri kedrova stuba, s kedrovim gredama iznad stubova.
1KI 7:3 Dom je bio pokriven kedrovim drvetom preko greda, koje su bile na četrdeset pet stubova, po petnaest u svakom redu.
1KI 7:4 Bilo je tri reda prozora, jedan naspram drugog u tri reda.
1KI 7:5 Sva vrata i pragovi su bili na četiri ugla, s prozorima koji su stajali jedan naspram drugog u tri reda.
1KI 7:6 Načinio je i trem od stubova, pedeset lakata dug i trideset lakata širok. Trem je bio s prednje strane a ispred njega su bili stubovi s nadstrešnicom.
1KI 7:7 Zatim je načinio prestoni trem, to jest, sudski trem gde je delio pravdu; bio je obložen kedrovinom od poda do krova.
1KI 7:8 U njegovoj kući gde je prebivao, bio je drugi trem iza onog trema. On je napravio dom kao taj trem za faraonovu ćerku kojom se oženio.
1KI 7:9 Sve ovo je bilo od skupocenog kamena, tesanog na meru i sečenog testerom, i iznutra i spolja, od poda do krova, i spolja do velikog dvorišta.
1KI 7:10 Temelj je bio od velikog i skupocenog kamenja, veličine od osam i deset lakata.
1KI 7:11 Odozgo je bilo skupoceno kamenje tesano po meri, i kedrove daske.
1KI 7:12 Veliki trem je imao unaokolo tri reda tesanog kamenja i jedan red kedrovih balvana, kao unutrašnje dvorište Doma Gospodnjeg i hramski trem.
1KI 7:13 Car Solomon je poslao poruku Hiramu iz Tira i pozvao ga.
1KI 7:14 On je bio sin jedne udovice iz Neftalimovog plemena, kome je otac bio iz Tira. On je bio umetnik bronzarski. Hiram je bio veoma vešt i uman, pa je svašta umeo da napravi od bronze. On je došao k caru Solomonu i uradio mu sav posao.
1KI 7:15 Salio je dva stuba od bronze; jedan stub je bio osamnaest lakata visok, a dvanaest lakata mu je bio obim unaokolo. Drugi stub je bio jednak prvom.
1KI 7:16 Zatim je načinio dva oglavlja salivena od bronze da se stave odozgo na stubove. Jedno oglavlje je bilo visoko pet lakata, a drugo oglavlje je takođe bilo visoko pet lakata.
1KI 7:17 Na oglavljima, koja su bila na vrhu stubova, načinio je prepletene pletenice i vrpce u obliku lanaca; sedam na jednom oglavlju i sedam na drugom oglavlju.
1KI 7:18 Na ta dva oglavlja je napravio i dva reda narova oko jedne pletenice da pokrivaju oglavlje na vrhu stubova; isto je napravio i na drugom oglavlju.
1KI 7:19 Na ta dva oglavlja na vrhu stubova u tremu, bili su napravljeni ljiljani od četiri lakta.
1KI 7:20 Na oglavljima oba stuba, iznad i ispod pletenica, bilo je dve stotine narova u dva reda svuda oko oba oglavlja.
1KI 7:21 Takve stubove je postavio na tremu Doma; desni stub je nazvao Jakin, a levi stub je nazvao Voaz.
1KI 7:22 Na vrhu stubova bili su vešto izrađeni ljiljani. Tako je rad na stubovima bio završen.
1KI 7:23 Zatim je izradio more od iskovanog metala. Bilo je sasvim okruglo i imalo je deset lakata od jednog kraja do drugog; bilo je pet lakata visoko, a u obimu je bilo trideset lakata, mereno užetom.
1KI 7:24 Ispod ruba su mu bili ukrasi u obliku cvetnih latica svuda oko njega, po deset na svaki lakat, kojima je bilo optočeno more unaokolo; dva je reda latica bilo saliveno s njim.
1KI 7:25 [More] je stajalo na dvanaest volova; tri su gledala na sever, tri su gledala na zapad, tri su gledala na jug, a tri su gledala na istok. More je stajalo na njima odozgo, a njihova zadnja strana je bila unutra.
1KI 7:26 Debljina mu je bila jedan pedalj, a rub mu je bio kao rub čaše, kao cvet ljiljana, i primalo je dve hiljade vata.
1KI 7:27 Zatim je načinio deset podnožja od bronze; svako podnožje je bilo po četiri lakta u dužinu, četiri lakta u širinu, i tri lakta u visinu.
1KI 7:28 A podnožja su bila ovako napravljena: okviri su bili pričvršćeni između uglova.
1KI 7:29 Na okvirima meću uglovima bili su lavovi, volovi i heruvimi, a odozgo na uglovima su bili stubići. Ispod i iznad lavova i volova bio je iskovan venac.
1KI 7:30 Ispod svakog podnožja bila su po četiri bronzana točka s bronzanim osovinama, a na četiri ugla bili su držači. Držači pod svakom umivaonicom bili su sliveni sa svakim vencem.
1KI 7:31 Otvor unutar podnožja, bio je jedan pedalj. Otvor je bio okrugao, a sa svojim postoljem bio je pedalj i po. Na otvoru su bili urezani ukrasi; ali oplate nisu bile okrugle, nego četvrtaste.
1KI 7:32 Četiri točka su bila ispod oplata, a osovine točkova su bile pričvršćene na postolje. Visina svakog točka bila je lakat i po.
1KI 7:33 Točkovi su bili napravljeni kao točkovi za kola; njihove osovine, glavnjače, naplaci i paoci, sve je bilo liveno.
1KI 7:34 Bila su četiri držača na četiri ugla; držači su bili spojeni s postoljem.
1KI 7:35 Na vrhu postolja bio je okrugli remen pola lakta visine. Držači i oplate su bili pričvršćeni za vrh postolja.
1KI 7:36 Na njegovim uglovima i oplatama izrezao je heruvime, lavove i palme, gde god je bilo mesta, i vence svuda unaokolo.
1KI 7:37 Na taj je način načinio deset podnožja; svi su bili jednako saliveni, jednake mere i oblika.
1KI 7:38 Načinio je i deset umivaonica od bronze, koje su zahvatale po četrdeset vata; svaka umivaonica je imala obim od četiri lakta, i svaka je umivaonica zahvatala po četrdeset vata. Po jedna umivaonica je stajala na svakom od deset podnožja.
1KI 7:39 Namestio je pet podnožja na desnoj strani Doma, i pet na levoj strani Doma. More je postavio na desnu stranu, prema jugoistoku.
1KI 7:40 Hiram je napravio i lonce, lopatice i kotliće. Tako je Hiram dovršio sav posao koji je radio na Domu Gospodnjem za cara Solomona:
1KI 7:41 Dva stuba i dva okrugla oglavlja na vrhu dva stuba, i dve pletenice da pokrivaju ta dva oglavlja na vrhu dva stuba;
1KI 7:42 četiri stotine narova na dve pletenice; dva reda narova na svakoj pletenici, da pokrivaju dva okrugla oglavlja na vrhu stubova;
1KI 7:43 deset podnožja i deset umivaonica na njima;
1KI 7:44 jedno more i dvanaest volova ispod mora;
1KI 7:45 lonce, lopatice i kotliće. Svi sudovi koje je Hiram napravio caru Solomonu za Dom Gospodnji, bili su od uglačane bronze.
1KI 7:46 Car ih je lio u glinenim kalupima, u dolini Jordana, između Sokota i Sartana.
1KI 7:47 Solomon nije merio sve sudove, jer ih je bilo mnogo; nije se tražio izveštaj o težini bronze.
1KI 7:48 Solomon je napravio i sve ostalo posuđe koje je bilo u Domu Gospodnjem: zlatni žrtvenik, zlatni sto na kome je bio prineseni hleb,
1KI 7:49 svećnjake od čistog zlata, pet s desne strane i pet s leve strane ispred Svetinje nad svetinjama; latice, svetiljke i mašice od zlata;
1KI 7:50 čaše, usekače i kotliće; kadionice i tepsije od čistog zlata; zlatne prevornice za vrata unutrašnjeg Doma – za Svetinju nad svetinjama i za vrata velike dvorane.
1KI 7:51 Tako je bio dovršen sav posao koji je car Solomon uradio za Dom Gospodnji. Zatim je uneo u riznicu Doma Gospodnjeg stvari koje je njegov otac David posvetio: srebro, zlato, i posuđe.
1KI 8:1 Tada je Solomon okupio u Jerusalimu izrailjske starešine, sve plemenske knezove i vođe izrailjskih porodica, da prenesu Kovčeg saveza Gospodnjeg iz Davidovog grada, sa Siona.
1KI 8:2 Svi Izrailjci su se okupili kod cara Solomona na praznik u mesecu Etanimu, što je sedmi mesec.
1KI 8:3 Kad su došle sve izrailjske starešine, sveštenici su poneli Kovčeg.
1KI 8:4 Poneli su i Kovčeg Gospodnji i Šator od sastanka i sve sveto posuđe, koje je bilo u Šatoru; nosili su ih sveštenici i Leviti.
1KI 8:5 A car Solomon i sva zajednica Izrailjaca, koji su se okupili kod njega pred Kovčegom, prinosili su na žrtvu toliko sitne i krupne stoke da ih se nije moglo izbrojiti ni proračunati.
1KI 8:6 Zatim su sveštenici doneli Kovčeg saveza Gospodnjeg na njegovo mesto, u unutrašnje Svetilište Doma, u Svetinju nad svetinjama, pod krila heruvima.
1KI 8:7 Naime, heruvimi su imali raširena krila nad Kovčegom, tako da su od gore zaklanjali Kovčeg i njegove drške.
1KI 8:8 Drške su bile toliko dugačke da su se njihovi krajevi videli iz Svetilišta ispred Svetinje nad svetinjama. Ipak, nisu se videle spolja. Tamo su do dana današnjeg.
1KI 8:9 U Kovčegu nije bilo ničeg osim dve kamene ploče, koje je tamo položio Mojsije na Horivu, kad je Gospod sklopio savez sa Izrailjcima, nakon što su izašli iz Egipta.
1KI 8:10 Kad su sveštenici izašli iz Svetilišta, oblak je ispunio Dom Gospodnji.
1KI 8:11 Sveštenici nisu mogli da stoje i obavljaju službu zbog oblaka, jer je slava Gospodnja ispunila Dom Gospodnji.
1KI 8:12 Tada Solomon reče: „Gospod je rekao da će prebivati u gustoj tami.
1KI 8:13 Ja sam ti sagradio veličanstveni Dom, stan gde ćeš prebivati doveka.“
1KI 8:14 Zatim se car okrenuo i blagoslovio sav zbor Izrailjev, dok je sav zbor Izrailjev stajao.
1KI 8:15 Tada reče: „Neka je blagosloven Gospod, Bog Izrailjev, koji je svojom rukom izvršio ono što je svojim ustima obećao mome ocu Davidu, rekavši:
1KI 8:16 ’Od dana kad sam izveo svoj narod Izrailj iz Egipta, nisam izabrao grad među svim plemenima Izrailjevim da se sagradi Dom gde bi prebivalo moje ime; ali sam izabrao Davida da vlada nad mojim narodom Izrailjem.’
1KI 8:17 Moj otac David je naumio da sazida Dom imenu Gospoda, Boga Izrailjevog.
1KI 8:18 No, Gospod reče mome ocu Davidu: ’Dobro si učinio što si u svom srcu naumio da sazidaš Dom mome imenu.
1KI 8:19 Ipak, nećeš ti sagraditi Dom, nego će tvoj sin, koji je potekao iz tvojih bedara, sagraditi Dom mome imenu.’
1KI 8:20 Gospod je održao obećanje, te sam ja nasledio svoga oca Davida na Izrailjevom prestolu, kako je Gospod obećao, i izgradio Dom imenu Gospoda, Boga Izrailjevog.
1KI 8:21 Postavio sam i mesto za Kovčeg, gde je savez Gospodnji, koji je on sklopio sa našim precima kad ih je izveo iz Egipta.“
1KI 8:22 Solomon je stao pred žrtvenik Gospodnji, ispred sveg zbora Izrailjevog, ispružio ruke prema nebu
1KI 8:23 i rekao: „O, Gospode, Bože Izrailjev, nema Boga kao što si ti, gore na nebesima, ni dole na zemlji, koji čuvaš savez i milost svojim slugama koji hodaju pred tobom svim svojim srcem.
1KI 8:24 Ti si ispunio što si rekao svome sluzi, mome ocu Davidu; što si rekao svojim ustima, to si izvršio svojom rukom, kao što je to danas.
1KI 8:25 A sad, Gospode, Bože Izrailjev, održi što si obećao svome sluzi, mome ocu Davidu, kad si rekao: ’Neće ti nestati potomka preda mnom koji će sedeti na Izrailjevom prestolu, samo ako tvoji sinovi budu pazili na svoj put i hodili preda mnom, kao što si ti hodio preda mnom.’
1KI 8:26 A sad, Bože Izrailjev, neka se ispuni tvoja reč, koju si rekao svome sluzi, mome ocu Davidu.
1KI 8:27 Ali zar će Bog zaista boraviti na zemlji? Ni najviša te nebesa ne mogu obuhvatiti, a kamoli ovaj Dom što sam sagradio.
1KI 8:28 Obazri se na molitvu sluge svoga i na njegovu molbu, Gospode Bože; poslušaj vapaj i molitvu, koju sluga tvoj upućuje danas pred tobom.
1KI 8:29 Neka tvoje oči motre na ovaj Dom i noću i danju, prema mestu za koje si rekao: ’Moje će ime biti tamo’, kako bi čuo molitvu koju ti sluga tvoj upućuje na ovom mestu.
1KI 8:30 Počuj preklinjanje svoga sluge i svoga naroda Izrailja kojim se mole na ovom mestu. Poslušaj na nebu, na mestu gde prebivaš – poslušaj i oprosti.
1KI 8:31 Kad neko zgreši protiv svog bližnjega, te se od njega traži da se zakune, i on dođe i zakune se pred tvojim žrtvenikom u ovom Domu,
1KI 8:32 ti čuj s nebesa i deluj, te osudi onoga koji je učinio bezakonje svaljujući na njegovu glavu prema onome što je učinio. A pravednika nagradi prema njegovoj pravednosti.
1KI 8:33 Ako tvoj narod Izrailj bude poražen od neprijatelja zato što su zgrešili protiv tebe, ali se pokaju pred tobom i daju slavu tvome imenu, pa se pomole i preklinju za milost u ovom Domu,
1KI 8:34 ti čuj na nebesima i oprosti greh svoga naroda Izrailja, i vrati ih u zemlju koju si dao njihovim precima.
1KI 8:35 Ako se nebo zatvori i ne daje kišu, jer su zgrešili protiv tebe, pa se pomole na ovom mestu, te odaju slavu tvome imenu i pokaju se za svoje grehe, pošto ih poniziš,
1KI 8:36 ti čuj na nebesima i oprosti greh svojih slugu, svoga naroda Izrailja. I kad ih naučiš dobrom putu da po njemu hode, pošalji kišu svojoj zemlji, koju si dao svome narodu u nasledstvo.
1KI 8:37 Ako zemlju zadesi glad, ili pomor, suša, kukolj, skakavci, gusenice, ili kad ih neprijatelj opkoli u kojem od njihovih gradova; kakva god da je pošast ili bolest,
1KI 8:38 pa bilo ko od sveg tvog naroda Izrailja oseti tegobu u svom srcu i uputi molitvu ili molbu šireći ruke prema ovom Domu,
1KI 8:39 usliši na nebesima, na tvom Prebivalištu. Oprosti i deluj: daj svakome po svim njegovim delima, jer ti znaš njegovo srce – samo ti znaš srce svih ljudi –
1KI 8:40 da bi te se bojali u sve dane dok žive u zemlji koju si dao njihovim ocima.
1KI 8:41 Ako i stranac, koji nije od tvog naroda Izrailja, dođe iz daleke zemlje radi tvog imena,
1KI 8:42 jer će se čuti za tvoje veliko ime i za tvoju moćnu ruku i ispruženu mišicu – ako dođe i pomoli se u ovom Domu –
1KI 8:43 usliši ga na nebesima, na tvom Prebivalištu, i učini sve za šta ti ovaj stranac zavapi, da bi narodi na zemlji upoznali tvoje ime i da bi te se bojali, kao tvoj narod Izrailj, i da bi znali da se tvoje ime priziva nad ovim Domom koji sam sagradio.
1KI 8:44 Ako tvoj narod izađe u boj protiv svoga neprijatelja putem kojim ga ti pošalješ, i oni se pomole Gospodu prema gradu koji si izabrao, i prema Domu koji sam sagradio tvome imenu,
1KI 8:45 čuj na nebesima njihovu molitvu i njihovu molbu, te im dodeli pravdu.
1KI 8:46 Ako zgreše protiv tebe – jer nema čoveka koji ne čini greh – i ti se razgneviš na njih i izručiš ih njihovim neprijateljima, koji ih odvedu kao zarobljenike u neprijateljsku zemlju, bilo daleko ili blizu,
1KI 8:47 ako tada dođu k sebi u zemlji u kojoj su zarobljeni i pokaju se, te se počnu moliti tebi u zemlji svojih porobljivača, govoreći: ’Zgrešili smo, učinili smo nepravdu, skrivili smo’,
1KI 8:48 pa se vrate k tebi svim srcem i svom dušom u zemlji svojih neprijatelja koji su ih porobili, i pomole se tebi prema svojoj zemlji koju si dao njihovim ocima i prema gradu koji si izabrao i prema Domu koji sam sagradio za tvoje ime,
1KI 8:49 ti čuj na nebesima, na tvom Prebivalištu, njihovu molitvu i molbu, i učini im po pravdi.
1KI 8:50 Tada oprosti svome narodu, koji je zgrešio protiv tebe i za sve prestupe koji su učinili protiv tebe, i smiluj im se pred njihovim porobljivačima da bi se oni smilovali na njih.
1KI 8:51 Jer oni su tvoj narod i tvoje nasledstvo, koga si izveo iz Egipta, iz topionice gvožđa.
1KI 8:52 Neka tvoje oči bdiju nad molbom tvoga sluge i nad molbom tvoga naroda Izrailja, i usliši ih kad god te prizovu.
1KI 8:53 Jer ti si ih, Gospode Bože, izdvojio sebi za nasledstvo od svih naroda na zemlji, kao što si rekao preko svoga sluge Mojsija, kad si izveo naše očeve iz Egipta.“
1KI 8:54 Kad je Solomon završio svu ovu molitvu i molbu koju je uputio Gospodu, ustao je ispred žrtvenika Gospodnjeg gde je klečao na svojim kolenima s raširenim rukama prema nebu.
1KI 8:55 Zatim se uspravio, pa je gromkim glasom blagoslovio sav zbor Izrailjev, rekavši:
1KI 8:56 „Neka je blagosloven Gospod koji je dao počinak svome narodu Izrailju, kao što je obećao; nijedna reč nije ostala neispunjena od svih dobrih obećanja koje je dao preko svoga sluge Mojsija.
1KI 8:57 Neka Gospod, Bog naš, bude s nama kao što je bio s našim ocima; neka nas ne napusti i ne ostavi.
1KI 8:58 Neka prikloni naša srca k sebi, da sledimo sve njegove puteve, i da držimo njegove zapovedi, propise i odredbe, koje je zapovedio našim ocima.
1KI 8:59 Neka ove reči što sam izmolio pred Gospodom, budu blizu Gospoda, Boga našega, danju i noću, da bi dan za danom činio pravdu svome sluzi i svome narodu Izrailju,
1KI 8:60 te da bi svi narodi na zemlji znali da Gospod jeste Bog i da nema drugog.
1KI 8:61 Stoga, neka vaše srce bude potpuno predano Gospodu, Bogu našem, sledeći njegove propise i držeći njegove zapovedi, kao ovoga dana.“
1KI 8:62 Zatim su car i sav izrailjski narod s njim prineli žrtve pred Gospodom.
1KI 8:63 Solomon je prineo Gospodu kao žrtvu mira dvadeset dve hiljade goveda i stotinu dvadeset hiljada ovaca. Tako su car i svi Izrailjci posvetili Dom Gospodnji.
1KI 8:64 Tog dana je car posvetio središte dvorišta, koje je ispred Doma Gospodnjeg. Naime, tamo je prineo žrtvu svespalnicu, žitnu žrtvu, i salo žrtava mira, pošto je bronzani žrtvenik koji je bio pred Gospodom bio premalen da bi na njega stale žrtve svespalnice, žitne žrtve i salo žrtava mira.
1KI 8:65 U to vreme je Solomon, sa svim Izrailjem, priredio svečanost – veliki sabor pred Gospodom, Bogom našim, s narodom od Levo-Amata do Egipatskog potoka, sedam dana i još sedam dana, ukupno četrnaest dana.
1KI 8:66 Osmog dana je otpremio narod, a oni su blagoslovili cara i otišli svojim kućama, veseleći se i radujući se u srcu zbog sveg dobra što je Gospod učinio svome sluzi Davidu i svome narodu Izrailju.
1KI 9:1 Kad je Solomon dovršio gradnju Doma Gospodnjeg, carevog dvora, i svega što je Solomon želeo da uradi,
1KI 9:2 Gospod se javio Solomonu po drugi put, kao kad mu se ukazao u Gavaonu.
1KI 9:3 Gospod mu reče: „Čuo sam tvoju molitvu i tvoju molbu koju si izmolio preda mnom. Posvetio sam ovaj Dom koji si sagradio da tamo postaviš moje ime zauvek. Moje oči i moje srce biće uvek tamo.
1KI 9:4 A ti, ako budeš hodao preda mnom kao što je hodao tvoj otac David u čestitosti srca i pravednosti, prema svemu što sam ti zapovedio, i budeš čuvao moje propise i uredbe,
1KI 9:5 učvrstiću tvoj carski presto nad Izrailjem doveka, kao što sam obećao tvome ocu Davidu, rekavši: ’Nikad ti neće ponestati naslednika na Izrailjevom prestolu.’
1KI 9:6 Ali ako se vi ili vaši potomci odvratite od mene, te ne budete čuvali moje zapovedi i propise, koje sam stavio pred vas da ih sledite, pa odete da služite drugim bogovima i da im se klanjate –
1KI 9:7 istrebiću Izrailja sa lica zemlje koju sam vam dao, a Dom koji sam posvetio za svoje ime odbaciću od sebe, pa će Izrailj postati predmet ismejavanja i ruganja među svim narodima.
1KI 9:8 A svako ko bude prolazio pored ovog Doma, koji je sada uzvišen, biće zaprepašten, pa će zviždati i govoriti: ’Zašto je Gospod postupio ovako sa ovom zemljom i sa ovim Domom?’
1KI 9:9 Tada će im reći: ’Zato što su napustili Gospoda, Boga svoga, koji je izveo njihove očeve iz Egipta, i prigrlili druge bogove klanjajući im se i služeći im. Zato je Gospod doveo na njih svu ovu nevolju.’“
1KI 9:10 Kad se navršilo dvadeset godina u toku kojih je Solomon sagradio dve građevine, Dom Gospodnji i carev dvor,
1KI 9:11 car Solomon je dao Hiramu dvadeset gradova na području Galileje, pošto je Hiram, tirski car, snabdevao Solomona kedrovim drvetom, čempresovim drvetom i zlatom koliko god je želeo.
1KI 9:12 Ali kad je Hiram došao da vidi gradove koje mu je Solomon dao, nije bio zadovoljan s njima.
1KI 9:13 Tada je rekao: „Kakvi su to gradovi koje si mi dao, brate?“ Zato se taj kraj zove „Kavul“, sve do danas.
1KI 9:14 Hiram je poslao caru stotinu dvadeset talanata zlata.
1KI 9:15 Ovo je izveštaj o prinudnom radu koji je car Solomon uveo, da bi sagradio Dom Gospodnji, svoj dvor, Milon, jerusalimske zidine, te Asor, Megido i Gezer.
1KI 9:16 A faraon, car Egipta, ode, osvoji Gezer i spali ga, a Hanance, stanovnike grada, pobije. Grad je dao u miraz svojoj ćerki, Solomonovoj ženi.
1KI 9:17 Potom je Solomon ponovo sagradio Gezer, i donji Vet-Oron;
1KI 9:18 pa Valat i Tadmor u pustinjskom kraju,
1KI 9:19 i sve Solomonove gradove-skladišta, gradove za njegova bojna kola, i gradove za konjanike, i sve što je Solomon poželeo da gradi u Jerusalimu, na Livanu i u svim krajevima gde je vladao.
1KI 9:20 A svim narodima koji su preostali od Amorejaca, Hetita, Ferežana, Evejaca, i Jevusejaca, koji nisu Izrailjci –
1KI 9:21 njihovim potomcima koji su ostali posle njih u zemlji, a koje Izrailjci nisu mogli istrebiti – Solomon je nametnuo prinudni rad do današnjeg dana.
1KI 9:22 Ipak, Solomon nije učinio nijednog Izrailjca robom; oni su bili ratnici, njegove sluge, glavari, zapovednici, i zapovednici njegovih bojnih kola i konjice.
1KI 9:23 Oni su bili i nadzornici nad Solomonovim poslom; bilo je pet stotina pedeset onih, koji su nadgledali narod koji je obavljao posao.
1KI 9:24 Zatim se faraonova ćerka preselila iz Davidovog grada u njenu kuću koju je Solomon sagradio za nju. Tada je sagradio i Milon.
1KI 9:25 Solomon je triput godišnje prinosio žrtve svespalnice i žrtve mira na žrtveniku, koji je sagradio za Gospoda, a sa njima je palio kad pred Gospodom. Tako je dovršio Dom.
1KI 9:26 Car Solomon je načinio i brodove u Esion-Geveru, koji se nalazi kod Elata na obali Crvenog Mora, u Edomu.
1KI 9:27 Hiram je na ove brodove poslao svoje sluge, pomorce, koji su bili iskusni na moru, zajedno sa Solomonovim slugama.
1KI 9:28 Oni su otišli u Ofir i odande uzeli četiri stotine dvadeset talanata zlata i doneli ga caru Solomonu.
1KI 10:1 Glas o Solomonovoj slavi radi imena Gospodnjeg, došao je do carice od Save, pa je došla da ga iskuša zagonetkama.
1KI 10:2 Došla je u Jerusalim sa veoma velikom pratnjom, s kamilama koje su nosile balzam, i veoma mnogo zlata i dragog kamenja. Došavši k Solomonu, rekla mu je sve što joj je bilo na umu.
1KI 10:3 Solomon joj je odgovorio na sva pitanja; caru ništa nije bilo nepoznato, ništa što nije mogao da joj odgovori.
1KI 10:4 Kad je carica od Save videla svu Solomonovu mudrost i dvor koji je sagradio,
1KI 10:5 hranu za njegovim stolom, odaje njegovih dvorana, dvorenje njegove posluge i njihovu odeću, njegove peharnike, i njegove žrtve svespalnice koje je prineo u Domu Gospodnjem, ostala je bez daha.
1KI 10:6 Tada je rekla caru: „Istinit je glas koji sam čula u svojoj zemlji o tvojim delima i mudrosti,
1KI 10:7 ali nisam htela da verujem glasovima dok nisam došla i videla svojim očima. Eto, ni pola mi nije rečeno; tvoja mudrost i bogatstvo prevazilaze glas koji sam čula.
1KI 10:8 Blago tvojim ženama i blago ovim tvojim slugama što uvek stoje pred tobom i slušaju tvoju mudrost!
1KI 10:9 Blagosloven da je Gospod, Bog tvoj, kome si po volji, i koji te je postavio na presto Izrailjev! Zbog svoje večne ljubavi prema Izrailju, Gospod te je učinio carem, da deliš pravdu i pravednost.“
1KI 10:10 Zatim je dala caru stotinu dvadeset talanata zlata, veoma mnogo balzama i dragog kamenja. I nikada više nije došlo toliko takvog balzama koliko je carica od Save dala caru Solomonu.
1KI 10:11 Uz to su Hiramove lađe, koje su donosile zlato iz Ofira, donele iz Ofira veoma veliku količinu almugovog drveta i dragog kamenja.
1KI 10:12 Car je od almugovog drveta napravio potporne stubove za Gospodnji Dom i za carev dvor, i lire i harfe za svirače. Takvog almugovog drveta nije više došlo, niti se videlo do dana današnjeg.
1KI 10:13 Car Solomon je dao carici od Save sve što je poželela i tražila, osim onoga što joj je darovao od svog carskog obilja. Zatim se sa svojim slugama vratila u svoju zemlju.
1KI 10:14 Težina zlata, koje je dolazilo Solomonu svake godine, iznosila je šest stotina šezdeset šest talanata,
1KI 10:15 pored onoga što je dolazilo od putujućih trgovaca i preprodavaca, i od svih arapskih careva i upravitelja zemlje.
1KI 10:16 Car Solomon je načinio dve stotine velikih štitova od kovanog zlata – šest stotina šekela zlata po jednom štitu,
1KI 10:17 i tri stotine malih štitova od kovanog zlata – tri mine zlata po jednom štitu. Car ih je stavio u kuću Livanske šume.
1KI 10:18 Car je napravio i veliki presto od slonove kosti i optočio ga čistim zlatom.
1KI 10:19 Presto je imao šest stepenika. Vrh prestola je bio zaobljen sa zadnje strane, a sa svake strane sedišta bile su ručice pored kojih su stajala dva lava.
1KI 10:20 Dvanaest lavova je stajalo na šest stepenika s jedne i s druge strane. Takav nikada nije bio napravljen ni u jednom carstvu.
1KI 10:21 Sve čaše iz kojih je car Solomon pio bile su od zlata, a i sve posude iz kuće Livanske šume su bile od čistog zlata; u Solomonovo vreme srebru se nije davala velika vrednost.
1KI 10:22 Naime, car je imao tarsiske lađe, zajedno sa Hiramovim lađama. Jednom u tri godine, tarsiske lađe su dolazile i donosile zlato, srebro, slonovu kost, majmune i paune.
1KI 10:23 Tako je car Solomon nadmašio sve zemaljske careve u bogatstvu i mudrosti.
1KI 10:24 Sav je svet tražio prijem kod Solomona, da čuju njegovu mudrost, koju mu je Bog stavio u srce.
1KI 10:25 Svaki od njih je donosio dar: predmete od srebra i zlata, odeću, oružje, balzam, konje i mazge, godinu za godinom.
1KI 10:26 Solomon je nakupio bojna kola i konje. Imao je hiljadu četiri stotine bojnih kola i dvanaest hiljada konja, koje je razmestio po gradovima za bojna kola, i kod cara u Jerusalimu.
1KI 10:27 Car je učinio da srebra u Jerusalimu bude kao kamenja, a kedrovog drveta mnogo kao divljih smokava u ravnici.
1KI 10:28 Solomon je uvozio konje iz Egipta i Kue. Carevi trgovci su ih kupovali u Kui po [određenoj] ceni.
1KI 10:29 Bojna kola koja su dolazila iz Egipta koštala su šest stotina srebrnih [šekela], a konj stotinu pedeset. Tako su preko carevih trgovaca snabdevali sve hetitske i aramejske careve.
1KI 11:1 Car Solomon je, osim faraonove ćerke, voleo mnoge strane žene: Moavke, Amonke, Edomke, Sidonke i Hetitke.
1KI 11:2 One su bile od naroda za koje je Gospod rekao Izrailjcima: „Ne stupajte u brak sa njima, niti oni s vama, jer će zavesti vaše srce da sledite njihove bogove.“ Solomon se takvima priklanjao i voleo ih.
1KI 11:3 Imao je sedam stotina žena carskog roda i tri stotine inoča. One su zavele njegovo srce.
1KI 11:4 Kad je Solomon ostareo njegove žene su zavele njegovo srce da sledi druge bogove, tako da njegovo srce nije bilo sasvim s Gospodom, Bogom svojim, kao što je bilo srce njegovog oca Davida.
1KI 11:5 Solomon je sledio Aštartu, boginju Sidonaca, i Moloha, gadost Amonaca.
1KI 11:6 Tako je učinio zlo u Gospodnjim očima, i nije potpuno sledio Gospoda, kao njegov otac David.
1KI 11:7 Tada je Solomon sagradio uzvišicu za Hamosa, gadost Moavaca, na gori kod Jerusalima, i Moloha, gadost Amonaca.
1KI 11:8 Tako je činio za sve svoje žene strankinje, koje su palile kad i prinosile žrtve svojim bogovima.
1KI 11:9 Gospod se razgnevio na Solomona, zato što mu se srce odvratilo od Gospoda, Boga Izrailjevog, koji mu se dvaput ukazao,
1KI 11:10 zapovedivši mu da ne sledi druge bogove. Ipak, on nije držao što je Gospod zapovedio.
1KI 11:11 Zato Gospod reče Solomonu: „Kada tako stoje stvari s tobom, i pošto nisi čuvao moj savez i moje odredbe koje sam ti zapovedio, jamačno ću otrgnuti carstvo od tebe i dati ga tvome sluzi.
1KI 11:12 No, to neću učiniti za tvog života radi tvog oca Davida, nego ću ga otrgnuti iz ruke tvog sina.
1KI 11:13 Međutim, neću otrgnuti od njega svo carstvo, nego ću dati jedno pleme tvome sinu radi Davida i radi Jerusalima koji sam izabrao.“
1KI 11:14 Tada je Gospod podigao protivnika Solomonu, Edomca Adada, iz carske loze u Edomu.
1KI 11:15 Naime, kad je David bio u Edomu, a Joav zapovednik otišao da sahrani poginule, pobio je sve muške u Edomu.
1KI 11:16 Joav i Izrailj su ostali tamo šest meseci, dok nije istrebio sve muške u Edomu.
1KI 11:17 Međutim, Adad pobegne sa nekim Edomcima, slugama svoga oca i dođe u Egipat. Adad je tada bio dečak.
1KI 11:18 Otišli su iz Madijana i došli u Faran. Iz Farana su poveli ljude sa sobom, pa su došli u Egipat, k faraonu, egipatskom caru. On mu je dao kuću i hranu, a dao mu je i zemlju.
1KI 11:19 Faraon je pokazao veliku blagonaklonost prema Adadu, te mu je dao za ženu svoju ćerku, sestru carice Tahpenese.
1KI 11:20 Tahpenesina sestra mu je rodila sina Genuvata, koga je Tahpenesa othranila u faraonovom domu. Genuvat je živeo u faraonovom domu među faraonovim sinovima.
1KI 11:21 Kad je Adad čuo u Egiptu da je David počinuo sa svojim precima, i da je umro Joav zapovednik vojske, Adad reče faraonu: „Dozvoli mi da odem u svoju zemlju.“
1KI 11:22 Faraon mu reče: „Zar ti nešto nedostaje kod mene kad tražiš da ideš u svoju zemlju?“ Ali on reče: „Ne, ipak, dozvoli mi da odem.“
1KI 11:23 Gospod je Solomonu podigao još jednog protivnika, Rezona, sina Elijadinog, koji je odbegao od svoga gospodara Adad-Ezera, sovskog cara.
1KI 11:24 On je okupio oko sebe ljude postavši zapovednik čete odmetnika, koje je David pobio. Oni su otišli u Damask, nastanili se u njemu, i postavili ga za cara u Damasku.
1KI 11:25 On je bio protivnik Izrailju u sve dane Solomonove, osim Adada koji je stvarao neprilike; vladao je nad Aramom i prezirao Izrailj.
1KI 11:26 Jerovoam, sin Navatov, Jefremovac iz Saride i Solomonov sluga, kome se majka zvala Seruja, udovica, takođe se pobunio protiv cara.
1KI 11:27 Ovo je razlog zašto se pobunio protiv cara. Solomon je izgradio Milon i zatvorio prolom u gradu svoga oca Davida.
1KI 11:28 Jerovoam je bio sposoban čovek. Kad je Solomon video kako mladić obavlja posao, postavio ga je za nadglednika prinudnog rada sveg doma Josifovog.
1KI 11:29 U to vreme, kad je Jerovoam izlazio iz Jerusalima, naiđe na njega putem prorok Ahija, Silomljanin zaogrnut novim ogrtačem. Kad su njih dvojica bili sami u polju,
1KI 11:30 Ahija uze sa sebe novi ogrtač, pocepa ga na dvanaest delova
1KI 11:31 i reče Jerovoamu: „Uzmi sebi deset delova, jer govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Evo, istrgnuću carstvo iz Solomonovih ruku, pa ću ti dati deset plemena.
1KI 11:32 Jedno pleme će ostati njemu radi moga sluge Davida i radi Jerusalima, koji sam izabrao od svih plemena Izrailjevih.
1KI 11:33 Jer, oni su me ostavili da se klanjaju Aštarti, boginji Sidonaca, Hamosu, moavskom bogu i Molohu, bogu Amonaca, i nisu sledili moje puteve, ni vršili što je pravo u mojim očima, niti su držali moje odredbe i propise kao [Solomonov] otac David.
1KI 11:34 Ipak, neću oduzeti sve carstvo iz njegovih ruku, jer sam ga postavio za kneza dok god je živ, radi moga sluge Davida koga sam izabrao, koji je držao moje zapovesti i odredbe.
1KI 11:35 Uzeću carstvo iz ruku njegovog sina, pa ću ti dati deset plemena.
1KI 11:36 A njegovom sinu daću jedno pleme, da Davidu ostane zauvek svetiljka preda mnom u Jerusalimu, gradu koji sam izabrao za sebe, da tamo postavim svoje ime.
1KI 11:37 A tebe ću postaviti da vladaš nad svime što ti duša želi, i bićeš car nad Izrailjem.
1KI 11:38 Ako budeš slušao sve što ti zapovedim, i budeš sledio moje puteve i činio što je pravo u mojim očima, ako budeš držao moje odredbe i zapovesti, kao što je činio moj sluga David, biću s tobom i podići ću ti trajni dom, kao što sam podigao Davidu, i daću ti Izrailj.
1KI 11:39 Zbog ovoga ću poniziti Davidovo potomstvo, ali ne zauvek.’“
1KI 11:40 Solomon je nastojao da ubije Jerovoama, ali je Jerovoam ustao i pobegao u Egipat, k Sisaku, caru egipatskom. Tamo je ostao do Solomonove smrti.
1KI 11:41 Ostala Solomonova dela, i sve što je postigao, i njegova mudrost, nisu li zapisana u Knjizi dela Solomonovih?
1KI 11:42 Car Solomon je vladao u Jerusalimu nad svim Izrailjem četrdeset godina.
1KI 11:43 Kad je Solomon počinuo sa svojim precima sahranili su ga u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Rovoam.
1KI 12:1 Rovoam ode u Sihem, jer je sav Izrailj došao u Sihem da ga zacare.
1KI 12:2 Kad je to čuo Jerovoam, sin Navatov, vratio se iz Egipta. Naime, on je još uvek bio u Egiptu, gde je pobegao od cara Solomona.
1KI 12:3 Tada su poslali po njega i pozvali ga. Kad su Jerovoam i sav zbor Izrailjev došli, rekli su Rovoamu:
1KI 12:4 „Tvoj otac nam je stavio težak jaram; stoga, olakšaj nam tešku službu svoga oca i njegov teški jaram koji nam je nametnuo, pa ćemo ti služiti.“
1KI 12:5 On im odgovori: „Idite i vratite se k meni za tri dana.“ Narod ode.
1KI 12:6 Rovoam se posavetovao sa starešinama koji su bili u službi njegovog oca dok je bio živ. Reče im: „Šta mi vi savetujete? Kakav odgovor da dam ovom narodu?“
1KI 12:7 Oni mu odgovoriše: „Ako se danas pokažeš kao sluga ovom narodu i budeš im služio, i ako im odgovoriš prijatnim rečima, oni će ti biti sluge zauvek.“
1KI 12:8 Međutim, on je odbacio savet koji su mu dale starešine. Zatim se posavetovao sa mladićima koji su odrasli s njim, a koji su sada bili u njegovoj službi.
1KI 12:9 On ih upita: „Šta vi savetujete? Kakav odgovor da dam ovom narodu, koji mi reče: ’Olakšaj nam jaram koji nam je nametnuo tvoj otac?’“
1KI 12:10 Mladići koji su odrasli s njim rekoše: „Ovako reci tom narodu, koji ti je rekao: ’Tvoj otac nam je stavio težak jaram, a ti nam jaram olakšaj.’ Ti im, dakle, ovako reci: ’Moj mali prst je deblji od bedara moga oca.
1KI 12:11 Stoga, moj otac vam je natovario težak jaram, a ja ću još dodati na njega; moj otac vas je šibao bičevima, a ja ću vas šibati škorpijama.’“
1KI 12:12 Trećeg dana Jerovoam i sav Izrailj dođu Rovoamu, pošto je car rekao: „Vratite se k meni za tri dana.“
1KI 12:13 Car im odgovori grubo, odbacujući savet koji su mu dale starešine.
1KI 12:14 Rekao im je po savetu mladića: „Moj otac vam je natovario težak jaram, a ja ću još dodati na vaš teret; moj otac vas je šibao bičevima, a ja ću vas šibati škorpijama.“
1KI 12:15 Ali car nije poslušao narod, jer je Gospod tako uredio, da bi ispunio svoju reč, koju je Gospod rekao Jerovoamu, sinu Navatovom, preko Ahije Silomljanina.
1KI 12:16 Kad je sav Izrailj video da ih car nije poslušao, narod odgovori caru: „Kakav deo mi imamo s Davidom? Nema nama nasledstva sa sinom Jesejevim! U svoje šatore, Izrailju! Sad se, Davide, sam brini za svoj dom!“ Zatim su se Izrailjci vratili svojim kućama.
1KI 12:17 Car Rovoam je vladao samo nad Izrailjcima koji su živeli u Judinim gradovima.
1KI 12:18 Car Rovoam je poslao Adorama, nadzornika prinudnog rada, ali ga je sav Izrailj kamenovao, pa je poginuo. Car Rovoam se brzo pope u svoje kočije i pobeže u Jerusalim.
1KI 12:19 Tako se Izrailj pobunio protiv doma Davidovog sve do danas.
1KI 12:20 Kad je sav Izrailj čuo da se Jerovoam vratio, poslali su po njega i pozvali ga pred skupštinu. Tada su ga zacarili nad svim Izrailjem. Niko drugi nije ostao uz dom Davidov osim Judinog plemena.
1KI 12:21 Kad se Rovoam vratio u Jerusalim, sabrao je sav dom Judin i sve pleme Venijaminovo, stotinu osamdeset hiljada izabranih ratnika, da ratuju protiv doma Izrailjevog, da povrate carstvo Rovoamu, sinu Solomonovom.
1KI 12:22 Ali reč Božija dođe Semaju, čoveku Božijem:
1KI 12:23 „Reci Rovoamu, sinu Solomonovom, caru Judinom, i svem domu Judinom i Venijaminovom, i ostalom narodu:
1KI 12:24 ’Ovako kaže Gospod: ne izlazite da ratujete protiv svoje braće Izrailjaca. Neka se svako vrati svojoj kući, jer ova stvar dolazi od mene.’“ Tada su poslušali reč Gospodnju i vratili se kući, prema reči Gospodnjoj.
1KI 12:25 A Jerovoam je utvrdio Sihem, u Jefremovoj gori, i tu je živeo. Zatim se odselio odande i utvrdio Fanuil.
1KI 12:26 Jerovoam reče u svom srcu: „Sada bi carstvo moglo da se vrati domu Davidovom.
1KI 12:27 Ako ovaj narod bude nastavio da odlazi u Dom Gospodnji u Jerusalimu da prinosi žrtve, srce ovog naroda će se vratiti njihovom gospodaru Rovoamu, caru Judinom. Onda će me ubiti i vratiti se Rovoamu, caru Judinom.“
1KI 12:28 Kad je car razmislio o ovome, napravio je dva zlatna teleta i rekao narodu: „Dovoljno ste odlazili u Jerusalim. Evo, tvojih bogova, Izrailju, koji su te izveli iz egipatske zemlje!“
1KI 12:29 Jedno tele je postavio u Vetilju, a drugo u Danu.
1KI 12:30 To je bila prilika za greh jer je narod otišao pred ono tele u Danu.
1KI 12:31 On je podigao i kapele na uzvišicama, i postavio sveštenike iz redova naroda, koji nisu bili Leviti.
1KI 12:32 Zatim je Jerovoam uveo praznik osmog meseca, petnaestog dana, poput praznika u Judi, prinoseći žrtve na žrtveniku. Isto je učinio u Vetilju, žrtvujući teladima koje je napravio. U Vetilju je postavio sveštenike uzvišica koje je napravio.
1KI 12:33 Jerovoam je žrtvovao petnaestog dana, osmog meseca – onog meseca kad je u svom srcu naumio da uvede praznik za Izrailjce – na žrtveniku koji je sagradio u Vetilju. Žrtvovao je i kadio na žrtveniku.
1KI 13:1 Čovek Božiji dođe iz Jude u Vetilj po reči Gospodnjoj, dok je Jerovoam stajao kod žrtvenika da prinese kad.
1KI 13:2 On povika prema žrtveniku, po reči Gospodnjoj, i reče: „O, žrtveniče, žrtveniče! Ovako kaže Gospod: ’Evo, rodiće se sin domu Davidovom, po imenu Josija; on će na tebi žrtvovati sveštenike uzvišica, koji na tebi prinose kad, i na tebi će biti spaljene ljudske kosti.’“
1KI 13:3 Tog dana je učinio znak, govoreći: „Ovo je znak o kome je Gospod govorio: žrtvenik će se raspući, pa će se pepeo na njemu rasuti.“
1KI 13:4 Kad je car Jerovoam čuo reč koju je čovek Božiji objavio protiv žrtvenika u Vetilju, ispružio je ruku sa žrtvenika, govoreći: „Uhvatite ga!“ Ali osuši mu se ruka koju ispruži na njega, te je nije mogao povući.
1KI 13:5 Tada se žrtvenik raspuče, a pepeo sa njega se rasuo, prema znaku koju je učinio čovek Božiji po reči Gospodnjoj.
1KI 13:6 Car reče čoveku Božijem: „Molim te, zauzmi se za mene pred Gospodom, Bogom svojim; pomoli se za mene da mi ozdravi ruka.“ Tada se čovek Božiji zauzeo za njega pred Gospodom, te je careva ruka ozdravila; postala je kao što je bila.
1KI 13:7 Car reče čoveku Božijem: „Dođi kod mene kući i okrepi se, a ja ću ti dati dar.“
1KI 13:8 Ali čovek Božiji reče caru: „Ni da mi daš pola svog dvorca ne bih pošao s tobom, niti bih jeo tvoju hranu ni pio vodu u ovom mestu.
1KI 13:9 Jer tako mi je bilo zapoveđeno po reči Gospodnjoj: ’Nemoj jesti hranu ni piti vodu, niti se vraćaj putem kojim si došao.’“
1KI 13:10 Tako je otišao drugim putem, i nije se vratio putem kojim je došao u Vetilj.
1KI 13:11 A u Vetilju je živeo jedan stari prorok. Njegovi sinovi dođu i ispričaju mu sva dela koja je učinio čovek Božiji tog dana u Vetilju, i reči koje je rekao caru. Kad su to ispričali svome ocu,
1KI 13:12 otac ih upita: „Kojim je putem otišao?“ Njegovi sinovi su mu pokazali put kojim je otišao čovek Božiji koji je došao iz Jude.
1KI 13:13 On reče svojim sinovima: „Osedlajte mi magarca!“ Oni su mu osedlali magarca, a on ga je uzjahao
1KI 13:14 i otišao za čovekom Božijim. Našavši ga kako sedi ispod jednog hrasta, on ga upita: „Jesi li ti čovek Božiji koji je došao iz Jude?“ Ovaj odgovori: „Jesam.“
1KI 13:15 Prorok mu reče: „Dođi sa mnom u moju kuću i pojedi nešto.“
1KI 13:16 Ali on mu odgovori: „Ne mogu se vratiti s tobom i ući u tvoju kuću, i ne mogu s tobom jesti hleb, niti piti vodu u ovom mestu,
1KI 13:17 jer mi je rečeno po reči Gospodnjoj: ’Nemoj tamo jesti hleba niti piti vode, i nemoj se vraćati putem kojim si došao.’“
1KI 13:18 Stari prorok odgovori: „I ja sam prorok kao ti. A meni je anđeo rekao po reči Gospodnjoj: ’Dovedi ga natrag sa sobom u tvoju kuću, da jede hleba i pije vode.’“ Ali mu je slagao.
1KI 13:19 Tako se on vratio s njim, pa je jeo hleba i pio vode u njegovoj kući.
1KI 13:20 Ali dok su sedeli za stolom, dođe reč Gospodnja proroku koji ga je doveo natrag.
1KI 13:21 On povika čoveku Božijem, koji je došao iz Jude: „Govori Gospod: ’Pošto si se oglušio o reč Gospodnju, i nisi držao zapovest koju ti je zapovedio Gospod, Bog tvoj,
1KI 13:22 nego si se vratio, jeo hleba i pio vode u mestu za koje ti je rekao: ne jedi hleba i ne pij vode, tvoje telo neće doći u grob tvojih predaka.’“
1KI 13:23 I nakon što se najeo hleba i napio, on je osamario magarca proroku koji se vratio.
1KI 13:24 Kad je otišao, naišao je lav na njega na putu i ubio ga. Njegovo telo je ležalo ispruženo na putu a magarac je stajao pored njega. Lav je takođe stajao pored tela.
1KI 13:25 Ljudi koji su prolazili, videli su ispruženo telo na putu i lava kako stoji pored tela, pa su otišli i javili to u gradu gde je živeo stari prorok.
1KI 13:26 Kad je to čuo prorok koji ga je doveo natrag, rekao je: „To je čovek Božiji koji se oglušio o reč Gospodnju. Gospod ga je predao lavu koji ga je rastrgao i ubio, prema reči koju mu je Gospod rekao.“
1KI 13:27 Tada reče svojim sinovima: „Osamarite mi magarca.“ Oni ga osamariše.
1KI 13:28 Otišao je i našao njegovo telo ispruženo na putu, a lav i magarac su stajali pored njegovog tela; lav nije pojeo telo niti rastrgao magarca.
1KI 13:29 Stari prorok podigne telo čoveka Božijeg, položi ga na magarca i vrati ga natrag u grad, da ga oplače i sahrani.
1KI 13:30 Zatim je položio njegovo telo u svoj grob, pa su ga oplakali, govoreći: „Jao, brate moj!“
1KI 13:31 Nakon što su ga sahranili, prorok reče svojim sinovima: „Kad umrem, sahranite me u grob gde je sahranjen čovek Božiji; moje kosti položite pored njegovih.
1KI 13:32 Jer će se zaista zbiti što je objavio po reči Gospodnjoj protiv žrtvenika koji je u Vetilju, i protiv svih hramova na uzvišicama po samarijskim gradovima.“
1KI 13:33 Međutim, Jerovoam ni posle ovoga nije odustao od svojih zlih puteva, nego je nastavio da postavlja sveštenike uzvišica iz redova naroda; posvećivao je za sveštenike uzvišica svakog ko je to hteo.
1KI 13:34 Time je dom Jerovoamov navukao na sebe greh, koji je doveo do njegove propasti i istrebljenja s lica zemlje.
1KI 14:1 U to vreme se razboleo Jerovoamov sin Avija.
1KI 14:2 Jerovoam reče svojoj ženi: „Spremi se i preobuci da ne prepoznaju da si Jerovoamova žena, pa idi u Silom; tamo je, eno, prorok Ahija, koji mi je rekao da ću biti car nad ovim narodom.
1KI 14:3 Ponesi sa sobom deset hlebova, nešto kolača, i vrč meda, pa idi k njemu. On će ti reći šta će se dogoditi s dečakom.“
1KI 14:4 Jerovoamova žena učini tako. Spremi se ona i ode u Silom i dođe u Ahijinu kuću. A Ahija nije mogao da vidi, jer mu se od starosti zamutio vid.
1KI 14:5 Gospod reče Ahiji: „Evo, došla je Jerovoamova žena da te pita za svog sina, jer je bolestan. Ti joj reci tako i tako. Kad dođe pretvaraće se da je neka druga.“
1KI 14:6 Kad je Ahija čuo zvuk njenih koraka, dok je ulazila na vrata, on reče: „Uđi, ženo Jerovoamova. Zašto se pretvaraš da si neka druga? Ja sam poslan da ti saopštim tešku vest.
1KI 14:7 Idi i reci Jerovoamu: ’Govori Gospod, Bog Izrailjev: ja sam te podigao iz naroda i učinio te vladarom nad mojim narodom Izrailjem;
1KI 14:8 otrgnuo sam carstvo od doma Davidovog i dao ga tebi. Ali ti nisi bio kao moj sluga David, koji je držao moje zapovesti i sledio me svim svojim srcem čineći samo ono što je pravo u mojim očima.
1KI 14:9 No, ti si učinio više zla od svih koji su bili pre tebe; ti si otišao i načinio sebi druge bogove i livene idole da me razdražuješ, okrenuvši mi leđa.
1KI 14:10 Zato ću dovesti nevolju na dom Jerovoamov; istrebiću Jerovoamu svako muško, roba i slobodnjaka u Izrailju i spaliti dom Jerovoamov, kao što se spaljuje balega do kraja.
1KI 14:11 Jerovoamove koji su umrli u gradu izješće psi, a one koji su u polju izješće ptice nebeske, jer je tako Gospod rekao.’
1KI 14:12 A ti se vrati kući; kad tvoje stope stupe u grad, dete će umreti.
1KI 14:13 Sav Izrailj će ga oplakati i sahraniti ga, jer će on jedini ući u grob od Jerovoamovih, jer je Gospod, Bog Izrailjev, samo na njemu našao nešto dobro od doma Jerovoamovog.
1KI 14:14 A Gospod će podići sebi cara nad Izrailjem, koji će istrebiti dom Jerovoamov danas, šta više sad.
1KI 14:15 Gospod će zatresti Izrailj kao što se zatrese trska u vodi. On će iščupati Izrailj iz ove dobre zemlje, koju je dao njihovim ocima, i rasejati ih preko Eufrata, jer su načinili sebi Aštartine stupove, da razjare Gospoda.
1KI 14:16 On će ostaviti Izrailj zbog greha koje je Jerovoam učinio, i tako naveo Izrailj na greh.“
1KI 14:17 Jerovoamova žena je ustala i otišla u Tersu. Kad je prekoračila prag kuće, dete je umrlo.
1KI 14:18 Sahranili su ga, i sav ga je Izrailj oplakao, po reči koju je Gospod rekao preko svoga sluge proroka Ahije.
1KI 14:19 Ostala Jerovoamova dela, kako je ratovao i vladao, zapisana su u Knjizi dnevnika izrailjskih careva.
1KI 14:20 Jerovoam je vladao dvadeset i dve godine, pa je počinuo sa svojim precima. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Nadav.
1KI 14:21 Rovoam, sin Solomonov, je vladao u Judi. Bilo mu je četrdeset jedna godina kad je postao car, a vladao je sedamnaest godina u Jerusalimu, u gradu koji je Gospod izabrao od svih izrailjskih plemena, da tamo postavi svoje ime. Majka mu se zvala Nama Amonka.
1KI 14:22 Juda je činio što je zlo u Gospodnjim očima. Gresima koje su činili, razbesneli su ga više od svega što su njihovi preci učinili.
1KI 14:23 Sebi su, takođe, izgradili uzvišice, stubove i Aštartine stupove na svakom visokom brdu i pod svakim zelenim drvetom.
1KI 14:24 Bilo je čak i hramskih bludnika. Narod je činio sve gadosti naroda koje je Gospod proterao pred Izrailjcima.
1KI 14:25 Pete godine cara Rovoama, digao se Sisak, car Egipta, protiv Jerusalima.
1KI 14:26 On je odneo sve blago iz Doma Gospodnjeg, i sve blago iz carevog dvora; sve je odneo. Odneo je i sve štitove od zlata, koje je napravio Solomon.
1KI 14:27 Car Rovoam je umesto njih napravio štitove od bronze i poverio ih zapovednicima straže koja je čuvala vrata carevog dvora.
1KI 14:28 Kad god je car odlazio u Dom Gospodnji, stražari bi ih donosili, a potom bi ih vraćali u oružarnicu straže.
1KI 14:29 Ostala Rovoamova dela, i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
1KI 14:30 Rat se stalno vodio između Rovoama i Jerovoama.
1KI 14:31 Kad se Rovoam upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Davidovom gradu. Majka mu se zvala Nama Amonka. Njegov sin Avijam se zacario umesto njega.
1KI 15:1 U osamnaestoj godini carevanja Jerovoama, sina Navatovog, Avijam se zacario nad Judom.
1KI 15:2 On je vladao tri godine u Jerusalimu. Majka mu se zvala Maha, ćerka Avesalomova.
1KI 15:3 On je sledio sve grehe koje je njegov otac učinio pre njega. Srce mu nije bilo predano Gospodu, Bogu njegovom, kao što je bilo srce njegovog praoca Davida.
1KI 15:4 Ipak, radi Davida mu je Gospod, Bog njegov, dao svetiljku u Jerusalimu, podigavši njegovog sina posle njega i sačuvavši Jerusalim.
1KI 15:5 Jer, David je činio što je pravo u očima Gospodnjim i nije se odvratio od ničega što mu je zapovedio sveg svog života, osim u slučaju Urije Hetita.
1KI 15:6 Rat se vodio između Rovoama i Jerovoama sveg veka Avijamovog.
1KI 15:7 Ostatak Avijamovih dela, i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih? Avijam i Jerovoam su ratovali između sebe.
1KI 15:8 Kad se Avijam upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Davidovom gradu. Njegov sin Asa se zacario umesto njega.
1KI 15:9 Dvadesete godine Jerovoamovog carevanja nad Izrailjem, Asa je postao car nad Judom.
1KI 15:10 Vladao je četrdeset godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Maha, ćerka Avesalomova.
1KI 15:11 Asa je činio što je pravo u očima Gospoda, kao njegov praotac David.
1KI 15:12 On je proterao hramske bludnike iz zemlje i odstranio sve idole koje su njegovi preci načinili.
1KI 15:13 On je takođe i svoju majku Mahu uklonio s položaja carice majke, jer je načinila odvratne Aštartine stupove. Asa je posekao stupove i spalio ih u dolini Kidron.
1KI 15:14 No, iako nije uklonio uzvišice, Asino srce je bilo u potpunosti verno Gospodu sveg njegovog života.
1KI 15:15 On je doneo u Dom Gospodnji stvari koje je njegov otac posvetio: srebro, zlato i posuđe.
1KI 15:16 Između Ase i Vase, izrailjskog cara, vodio se rat u sve njihove dane.
1KI 15:17 Izrailjski car Vasa je krenuo protiv Jude utvrdivši Ramu, da bi sprečio svakoga da dolazi ili odlazi od Ase, cara Judinog.
1KI 15:18 Tada je Asa uzeo sve srebro i zlato što je ostalo u riznici Doma Gospodnjeg i u riznici carskog dvora, i predao ih svojim slugama. Car Asa ih je, zatim, poslao Ven-Adadu, sinu Tavrimonovom, sinu Esionovom, aramejskom caru koji živi u Damasku, poručivši:
1KI 15:19 „Neka bude savez između mene i tebe, kao između mog oca i tvog oca. Evo, šaljem ti dar, srebro i zlato; dođi i poništi svoj savez sa Vasom, carem izrailjskim, da bi otišao od mene.“
1KI 15:20 Ven-Adad je poslušao Asu, pa je poslao svoje vojne zapovednike da napadne izrailjske gradove. Osvojio je Ijon, Dan, i Avel Vet-Mahu, te sav Hineret i svu zemlju Neftalimovu.
1KI 15:21 Kad je to čuo Vasa, prestao je da utvrđuje Ramu, te se vratio u Tersu.
1KI 15:22 Tada je car Asa sazvao sve Judejce, bez izuzetka, pa su odneli iz Rame sve kamenje i drvo, koje je Vasa upotrebio za gradnju. S njima je car Asa utvrdio Gavaju Venijaminovu i Mispu.
1KI 15:23 Ostala Asina dela, svi njegovi ratni pohodi, i sve što je uradio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva? Međutim, u starosti su mu obolele noge.
1KI 15:24 Kad se Asa upokojio sa svojim precima, sahranili su ga s njegovim precima u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Josafat.
1KI 15:25 Nadav, sin Jerovoamov, počeo je da vlada u drugoj godini Ase, cara Judinog. Vladao je dve godine nad Izrailjem.
1KI 15:26 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim; išao je stopama svoga oca, čineći njegov greh na koji je naveo Izrailj.
1KI 15:27 Protiv njega se urotio Vasa, sin Ahijin, od Isaharovog doma; Vasa ga je ubio kod Givetona filistejskog, dok su Nadav i sav Izrailj opsedali Giveton.
1KI 15:28 Vasa ga je ubio u trećoj godini Ase, cara Judinog, i zacario se na njegovo mesto.
1KI 15:29 Čim se zacario, pobio je sav dom Jerovoamov. Nije ostavio ni žive duše Jerovoamu, dok sve nije istrebio, prema reči koju je Gospod rekao preko svoga sluge Ahije Silomljanina,
1KI 15:30 zbog greha koje je Jerovoam učinio i na koji je naveo Izrailj, izazivajući gnev Gospoda, Boga Izrailjevog.
1KI 15:31 Ostala Nadavova dela i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
1KI 15:32 Asa i Vasa, car izrailjski, ratovali su između sebe sveg njihovog veka.
1KI 15:33 U trećoj godini Ase, cara Judinog, zacario se Vasa, sin Ahijin, nad svim Izrailjem u Tersi. Vladao je dvadeset četiri godine.
1KI 15:34 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim; išao je stopama Jerovoamovim, čineći njegov greh na koji je naveo Izrailj.
1KI 16:1 Reč Gospodnja dođe Juju, sinu Hananinom, protiv Vase:
1KI 16:2 „Ja sam te podigao iz praha i postavio te za vladara nad mojim narodom Izrailjem. Ali ti si krenuo Jerovoamovim stopama i naveo moj narod Izrailj na greh, gneveći me svojim gresima.
1KI 16:3 Zato ću iskoreniti Vasu i njegov dom, i učiniću tvoj dom kao dom Jerovoama, sina Navatovog.
1KI 16:4 Vasine koji poginu u gradu izješće psi, a koji poginu u polju izješće ptice nebeske.“
1KI 16:5 Ostala Vasina dela, ono što je učinio, i njegovi vojni pohodi, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
1KI 16:6 Kad se Vasa upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Tersi. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Ila.
1KI 16:7 Reč Gospodnja je preko proroka Juja, sina Hananinog, došla protiv Vase i njegovog doma, zbog svega zla što je učinio u očima Gospodnjim, gneveći ga svojim delima, postavši kao dom Jerovoamov, i zbog toga što je istrebio dom Jerovoamov.
1KI 16:8 Dvadeset šeste godine Ase, cara Judinog, Ila, sin Vasin, zacario se nad Izrailjem u Tersi. Vladao je dve godine.
1KI 16:9 Protiv njega se urotio njegov sluga Zimrije, zapovednik polovine njegovih bojnih kola, dok je bio pijan u Tersi, u kući Arse, upravitelja dvora u Tersi.
1KI 16:10 Zimrije je ušao i ubio ga u dvadeset sedmoj godini Ase, cara Judinog, pa se zacario na njegovo mesto.
1KI 16:11 Kad je postao car, čim je seo na presto, pobio je sav dom Vasin; nije ostavio na životu ni jedno muško od njegove rodbine i prijatelja.
1KI 16:12 Zimrije je uništio sav dom Vasin prema reči Gospodnjoj koja je bila upućena Vasi preko proroka Juja,
1KI 16:13 zbog svih greha Vasinih i greha njegovog sina Ile, koje su počinili, i na koje su naveli Izrailja, gneveći Gospoda, Boga Izrailjevog, svojim idolima.
1KI 16:14 Ostala Ilina dela, i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
1KI 16:15 Dvadeset sedme godine Ase, cara Judinog, Zimrije, je vladao sedam dana u Tersi. Vojska je bila utaborena kod Givetona filistejskog.
1KI 16:16 Kad je narod u taboru čuo da se priča: „Zimrije je izvršio prevrat i ubio cara“, zacarili su Amrija, zapovednika vojske, nad Izrailjem istog dana u taboru.
1KI 16:17 Tada su Amrije i sav Izrailj s njim otišli iz Givetona i opkolili Tersu.
1KI 16:18 Kad je Zimrije video da je grad opkoljen, otišao je u utvrđenje carskog dvora i zapalio carski dvor nad sobom. Tako je poginuo,
1KI 16:19 zato što je počinio grehe čineći što je zlo u Gospodnjim očima, idući Jerovoamovim stopama, i zato što je učinio greh, i naveo Izrailj na greh.
1KI 16:20 Ostala Zimrijeva dela i prevrat koji je izvršio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
1KI 16:21 Zatim se izrailjski narod podelio; polovina naroda je pošla za Tivnijem, sinom Ginatovim, da ga učine carem, a druga polovina je pošla za Amrijem.
1KI 16:22 Međutim, narod koji je sledio Amrija, bio je jači od naroda koji je sledio Tivnija, Ginatovog sina. Tivnije je umro, a Amrije je postao car.
1KI 16:23 Trideset prve godine Ase, cara Judinog, Amrije se zacario nad Izrailjem. Vladao je dvanaest godina; šest godina je vladao u Tersi.
1KI 16:24 On je kupio samarijsko brdo od Samira za dva talanta srebra i izgradio grad. Gradu koji je sagradio dao je ime Samarija, po imenu Samira, vlasnika samarijskog brda.
1KI 16:25 Amrije je činio što je zlo u očima Gospodnjim; on je činio gore od svih koji su bili pre njega.
1KI 16:26 U svemu je išao stopama Jerovoama, sina Navatovog, koji je učinio greh, i koji je Izrailj naveo na greh, te su razgnevili Gospoda, Boga Izrailjevog, svojim idolima.
1KI 16:27 Ostala Amrijeva dela koja je učinio, i vojni pohodi koje je poduzeo, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
1KI 16:28 Kad se Amrije upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Samariji. Na njegovo mesto zacario se njegov sin Ahav.
1KI 16:29 Ahav, sin Amrijev, zacario se nad Izrailjem u trideset osmoj godini Ase, cara Judinog. Ahav, sin Amrijev, je u Samariji vladao nad Izrailjem dvadeset dve godine.
1KI 16:30 Ahav, sin Amrijev, je činio što je zlo u Gospodnjim očima više nego svi koji su bili pre njega.
1KI 16:31 Za njega ne samo da je bila neznatna stvar slediti grehe Jerovoama, sina Navatovog, nego se još oženio Jezaveljom, ćerkom Etvala, cara sidonskog, te je otišao da služi Valu i da mu se klanja.
1KI 16:32 On je podigao žrtvenik Valu u Valovom hramu, koji je sagradio u Samariji.
1KI 16:33 Ahav je napravio Aštartine stupove i učinio više da razgnevi Gospoda, Boga Izrailjevog, od svih izrailjskih careva koji su bili pre njega.
1KI 16:34 U njegovo vreme je Hil Vetiljanin sagradio Jerihon. Temelje Jerihona je položio po cenu svog prvenca Avirona, a vrata je postavio po cenu svog najmlađeg sina Seguva, prema reči Gospodnjoj koja je bila rečena preko Isusa, sina Navinovog.
1KI 17:1 Ilija Tesvićanin, iz Tesve galadske, reče Ahavu: „Živoga mi Gospoda, Boga Izrailjevog, kome služim: narednih godina neće biti ni rose, ni kiše, osim na moju zapovest.“
1KI 17:2 Reč Gospodnja dođe Iliji:
1KI 17:3 „Idi odavde i kreni na istok, pa se sakrij kod potoka Horata, istočno od Jordana.
1KI 17:4 Pićeš iz potoka, a ja sam naredio gavranima da te tamo hrane.“
1KI 17:5 On ode i učini po reči Gospodnjoj. Pošto je otišao, nastanio se kod potoka Horata, istočno od Jordana.
1KI 17:6 Gavrani su mu svako jutro i veče donosili hleb i meso, a pio je iz potoka.
1KI 17:7 Međutim, nakon izvesnog vremena potok je presušio, jer nije bilo kiše u zemlji.
1KI 17:8 Tada mu dođe reč Gospodnja:
1KI 17:9 „Ustani i idi u Sareptu sidonsku i nastani se tamo. Evo, ja sam zapovedio tamo jednoj ženi udovici da te hrani.“
1KI 17:10 On je ustao i otišao u Sareptu. Kad je došao na gradska vrata, udovica je skupljala granje. On je pozva i reče: „Donesi mi malo vode u krčagu, da pijem.“
1KI 17:11 Kad je ona pošla da donese, on joj doviknu: „Donesi mi i malo hleba u ruci!“
1KI 17:12 Ona mu odgovori: „Živoga mi Gospoda, Boga tvoga, nemam nikakvog hleba osim šake brašna u ćupu i malo ulja u krčagu. Evo, skupljam grančicu, dve, da odem kući i da spremim sebi i svom sinu, da pojedemo, pa da umremo.“
1KI 17:13 Ilija joj reče: „Ne boj se, nego idi i uradi kako si rekla; ali prvo napravi meni hleb od toga i donesi mi, pa onda idi i spremi za sebe i svoga sina.
1KI 17:14 Jer govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Brašno u ćupu se neće potrošiti i ulje u krčagu neće nestati, dok Gospod ne pusti kišu na zemlju.’“
1KI 17:15 Ona ode i učini kako joj je Ilija rekao; jeli su i ona i on i sav njen dom za dugo vremena.
1KI 17:16 Brašno u ćupu se nije potrošilo niti je ulje u krčagu nestalo, prema reči koju je Gospod rekao preko Ilije.
1KI 17:17 Posle ovih događaja oboleo je sin žene, domaćice kuće. No, bolest mu se veoma pogoršala, tako da je izdahnuo.
1KI 17:18 Tada mu ona reče: „Šta imaš protiv mene, Božiji čoveče? Zar si došao k meni da me podsetiš na moju krivicu i usmrtiš mi sina?“
1KI 17:19 On joj reče: „Daj mi svoga sina.“ Uzeo ga je iz njenog naručja i odneo ga u gornju sobu, gde je stanovao, i položio ga na svoj krevet.
1KI 17:20 Zatim je zavapio Gospodu i rekao: „Gospode, Bože moj, zar ćeš dovesti nesreću i na udovicu kod koje stanujem, i usmrtiti joj sina?“
1KI 17:21 Tada se ispružio nad dečakom tri puta i zavapio Gospodu, rekavši: „Gospode, Bože moj, neka se vrati duša u ovoga dečaka.“
1KI 17:22 Gospod je uslišio Ilijin vapaj, i dečakova duša se vratila u njega, te je oživeo.
1KI 17:23 Zatim je Ilija uzeo dečaka, doneo ga iz gornje sobe u kuću, i dao ga njegovoj majci. Ilija reče: „Vidi, tvoj sin je živ!“
1KI 17:24 Žena reče Iliji: „Sada znam da si čovek Božiji i da je reč Gospodnja iz tvojih usta istina.“
1KI 18:1 Posle mnogo dana, dođe reč Gospodnja Iliji, u trećoj godini: „Idi i pokaži se Ahavu, a ja ću poslati kišu na zemlju.“
1KI 18:2 Tako Ilija ode u susret Ahavu. A u Samariji je vladala ljuta glad.
1KI 18:3 Ahav pozva Avdiju, upravitelja dvora. Avdija se veoma bojao Gospoda.
1KI 18:4 Kad je Jezavelja ubijala proroke Gospodnje, Avdija je uzeo stotinu proroka i sakrio ih. Pedeset ih je sakrio u jednu pećinu i hranio ih hlebom i vodom.
1KI 18:5 Ahav reče Avdiji: „Obiđi zemlju i sve izvore vode i sve potoke; možda ćemo naći kakvu travu da održimo u životu konje i mazge, da nam ne izgine stoka.“
1KI 18:6 Podelili su između sebe zemlju, gde će koji proći; Ahav je krenuo jednim putem, a Avdija je otišao drugim putem.
1KI 18:7 Dok je Avdija išao putem, Ilija mu izađe u susret. Prepoznavši ga, Avdija pade ničice i reče: „Jesi li to ti, gospodaru Ilija?“
1KI 18:8 On mu odgovori: „Ja sam. Idi i reci svome gospodaru: ’Ilija je ovde.’“
1KI 18:9 Avdija reče na to: „Kakav sam greh učinio te daješ svoga slugu u ruke Ahavove, da me ubije?
1KI 18:10 Živoga mi Gospoda, Boga tvoga, nema naroda ni carstva gde moj gospodar nije poslao da te traže. Kad bi rekli: ’Nema ga ovde’, on bi naterao to carstvo ili narod da se zakunu da te nisu našli.
1KI 18:11 A ti mi sad kažeš: ’Idi i reci svome gospodaru da je Ilija ovde.’
1KI 18:12 Kad ja odem od tebe, Duh Gospodnji će te odneti ni sam ne znam gde. Međutim, kad ja budem došao da to javim Ahavu, a on te ne nađe, on će me ubiti! A tvoj sluga se boji Gospoda od svoje mladosti.
1KI 18:13 Zar nije bilo javljeno mome gospodaru šta sam uradio kad je Jezavelja ubijala proroke Gospodnje? Ja sam sakrio stotinu proroka Gospodnjih, po pedeset u jednu pećinu i hranio ih hlebom i vodom.
1KI 18:14 A ti mi sad kažeš: ’Idi i reci svome gospodaru da je Ilija ovde.’ Pa, on će me ubiti!“
1KI 18:15 Ilija reče: „Živoga mi Gospoda nad vojskama, kome služim, danas ću se pokazati pred njim.“
1KI 18:16 Avdija ode da se sretne s Ahavom, i pošto mu je javio, Ahav ode da se sretne sa Ilijom.
1KI 18:17 Kad je ugledao Iliju, Ahav mu reče: „Jesi li ti onaj što dovodi nevolju na Izrailja?“
1KI 18:18 Ilija odgovori: „Nisam ja taj što je doveo nevolju na Izrailja; to si ti i dom tvoga oca. Vi ste napustili Gospodnje zapovesti i otišli za Valima.
1KI 18:19 A sada mi saberi sav Izrailj na gori Karmil i četiri stotine pedeset Valovih proroka, i četiri stotine Aštartinih proroka, koji jedu za Jezaveljinim stolom.“
1KI 18:20 Ahav posla po sav Izrailj i sabra proroke na goru Karmil.
1KI 18:21 Tada Ilija pristupi svem narodu i reče: „Dokle ćete hramati na obe noge? Ako je Gospod Bog, sledite njega, a ako je to Val, sledite njega.“ Narod mu nije odgovorio ni reči.
1KI 18:22 Tada Ilija reče narodu: „Samo sam ja ostao od proroka Gospodnjih, dok je Valovih proroka četiri stotine pedeset.
1KI 18:23 Neka nam se daju dva junca; neka oni izaberu sebi jednog junca, pa neka ga raseku na delove i polože ga na drva, ali neka ne podmeću vatru. Ja ću uraditi isto sa drugim juncem i položiti ga na drva. Vatru neću podmetati.
1KI 18:24 Vi onda prizovite ime svoga boga a ja ću prizvati ime Gospodnje. Onaj bog koji se odazove vatrom, taj je Bog.“ Sav narod odgovori: „Predlog je dobar.“
1KI 18:25 Ilija reče Valovim prorocima: „Izaberite sebi jednog junca i pripremite ga najpre, jer vas je više. Zatim prizovite ime svoga boga, ali ne podmećite vatru.“
1KI 18:26 Oni uzmu junca koji im je dan i pripreme ga. Zatim su prizivali ime Valovo od jutra do podneva, govoreći: „O, Vale, odgovori nam!“ Ali nije bilo ni glasa, ni odgovora. Onda su igrali oko žrtvenika koji je bio napravljen.
1KI 18:27 Kad je došlo podne, Ilija im se podsmehnu i reče: „Vičite glasnije, jer on je bog! Možda se zamislio, ili je zauzet; možda je otputovao, ili spava, pa ga treba probuditi.“
1KI 18:28 Tada su počeli još glasnije da viču i da se paraju noževima i šilima po svom običaju, dok ih nije oblila krv.
1KI 18:29 Kad je prošlo podne, oni stadoše da prorokuju dok nije došlo vreme da se prinese žrtva. Ali nije bilo ni glasa, ni odgovora, niti znaka života.
1KI 18:30 Ilija reče svem narodu: „Pristupite k meni.“ Kad je sav narod pristupio k njemu, on je popravio Gospodnji žrtvenik, koji je bio porušen.
1KI 18:31 Ilija je uzeo dvanaest kamenova, prema broju plemena sinova Jakovljevih, kome je došla reč Gospodnja: „Tvoje ime će biti Izrailj.“
1KI 18:32 Od tog kamenja je podigao žrtvenik u ime Gospodnje, a oko žrtvenika je iskopao jarak toliko širok, da bi se u njemu mogle zasejati dve mere žita.
1KI 18:33 Zatim je poređao drva, isekao vola na komade, i položio ga na drva.
1KI 18:34 Tada je rekao: „Napunite četiri krčaga vodom i izlijte je na žrtvu svespalnicu i na drva. Uradite to još jednom“ – reče. I opet reče: „Učinite to i po treći put“; i učiniše tako i treći put.
1KI 18:35 Voda je potekla oko žrtvenika i ispunila jarak.
1KI 18:36 Kad je došlo vreme da se prinese žrtva, prorok Ilija pristupi i reče: „Gospode, Bože Avrahamov, Isakov i Izrailjev, neka se danas zna da si ti Bog u Izrailju, a da sam ja tvoj sluga, i da sam po tvojoj reči učinio sve ove stvari.
1KI 18:37 Usliši me, Gospode! Usliši me, da bi ovaj narod znao da si ti Gospode Bog, i da ćeš ti obratiti njihova srca.“
1KI 18:38 Tada se sruči oganj Gospodnji i proguta i žrtvu svespalnicu, i drva, i kamenje, i zemlju, i isuši vodu u jarku.
1KI 18:39 Kad sav narod to vide, pade ničice i reče: „Gospod je Bog! Gospod je Bog!“
1KI 18:40 Tada im Ilija reče: „Pohvatajte Valove proroke; neka nijedan ne umakne.“ Oni su ih pohvatali i doveli Iliji kod potoka Kisona, i tamo ih je poklao.
1KI 18:41 Ilija reče Ahavu: „Idi, jedi i pij, jer se čuje zvuk velikog pljuska.“
1KI 18:42 Ahav je otišao da jede i pije, a Ilija je otišao na vrh Karmila. Tu je kleknuo na zemlju i položio glavu među kolena.
1KI 18:43 Potom je rekao svome sluzi: „Ustani i pogledaj prema moru.“ On pogleda i reče: „Nema ničega.“ Ilija je sedam puta rekao: „Vrati se.“
1KI 18:44 Sedmog puta je sluga rekao: „Eno, od mora se diže mali oblak, kao ljudski dlan.“ Ilija reče: „Idi i reci Ahavu: ’Upregni svoje kočije i siđi da te ne uhvati pljusak.’“
1KI 18:45 Nebo se namah smrači od oblaka i vetra, i spusti se veliki pljusak. Ahav se popne u svoje kočije i ode u Jezrael.
1KI 18:46 A ruka Gospodnja dođe na Iliju; on se opasa i otrča pred Ahavom sve do Jezraela.
1KI 19:1 Kad je Ahav ispričao Jezavelji sve što je Ilija uradio, i kako je poubijao mačem sve proroke,
1KI 19:2 Jezavelja je poslala glasnika Iliji, govoreći: „Neka mi tako učine bogovi, i neka dodaju, ako sutra u ovo vreme ne učinim s tvojim životom, kao što je bilo učinjeno sa životom svakoga od njih.“
1KI 19:3 On se uplašio, pa je ustao i pobegao da sačuva sebi život. Došao je u Vir-Saveju u Judi, gde je ostavio svoga slugu.
1KI 19:4 Onda je otišao u pustinju, dan hoda. Došavši do jedne smreke, seo je ispod nje i poželeo da umre. Rekao je: „Dosta mi je više! Gospode, uzmi moj život, jer nisam bolji od svojih predaka!“
1KI 19:5 Legao je ispod smreke i zaspao. Ali anđeo ga dotaknu i reče mu: „Ustani i jedi.“
1KI 19:6 Kad se obazreo, tamo kod njegove glave je bila pogača pečena na kamenu i krčag vode. Jeo je i pio, pa je ponovo legao.
1KI 19:7 Anđeo Gospodnji se vratio po drugi put, dotaknuo ga i rekao mu: „Ustani i jedi, jer te očekuje dalek put.“
1KI 19:8 Ilija je ustao, pa je jeo i pio. Obnovivši snagu tom hranom, išao je četrdeset dana i četrdeset noći do Božije gore Horiv.
1KI 19:9 Tamo je ušao u jednu pećinu i prespavao tamo. Zatim mu dođe reč Gospodnja: „Šta ti radiš ovde, Ilija?“
1KI 19:10 On odgovori: „Bio sam veoma revan za Gospoda, Boga nad vojskama, jer su Izrailjci napustili tvoj savez, srušili tvoje žrtvenike i mačem pobili tvoje proroke. Samo sam ja ostao, a sada gledaju da i meni uzmu život.“
1KI 19:11 [Bog] reče: „Izađi i stani na goru pred Gospodom, jer će Gospod proći.“ Pred Gospodom je bio veliki i silan vetar koji je cepao gore i lomio stene. Ali Gospod nije bio u vetru. Posle vetra je bio zemljotres, ali Gospod nije bio u zemljotresu.
1KI 19:12 Posle zemljotresa je bio oganj, ali Gospod nije bio u ognju. Posle ognja dođe tihi šapat.
1KI 19:13 Kad je to Ilija čuo, zaklonio je lice plaštom, pa je izašao i stao na ulaz od pećine. Zatim mu je glas rekao: „Šta ti radiš ovde, Ilija?“
1KI 19:14 On odgovori: „Bio sam veoma revan za Gospoda, Boga nad vojskama, jer su Izrailjci napustili tvoj savez, srušili tvoje žrtvenike i mačem pobili tvoje proroke. Samo sam ja ostao, a sada gledaju da i meni uzmu život.“
1KI 19:15 Gospod mu reče: „Idi i vrati se putem za damaštansku pustinju. Kad dođeš, pomaži Azaila za cara nad Aramom,
1KI 19:16 a Juja, sina Nimsijevog, pomaži za cara nad Izrailjem. Jeliseja, sina Safatovog iz Avel-Meole, pomaži za proroka umesto sebe.
1KI 19:17 Ko pobegne od Azailovog mača, njega će ubiti Juj, a ko pobegne od Jujevog mača, njega će ubiti Jelisej.
1KI 19:18 Ipak, ostaviću u Izrailju sedam hiljada – sve one čija se kolena nisu savila pred Valom, i sva usta koja ga nisu celivala.“
1KI 19:19 Ilija ode odande i nađe Jeliseja, sina Safatovog, kako ore. Pred njim je bilo dvanaest jarmova volova, a sam je bio kod dvanaestog. Ilija prođe kraj njega i baci na njega svoj ogrtač.
1KI 19:20 On ostavi volove, potrča za Ilijom i reče mu: „Dozvoli mi da se izljubim s ocem i majkom, pa ću poći za tobom.“ Ilija mu reče: „Idi, vrati se; zar sam ti učinio nešto veliko?“
1KI 19:21 Tada se okrenuo od njega, uzeo volove i zaklao ih. Meso je skuvao na drvima od volovskog jarma, i dao ga narodu da jede. Zatim je ustao i pošao za Ilijom, kao njegov sluga.
1KI 20:1 Ven-Adad, aramejski car, je sabrao svu svoju vojsku; s njim je bilo trideset dva cara, s konjima i bojnim kolima. On je otišao, opkolio Samariju i napao je.
1KI 20:2 Potom je poslao glasnike Ahavu, caru izrailjskom, u grad.
1KI 20:3 Rekao mu je: „Ovako poručuje Ven-Adad: ’Tvoje srebro i zlato pripada meni, i tvoje predivne žene i deca pripadaju meni.’“
1KI 20:4 Car izrailjski odgovori: „Kako ti kažeš, gospodaru moj, care. Tvoj sam i ja i sve što imam.“
1KI 20:5 Glasnici su ponovo došli i rekli: „Ovako kaže Ven-Adad: ’Poručio sam ti: predaj mi svoje srebro i zlato, svoje žene i decu.
1KI 20:6 Zato ću ti sutra u ovo vreme poslati svoje sluge i oni će pretražiti tvoju kuću i kuće tvojih slugu, pa će uzeti sve što ti je vredno i odneti.’“
1KI 20:7 Tada car izrailjski pozva sve starešine zemlje i reče: „Primite k znanju i pogledajte kako traži nevolju; jer je poslao po moje žene i decu, i po moje srebro i zlato, a ja mu nisam odbio.“
1KI 20:8 Sve starešine i sav narod mu rekoše: „Ne slušaj, niti pristaj!“
1KI 20:9 On reče Ven-Adadovim glasnicima: „Recite svome gospodaru caru: ’Učiniću sve što si prvi put tražio od svoga sluge, ali ovo ne mogu da učinim.’“ Glasnici odu i vrate se sa porukom.
1KI 20:10 Ven-Adad mu posla poruku: „Neka mi bogovi tako učine i neka dodaju, ako od Samarije ostane toliko pepela da svaki čovek koji me sledi dobije po šaku.“
1KI 20:11 Izrailjski car mu odgovori: „Kaže se: ’Neka se ne hvali onaj koji se opasuje, nego onaj koji se raspasuje.’“
1KI 20:12 Kad je Ven-Adad čuo ovu poruku dok je pio sa carevima pod šatorima, rekao je svojim slugama: „Krenite!“ Oni krenuše u grad.
1KI 20:13 Uto jedan prorok pristupi Ahavu, caru izrailjskom, i reče: „Govori Gospod: ’Vidiš li sve ovo veliko mnoštvo? Evo, danas ću ga predati u tvoje ruke, da znaš da sam ja Gospod.’“
1KI 20:14 Ahav reče: „Preko koga?“ [Prorok] reče: „Govori Gospod: ’Preko momaka oblasnih namesnika.’“ On upita: „Ko će započeti bitku?“ [Prorok] reče: „Ti.“
1KI 20:15 Ahav je prebrojao momke oblasnih namesnika, njih dve stotine trideset dva, a zatim je prebrojio sav narod, sve Izrailjce, njih sedam hiljada.
1KI 20:16 Izašli su u podne, dok se Ven-Adad napijao sa trideset dva cara, koji su mu došli u pomoć.
1KI 20:17 Prvo su izašli momci oblasnih namesnika. Ven-Adad je poslao izvidnicu, koja mu je javila: „Izašli su ljudi iz Samarije.“
1KI 20:18 On reče: „Ako su izašli radi mira, pohvatajte ih žive, a ako su izašli radi rata, svejedno ih pohvatajte žive.“
1KI 20:19 Tako momci oblasnih namesnika izađu iz grada, a vojska za njima.
1KI 20:20 Svaki je ubio svog protivnika, te su se Aramejci razbežali. Izrailjci su ih gonili, ali je Ven-Adad, aramejski car, pobegao na konju s konjanikom.
1KI 20:21 Tada je izašao i izrailjski car i navalio na konje i bojna kola, i naneo Aramejcima veliki poraz.
1KI 20:22 Zatim prorok pristupi izrailjskom caru i reče mu: „Idi i pojačaj svoje snage; razmisli i vidi šta ćeš da uradiš, jer će te aramejski car napasti na početku naredne godine.“
1KI 20:23 A sluge aramejskog cara rekoše mu: „Njihovi bogovi su planinski bogovi, i zato su nas savladali. Ali ako se sukobimo sa njima u ravnici, svakako ćemo ih savladati.
1KI 20:24 Učini ovako: ukloni careve s njihovih položaja, a umesto njih postavi vojvode.
1KI 20:25 Zatim skupi onakvu vojsku kakvu si izgubio, isto toliko konja i bojnih kola, pa ćemo se sukobiti s njima u ravnici, i svakako ćemo ih savladati.“ On ih je poslušao, pa je učinio tako.
1KI 20:26 Na početku godine, Ven-Adad skupi Aramejce i krene na Afek da ratuje protiv Izrailjaca.
1KI 20:27 I Izrailjci su se skupili i poneli hranu, pa su im krenuli u susret. Kad su se Izrailjci utaborili nasuprot njima, bili su kao dva stada koza. Aramejci su, pak, prekrili zemlju.
1KI 20:28 Tada pristupi čovek Božiji i reče izrailjskom caru: „Govori Gospod: ’Zato što su Aramejci rekli: Gospod je bog planina, a ne bog dolina, predaću sve ovo veliko mnoštvo u tvoje ruke, da znate da sam ja Gospod.’“
1KI 20:29 Sedam dana su bili utaboreni jedni naspram drugih. Sedmoga dana je počela bitka. Izrailjci su pobili stotinu hiljada aramejskih pešaka u jednom danu.
1KI 20:30 Ostali su pobegli u Afek, u grad, ali se gradski zid srušio na preostalih dvadeset sedam hiljada ljudi. Ven-Adad je pobegao u grad i ušao u tajnu odaju.
1KI 20:31 Njegove sluge mu rekoše: „Čuli smo da su carevi doma Izrailjevog milostivi. Stoga, hajde da stavimo kostret oko bokova i konopce oko glava i izađimo pred izrailjskog cara; možda će ti poštedeti život.“
1KI 20:32 Tako su opasali kostret oko bokova i stavili konopce oko glava, pa su došli k izrailjskom caru i rekli: „Tvoj podanik, Ven-Adad, kaže: ’Molim te, poštedi mi život.’“ Ahav na to reče: „Zar je još uvek živ? On je moj brat.“
1KI 20:33 Tražeći neki znak, ljudi su hitro dočekali njegovu reč i rekli: „Jeste, Ven-Adad je tvoj brat!“ On im reče: „Idite i dovedite ga.“ Ven-Adad izađe pred njega, a on ga uze u svoja bojna kola.
1KI 20:34 Ven-Adad mu reče: „Vratiću ti gradove koje je moj otac uzeo od tvog oca, a možeš za sebe da postaviš i tržnice u Damasku, kao što je moj otac postavio u Samariji.“ [Ahav odgovori]: „Pustiću te na osnovu ovog dogovora.“ Zatim je sklopio savez s njim i pustio ga.
1KI 20:35 Ali dođe jedan od proročkih sinova i reče jednom od svojih drugova po reči Gospodnjoj: „Udari me!“ No, ovaj je odbio da ga udari.
1KI 20:36 Zato mu prorok reče: „Pošto nisi poslušao glas Gospodnji, evo, čim izađeš od mene, ubiće te lav.“ Tek što je malo odmakao od njega, naišao je na njega lav i ubio ga.
1KI 20:37 Zatim je našao drugog čoveka i rekao mu: „Udari me!“ Čovek ga udari i izranjavi ga.
1KI 20:38 Prorok ode i stade na put da sačeka cara. Na oči je stavio povez da se prikrije.
1KI 20:39 Kad je car prolazio, on doviknu caru i reče: „Tvoj je sluga stupio u sâmo središte bitke, kad je neki čovek došao k meni i doveo mi jednog čoveka, rekavši: ’Čuvaj ovog čoveka! Ako bude nestao, svojim ćeš životom platiti za njegov život, ili ćeš platiti talanat srebra.’
1KI 20:40 Ali dok je tvoj sluga bio zauzet ovim i onim, on je nestao.“ Izrailjski car mu reče: „Onda je to tvoja presuda; sam si je izrekao.“
1KI 20:41 Ali on brže-bolje skide povez sa očiju. Tada je car izrailjski video da je to jedan od proroka.
1KI 20:42 On reče caru: „Govori Gospod: ’Zato što si pustio čoveka koga sam odredio za kleto uništenje, svojim ćeš životom platiti za njegov život, i tvoj narod za njegov narod.’“
1KI 20:43 Car izrailjski ode svojoj kući, smrknut i ljutit.
1KI 21:1 Posle ovih događaja dogodilo se ovo: Navutej Jezraelac je imao vinograd u Jezraelu, uz dvor Ahava, cara Samarije.
1KI 21:2 Ahav reče Navuteju: „Daj mi svoj vinograd da imam za sebe povrtnjak, jer se nalazi uz moju kuću. A ja ću ti dati umesto njega bolji vinograd; ili, ako više voliš, isplatiću ti njegovu vrednost u novcu.“
1KI 21:3 Ali Navutej reče Ahavu: „Ne dao Gospod da ti dam nasledstvo svojih predaka!“
1KI 21:4 Ahav dođe svojoj kući smrknut i ljutit, zbog odgovora koji mu je dao Navutej Jezraelac, govoreći. „Ne dam ti nasledstvo svojih predaka.“ Legao je na svoju postelju, okrenuo lice na stranu i nije hteo da jede.
1KI 21:5 Njegova žena Jezavelja dođe k njemu i upita ga: „Zašto si tako zle volje, pa ne možeš da jedeš?“
1KI 21:6 On joj reče: „Govorio sam sa Navutejem Jezraelcem. Rekao sam mu: ’Daj mi svoj vinograd za novac, ili ako želiš, daću ti drugi vinograd za njega.’ Ali on reče: ’Neću ti dati svoj vinograd.’“
1KI 21:7 Reče mu njegova žena Jezavelja: „Zar ne vladaš ti nad Izrailjem? Ustani, jedi i razvedri se, a ja ću ti dati vinograd Navuteja Jezraelca.“
1KI 21:8 Tada je napisala pisma u Ahavovo ime, zapečatila ih njegovim pečatom i poslala pisma starešinama i glavarima, koji su živeli u istom gradu s Navutejem.
1KI 21:9 U pismima je napisala sledeće: „Proglasite post i postavite Navuteja pred narod.
1KI 21:10 Zatim postavite dve ništarije ispred njega da svedoče protiv njega, govoreći: ’Proklinjao si Boga i cara!’ Onda ga izvedite i kamenujte da pogine.“
1KI 21:11 Ljudi iz njegovog grada, starešine i glavari, koji su živeli u njegovom gradu, učine po poruci koju im je poslala Jezavelja, onako kako im je napisala u pismima koja im je poslala.
1KI 21:12 Proglase oni post i postave Navuteja pred narod.
1KI 21:13 I dođu dva čoveka, ništarije. Oni su se postavili ispred njega i svedočili protiv Navuteja pred narodom, govoreći: „Proklinjao je Boga i cara!“ Potom su ga izveli napolje i zasuli ga kamenjem, te je poginuo.
1KI 21:14 Zatim su poslali poruku Jezavelji: „Navutej je kamenovan; mrtav je.“
1KI 21:15 Kad je Jezavelja čula da je Navutej kamenovan i da je poginuo, rekla je Ahavu: „Ustani i prisvoji vinograd Navuteja Jezraelca, koji je odbio da ti da za novac. Naime, Navutej nije više živ, nego je mrtav.“
1KI 21:16 Kad je Ahav čuo da je Navutej mrtav, ustao je i sišao u vinograd Navuteja Jezraelca da ga prisvoji.
1KI 21:17 Tada dođe reč Gospodnja Iliji, Tesvićaninu, govoreći:
1KI 21:18 „Ustani i pođi u susret Ahavu, caru izrailjskom u Samariji. Eno ga u Navutejevom vinogradu; sišao je da ga prisvoji.
1KI 21:19 Reci mu: ’Govori Gospod: ubio si i prisvojio!’ Reci mu: ’Govori Gospod: na mestu gde su psi lizali Navutejevu krv, psi će lizati i tvoju krv.’“
1KI 21:20 Ahav reče Iliji: „Nađe li me, neprijatelju moj!“ Ilija odgovori: „Nađoh te! Zato što si se prodao da učiniš zlo u očima Gospodnjim,
1KI 21:21 ’evo, dovešću na tebe propast, pa ću zatrti tvoje potomstvo, i iskoreniti Ahavu svako muško, roba i slobodnjaka.
1KI 21:22 Učiniću s tvojim domom kao s domom Jerovoama, sina Navatovog, i kao s domom Vase, sina Ahijinog, jer si me gnevio navodeći Izrailja na greh.’
1KI 21:23 Gospod je rekao i za Jezavelju: ’Psi će izjesti Jezavelju kod zidina jezraelskih.
1KI 21:24 One od Ahava koji umru u gradu, izješće psi, a one koji umru u polju, izješće ptice nebeske.’“
1KI 21:25 I nikada nije bilo takvog kao Ahav, koji se prodao da čini zlo u Gospodnjim očima, na šta ga je podsticala njegova žena Jezavelja.
1KI 21:26 On je postupao na najodvratniji način, sledeći idole, baš kao što su činili Amorejci, koje je Gospod isterao pred Izrailjcima.
1KI 21:27 Kad je Ahav čuo ove reči, razderao je svoju odeću i obukao na sebe kostret, pa je postio i ležao u kostreti, hodajući potišteno.
1KI 21:28 Tada dođe reč Gospodnja Iliji Tesvićaninu:
1KI 21:29 „Jesi li video kako se Ahav ponizio preda mnom? Ipak, pošto se ponizio preda mnom, neću dovesti propast za njegovog života; dovešću propast na njegov dom u vreme njegovog sina.“
1KI 22:1 Naredne tri godine nije bilo rata između Arama i Izrailja.
1KI 22:2 A onda, u trećoj godini, dođe Josafat, car Judin, k caru izrailjskom.
1KI 22:3 Car izrailjski reče svojim slugama: „Znate li da Ramot galadski pripada nama? A ipak, mi ne preduzimamo ništa da ga povratimo iz ruku cara aramskog.“
1KI 22:4 On reče Josafatu: „Hoćeš li poći sa mnom na Ramot galadski?“ Josafat odgovori caru izrailjskom: „Što sam ja, to si ti; moj je narod kao tvoj narod, i moji konji kao tvoji konji.“
1KI 22:5 Josafat reče caru izrailjskom: „Zatraži prvo Gospodnji savet.“
1KI 22:6 Car izrailjski okupi četiri stotine proroka i reče im: „Da li da pođem u rat protiv Ramota galadskog, ili da se okanem toga?“ Oni mu odgovoriše: „Pođi, jer će ga Gospod predati u careve ruke.“
1KI 22:7 Josafat upita: „Ima li ovde još neki prorok Gospodnji da ga pitamo?“
1KI 22:8 Car izrailjski reče Josafatu: „Postoji još jedan čovek preko koga možemo da pitamo Gospoda, ali ja ga mrzim, jer mi ne prorokuje ništa dobro, nego samo zlo. To je Miheja, sin Jemlin.“ A Josafat reče: „Neka car ne govori tako.“
1KI 22:9 Tada car izrailjski dozva jednog dvoranina i reče: „Brzo dovedi Miheju, sina Jemlinog!“
1KI 22:10 Car izrailjski i Josafat, car Judin, obučeni u svoje odore, sedeli su svaki na svome prestolu kod gumna na ulazu samarijske kapije, dok su svi proroci prorokovali pred njima.
1KI 22:11 Sedekija, sin Hananin, načini sebi gvozdene rogove i reče: „Govori Gospod: ’Ovim ćeš bosti Aramejce, dok ih ne dokrajčiš!’“
1KI 22:12 Svi proroci su ovako prorokovali, govoreći: „Idi na Ramot galadski i imaćeš uspeha, jer će ga Gospod dati u careve ruke!“
1KI 22:13 Glasnik koji je otišao da pozove Miheju, rekao mu je: „Eno, proroci jednodušno prorokuju što je povoljno za cara. Stoga neka i tvoje reči budu kao njihove; govori caru ono što je povoljno za njega.“
1KI 22:14 Miheja odgovori: „Živoga mi Gospoda, govoriću ono što mi Gospod bude rekao!“
1KI 22:15 Kad je došao k caru, car mu reče: „Miheja, da li da idemo u Ramot galadski da ratujemo protiv njega, ili da se okanem toga?“ Miheja mu dogovori: „Idi, imaćeš uspeha. Gospod će ga predati u careve ruke.“
1KI 22:16 Car mu reče: „Dokle ću te zaklinjati da mi kažeš samo istinu u ime Gospodnje?“
1KI 22:17 Miheja reče: „Vidim sav Izrailj raštrkan po gorama, kao stado bez pastira. Gospod reče: ’Oni nemaju gospodara; neka se svako vrati kući u miru.’“
1KI 22:18 Tada car izrailjski reče Josafatu: „Nisam li ti rekao da mi neće prorokovati ništa dobro, nego samo zlo?“
1KI 22:19 Ali [Miheja] reče: „Zato čuj reč Gospodnju! Video sam Gospoda kako sedi na svome prestolu, a sva je nebeska vojska stajala s njegove desne i leve strane.
1KI 22:20 Gospod reče: ’Ko će zavesti Ahava da pođe na Ramot galadski?’ Jedan je rekao ovako, a drugi onako.
1KI 22:21 Jedan duh izađe, stade pred Gospoda i reče: ’Ja ću ga zavesti.’ Gospod ga upita: ’Kako?’
1KI 22:22 On reče: ’Izaći ću i biću lažljiv duh u ustima svih njegovih proroka.’ Gospod reče: ’Uspećeš da ga zavedeš; idi i učini tako.’
1KI 22:23 Gospod je, dakle, stavio lažljivog duha u usta svih ovih proroka; a Gospod ti objavljuje propast.“
1KI 22:24 Tada Sedekija, sin Hananin, priđe, udari Miheju po obrazu i reče: „Zar je Duh Gospodnji otišao od mene da bi govorio tebi?“
1KI 22:25 Miheja reče: „Videćeš onoga dana kada budeš išao iz sobe u sobu da se sakriješ.“
1KI 22:26 Car izrailjski reče: „Uzmi Miheju i predaj ga Amonu, upravitelju grada, i Joasu, carevom sinu.
1KI 22:27 Reci: ’Govori car: bacite ovoga u tamnicu, i hranite ga s malo hleba i vode dok se ne vratim u miru.’“
1KI 22:28 A Miheja mu reče: „Ako se zaista vratiš u miru, onda Gospod nije govorio preko mene.“ I još reče: „Čujte, svi narodi!“
1KI 22:29 Tako car izrailjski i Josafat, car Judin, krenu na Ramot galadski.
1KI 22:30 Car izrailjski reče Josafatu: „Prerušiću se i poći u bitku, a ti obuci svoju odoru.“ Car izrailjski se preruši i ode u bitku.
1KI 22:31 A car aramejski zapovedi trideset dvojici zapovednika svojih bojnih kola: „Ne upuštajte se u boj ni s velikim ni s malim, već samo s carem izrailjskim.“
1KI 22:32 Kad su zapovednici bojnih kola videli Josafata, mislili su: „To je sigurno car izrailjski.“ Tada su se okrenuli i oborili se na njega. Ali Josafat povika.
1KI 22:33 Kad su zapovednici bojnih kola videli da to nije car izrailjski, okrenuli su se od njega.
1KI 22:34 Međutim, neko nasumce odape luk i ustreli cara izrailjskog između sastava njegovog oklopa. On reče svome vozaču: „Okreni kola i izvedi me iz bitke, jer sam ranjen.“
1KI 22:35 Ljuta se bitka vodila celog tog dana, ali se car držao na nogama u bojnim kolima naspram Aramejaca. Krv iz rane slivala se na pod bojnih kola. Umro je uveče.
1KI 22:36 Pri zalasku sunca, bilo je objavljeno: „Svaki čovek u svoj grad! Svaki čovek u svoj kraj!“
1KI 22:37 Tako je poginuo car [izrailjski]. Doneli su ga u Samariju i tamo ga sahranili.
1KI 22:38 Bojna kola su oprali u samarijskom jezeru: tamo su psi lizali njegovu krv, a bludnice se kupale, prema reči koju je Gospod rekao.
1KI 22:39 Ostala Ahavova dela i sve što je učinio, o dvoru koji je sagradio od slonovače, i o gradovima koje je sagradio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
1KI 22:40 Ahav se upokojio sa svojim precima, a na njegovo mesto se zacario njegov sin Ohozija.
1KI 22:41 Josafat, sin Asin, zacario se nad Judom u četvrtoj godini Ahava, cara Izrailja.
1KI 22:42 Josafatu je bilo trideset pet godina kad se zacario, a vladao je dvadeset pet godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Azuva, ćerka Silejeva.
1KI 22:43 On je u svemu sledio puteve svoga oca Ase i nije odstupao od toga, nego je činio što je pravo u Gospodnjim očima. Ipak, uzvišice nisu bile uklonjene; narod je još uvek prinosio žrtve i kadio na uzvišicama.
1KI 22:44 Josafat je bio u miru sa carem izrailjskim.
1KI 22:45 Ostalo o Josafatu, junaštvo koje je pokazao u ratovanju, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih?
1KI 22:46 Takođe je iskorenio iz zemlje hramske bludnike koji su se održali do vremena njegovog oca.
1KI 22:47 U Edomu nije bilo cara; namesnik je vladao kao car.
1KI 22:48 Josafat je izgradio deset tarsiskih lađa da ide u Ofir po zlato, ali lađe nisu mogle da odu jer su se nasukale kod Esion-Gevera.
1KI 22:49 Tada Ohozija, sin Ahavov, reče Josafatu: „Neka moje sluge pođu na lađama s tvojim slugama.“ Ali Josafat nije hteo.
1KI 22:50 Kad se Josafat upokojio sa svojim precima, sahranili su ga s njegovim precima u gradu njegovog praoca Davida. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Joram.
1KI 22:51 Ohozija, sin Ahavov, se zacario nad Izrailjem u Samariji u sedamnaestoj godini Josafata, cara Judinog. Vladao je dve godine nad Izrailjem.
1KI 22:52 On je činio što je zlo u Gospodnjim očima, sledeći put svoga oca i svoje majke, i put Jerovoama, sina Navatovog, koji je Izrailj naveo na greh.
1KI 22:53 Služio je Valu i klanjao mu se. Tako je razgnevio Gospoda, Boga Izrailjevog, baš kao što je to njegov otac činio.
2KI 1:1 Posle Ahavove smrti Moav se pobunio protiv Izrailja.
2KI 1:2 A Ohozija padne kroz rešetku s prozora svoje gornje sobe u Samariji i povredi se. Tada je poslao glasnike govoreći im: „Idite i upitajte Velzevuva, akaronskog boga, hoću li ozdraviti od ove bolesti.“
2KI 1:3 Ali Anđeo Gospodnji reče Iliji Tesvićaninu: „Ustani i pođi u susret glasnicima samarijskog cara. Reci im: ’Zar nema Boga u Izrailju, te idete da pitate Velzevuva, akaronskog boga?
2KI 1:4 Zato govori Gospod: nećeš ustati sa postelje na koju si legao, nego ćeš svakako umreti.’“ I Ilija ode.
2KI 1:5 Kad su se glasnici vratili k caru, on ih upita: „Zašto ste se vratili?“
2KI 1:6 Oni mu odgovoriše: „Sreo nas je jedan čovek, koji nam je rekao: ’Idite, vratite se k caru koji vas je poslao i recite mu: ovako kaže Gospod: zar nema Boga u Izrailju, te šalješ ljude da pitaš Velzevuva, akaronskog boga?’ Zato se nećeš podići s postelje na koju si legao, već ćeš svakako umreti.“
2KI 1:7 Car ih upita: „Kakav je bio taj čovek koji vas je sreo i rekao vam to?“
2KI 1:8 Oni mu rekoše: „Imao je ogrtač od dlake i kožni pojas oko bokova.“ On reče: „To je Ilija Tesvićanin!“
2KI 1:9 Tada je poslao zapovednika nad pedeset sa pedeset ljudi. Kad je došao k njemu, Ilija je sedeo na vrhu brda. Zapovednik reče: „Božiji čoveče, u ime cara, silazi!“
2KI 1:10 Ilija mu odgovori: „Ako sam zaista Božiji čovek, neka se spusti oganj s neba i neka spali i tebe i tvoju pedesetoricu.“ Oganj se spusti s neba i proguta i njega i njegovu pedesetoricu.
2KI 1:11 Car mu je poslao drugog zapovednika nad pedeset. On je otišao i rekao mu: „Čoveče Božiji, u ime cara, siđi odmah!“
2KI 1:12 Ali Ilija odgovori: „Ako sam zaista Božiji čovek, neka se spusti oganj s neba i neka proguta i tebe i tvoju pedesetoricu.“ I spusti se oganj s neba i proguta i njega i njegovu pedesetoricu.
2KI 1:13 Tada je [car] poslao trećeg zapovednika nad pedeset. Treći zapovednik nad pedeset se pope, pade ničice pred Ilijom i zamoli ga: „Božiji čoveče, neka moj život i životi ovih pedeset tvojih slugu budu dragoceni u tvojim očima.
2KI 1:14 Eto, vatra se spustila s neba i progutala dva zapovednika nad pedeset i njihovu pedesetoricu. Stoga neka moj život bude dragocen u tvojim očima.“
2KI 1:15 Tada Anđeo Gospodnji reče Iliji: „Siđi s njim; ne boj ga se.“ On ustane i ode s njim k caru,
2KI 1:16 i reče mu: „Govori Gospod: ’Zato što si poslao glasnike da pitaju Velzevuva, akaronskog boga, kao da nema Boga u Izrailju čiju bi reč potražio, nećeš ustati sa postelje na koju si legao, nego ćeš jamačno umreti.’“
2KI 1:17 Tako je umro po reči Gospodnjoj, kao što je rekao Ilija. Umesto njega se zacario Joram u drugoj godini cara Jorama, sina Josafata, cara Judinog, jer nije imao sina.
2KI 1:18 Ostala Ohozijina dela koja je učinio, nisu li zapisana u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
2KI 2:1 Kad je bilo vreme da Gospod uzme Iliju u nebo, Ilija i Jelisej su otišli iz Galgala.
2KI 2:2 Ilija reče Jeliseju: „Ostani ovde, jer me je Gospod poslao u Vetilj.“ Jelisej mu reče: „Živoga mi Gospoda, i ti da si mi živ, neću te ostaviti.“ Tako odu dole u Vetilj.
2KI 2:3 A proročki sinovi, koji su bili u Vetilju, izađu pred Jeliseja i reknu mu: „Zar ne znaš da će Gospod danas uzeti tvoga gospodara od tebe?“ On reče: „I ja znam; tiho.“
2KI 2:4 Ilija reče Jeliseju: „Ostani ovde, jer me je Gospod poslao u Jerihon.“ On mu odgovori: „Živoga mi Gospoda, i tako mi ti bio živ, neću te ostaviti.“ I tako odu u Jerihon.
2KI 2:5 U Jerihonu proročki sinovi pristupe Jeliseju i upitaju ga: „Zar ne znaš da će Gospod danas uzeti tvoga gospodara od tebe?“ On odgovori: „I ja to znam; tiho.“
2KI 2:6 Ilija mu reče: „Ostani ovde, jer me je Gospod poslao na Jordan.“ Jelisej odgovori: „Živoga mi Gospoda, i tako mi ti bio živ, neću te ostaviti.“ Tako su obojica otišla.
2KI 2:7 Pošlo je i pedeset od proročkih sinova. Oni su stajali podalje, a njih dvojica su stajali kod Jordana.
2KI 2:8 Tada je Ilija uzeo svoj ogrtač, smotao ga, i njime udario po vodi. Voda se razdelila na jednu i na drugu stranu, tako da su njih dvojica prošli po suvom.
2KI 2:9 Kad su prošli, Ilija reče Jeliseju: „Traži nešto od mene pre nego što budem uzet.“ On mu reče: „Neka dvostruka mera tvoga duha dođe na mene.“
2KI 2:10 Ilija mu reče: „Tražio si tešku stvar; ipak, ako me vidiš kad budem bio uzet od tebe, neka ti bude tako; ako ne [budeš video], onda se to neće dogoditi.“
2KI 2:11 Dok su oni tako hodali i razgovarali, pojave se ognjene kočije i ognjeni konji i dođu između njih, pa u vihoru odnesu Iliju na nebo.
2KI 2:12 Kad je to Jelisej video, povikao je: „Oče moj, oče moj, kočije i konjanici Izrailjevi!“ I nije ga više video. Zatim je uzeo njegov ogrtač i poderao ga na dva dela.
2KI 2:13 Onda je podigao Ilijin ogrtač, koji je spao s njega, pa se vratio i stao na obalu Jordana.
2KI 2:14 Tada je uzeo Ilijin ogrtač, koji je spao s njega, i udario po vodi. Rekao je: „Gde je Gospod, Bog Ilijin?“ Udario je po vodi i voda se razdelila na jednu i na drugu stranu. Jelisej prođe.
2KI 2:15 Proročki sinovi iz Jerihona koji su ga posmatrali izdaleka, rekoše: „Ilijin duh je počinuo na Jeliseju!“ Kad su došli da se sretnu s njim, poklonili su mu se licem do zemlje.
2KI 2:16 Tada mu rekoše: „Evo, tvoje sluge imaju pedeset jakih ljudi sa sobom, da idu i potraže tvoga gospodara. Možda ga je Duh Gospodnji bacio na neku planinu, ili u neku dolinu.“ On reče: „Ne šaljite ih.“
2KI 2:17 Oni su tako navalili na njega, da mu je bilo neprijatno. Onda im je rekao: „Pošaljite ih.“ Poslali su pedeset ljudi, koji su tražili tri dana, ali ga nisu našli.
2KI 2:18 Kad su se vratili k njemu, koji je ostao u Jerihonu, on im reče: „Zar vam nisam rekao da ne idete?“
2KI 2:19 Ljudi iz grada rekoše Jeliseju: „Kao što moj gospodar vidi, grad je dobar za život, ali je voda loša, a zemlja jalova.“
2KI 2:20 Jelisej reče: „Donesite mi novu činiju.“ Oni mu donesoše.
2KI 2:21 On ode do izvora, baci u njega soli i reče: „Govori Gospod: ’Isceljujem ovu vodu, da od nje više ne dođe ni smrti ni jalovosti.’“
2KI 2:22 Voda je postala zdrava sve do danas, prema reči koju je rekao Jelisej.
2KI 2:23 Odande je otišao u Vetilj. Dok je hodao putem, iz grada su izašli neki mali dečaci i rugali mu se govoreći: „Penji se, ćelo! Penji se, ćelo!“
2KI 2:24 On se okrenuo, pogledao ih i prokleo ih u ime Gospodnje. Tada su iz šume izašle dve medvedice i rastrgle četrdeset dva dečaka.
2KI 2:25 Odatle je otišao na goru Karmil, pa se zatim vratio u Samariju.
2KI 3:1 Joram, sin Ahavov, se zacario nad Izrailjem u Samariji u osamnaestoj godini Josafata, cara Judinog. Vladao je dvanaest godina.
2KI 3:2 Činio je što je zlo u Gospodnjim očima, ali ne kao njegov otac i njegova majka, jer je uklonio Valov stub, koji je njegov otac napravio.
2KI 3:3 Ipak, on se držao greha Jerovoama, sina Navatovog, koji je naveo Izrailj na greh; nije se odvojio od njih.
2KI 3:4 A Misa, car moavski, bio je stočar. On je isporučivao danak caru izrailjskom od stotinu hiljada jaganjaca i vunu od stotinu hiljada ovnova.
2KI 3:5 Ali kad je Ahav umro, car moavski se pobunio protiv cara izrailjskog.
2KI 3:6 Car Joram je još istog dana otišao iz Samarije i sabrao sav Izrailj.
2KI 3:7 Tada je poslao poruku Judinom caru Josafatu: „Moavski car Misa se pobunio protiv mene. Hoćeš li poći sa mnom u rat na Moav?“ On odgovori: „Poći ću. Ja sam kao ti, moj je narod kao tvoj narod, i moji konji kao tvoji konji.“
2KI 3:8 Još upita: „Kojim ćemo putem poći?“ Joram odgovori: „Putem kroz Edomsku pustinju.“
2KI 3:9 Tako odu car izrailjski, car Judin i car edomski. Sedam su dana tumarali Edomskom pustinjom, sve dok nije nestalo vode i za vojsku i za stoku koja je išla s njima.
2KI 3:10 Tada reče car izrailjski: „Avaj! Gospod je sabrao ova tri cara da ih preda u ruke Moavcima.“
2KI 3:11 Josafat reče: „Zar nema nijednog proroka Gospodnjeg da upitamo Gospoda?“ Jedan od slugu cara izrailjskog odgovori: „Tu je Jelisej, sin Safatov, koji je sipao vodu na Ilijine ruke.“
2KI 3:12 Josafat reče: „Reč je Gospodnja s njim.“ Car izrailjski i Josafat, car Judin, i car edomski odu dole k njemu.
2KI 3:13 Jelisej odgovori caru izrailjskom: „Šta ja imam s tobom? Idi k prorocima svoga oca i prorocima svoje majke.“ Car izrailjski mu reče: „Nemoj tako, jer je Gospod sabrao ova tri cara da ih preda u ruke Moavcima.“
2KI 3:14 Jelisej reče: „Živoga mi Gospoda, Boga nad vojskama, kome služim; da nemam obzira prema Josafatu, caru Judinom, ne bih te ni pogledao.
2KI 3:15 A sada mi dovedite svirača.“ Dok je svirač svirao, spusti se ruka Gospodnja na njega,
2KI 3:16 i on reče: „Govori Gospod: ’Iskopajte u ovoj dolini mnogo jama.
2KI 3:17 Jer govori Gospod: nećete videti ni vetra ni kiše, a ovaj će se potok napuniti vodom, pa ćete piti i vi i vaša stoka i vaša tegleća stoka.
2KI 3:18 A to je tek neznatna stvar u Gospodnjim očima, jer će on predati Moavce u vaše ruke.
2KI 3:19 Kad osvojite sve najbolje gradove, oborite svako plodonosno drvo i zatrpajte sve izvore, a svaku dobru njivu uništite kamenjem.’“
2KI 3:20 Sledećeg jutra kad su prineli prinos, poteče voda iz pravca Edoma, tako da je sva zemlja bila puna vode.
2KI 3:21 Kad su Moavci čuli da su carevi krenuli u boj protiv njih, pozvali su svakog ko je stasao za oružje, pa su se postavili na granicu.
2KI 3:22 Ujutro, kad su ustali, sunce je bljeskalo po vodi; Moavcima se izdaleka učinilo da je voda crvena kao krv.
2KI 3:23 Tada rekoše: „To su se carevi pobili i poklali među sobom. Stoga, na plen, Moavci!“
2KI 3:24 Ali kad su došli u izrailjski tabor, Izrailjci se digoše i udariše na Moavce, te oni pobegoše pred njima. Ušavši u Moav, nastavili su da tuku Moavce.
2KI 3:25 Uništili su gradove, a svaki čovek je bacio kamen na svaku dobru njivu, te je bila zasuta. Zatrpali su svaki izvor i oborili svako plodonosno drvo. Ostavili su samo zidine Kir-Areseta. Strelci s praćkama su ga opkolili i počeli da ga gađaju.
2KI 3:26 Kad je car moavski video da se bitka okrenula protiv njega, uzeo je sedam stotina ljudi vičnih maču da se probije do cara edomskog, ali nisu uspeli.
2KI 3:27 Zatim je uzeo svoga sina prvenca, koji je trebalo da se zacari na njegovo mesto, i prineo ga na žrtvu svespalnicu. Izrailjce je obuzeo veliki bes, te su se povukli od njega i vratili se u svoju zemlju.
2KI 4:1 Žena jednog od proročkih sinova zavapi Jeliseju: „Tvoj sluga je umro a ti znaš da se tvoj sluga bojao Gospoda. A sad je došao zajmodavac da odvede moja dva sina da mu budu robovi.“
2KI 4:2 Jelisej joj odgovori: „Šta da uradim za tebe? Šta imaš u kući?“ Ona reče: „Tvoja sluškinja nema ništa u kući osim jednog krčaga ulja.“
2KI 4:3 On joj reče: „Idi i pozajmi prazne posude od svih svojih suseda; neka ih ne bude malo.
2KI 4:4 Zatim uđi i zatvori vrata za sobom i za svojom decom, pa nalivaj ulje u sve te posude; i kako se koji napuni, ti ga skloni.“
2KI 4:5 Ona ode od njega, zatvori vrata za sobom i za svojim sinovima. Oni su joj donosili posude, a ona je nalivala u njih.
2KI 4:6 Kad su sve posude bile pune, ona reče svom sinu: „Donesi mi još posuda.“ Ali on joj reče: „Nema više posuda.“ Tada je ulje stalo.
2KI 4:7 Ona dođe i reče to čoveku Božijem, a on joj reče: „Idi, prodaj ulje i podmiri svoj dug; ti i tvoji sinovi ćete živeti od onoga što ostane.“
2KI 4:8 Jednog dana je Jelisej prolazio kroz Sunem. Tamo je živela jedna bogata žena, koja ga je molila da jede kod nje. I tako, kad god je prolazio, svraćao bi tamo na obed.
2KI 4:9 Ona reče svom mužu: „Evo, znam da je čovek koji stalno prolazi ovuda sveti Božiji čovek.
2KI 4:10 Hajde da mu napravimo malu sobu na krovu, i da mu namestimo ležaj, sto, stolicu, i svećnjak, da se smesti tamo kad god svrati kod nas.“
2KI 4:11 Jednog dana kad je došao, otišao je u gornju sobu i legao tamo.
2KI 4:12 On reče svome sluzi Gijeziju: „Pozovi onu Sunamku.“ Kad ju je pozvao, ona je stala pred njega.
2KI 4:13 Tada mu reče: „Evo, bacila si se u toliku brigu zbog nas. Šta da učinimo za tebe? Hoćeš li da se zauzmemo za tebe kod cara, ili zapovednika vojske?“ Ona odgovori: „Živim među svojim narodom.“
2KI 4:14 Jelisej upita: „Šta bi moglo da se učini za nju?“ Gijezije reče: „Ona nema sina, a muž joj je star.“
2KI 4:15 [Jelisej] reče: „Pozovi je.“ Kad ju je pozvao, stala je na vrata.
2KI 4:16 Tada joj je rekao: „Dogodine u ovo vreme držaćeš sina u naručju.“ Ona reče: „Neka moj gospodar, čovek Božiji, ne zavarava svoju sluškinju.“
2KI 4:17 Ipak, žena je zatrudnela i rodila sina dogodine u to vreme, kao što joj je Jelisej rekao.
2KI 4:18 Dete je poraslo. Jednog dana je otišao svome ocu sa žeteocima.
2KI 4:19 Tada se požalio svome ocu: „Moja glava, moja glava!“ Otac je rekao jednom momku: „Odnesi ga njegovoj majci.“
2KI 4:20 On ga je poneo i doneo ga njegovoj majci. On je sedeo u njenom krilu do podneva, a zatim je umro.
2KI 4:21 Tada je otišla i položila ga na krevet čoveka Božijeg. Zatim je zatvorila vrata za sobom i izašla.
2KI 4:22 Onda je pozvala svoga muža i rekla: „Pošalji mi, molim te, jednog momka i jednog magarca, da brzo odem kod čoveka Božijeg i da se vratim.“
2KI 4:23 On je upita: „Zašto danas hoćeš da ideš kod njega? Nije ni mladina, ni subota.“ Ona reče: „Sve je u redu.“
2KI 4:24 Kad je osedlala magarca, rekla je momku: „Povedi, i kreći! Ne usporavaj radi mene, osim ako ti kažem.“
2KI 4:25 Ona ode i dođe k čoveku Božijem na goru Karmil. Kad ju je čovek Božiji video izdaleka, rekao je svome sluzi Gijeziju: „Eno one Sunamke!
2KI 4:26 Požuri joj sad u susret i pitaj je: ’Jesi li dobro? Da li ti je muž dobro? Da li ti je dete zdravo?’“ Ona reče: „Sve je u redu.“
2KI 4:27 Kad je došla k čoveku Božijem na goru, uhvatila se za njegove noge. Gijezije priđe da je odmakne, ali mu čovek Božiji reče: „Pusti je, jer joj je duša ogorčena, a Gospod je to sakrio od mene; nije mi rekao.“
2KI 4:28 Ona reče: „Jesam li tražila sina od moga gospodara? Zar ti nisam rekla: ’Ne obmanjuj me!’?“
2KI 4:29 Jelisej reče Gijeziju: „Opaši se, uzmi moj štap i idi. Ako te neko sretne, ne pozdravljaj ga, a ako te neko pozdravi, ne odgovaraj mu. Zatim stavi moj štap dečaku na lice.“
2KI 4:30 Dečakova majka reče: „Živoga mi Gospoda i tvoga mi života, neću te ostaviti.“ Tako on ustane i pođe za njom.
2KI 4:31 A Gijezije pođe ispred njih i stavi štap na dečakovo lice, ali nije bilo ni glasa, ni znaka života. On se vrati. Kad se sreo s Jelisejem rekao mu je: „Dečak se nije probudio.“
2KI 4:32 Jelisej uđe u kuću, a ono, na njegovoj postelji leži mrtav dečak.
2KI 4:33 Pošto je ušao, zatvorio je vrata pred ono dvoje, pa se pomolio Gospodu.
2KI 4:34 Onda je stao na postelju, legao na dečaka, i metnuo svoja usta na njegova usta, svoje oči na njegove oči, i svoje dlanove na njegove dlanove. I dok je tako bio ispružen nad dečakom, ugrejalo se dečakovo telo.
2KI 4:35 Zatim je ustao i prošetao se gore-dole po kući, pa je stao na postelju i ispružio se nad dečakom. Tada dečak kihnu sedam puta i otvori oči.
2KI 4:36 Zatim pozva Gijezija i reče: „Pozovi onu Sunamku.“ On je pozva. Kad je došla k njemu, on joj reče: „Uzmi svoga sina.“
2KI 4:37 Ona uđe, pade pred njegove noge, pokloni mu se do zemlje, uze svoga sina i izađe.
2KI 4:38 Jelisej se vratio u Galgal. A bila je glad u zemlji. Dok su proročki sinovi sedeli pred njim, on reče svome sluzi: „Pristavi veliki lonac i skuvaj varivo za proročke sinove.“
2KI 4:39 Jedan od njih ode u polje da nabere bilja i nađe divlju lozu. Nabrao je s nje divljih plodova i njima napunio svoj plašt. Kad se vratio, nasekao ih je u lonac s varivom, ne znajući kakvi su.
2KI 4:40 Naliju oni čorbu ljudima, ali čim su počeli da jedu, počnu da viču, govoreći: „Smrt je u loncu, čoveče Božiji!“ I nisu mogli da jedu.
2KI 4:41 On reče: „Dajte brašno ovamo!“ Onda je bacio brašno u lonac i rekao: „Naspite narodu da jede.“ I ništa više štetnog nije bilo u loncu.
2KI 4:42 Neki čovek dođe iz Vet-Salisa i donese čoveku Božijem dvadeset ječmenih hlebova od prvine plodova, i nešto svežeg klasja žita u torbi. Rekao je: „Daj ljudima da jedu.“
2KI 4:43 Njegov sluga reče: „Kako da iznesem ovo pred stotinu ljudi?“ Jelisej reče: „Daj narodu da jede, jer govori Gospod: ’Ješće i preostaće.’“
2KI 4:44 Tada je izneo pred njih, pa su jeli, i još im je ostalo, po reči Gospodnjoj.
2KI 5:1 Naman, zapovednik vojske aramejskog cara, bio je čovek od velikog značaja za svoga gospodara; cenio ga je, jer je preko njega Gospod davao pobede Aramejcima. Ali iako je bio veliki ratnik, bio je gubavac.
2KI 5:2 Jednom kad su Aramejci izvršili upad, doveli su iz izrailjske zemlje mladu devojku; ona je posluživala Namanovu ženu.
2KI 5:3 Ona reče svojoj gospodarici: „O, samo kad bi moj gospodar otišao proroku u Samariji! On bi ga iscelio od gube.“
2KI 5:4 Naman ode i javi to svome gospodaru, govoreći: „Tako i tako je rekla devojka iz izrailjske zemlje.“
2KI 5:5 Aramejski car reče: „Idi onda, a ja ću poslati pismo izrailjskom caru.“ On ode i ponese sa sobom deset talanata srebra, šest hiljada šekela zlata, i deset pari odeće.
2KI 5:6 Sa sobom je doneo pismo izrailjskom caru u kome je pisalo: „Sa ovim pismom ti šaljem i svoga slugu Namana da ga isceliš od gube.“
2KI 5:7 Kad je izrailjski car pročitao pismo, razderao je svoju odeću i rekao: „Zar sam ja Bog, da mogu da usmrćujem i oživljavam, te mi ovaj šalje pismo da iscelim čoveka od gube? Pogledajte kako traži povod da me izazove!“
2KI 5:8 Kad je Jelisej, čovek Božiji, čuo da je izrailjski car razderao svoju odeću, poslao je poruku caru: „Zašto si razderao svoju odeću? Neka dođe k meni, da zna da ima prorok u Izrailju.“
2KI 5:9 Naman dođe sa svojim konjima i kočijama, i stane kod vrata Jelisejeve kuće.
2KI 5:10 A Jelisej mu posla glasnika: „Idi i okupaj se sedam puta u Jordanu, i obnoviće se tvoje telo, pa ćeš biti čist.“
2KI 5:11 Ali Naman se naljuti, ode i reče: „Ja sam mislio da će on izaći k meni, stati i prizvati ime Gospoda, Boga svoga, i da će mahnuti rukom nad [obolelim] mestom i isceliti me od gube!
2KI 5:12 Nisu li Avana i Farfar, damaštanske reke, bolje od svih izrailjskih voda? Nisam li mogao da se okupam u njima i budem čist?!“ On se okrenu i ode besan.
2KI 5:13 No, njegove sluge mu pristupiše i rekoše: „Oče moj, da ti je prorok rekao da uradiš nešto veliko, zar ne bi to uradio? Nećeš li pre uraditi to što ti je rekao: ’Okupaj se i bićeš čist?!’“
2KI 5:14 On siđe i zagnjuri sedam puta u Jordan po reči čoveka Božijeg, i telo mu se obnovi, te postade čisto kao telo mladog momka.
2KI 5:15 Tada se vratio k čoveku Božijem sa svom svojom pratnjom; ušao je i stao pred njega, rekavši: „Evo, sada znam da nema drugog Boga na svoj zemlji, osim u Izrailju. Stoga primi dar od svoga sluge.“
2KI 5:16 Jelisej reče: „Živoga mi Gospoda kome služim, neću uzeti ništa!“ Naman je navaljivao na njega da uzme, ali on je odbio.
2KI 5:17 Naman reče: „Ako nećeš, neka se tvome sluzi da toliko zemlje koliko dve mazge mogu da ponesu, jer tvoj sluga neće više prinositi svespalnice i žrtve drugim bogovima, osim Gospodu.
2KI 5:18 Ipak, neka Gospod oprosti ovo svome sluzi: kad moj gospodar ulazi u Rimonov hram da se tamo pokloni, i on se osloni na moju ruku, tako da i ja moram da se poklonim u Rimonovom hramu – kad se, dakle, poklonim u Rimonovom hramu, neka to Gospod oprosti svome sluzi.“
2KI 5:19 On odgovori: „Idi s mirom.“ Ali kad je Naman malo odmakao,
2KI 5:20 Gijezije, sluga Jeliseja, čoveka Božijeg, reče u sebi: „Moj gospodar je olako pustio tog Namana Aramejca, pošto nije uzeo od njega ništa od onoga što je doneo.“
2KI 5:21 Tada je Gijezije pohitao za Namanom. Kad je Naman video da neko trči za njim, sišao je sa svoje kočije da ga dočeka, i rekao mu: „Je li sve u redu?“
2KI 5:22 On odgovori: „U redu je. Moj gospodar me je poslao da kažem: ’Evo, baš sad su mi došla dva momka od proročkih sinova iz Jefremove gore. Daj, molim te, za njih jedan talanat srebra i dva para odeće.’“
2KI 5:23 Naman reče: „Uzmi i dva talanta.“ I pošto je navaljivao na njega da uzme, zavezao mu je dva talanta srebra u dve vreće i dva para odeće. Zatim mu je dao dva momka, koji su ih nosili pred njim.
2KI 5:24 Kad je došao do brda, uzeo ih je od njih i sklonio u kuću. Potom je poslao ljude, i oni odu.
2KI 5:25 Onda je došao i stao pred svoga gospodara. „Gde si bio, Gijezije?“ – upita ga Jelisej. On odgovori: „Tvoj sluga nije nikud išao.“
2KI 5:26 Jelisej mu reče: „Nije li moje srce bilo tamo kad je čovek sišao sa svoje kočije da te dočeka? Zar je ovo vreme da se uzme srebro i da se stekne odeća, maslinjaci i vinogradi, sitna i krupna stoka, i sluge i sluškinje?
2KI 5:27 Zato će se Namanova guba prilepiti za tebe i za tvoje potomstvo do veka.“ Gijezije ode od njega gubav, [beo] kao sneg.
2KI 6:1 Proročki sinovi rekoše Jeliseju: „Pogledaj, mesto gde živimo pred tobom je veoma skučeno za nas.
2KI 6:2 Hajde da odemo do Jordana, gde će svako od nas uzeti po jedan balvan, da napravimo sebi mesto za život.“ On reče: „Pođite!“
2KI 6:3 Jedan od njih reče: „Hoćeš li i ti poći sa svojim slugama?“ On odgovori: „Poći ću.“
2KI 6:4 On pođe s njima. Kad su došli na Jordan, posekli su drva.
2KI 6:5 Međutim, dok je jedan obarao balvan, sekira padne u vodu. On povika i reče: „Avaj, gospodaru, a još je bila pozajmljena!“
2KI 6:6 Čovek Božiji upita: „Gde je pala?“ Kad su mu pokazali mesto, odsekao je prut i bacio ga tamo, i učinio da sekira ispliva.
2KI 6:7 Zatim je rekao: „Izvadite je.“ Čovek pruži ruku i uzme je.
2KI 6:8 Aramejski car je bio u ratu sa Izrailjem. On se posavetovao sa svojim slugama i rekao: „Utaboriću se na tom i tom mestu.“
2KI 6:9 Ali čovek Božiji posla poruku caru izrailjskom: „Pazi se da ne prođeš tim mestom, jer Aramejci silaze onamo.“
2KI 6:10 Car izrailjski je poslao ljude na mesto za koje mu je rekao čovek Božiji. On ga je upozoravao, te se car izrailjski čuvao; a to se nije dogodilo samo jednom ili dvaput.
2KI 6:11 Aramejski car se veoma uznemirio zbog toga. Okupio je svoje sluge i rekao im: „Zar mi nećete reći ko je od nas na strani izrailjskog cara?“
2KI 6:12 Jedan od njegovih slugu mu reče: „Nije niko, gospodaru moj care. Nego to prorok Jelisej u Izrailju javlja izrailjskom caru i stvari koje ti izgovoriš u svojoj spavaćoj sobi.“
2KI 6:13 Car reče: „Pođite i vidite gde je, a ja ću poslati ljude da ga uhvate.“ Bilo mu je javljeno: „Eno ga u Dotanu!“
2KI 6:14 Tada je poslao konje, bojna kola i veliku vojsku. Došli su noću i opkolili grad.
2KI 6:15 Kad je sluga čoveka Božijeg ustao rano ujutro i izašao, gle, vojska s konjima i bojnim kolima opkolila grad. Sluga reče: „Jao, gospodaru, šta da radimo?!“
2KI 6:16 A on reče: „Ne boj se, jer ima ih više s nama, nego s njima.“
2KI 6:17 Tada se Jelisej pomolio: „Gospode, otvori mu oči da vidi.“ Gospod je otvorio oči sluzi, te je video da je gora oko Jeliseja puna konja i vatrenih kočija.
2KI 6:18 Kad su [Aramejci] sišli k njemu, Jelisej se pomolio Gospodu: „Udari ovaj narod slepilom!“ I udari ih slepilom po reči Jelisejevoj.
2KI 6:19 Tada im Jelisej reče: „Ovo nije put i ovo nije grad. Pođite za mnom i ja ću vas odvesti čoveku koga tražite.“ Ali odveo ih je u Samariju.
2KI 6:20 Čim su došli u Samariju, Jelisej reče: „Gospode, otvori im oči da vide!“ Gospod im je otvorio oči, pa su videli da su usred Samarije.
2KI 6:21 Kad ih je car izrailjski ugledao, on reče Jeliseju: „Oče moj, hoću li ih pobiti?“
2KI 6:22 On reče: „Nećeš ih pobiti! Zar da pobiješ zarobljenike mačem i lukom? Iznesi pred njih hleb i vodu, neka jedu i piju, a onda neka idu svome gospodaru.“
2KI 6:23 Car im je pripremio veliku gozbu. Kad su jeli i pili, poslao ih je nazad, te su otišli svome gospodaru. Aramejske čete nisu više upadale u izrailjsku zemlju.
2KI 6:24 Posle nekog vremena, aramejski car Ven-Adad, skupi svu svoju vojsku, pa krene i opkoli Samariju.
2KI 6:25 U Samariji je zbog opsade zavladala velika glad. Jedna magareća glava se prodavala za osamdeset srebrnih [šekela], a četvrtina kava golubijeg izmeta za pet srebrnih [šekela].
2KI 6:26 Kad je izrailjski car prolazio pokraj zidina, jedna žena povika k njemu: „Pomagaj, gospodaru moj care!“
2KI 6:27 On reče: „Ako ti Gospod ne pomaže, kako ću ti ja pomoći? Nečim sa gumna, ili iz kace?
2KI 6:28 Kakva te muka muči?“ – upita car. Žena odgovori: „Ova žena mi je rekla: ’Daj svoga sina da ga pojedemo danas, a moga sina ćemo pojesti sutra.’
2KI 6:29 Tako smo skuvale mog sina i pojele ga. Ali kad sam joj sledećeg dana rekla: ’Daj tvoga sina da ga pojedemo’, ona je sakrila svoga sina.“
2KI 6:30 Kad je car čuo reči ove žene, on razdra svoju odeću. Kad je hodao po zidinama, narod je video da ispod, na svom telu, nosi kostret.
2KI 6:31 On reče: „Neka mi Bog učini tako, i još više, ako danas glava Safatovog sina Jeliseja ostane na njemu!“
2KI 6:32 A Jelisej je sedeo u svojoj kući zajedno sa starešinama. Car je poslao čoveka pred sobom, ali pre nego što je glasnik došao k njemu, on reče starešinama: „Vidite li da je onaj krvnik poslao nekoga da mi odseče glavu? Pazite! Kad glasnik dođe, vi zatvorite vrata i odbijte ga od vrata. Ne čuje li se to korak njegovog gospodara za njim?“
2KI 6:33 Dok je on još govorio, gle, glasnik siđe k njemu i reče: „Ova nevolja je od Gospoda! Čemu još da se nadam od Gospoda?“
2KI 7:1 Tada Jelisej reče: „Čujte reč Gospodnju: Govori Gospod: ’Sutra u ovo vreme mera brašna će se prodavati za šekel, a dve mere ječma za šekel, na vratima Samarije.’“
2KI 7:2 A kapetan na čiju se ruku car oslanjao odgovori čoveku Božijem: „Čak i da Gospod napravi okna na nebesima, može li se to dogoditi?“ [Prorok] odgovori: „Evo, videćeš to svojim očima, ali od toga nećeš jesti.“
2KI 7:3 A na gradskim vratima su bila četiri gubavca. Oni rekoše jedan drugome: „Zar ćemo sedeti ovde dok ne umremo?
2KI 7:4 Ako kažemo: hajdemo u grad – u gradu je glad; pomrećemo tamo. Ako ostanemo ovde, svejedno ćemo pomreti. Stoga, pođimo u aramejski tabor, pa ako nas ostave u životu, živećemo, a ako nas ubiju, umrećemo.“
2KI 7:5 Dignu se oni u predvečerje i dođu u aramejski tabor. Kad su došli do ruba aramejskog tabora, tamo nije bilo nikoga.
2KI 7:6 Naime, Gospod je učinio da se u aramejskom taboru čuje tutnjava bojnih kola i topot konja – buka velike vojske, tako da su rekli jedan drugome: „Evo, car izrailjski je unajmio careve hetitske i careve egipatske da nas napadnu!“
2KI 7:7 Digli su se i pobegli u predvečerje, napustivši svoje šatore, konje, i magarce; ostavili su tabor kakav jeste, i pobegli da spasu sebi život.
2KI 7:8 Kad su oni gubavci došli na rub tabora, ušli su u jedan šator, pa su jeli i pili. Poneli su odande srebra, zlata i odeće, te su otišli i sakrili ih. Potom su se vratili i ušli u drugi šator, odneli stvari i sakrili ih.
2KI 7:9 Tada rekoše jedan drugom: „Ne činimo dobro. Ovo je dan dobrih vesti, a mi ćutimo! Ako budemo čekali do jutra, navući ćemo krivicu na sebe. Stoga, pođimo sad i javimo ovo carevom domu.“
2KI 7:10 Kad su došli, pozvali su gradsku stražu i javili im: „Ušli smo u aramejski tabor, a tamo ni žive duše, ni ljudskog glasa; samo privezani konji i magarci, a šatori ostavljeni kakvi jesu.“
2KI 7:11 Stražari pozovu i jave vest carevom domu.
2KI 7:12 Car ustade noću i reče svojim slugama: „Reći ću vam šta su nam Aramejci spremili. Oni znaju da gladujemo, pa su izašli iz tabora da se sakriju napolju, misleći: ’Kad izađu iz grada, mi ćemo ih pohvatati žive i ući u grad.’“
2KI 7:13 Jedan od njegovih slugu reče: „Neka ljudi uzmu onih pet preostalih konja; i tako će proći kao sve mnoštvo konja u Izrailju, sve ono mnoštvo konja u Izrailju što je izginulo. Pošaljimo ih, pa ćemo videti.“
2KI 7:14 Pošto su uzeli dvoja kola s konjima, car ih je poslao u aramejski tabor i rekao: „Idite i vidite.“
2KI 7:15 Kad su došli do Jordana, sav je put bio pun odeće i opreme koje su Aramejci pobacali u žurbi. Glasnici su se vratili i javili caru.
2KI 7:16 Tada je narod izašao i oplenio aramejski tabor. Mera brašna prodavala se za šekel, i dve mere ječma za šekel, po reči Gospodnjoj.
2KI 7:17 A car je postavio na gradska vrata onog kapetana na čiju se ruku car oslanjao, ali ga je narod pregazio na vratima, te je umro, baš kako je rekao čovek Božiji kad je car došao k njemu.
2KI 7:18 Naime, kad je čovek Božiji rekao caru: „Sutra u ovo vreme na vratima Samarije, mera brašna će se prodavati za šekel, a dve mere ječma za šekel“,
2KI 7:19 taj kapetan je odgovorio čoveku Božijem: „Čak i da Gospod napravi okna na nebesima, može li se to dogoditi?“ Njemu je prorok odgovorio: „Evo, videćeš to svojim očima, ali od toga nećeš jesti.“
2KI 7:20 To mu se i dogodilo; narod ga je pregazio na vratima, pa je umro.
2KI 8:1 A Jelisej je bio rekao ženi čijeg je sina oživeo: „Spremi se i pođi sa svojim domom, pa se nastani negde, jer je Gospod najavio sedam godina gladi koja će zaista doći na zemlju.“
2KI 8:2 Žena se spremi i učini kako joj je čovek Božiji rekao. Otišla je sa svojim domom u filistejsku zemlju, gde je živela sedam godina.
2KI 8:3 Kad su se ovih sedam godina navršile, žena se vratila iz filistejske zemlje. Zatim je otišla i obratila se caru zbog svoje kuće i zemlje.
2KI 8:4 A car je baš razgovarao s Gijezijem, slugom čoveka Božijeg, rekavši: „Pričaj mi o svim velikim delima koje je Jelisej učinio.“
2KI 8:5 Dok je on pričao caru kako je Jelisej oživeo mrtvaca, uđe žena čijeg je sina oživeo i obrati se caru zbog svoje kuće i zemlje. Gijezije reče: „Gospodaru moj care, to je ona žena čijeg je sina oživeo Jelisej!“
2KI 8:6 Kad ju je car pitao o tome, ona mu je ispričala. Car joj je, zatim, dao jednog dvoranina i rekao: „Vrati joj svu njenu imovinu, i sav prihod od zemlje od dana kad je otišla sa zemlje do sada.“
2KI 8:7 Jelisej dođe u Damask. Tada javiše aramejskom caru, Ven-Adadu, koji je bio bolestan: „Došao je čovek Božiji ovamo.“
2KI 8:8 Car reče Azailu: „Ponesi sa sobom dar i sastani se sa čovekom Božijim, pa upitaj Gospoda preko njega: ’Hoću li ozdraviti od ove bolesti?’“
2KI 8:9 Azailo ode da se sastane s njim. Sa sobom je poneo dar i svakojaka dobra Damaska, natovarena na četrdeset kamila. Kad je stigao, stao je pred njega i rekao: „Tvoj sin, Ven-Adad, car aramejski, poslao me je k tebi da pita: ’Hoću li ozdraviti od ove bolesti?’“
2KI 8:10 Jelisej mu reče: „Idi i reci mu: ’Sigurno ćeš ozdraviti’, ali mi je Gospod otkrio da će sigurno umreti.“
2KI 8:11 Prorok je okrenuo svoj pogled i zagledao se u njega, dok ovome nije postalo neprijatno. Tada čovek Božiji zaplaka.
2KI 8:12 Azailo upita: „Zašto moj gospodar plače?“ On odgovori: „Zato što znam kakvo ćeš zlo učiniti Izrailjcima: palićeš njihove tvrđave, ubijaćeš njihove mladiće mačem, razbijaćeš njihovu nejač, i parati njihove trudne žene.“
2KI 8:13 Azailo odgovori: „Kako bi tvoj sluga, tek samo pas, mogao da učini tako veliku stvar?“ Jelisej odgovori: „Gospod mi je otkrio da ćeš ti biti car nad Aramom.“
2KI 8:14 On ode od Jeliseja i dođe svome gospodaru, koji ga upita: „Šta ti je Jelisej rekao?“ On reče: „Rekao mi je da ćeš jamačno ozdraviti.“
2KI 8:15 Međutim, sledećeg dana je Azailo uzeo komad platna, umočio ga u vodu i njime pokrio carevo lice. Tako je car umro, a na njegovo mesto se zacario Azailo.
2KI 8:16 U petoj godini Jorama, sina Ahavovog, cara izrailjskog, za vreme Josafata, cara Judinog, nad Judom se zacario Joram, sin Josafatov.
2KI 8:17 Bilo mu je trideset dve godine kad se zacario, a vladao je osam godina u Jerusalimu.
2KI 8:18 On je išao stopama izrailjskih careva, kao što je činio dom Ahavov, jer mu je Ahavova ćerka bila žena. Činio je što je zlo u očima Gospodnjim.
2KI 8:19 Ipak, Gospod nije hteo da uništi Judu, radi svoga sluge Davida, pošto mu je obećao da će dati svetiljku njegovim potomcima doveka.
2KI 8:20 U njegove dane se Edom pobunio protiv Jude, pa je postavio cara nad sobom.
2KI 8:21 Joram je otišao u Sior sa svim bojnim kolima. Ustao je noću i napao Edomce, koji su opkolili njega i zapovednike bojnih kola, ali mu se vojska razbežala svojim kućama.
2KI 8:22 Tako se Edom otrgao od Jude sve do danas. U to vreme se pobunila i Livna.
2KI 8:23 Ostala Joramova dela i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih?
2KI 8:24 Kad se Joram upokojio sa svojim precima, sahranili su ga s njegovim precima u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Ohozija.
2KI 8:25 U dvanaestoj godini Jorama, sina Ahava, cara izrailjskog, nad Judom se zacario Ohozija, sin Jorama, cara Judinog.
2KI 8:26 Ohoziji je bilo dvadeset dve godine kad se zacario, a vladao je jednu godinu u Jerusalimu. Majka mu se zvala Gotolija, ćerka Amrija, cara izrailjskog.
2KI 8:27 Išao je stopama doma Ahavovog, čineći što je zlo u očima Gospodnjim, baš kao dom Ahavov, pošto je bio zet domu Ahavovom.
2KI 8:28 Ohozija je sa Joramom, sinom Ahavovim, krenuo u rat protiv Azaila, cara aramejskog, u Ramot galadski, ali Aramejci raniše Jorama.
2KI 8:29 Car Joram se povukao u Jezrael da zaleči rane, koje je zadobio od Aramejaca u Rami, dok je ratovao sa Azailom, carem aramejskim. I Ohozija, sin Jorama, cara Judinog, siđe u Jezrael da vidi Jorama, sina Ahavovog, jer je bio ozbiljno ranjen.
2KI 9:1 Prorok Jelisej pozva jednog od proročkih sinova i reče mu: „Opaši bokove, pa uzmi ovu bočicu ulja i idi u Ramot galadski.
2KI 9:2 Kad dođeš tamo, potraži Juja, sina Josafata, sina Nimsijevog. Zatim uđi i gledaj da ustane iz svoga društva, pa ga odvedi unutra u sobu.
2KI 9:3 Potom uzmi bočicu ulja, izlij mu je na glavu i reci: ’Govori Gospod: pomazujem te za cara nad Izrailjem.’ Onda otvori vrata i beži; ne zadržavaj se.“
2KI 9:4 Momak, sluga prorokov, ode u Ramot galadski.
2KI 9:5 Kad je došao, zapovednici vojske su sedeli zajedno. On reče: „Imam poruku za tebe, zapovedniče.“ Juj reče: „Za koga od nas?“ On odgovori: „Za tebe.“
2KI 9:6 On ustane i uđe u kuću. Tada mu momak izli ulje na glavu i reče mu: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Pomazujem te za cara nad narodom Gospodnjim, Izrailjem.
2KI 9:7 Ti ćeš istrebiti dom Ahava, svoga gospodara, da na Jezavelji osvetim krv mojih slugu proroka, i svih slugu Gospodnjih.
2KI 9:8 Tako će propasti sav dom Ahavov. Istrebiću Ahavu svako muško u Izrailju, kako roba tako slobodnoga.
2KI 9:9 Učiniću sa domom Ahavovim, kao sa domom Jerovoama, sina Navatovog, i sa domom Vase, sina Ahijinog.
2KI 9:10 A Jezavelju će izjesti psi na jezraelskom polju, i niko je neće sahraniti.’“ Zatim je otvorio vrata i pobegao.
2KI 9:11 Kad se Juj vratio slugama svoga gospodara, jedan ga upita: „Je li sve u redu? Zašto je taj ludak došao k tebi?“ On im odgovori: „Znate već kako ta vrsta trabunja.“
2KI 9:12 Oni rekoše: „To je laž! Hajde, reci nam!“ On im reče: „Rekao mi je tako i tako: ’Govori Gospod: pomazujem te za cara nad Izrailjem.’“
2KI 9:13 Oni hitro skinuše svoje ogrtače, prostreše pod njegove stope, te zatrubiše u trubu i rekoše: „Juj je postao car!“
2KI 9:14 Tako se Juj, sin Josafata, sina Nimsijevog, urotio protiv Jorama. A Joram je sa svim Izrailjem branio Ramot galadski protiv Azaila, cara aramejskog.
2KI 9:15 Car Joram se bio vratio u Jezrael da leči rane, koje je zadobio od Aramejaca u bici sa Azailom, carem aramejskim. Juj reče: „Ako vam je po volji, neka niko ne pobegne iz grada da donese vest u Jezrael.“
2KI 9:16 Juj se pope u kola i ode u Jezrael, jer je Joram ležao tamo. Ohozija, car Judin, je došao u posetu Joramu.
2KI 9:17 Kad je osmatrač na jezraelskoj kuli video Juja kako dolazi, reče: „Vidim neko mnoštvo.“ Joram reče: „Uzmi konjanika; pošalji ga pred njih da pita: ’Je li sve dobro?’“
2KI 9:18 Konjanik mu pođe u susret i reče: „Ovako kaže car: ’Je li sve dobro?’“ Juj mu odgovori: „Što se ti brineš da li je dobro? Pođi za mnom.“ Osmatrač javi: „Glasnik je došao do njih, ali se ne vraća.“
2KI 9:19 Poslao je i drugog konjanika, koji je došao k njima i rekao: „Ovako kaže car: ’Je li sve dobro?’“ Juj mu reče: „Što se ti brineš da li je dobro? Pođi za mnom.“
2KI 9:20 Osmatrač opet javi: „Otišao je, ali se ne vraća; a vožnja je kao vožnja Jujeva, sina Nimsijevog, jer vozi kao lud.“
2KI 9:21 Tada Joram reče: „Upreži!“ Kad su upregli njegova kola, Joram, car izrailjski i Ohozija, car Judin, izađu svaki na svojim kolima i pođu u susret Juju. Sreli su se na njivi Navuteja Jezraelca.
2KI 9:22 Kad je Joram ugledao Juja, reče mu: „Je li sve dobro, Juju?“ A ovaj odgovori: „Kako može biti dobro, dok traju mnogobrojna bludništva i vračarije tvoje majke Jezavelje?“
2KI 9:23 Na to se Joram okrenu i poče da beži, govoreći Ohoziji: „Izdaja, Ohozija!“
2KI 9:24 Međutim, Juj zape luk i pogodi Jorama među pleća. Strela mu je prošla kroz srce, te se srušio u kola.
2KI 9:25 Juj reče Vadekaru, svome potčinjenom: „Digni ga i baci na njivu Navuteja Jezraelca. Seti se da smo obojica jahali za njegovim ocem Ahavom, kad je Gospod izrekao ovo proroštvo protiv njega:
2KI 9:26 ’Zbog krvi Navutejeve i krvi njegovih sinova, koju sam juče video, govori Gospod, kunem se da ću ti vratiti isto na ovoj njivi – govori Gospod.’ Zato ga podigni i baci na njivu po reči Gospodnjoj.“
2KI 9:27 Kad je to video Ohozija, car Judin, pobegao je putem za Vet-Agan. Ali, Juj krenu u poteru za njim i reče: „Ubijte i njega u njegovim kolima!“ Ranili su ga na brdu Guru, koje se nalazi kod Jivleama. No, ipak je umakao u Megido i tamo umro.
2KI 9:28 Njegove sluge su ga odnele u Jerusalim i sahranile ga sa njegovim precima u njegovom grobu u Davidovom gradu.
2KI 9:29 Ohozija se zacario nad Judom jedanaeste godine Jorama, sina Ahavovog.
2KI 9:30 Juj je, zatim, došao u Jezrael. Jezavelja je to čula, pa je namazala oči, uredila kosu i pogledala s prozora.
2KI 9:31 Kad je Juj ušao na vrata, ona reče: „Je li sve dobro, Zimrije, ubico svoga gospodara?!“
2KI 9:32 On podiže pogled prema prozoru i reče: „Ko je sa mnom? Ko?“ Dva, tri dvoranina su pogledala prema njemu.
2KI 9:33 On im reče: „Bacite je dole!“ Oni su je bacili dole, a njena krv je poprskala zid i konje, koji su je izgazili.
2KI 9:34 Zatim je ušao, i pošto je jeo i pio, rekao je: „Pobrinite se za tu prokletnicu i sahranite je, jer je bila carska ćerka.“
2KI 9:35 Ali kad su otišli da je sahrane, nisu ništa našli od nje osim lobanje, nogu i šaka.
2KI 9:36 Oni su se vratili i javili mu, a on reče: „To je reč Gospoda, koji je rekao preko proroka Ilije Tesvićanina: ’Psi će izjesti Jezaveljino meso na jezraelskom polju,
2KI 9:37 a Jezaveljin leš biće kao gnojivo na njivi u jezraelskom polju, pa niko neće moći da kaže: to je Jezavelja.’“
2KI 10:1 Ahav je imao sedamdeset sinova u Samariji. Juj je napisao pisma i poslao ih jezraelskim glavarima, starešinama i odgojiteljima Ahavovih sinova u Samariju, govoreći:
2KI 10:2 „Sad, kad ovo pismo dođe do vas, pošto ste sluge svoga gospodara, a sa vama su sinovi vašeg gospodara; i pošto imate bojna kola i konje, utvrđeni grad i oružje,
2KI 10:3 gledajte ko je najbolji i najdostojniji među sinovima vašeg gospodara, postavite ga na presto njegovog oca, pa se borite za dom svoga gospodara.“
2KI 10:4 A oni, silno uplašeni, rekoše: „Evo, dva cara nisu mogla da mu se odupru; kako ćemo mu se mi [odupreti]?“
2KI 10:5 Tada su upravitelj dvora, načelnik grada, starešine i odgojitelji poslali poruku Juju, govoreći: „Tvoji smo podanici; uradićemo sve što nam kažeš. Mi nećemo nikoga postavljati za cara; čini što ti drago.“
2KI 10:6 On im je napisao drugo pismo govoreći: „Ako ste uz mene, i ako mene slušate, uzmite glave sinova svoga gospodara i dođite k meni u Jezrael sutra u ovo doba.“ A carevi sinovi, njih sedamdeset, bili su sa velikašima grada, koji su ih odgajali.
2KI 10:7 Kad je ovo pismo došlo k njima, uzeli su careve sinove i poklali svih sedamdeset. Zatim su stavili njihove glave u kotarice i poslali mu u Jezrael.
2KI 10:8 Glasnik dođe i javi mu: „Doneli su glave carevih sinova.“ On reče: „Stavite ih u dve gomile na vratima, neka stoje do sutra.“
2KI 10:9 Ujutro je izašao, stao i rekao svemu narodu: „Vi niste krivi; evo, ja sam se urotio protiv svoga gospodara i ubio ga; ali ko je pobio ove ovde?
2KI 10:10 Znajte, dakle, da ništa od Božije reči koju je Gospod rekao za dom Ahavov, neće ostati neispunjeno. Gospod je učinio što je rekao preko svoga sluge Ilije.“
2KI 10:11 Zatim je Juj pobio sve preostale od doma Ahavovog u Jezraelu, i sve njegove velikaše, bliske prijatelje i sveštenike; nije mu ostavio nikoga na životu.
2KI 10:12 Potom se podigao, pa je otišao i došao u Samariju. A na putu, kod Vet-Akada pastirskog,
2KI 10:13 Juj naiđe na braću Ohozije, cara Judinog. On ih upita: „Ko ste?“ Oni odgovoriše: „Mi smo Ohozijina braća i idemo da pozdravimo careve i caričine sinove.“
2KI 10:14 Ali on reče: „Pohvatajte ih žive!“ Pohvatali su ih žive, i zaklali ih na studencu kod Vet-Akada, njih četrdeset dvojicu; nije poštedeo ni jednog od njih.
2KI 10:15 Kad je otišao odande, naišao je na Jonadava, sina Rihavovog, koji mu je pošao u susret. On ga pozdravi i reče mu: „Je li tvoje srce odano meni, kao što je moje srce odano tebi?“ Jonadav odgovori: „Jeste.“ „Ako jeste – odgovori Juj – daj mi ruku.“ Ovaj mu dade ruku, a Juj ga uze k sebi u kola.
2KI 10:16 Juj reče: „Pođi sa mnom da vidiš moju revnost za Gospoda.“ Tako ga je povezao sa sobom u kolima.
2KI 10:17 Kad je Juj došao u Samariju, pobio je sve koji su ostali Ahavu u Samariji, dok ih nije istrebio, po reči Gospodnjoj koja je saopštio Iliji.
2KI 10:18 Zatim je Juj sakupio sav narod i rekao im: „Ahav je malo služio Valu a Juj će mu služiti mnogo.
2KI 10:19 Zato mi pozovite sve Valove proroke, sve njegove sluge i sve njegove sveštenike; neka nijedan ne izostane, jer hoću da prinesem Valu veliku žrtvu. Ko izostane, neće ostati na životu.“ No, Juj je postupao lukavo, kako bi uništio Valove vernike.
2KI 10:20 Juj reče: „Sazovite sabor u čast Valu!“ Oni ga sazvaše.
2KI 10:21 Juj je poslao poruku po svem Izrailju, tako da su došle sve Valove sluge; nije bilo nijednog koji nije došao. Pošto su ušli u Valov hram, Valov hram se napunio od kraja do kraja.
2KI 10:22 Tada Juj reče čuvaru odeće: „Donesi odeću za sve Valove sluge.“ Tako su im doneli odeću.
2KI 10:23 Zatim Juj uđe u Valov hram sa Jonadavom, sinom Rihavovim, i reče Valovim slugama: „Proverite i pogledajte da nema kojeg sluge Gospodnjeg među vama, nego samo Valovih slugu.“
2KI 10:24 Potom su ušli da prinesu žrtve i svespalnice. A Juj je postavio napolje osamdeset ljudi i rekao: „Ako koji od vas dopusti da pobegne i jedan od ljudi koje dajem u vaše ruke, svojim će životom platiti za njegov život.“
2KI 10:25 Kad je završio s prinošenjem svespalnice, Juj reče stražarima i zapovednicima: „Uđite i pobijte ih; neka niko ne umakne.“ Tako su ih pobili oštricom mača. Zatim su ih stražari i zapovednici izbacili napolje, pa su ušli u unutrašnjost Valovog hrama,
2KI 10:26 izneli sveti stub iz Valovog hrama i spalili ga.
2KI 10:27 Valov lik su izlomili i srušili Valov hram; od njega su načinili zahode, sve do danas.
2KI 10:28 Tako je Juj istrebio Vala iz Izrailja.
2KI 10:29 Ipak, Juj se nije odvratio od greha Jerovoama, sina Navatovog, na koje je naveo Izrailj; od zlatnih teladi, koji su bili u Vetilju i u Danu.
2KI 10:30 Gospod reče Juju: „Zato što si učinio dobro čineći što je pravedno u mojim očima, i zato što si uradio sa domom Ahavovim sve po želji moga srca, zato će tvoji sinovi sedeti na Izrailjevom prestolu do četvrtog kolena.“
2KI 10:31 Ali Juj nije svim srcem sledio Zakon Gospoda, Boga Izrailjevog, i nije se odvratio od greha Jerovoama, na koje je naveo Izrailj.
2KI 10:32 U to vreme je Gospod počeo da krnji Izrailj, jer ih je Azailo pobeđivao na celom području Izrailja:
2KI 10:33 istočno od Jordana po svoj zemlji Galadovoj – Gadovce, Ruvimovce, i Manasijevce – od Aroira kod potoka Arnona, sve do Galada i Vasana.
2KI 10:34 Ostala Jujeva dela i sve što je učinio, i njegova sila, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
2KI 10:35 Juj se upokojio sa svojim precima, i bio je sahranjen u Samariji. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Joahaz.
2KI 10:36 Juj je vladao nad Izrailjem u Samariji dvadeset osam godina.
2KI 11:1 Kad je Gotolija, majka Ohozijina, videla da joj je poginuo sin, ustala je i pobila sav carski rod.
2KI 11:2 Međutim, Josaveja, ćerka cara Jorama, Ohozijina sestra, uzme Joasa, sina Ohozijinog, i ukrade ga između carevih sinova koje su ubijali. Stavila ga je u spavaću sobu s njegovom dojiljom i sakrila ga od Gotolije, te nije bio ubijen.
2KI 11:3 Bio je s njom sakriven u Domu Gospodnjem šest godina, sve dok je Gotolija vladala nad zemljom.
2KI 11:4 A sedme godine Jodaj je poslao po stotnike Horijaca i stražu, i doveo ih u Dom Gospodnji. Sklopio je sa njima savez, i pošto ih je zakleo u Domu Gospodnjem, pokazao im je carevog sina.
2KI 11:5 Zapovedio im je: „Ovako ćete uraditi: neka trećina vas koji ste subotom na dužnosti čuva carev dvor.
2KI 11:6 Druga trećina neka bude na surskim vratima, a treća, koja je na vratima iza straže, neka čuva stražu kod dvora.
2KI 11:7 Vaša dva ostala odreda, svi koji se razrešavaju dužnosti u subotu, neka čuvaju stražu oko cara kod Doma Gospodnjeg.
2KI 11:8 Vi ćete okružiti cara, svaki čovek u krugu sa svojim oružjem u ruci, i svako ko priđe redu, neka pogine. Budite uz cara i kad izlazi i kad ulazi.“
2KI 11:9 Stotnici učine kako im je sveštenik Jodaj zapovedio. Svaki je doveo svoje ljude, one koji stupaju na dužnost u subotu, i one koji se razrešavaju dužnosti u subotu, pa su došli k svešteniku Jodaju.
2KI 11:10 Sveštenik je stotnicima dao koplja i štitove cara Davida, koji su bili u Domu Gospodnjem.
2KI 11:11 Stražari su stali oko cara, svaki sa mačem u ruci, od južne strane do severne strane Doma, kod žrtvenika i kod Doma.
2KI 11:12 Tada je [Jodaj] izveo carevog sina, stavio na njega krunu i dao mu Svedočanstvo. Zatim su ga zacarili i pomazali, pa su pljeskali i govorili: „Živeo car!“
2KI 11:13 Kad je Gotolija čula kako straža i narod uzvikuju, došla je k narodu u Dom Gospodnji.
2KI 11:14 Obazrevši se, ugledala je cara kako stoji uz stub, kao što je bio običaj, sa zapovednicima i trubačima pored cara. Sav se narod zemlje veselio i trubio u trube. Tada Gotolija razdra svoju odeću i povika: „Izdaja, izdaja!“
2KI 11:15 Na to je sveštenik Jodaj izdao naredbu stotnicima, koji su upravljali vojskom: „Izvedite je kroz redove, i ako neko pođe za njom, posecite ga.“ Naime, sveštenik je rekao: „Neka ne bude ubijena u Domu Gospodnjem.“
2KI 11:16 Zgrabili su je, i kad je prošla kroz konjski ulaz u carski dvor, pogubili su je.
2KI 11:17 A sveštenik Jodaj je sklopio savez između Gospoda, cara i naroda, i između cara i naroda, da budu narod Gospodnji.
2KI 11:18 Zatim je sav narod zemlje otišao u Valov hram i srušio ga. Srušili su njegove žrtvenike, njegove likove su izlomili u komade, a Valovog sveštenika Matana su ubili ispred žrtvenika. A Jodaj je postavio stražu kod Doma Gospodnjeg.
2KI 11:19 Zatim je poveo stotnike, Horijce i stražu, i sav narod zemlje, pa su ispratili cara od Doma Gospodnjeg do carskog dvora kod stražarskih vrata. Tako je car seo na carski presto.
2KI 11:20 Sav se narod zemlje radovao, a grad je utihnuo kad su Gotoliju pogubili mačem u carskom dvoru.
2KI 11:21 Joasu je bilo sedam godina kad se zacario.
2KI 12:1 Joas se zacario sedme godine Jujeve, i vladao je četrdeset godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Sivija iz Vir-Saveje.
2KI 12:2 On je činio što je pravo u očima Gospodnjim svega svoga veka, dok ga je učio sveštenik Jodaj.
2KI 12:3 Ipak, uzvišice nisu bile uklonjene; narod je još uvek prinosio žrtve i kadio na uzvišicama.
2KI 12:4 Joas reče sveštenicima: „Sav novac od posvećenih stvari, koji se donosi u Dom Gospodnji, novac skupljen od poreza, i novac od svačije procene, i sav novac što se dobrovoljno donosi u Dom Gospodnji,
2KI 12:5 neka sveštenici uzimaju, svaki od svog poznanika, pa neka popravljaju što je trošno u Domu, gde god se nađe nešto za popravku.“
2KI 12:6 Međutim, ni do dvadeset treće godine Joasovog carevanja, sveštenici još nisu popravili što je bilo trošno u Domu.
2KI 12:7 Tada car Joas pozva sveštenika Jodaja i ostale sveštenike i reče im: „Zašto ne popravljate što je trošno u Domu? Od sada ne uzimajte sebi novac od svojih poznanika, nego ga dajte za popravku Doma.“
2KI 12:8 Sveštenici su pristali da ne uzimaju novac od naroda, niti da popravljaju što je trošno u Domu.
2KI 12:9 Tada sveštenik Jodaj uze jedan kovčeg, proreza rupu na poklopcu, i postavi ga kod žrtvenika s desne strane kod ulaza u Dom Gospodnji. Sveštenici koji su čuvali vrata stavljali su u njega sav novac koji se donosio u Dom Gospodnji.
2KI 12:10 Kad bi primetili da ima mnogo novca u kovčegu, dolazio bi carev pisar sa svešteničkim glavarom, pa bi izbrojao i vezao novac koji se našao u Domu Gospodnjem.
2KI 12:11 Zatim bi davali gotov novac onima koji su nadgledali posao na Domu Gospodnjem, a oni bi ga davali tesarima i radnicima koji su radili na Domu Gospodnjem,
2KI 12:12 i zidarima i klesarima da se kupi drvo i isklesani kamen za popravku Doma Gospodnjeg, i za svaki drugi izdatak oko popravka Doma.
2KI 12:13 Ipak, od novca koji se donosio u Dom nisu se pravile srebrne čaše za Dom Gospodnji, ni viljuške, ni kotlići, ni trube, niti ikakve posude od zlata i srebra,
2KI 12:14 nego su ga davali nadglednicima posla, da se za njega popravi Dom Gospodnji.
2KI 12:15 I nisu tražili račun od ljudi kojima su predavali novac da plate radnicima, jer su pošteno radili.
2KI 12:16 Novac od žrtava za prestup i od žrtava za greh se nije donosio u Dom Gospodnji; on je pripadao sveštenicima.
2KI 12:17 A Azailo, car aramejski, izađe i napadne Gat i zauze ga. Zatim se Azailo okrenuo da ode gore i napadne Jerusalim.
2KI 12:18 Tada je Joas uzeo sve posvećene stvari koje su posvetili njegovi preci Josafat, Joram i Ohozija, carevi Judini, i sve što je sam posvetio, i sve zlato što se našlo u riznici Doma Gospodnjeg i carevog doma, i poslao Azailu, caru aramejskom, a on je odustao od Jerusalima.
2KI 12:19 Ostala Joasova dela i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih?
2KI 12:20 Njegove sluge su se pobunile i ubile Joasa u domu Vet-Mila gde se ide u Silu.
2KI 12:21 Ubile su ga njegove sluge Jozavad, sin Simeatov i Jehozavad sin Somirov, te je umro. Sahranili su ga s njegovim precima u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Amasija.
2KI 13:1 Dvadeset treće godine carevanja Joasa sina Ohozijinog nad Judom, zacario se Joahaz, sin Jujev nad Izrailjem u Samariji. Carevao je sedamnaest godina.
2KI 13:2 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim, jer je sledio grehe Jerovoama, sina Navatovog, kojima je zavodio Izrailj. Nije odstupao od njih.
2KI 13:3 Zato se Gospod razgnevio na Izrailj i dao ih u ruke Azailu, caru aramejskom i u ruke Ven-Adadu, sinu Azailovom, za sve ono vreme.
2KI 13:4 Ali Joahaz se pomolio Gospodu i Gospod ga usliši, jer vide nevolju Izrailjevu, kako ih muči car aramejski.
2KI 13:5 Gospod je dao izbavitelja Izrailju, te su se rešili aramejske tlake. Tako su Izrailjci živeli u svojim domovima kao pre.
2KI 13:6 Ipak, nisu odstupili od greha doma Jerovoamovog kojima je naveo na greh Izrailj, nego su ustrajali u njima. Aštartin stub je ostao da stoji u Samariji.
2KI 13:7 Joahazu nije ostalo vojske do pedeset konjanika, deset kola i deset hiljada pešaka. Uništio ih je car aramejski; izgazio ih je kao plevu na vršidbi.
2KI 13:8 A ostala dela Joahazova i sve što je činio, i njegovi vojni pohodi, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Izrailjevih?
2KI 13:9 Joahaz se upokojio sa svojim precima, pa su ga sahranili u Samariji. Na njegovo mesto zacario se njegov sin Joas.
2KI 13:10 Trideset sedme godine carevanja Joasovog nad Judom zacario se Joas, sin Joahazov nad Izrailjem u Samariji. Carevao je šesnaest godina.
2KI 13:11 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim, i nije odstupio ni od jednog greha Jerovoama, sina Navatovog, koji je naveo Izrailj na greh, nego je ustrajao u njima.
2KI 13:12 Ostala Joasova dela, sve što je činio, i njegovi vojni pohodi, kako je ratovao s Amasijom carem Judinim, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 13:13 Kad se Joas upokojio sa svojim precima, na njegov presto je seo Jerovoam. Joasa su sahranili u Samariji s carevima Izrailjevim.
2KI 13:14 A Jelisej se razboleo od bolesti od koje će umreti. Joas, car Izrailja, dođe k njemu i zaplaka nad njim: „Oče moj, oče moj, kočije i konjanici Izrailjevi!“
2KI 13:15 Jelisej mu reče: „Uzmi luk i strele.“ On uze luk i strele.
2KI 13:16 „Uzmi luk u svoju ruku“ – reče on caru izrailjskom. On ga uze u svoju ruku. Tada Jelisej stavi svoje ruke na careve ruke i reče mu: „Otvori prozor sa istoka.“ Jelisej reče: „Odapni strelu.“ On odape strelu,
2KI 13:17 a [Jelisej] reče: „Strela pobede Gospodnje, strela pobede nad Aramejcima! Ti ćeš sasvim potući Aramejce u Afeku.“
2KI 13:18 Zatim reče: „Uzmi strele.“ On uze. Onda reče caru izrailjskom: „Udaraj po zemlji.“ Udario je tri puta i stao.
2KI 13:19 Čovek Božiji se naljutio na njega i rekao: „Da si udario pet ili šest puta, sasvim bi porazio Aramejce. Zato ćeš samo tri puta poraziti Aramejce.“
2KI 13:20 Jelisej je umro i bio sahranjen. A moavske pljačkaške čete su svake godine upadale u zemlju.
2KI 13:21 Jednom, dok su ljudi sahranjivali nekog čoveka, gle, videli su četu pljačkaša, pa bacili mrtvaca u Jelisejev grob i pobegli. Čim je mrtvac dotakao Jelisejeve kosti, oživeo je i stao na svoje noge.
2KI 13:22 Aramejski car Azailo je tlačio Izrailjce u sve dane Joahazove.
2KI 13:23 Ali Gospod im se smilovao i sažalio se nad njima, pa se okrenuo k njima zbog saveza s Avrahamom, Isakom i Jakovom. Nije hteo da ih uništi, i nije ih odbacio od svog lica do sad.
2KI 13:24 Kad je Azailo umro, na njegovo mesto se zacario njegov sin Ven-Adad.
2KI 13:25 Joas, sin Joahazov, je povratio gradove iz ruku Ven-Adada, sina Azailovog, koje je ovaj u ratu oduzeo od njegovog oca Joahaza. Joas ga je porazio tri puta, te je povratio izrailjske gradove.
2KI 14:1 U drugoj godini cara Joasa, sina Joahazovog, cara izrailjskog, zacario se Amasija, sin Joasov, nad Judom.
2KI 14:2 Bilo mu je dvadeset pet godina kad je postao car, a vladao je dvadeset devet godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Joadana iz Jerusalima.
2KI 14:3 Činio je što je pravo u Gospodnjim očima, ali ne kao njegov praotac David. U svemu je sledio svog oca Joasa.
2KI 14:4 Međutim, uzvišice nisu bile uklonjene; narod je još uvek prinosio žrtve i kadio na uzvišicama.
2KI 14:5 Kad se carstvo učvrstilo pod njegovom vlašću, pobio je sluge koje su ubile njegovog oca cara.
2KI 14:6 Ipak, nije pogubio sinove ubica, prema onome što je napisano u knjizi Mojsijevog Zakona gde je Gospod zapovedio: „Neka se očevi ne pogubljuju zbog svojih sinova i neka se sinovi ne pogubljuju zbog svojih očeva; nego svaki čovek treba da bude pogubljen za svoj greh.“
2KI 14:7 On je potukao deset hiljada Edomaca u Slanoj dolini, i osvojio Selu u bici. Onda ju je prozvao Jokteil, kako se i danas zove.
2KI 14:8 Zatim je Amasija poslao poruku Joasu, sinu Joahazovom, sinu Jujevom, caru izrailjskom: „Izađi mi na megdan.“
2KI 14:9 Joas, car izrailjski, je poslao poruku Amasiji, caru Judinom, govoreći: „Trn je livanski poslao poruku kedru livanskom, govoreći: ’Daj svoju ćerku mome sinu za ženu’, ali je divlja zver livanska izgazila trn.
2KI 14:10 Potukao si Edom, pa si se poneo. Uživaj u svojoj slavi, ali ostani kući. Zašto prizivaš nevolju na svoju i Judinu propast?“
2KI 14:11 Ali Amasija nije slušao. Tako je Joas, car izrailjski, pošao u boj. On i car Amasija, car Judin, su se sukobili kod Vet-Semesa, koji pripada Judi.
2KI 14:12 No, Izrailj je porazio Judu, pa su svi pobegli svojim kućama.
2KI 14:13 Joas, car izrailjski, je zarobio Judinog cara Amasiju, sina Joasa, sina Ohozija, kod Vet-Semesa. Zatim je došao u Jerusalim i srušio jerusalimski zid od Jefremovih vrata do Ugaonih vrata, u dužini od četiri stotine lakata.
2KI 14:14 Uzeo je sve zlato i srebro i sve posuđe koje se našlo u Domu Gospodnjem i u carevim riznicama, kao i taoce, pa se vratio u Samariju.
2KI 14:15 Ostala Joasova dela, ono što je postigao, i njegovi vojni pohodi, kako je ratovao sa Amasijom, carem Judinim, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
2KI 14:16 Joas se upokojio sa svojim precima, pa su ga sahranili s carevima izrailjskim u Samariji. Na njegovo se mesto zacario njegov sin Jerovoam.
2KI 14:17 A Amasija, sin Joasov, car Judin, je živeo petnaest godina nakon smrti Joasa, cara izrailjskog, sina Joahazovog.
2KI 14:18 Ostala Amasijina dela, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih?
2KI 14:19 Protiv njega su skovali zaveru u Jerusalimu, te je pobegao u Lahis. No, poslali su ljude za njim i ubili ga tamo.
2KI 14:20 Doneli su ga na konjima i sahranili ga sa njegovim precima u Jerusalimu, u Davidovom gradu.
2KI 14:21 Tada je sav Judin narod uzeo Azariju, koji je imao šesnaest godina, i zacario ga umesto njegovog oca Amasije.
2KI 14:22 On je obnovio Elat i vratio ga Judi, nakon što se njegov otac upokojio sa svojim precima.
2KI 14:23 Petnaeste godine Judinog cara Amasije, sina Joasovog, car Jerovoam, sin Joasa, cara izrailjskog, je počeo da vlada u Samariji. Vladao je četrdeset jednu godinu.
2KI 14:24 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim; nije se odvratio ni od jednog od greha Jerovoama, sina Navatovog, kojima je naveo Izrailj na greh.
2KI 14:25 On je povratio oblast Izrailja od Levo-Amata do mora Arave, po reči Gospoda, Boga Izrailjevog, koja je bila rečena preko njegovog sluge proroka Jone, sina Amitajevog, iz Gat-Efera.
2KI 14:26 Jer Gospod je video veoma gorku muku Izrailjevu, da nije ostalo nikog, ni roba ni slobodnoga, ko bi pomogao Izrailju.
2KI 14:27 I pošto Gospod nije rekao da će istrebiti Izrailjevo ime pod nebom, izbavio ih je preko Jerovoama, sina Joasovog.
2KI 14:28 Ostala Jerovoamova dela, i sve što je učinio, njegovi vojni pohodi, kako je ratovao, i kako je povratio Izrailju Damask i Amat, koji je pripadao Judi, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
2KI 14:29 Jerovoam se upokojio sa svojim precima, sa carevima Izrailja, a na njegovo mesto se zacario njegov sin Zaharija.
2KI 15:1 U dvadeset sedmoj godini Jerovoama, cara izrailjskog, Azarija, sin Amasijin, je postao car Jude.
2KI 15:2 Bilo mu je šesnaest godina kad je postao car, a vladao je pedeset dve godine u Jerusalimu. Majka mu se zvala Jeholija iz Jerusalima.
2KI 15:3 Činio je što je pravedno u očima Gospodnjim, sve kako je činio i njegov otac Amasija.
2KI 15:4 Ipak, uzvišice nisu bile uklonjene; narod je još uvek prinosio žrtve i kadio na uzvišicama.
2KI 15:5 Ali Gospod je udario cara, pa je bio gubavac do svoje smrti. Živeo je u odvojenoj kući, dok je carev sin Jotam bio nad dvorom i upravljao narodom i zemljom.
2KI 15:6 Ostala Azarijina dela, i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih?
2KI 15:7 Azarija se upokojio sa svojim precima, pa su ga sahranili sa njegovim precima u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Jotam.
2KI 15:8 Trideset sedme godine Azarije, cara Judinog, zacario se Zaharija, sin Jerovoamov, nad Izrailjem u Samariji. Carevao je šest meseci.
2KI 15:9 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim, kao što su činili njegovi preci. Nije se odvratio od greha Jerovoama, sina Navatova, kojima je navodio Izrailj na greh.
2KI 15:10 Ali protiv njega je skovao zaveru Salum, sin Javisov. On ga je napao i ubio pred narodom, te se zacario na njegovo mesto.
2KI 15:11 Ostala Zaharijina dela su zapisana u Knjizi dnevnika careva izrailjskih.
2KI 15:12 To je bilo ono što je Gospod rekao Juju: „Tvoji će sinovi sedeti na Izrailjevom prestolu do četvrtog kolena.“ Tako je i bilo.
2KI 15:13 Salum, sin Javisov, se zacario u trideset devetoj godini Ozije, cara Judinog. Vladao je jedan mesec u Samariji.
2KI 15:14 Međutim, Menajim, sin Gadijev iz Terse se digao i došao u Samariju, napao Saluma, sina Javisovog, ubio ga, pa se zacario na njegovo mesto.
2KI 15:15 Ostala Salumova dela, i kako je skovao zaveru, zapisana su u Knjizi dnevnika careva izrailjskih.
2KI 15:16 U to vreme je Menajim iz Terse napao Tapsu i svakoga u njoj i njenoj okolini, jer se nisu predali. Pobio je sve živo, a trudne žene je rasporio.
2KI 15:17 U trideset devetoj godini Azarije, cara Judinog, zacario se Menajim, sin Gadijev, nad Izrailjem. Vladao je deset godina u Samariji.
2KI 15:18 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim. Nije se odvratio od greha Jerovoama, sina Navatovog, kojima je navodio na greh Izrailj, svega svoga veka.
2KI 15:19 Zatim je Ful, car asirski, napao zemlju, a Menajim je dao Fulu hiljadu talanata srebra, da bi mu pomogao da ojača svoju carsku vlast.
2KI 15:20 Menajim je nametnuo porez Izrailju: svaki imućni čovek je morao da plati pedeset šekela srebra asirskom caru. Tako se asirski car povukao, i nije ostao u zemlji.
2KI 15:21 Ostala Menajimova dela, i sve što je uradio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva izrailjskih?
2KI 15:22 Kad se Menajim upokojio sa svojim precima, na njegovo mesto se zacario njegov sin Fakija.
2KI 15:23 U pedesetoj godini Azarije, cara Judinog, Menajimov sin Fakija je počeo da vlada nad Izrailjem u Samariji. Vladao je dve godine.
2KI 15:24 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim; nije se odvratio od greha Jerovoama, sina Navatova, kojima je navodio na greh Izrailj.
2KI 15:25 Protiv njega se urotio njegov vojni zapovednik Fekaj, sin Remalijin, i napao ga u Samariji, u tvrđavi carevog dvora, zajedno sa Argovom i Arijem. S njim je bilo i pedeset Galađana. On ga je ubio i zacario se na njegovo mesto.
2KI 15:26 Ostala Fakijina dela i sve što je učinio, zapisano je u Knjizi dnevnika careva izrailjskih.
2KI 15:27 U pedeset drugoj godini Azarije cara Judinog, počeo je da vlada Fekaj, sin Remalijin, nad Izrailjem u Samariji. Vladao je dvadeset godina.
2KI 15:28 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim; nije se odvratio od greha Jerovoama, sina Navatova, kojima je navodio na greh Izrailj.
2KI 15:29 U vreme Fekaja, cara izrailjskog, došao je Tiglat-Pileser, car asirski, i osvojio Ijon, Avel Vet-Mahu, Janoh, Kedes, Asor, Galad i Galileju, svu Neftalimovu zemlju, pa je preselio narod u Asiriju.
2KI 15:30 Tada je Osija, sin Ilin, skovao zaveru protiv Fekaja, sina Remalijinog, napao ga i ubio. On se zacario na njegovo mesto u dvadesetoj godini Jotama, sina Ozijinog.
2KI 15:31 Ostala Fekajeva dela i sve što je učinio, zapisano je u Knjizi dnevnika careva izrailjskih.
2KI 15:32 U drugoj godini Fekaja, sina Remalijinog, cara izrailjskog, nad Judom se zacario Jotam, sin Ozijin.
2KI 15:33 Bilo mu je dvadeset pet godina kad je počeo da vlada, a vladao je šesnaest godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Jerusa, ćerka Sadokova.
2KI 15:34 Činio je što je dobro u očima Gospodnjim, sve onako kako je činio njegov otac Ozija.
2KI 15:35 Ipak, uzvišice nisu bile uklonjene; narod je još uvek prinosio žrtve i kadio na uzvišicama. On je izgradio Gornja vrata Doma Gospodnjeg.
2KI 15:36 Ostala Jotamova dela, i ono što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 15:37 U ono vreme je Gospod počeo da podiže Resina, cara Arama, i Fekaja, sina Remalijinog, na Judu.
2KI 15:38 Kad se Jotam upokojio sa svojim precima, sahranili su ga sa njegovim precima u gradu njegovog praoca Davida. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Ahaz.
2KI 16:1 Sedamnaeste godine Fekaja, sina Remalijinog, nad Judom se zacario Ahaz, sin Jotamov.
2KI 16:2 Ahazu je bilo dvadeset godina kad se zacario. Vladao je šesnaest godina u Jerusalimu. On nije činio što je pravo u očima Gospoda, Boga svoga, kao njegov praotac David.
2KI 16:3 On je išao putem izrailjskih careva, i čak je proveo svoga sina kroz oganj po odvratnim običajima naroda koje je Gospod isterao pred Izrailjcima.
2KI 16:4 Prinosio je žrtve na uzvišicama i brdima, i pod svakim zelenim drvetom.
2KI 16:5 Tada su došli Resin, aramejski car i Fekaj, sin Remalijin, izrailjski car, da ratuju protiv Jerusalima. Opkolili su Ahaza, ali nisu mogli da ga savladaju.
2KI 16:6 U to vreme je Resin, aramejski car, povratio Aramejcima Elat i isterao Judejce iz Elata. Zatim su Aramejci i Edomci došli u Elat gde su ostali sve do danas.
2KI 16:7 A Ahaz je poslao glasnike Tiglat-Pileseru, asirskom caru, da mu kažu: „Ja sam tvoj podanik i sin. Dođi i izbavi me iz ruku aramejskog cara i iz ruku izrailjskog cara, koji me napadaju.“
2KI 16:8 Ahaz je uzeo srebro i zlato koje se našlo u Domu Gospodnjem i u riznici carskog dvora i poslao asirskom caru na dar.
2KI 16:9 Asirski car ga je poslušao: napao je Damask i osvojio ga. Narod je preselio u Kir, a Resina je pogubio.
2KI 16:10 Kad je car Ahaz otišao u Damask da se sretne s Tiglat-Pileserom, asirskim carem, video je žrtvenik u Damasku. Tada je car Ahaz poslao svešteniku Uriji sliku žrtvenika i njegov nacrt sa svim pojedinostima za njegovu izradu.
2KI 16:11 Sveštenik Urija je izgradio žrtvenik prema svim uputstvima koje mu je car Ahaz poslao iz Damaska; napravio ga je tako pre nego što se car Ahaz vratio iz Damaska.
2KI 16:12 Kad se car vratio iz Damaska i video žrtvenik, pristupio je žrtveniku i prineo žrtvu na njemu.
2KI 16:13 Prineo je svoje žrtve svespalnice i žitne žrtve, izlio žrtvu izlivnicu, i zapljusnuo žrtvenik krvlju svoje žrtve mira.
2KI 16:14 A bronzani žrtvenik koji je bio pred Gospodom je sklonio s njegovog mesta ispred Doma, između novog žrtvenika i Doma Gospodnjeg. Postavio ga je sa severne strane novog žrtvenika.
2KI 16:15 Car Ahaz zapovedi svešteniku Uriji: „Na velikom žrtveniku ćeš paliti jutarnju žrtvu svespalnicu i večernju žitnu žrtvu i carevu svespalnicu i njegovu žitnu žrtvu, kao i svespalnicu sveg naroda zemlje, njihovu žitnu žrtvu i njihove žrtve izlivnice. Zatim ga zapljusni svom krvlju žrtve svespalnice i svom krvlju žrtava. A bronzani žrtvenik će mi služiti da preko njega tražim savet.“
2KI 16:16 Sveštenik Urija je učinio sve što mu je zapovedio car Ahaz.
2KI 16:17 Car Ahaz je odsekao oplate s podnožja i uklonio s njih umivaonik i more s bronzanih volova koji su bili pod njim, i postavio ga na kameni pod.
2KI 16:18 Pred asirskim carem je uklonio subotnji trem koji je bio izgrađen unutar Doma Gospodnjeg i spoljni ulaz za cara.
2KI 16:19 Ostala Ahazova dela, i šta je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 16:20 Kad se Ahaz upokojio sa svojim precima, sahranili su ga s njegovim precima u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Jezekija.
2KI 17:1 Dvanaeste godine Ahaza, Judinog cara, zacario se Osija, sin Ilin, nad Izrailjem u Samariji. Vladao je devet godina.
2KI 17:2 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim, ali ne kao izrailjski carevi koji su bili pre njega.
2KI 17:3 Njega je napao Salmanaser, asirski car, pa mu je Osija bio podanik i plaćao mu danak.
2KI 17:4 Ali kad je Salmanaser, asirski car, otkrio da sprema pobunu, jer je poslao glasnike egipatskom caru Soju, i da nije poslao danak asirskom caru, kao što je činio iz godine u godinu, asirski car ga je uhvatio i zatvorio u tamnicu.
2KI 17:5 Zatim je asirski car napao svu zemlju; došao je u Samariju i opsedao je tri godine.
2KI 17:6 Devete godine Osije, asirski car je osvojio Samariju. Tada je preselio Izrailjce i nastanio ih u Alaju i Gozan na reci Avor, i u midijske gradove.
2KI 17:7 To se dogodilo zato što su Izrailjci služeći drugim bogovima sagrešili protiv Gospoda, Boga svoga, koji ih je izveo iz Egipta, iz vlasti faraona, egipatskog cara.
2KI 17:8 Oni su sledili običaje naroda koje je Gospod isterao pred Izrailjcima, i običaje koje su vršili izrailjski carevi.
2KI 17:9 Izrailjci su tajno činili stvari koje nisu bile po volji Gospoda, Boga njihovog. Podizali su uzvišice po svim svojim gradovima, od kula do utvrđenih gradova.
2KI 17:10 Postavljali su sebi stubove i Aštartine stupove u svim krajevima i pod svakim zelenim drvetom.
2KI 17:11 Kadili su na svim uzvišicama, kao narodi koje je Gospod izgnao pred njima. Činili su opake stvari da izazivaju na gnev Gospoda.
2KI 17:12 Služili su idolima za koje im je Gospod rekao: „Ne činite to.“
2KI 17:13 Gospod je opominjao Izrailj i Judu preko svih svojih proroka i videlaca govoreći: „Vratite se sa svojih zlih puteva i držite zapovesti i uredbe, prema svem Zakonu, koje sam dao vašim ocima, i koje sam poslao preko svojih slugu proroka.“
2KI 17:14 Ali oni nisu poslušali, nego su ukrutili vratove kao njihovi preci koji nisu verovali u Gospoda, Boga njihovog.
2KI 17:15 Oni su odbacili njegove uredbe i njegov savez koji je sklopio sa njihovim ocima, i njegove propise kojima ih je upozoravao, i išli za ništavnim idolima, pa su i sami postali ništavni; sledili su narode koji su bili oko njih, za koje je Gospod rekao da ne postupaju kao oni.
2KI 17:16 Napustili su sve zapovesti Gospoda, Boga svoga, i načinili sebi livene likove dva teleta i Aštartin stub, i klanjali se svoj nebeskoj vojsci. A služili su i Valu.
2KI 17:17 Provodili su kroz oganj svoje sinove i ćerke i upuštali se u čaranje i gatanje; prodali su se da čine što je zlo u očima Gospodnjim izazivajući ga na gnev.
2KI 17:18 Zato se Gospod veoma razgnevio na Izrailja i uklonio ih pred sobom. Niko nije ostao, osim Judinog plemena.
2KI 17:19 Ali ni Juda nije držao zapovesti Gospoda, Boga svoga, nego su sledili običaje koje su Izrailjci držali.
2KI 17:20 Zato je Gospod odbacio sve potomstvo Izrailjevo; ponizio ih je i predao ih u ruke Asircima, dok ih nije odbacio od sebe.
2KI 17:21 Jer kad se Izrailj otcepio od doma Davidovog, i kad su postavili za cara Jerovoama, sina Navatovog, Jerovoam je odveo Izrailj od Gospoda i naveo ih na veliki greh.
2KI 17:22 Izrailjci su sledili sve grehe koje je Jerovoam činio; nisu se odvratili od njih,
2KI 17:23 dok Gospod nije uklonio Izrailj pred sobom, kao što je rekao preko svojih slugu proroka. Izgnao je Izrailjce iz njihove zemlje u Asiriju, gde su i dan danas.
2KI 17:24 Zatim je asirski car doveo narod iz Vavilona, Hute, Ave, Amata i Sefarvima i naselio ih po samarijskim gradovima umesto Izrailjaca. Tako su zaposeli zemlju i nastanili se u njenim gradovima.
2KI 17:25 A u početku, kad su se nastanili tamo, nisu se bojali Gospoda, pa je Gospod poslao lavove na njih, koji su ih ubijali.
2KI 17:26 Tada rekoše asirskom caru: „Narodi koje si preselio i nastanio po samarijskim gradovima ne znaju kako da služe Bogu ove zemlje. On je poslao lavove na njih, koji ih ubijaju, zato što ne znaju kako da služe Bogu ove zemlje.“
2KI 17:27 Asirski car je izdao naredbu: „Pošaljite tamo jednog od sveštenika koje ste preselili odande; neka ide i nastani se tamo, i neka ih nauči kako da služe Bogu te zemlje.“
2KI 17:28 Tako je došao jedan od sveštenika koji je bio izgnan iz Samarije i nastanio se u Vetilju; on ih je naučio kako da služe Gospodu.
2KI 17:29 A svaki narod je još uvek pravio svoje bogove i postavljao ih u hramove na uzvišicama, koje je načinio samarjanski narod; svaki narod ih je postavio u svojim gradovima u kojima su živeli.
2KI 17:30 Tako su Vavilonjani načinili Sokot-Venota, Hućani su načinili Nergala, a Amaćani su načinili Asima;
2KI 17:31 Avinci su načinili Nivaza i Tartaka, a Sefarvimci su u ognju spaljivali svoje sinove u čast sefarvimskih bogova Adrameleha i Anameleha.
2KI 17:32 Bojali su se Gospoda, tako da su postavili neke iz svojih redova za sveštenike na uzvišicama, koji su služili u hramovima na uzvišicama.
2KI 17:33 Tako su se bojali Gospoda, ali su služili i svojim bogovima, po običaju naroda od kojih su bili preseljeni.
2KI 17:34 I sve do dana današnjeg se drže svojih običaja. Oni se ne boje Gospoda i ne vrše uredbe, propise, Zakon i zapovesti koje je Gospod zapovedio potomcima Jakova, koga je nazvao Izrailj.
2KI 17:35 Sa njima je Gospod sklopio savez i zapovedio im: „Ne služite drugim bogovima i ne klanjajte im se, i ne prinosite im žrtve,
2KI 17:36 osim Gospodu koji vas je izveo iz Egipta velikom snagom i ispruženom rukom. Njemu služite, njemu se klanjajte i njemu prinosite žrtve.
2KI 17:37 Držite uredbe, propise, Zakon i zapovesti koje je napisao za vas da ih vršite u sve dane; ne služite drugim bogovima.
2KI 17:38 Ne zaboravljajte savez koji sam sklopio sa vama, i ne služite drugim bogovima,
2KI 17:39 nego služite jedino Gospodu, Bogu svome, i on će vas izbaviti iz ruku svih vaših neprijatelja.“
2KI 17:40 Ali oni nisu slušali, nego su se držali svojih pređašnjih običaja.
2KI 17:41 Tako su se ovi narodi bojali Gospoda, ali su služili i idolima. Njihova deca čine isto kao što su činili njihovi preci do ovoga dana.
2KI 18:1 Treće godine Osije, sina Ile, izrailjskog cara, nad Judom se zacario Jezekija, sin Ahazov.
2KI 18:2 Bilo mu je dvadeset pet godina kad se zacario, a vladao je dvadeset devet godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Avi, ćerka Zaharijina.
2KI 18:3 Činio je što je pravo u očima Gospodnjim, sasvim kao njegov praotac David.
2KI 18:4 On je uklonio uzvišice i razvalio stubove i posekao Aštartine stupove. Takođe je razbio i bronzanu zmiju koju je načinio Mojsije, a kojoj su Izrailjci kadili sve do tog vremena. Zvali su je Neustan.
2KI 18:5 On se uzdao u Gospoda, Boga Izrailjevog. Posle njega nije mu bilo sličnog među svim Judinim carevima, niti među onima koji su bili pre njega.
2KI 18:6 Držao se uz Gospoda i nije se odvraćao od njega, nego je držao zapovesti koje je Gospod zapovedio Mojsiju.
2KI 18:7 Gospod je bio s njim, pa je uspevao u svemu čega se latio. Pobunio se protiv asirskog cara i nije mu služio.
2KI 18:8 Zatim je potukao Filistejce sve do Gaze i njene okoline, od stražarske kule do utvrđenog grada.
2KI 18:9 Četvrte godine cara Jezekije, to jest, sedme godine izrailjskog cara Osije, sina Ilinog, asirski car Salmanaser je došao u Samariju i opsedao je.
2KI 18:10 Osvojio ju je na kraju treće godine. Samarija je bila osvojena šeste godine Jezekije, to jest, devete godine izrailjskog cara Osije.
2KI 18:11 Asirski car je odveo Izrailjce u Asiriju i doveo ih u Alaju i Gozan na reci Avor, i u midijske gradove.
2KI 18:12 To se dogodilo zbog toga što nisu slušali glas Gospoda, Boga svoga, nego su pogazili njegov savez – sve što je zapovedio Mojsije, sluga Gospodnji. Nisu ga ni slušali ni izvršavali.
2KI 18:13 Četrnaeste godine cara Jezekije, asirski car Senaheriv je napao sve utvrđene judejske gradove i osvojio ih.
2KI 18:14 Tada je Judin car Jezekija poslao poruku asirskom caru u Lahis: „Pogrešio sam! Povuci se od mene i ja ću podneti što god mi nametneš.“ Asirski car je odredio Judinom caru Jezekiji tri stotine talanata srebra i trideset talanata zlata.
2KI 18:15 Jezekija mu je dao i sve srebro koje se našlo u Domu Gospodnjem i u riznicama carevog dvora.
2KI 18:16 U to vreme je Jezekija skinuo zlato s vrata i dovrataka Doma Gospodnjeg, s kojim ih je Judin car Jezekija obložio, i dao ga asirskom caru.
2KI 18:17 Međutim, asirski car pošalje iz Lahisa caru Jezekiji u Jerusalim Tartana, Ravsarisa i Ravsaka s velikom vojskom. Oni odu i dođu u Jerusalim. Kad su došli, zaustavili su se kod Gornjeg jezera na putu za Beljarevo polje.
2KI 18:18 Kad su pozvali cara, pred njih su izašli upravnik dvora Elijakim sin Helkijin, pisar Somna i dvorski savetnik Joah sin Asafov
2KI 18:19 Tada im Ravsak reče: „Recite Jezekiji: ’Ovako kaže veliki car Asirije: u šta se to uzdaš?
2KI 18:20 Zar misliš da su same reči savet i sila za rat? Na koga se oslanjaš, da si se pobunio protiv mene?
2KI 18:21 Da se možda ne uzdaš u Egipat, u taj slomljeni štap od trske, koji ubada i probija šaku onome ko se na njega naslanja? Takav je faraon, egipatski car, svakome ko se osloni na njega.
2KI 18:22 A ako mi kažete: „Mi se pouzdajemo u Gospoda, Boga našeg!“ Pa nije li baš Jezekija srušio njegove uzvišice i žrtvenike, rekavši Judi i Jerusalimu: klanjaćete se jedino pred ovim žrtvenikom u Jerusalimu.
2KI 18:23 A sad, hajde, opkladi se sa mojim gospodarem, asirskim carem: daću ti dve hiljade konja, ako si u stanju da nađeš jahače da ih jašu.
2KI 18:24 Kako ćeš onda odbiti i jednog vojvodu koji je među najmanjim slugama moga gospodara? No, ti se uzdaš u Egipat da će ti dati konje i konjanike.
2KI 18:25 Konačno, jesam li ja bez odobrenja Gospodnjeg pošao na ovo mesto da ga razorim? Gospod je meni rekao: „Digni se na tu zemlju i razori je!“’“
2KI 18:26 Tada su Elijakim, sin Helkijin, Somna, i Joah rekli Ravsaku: „Govori svojim slugama aramejski, jer mi razumemo; ne razgovaraj sa nama judejski da te sluša narod na zidinama.“
2KI 18:27 Ali Ravsak im je rekao: „Zar me je moj gospodar poslao da samo vašem gospodaru i vama kažem ove reči, a ne baš onima koji sede na zidinama, koji će s vama morati da jedu svoj izmet i piju svoju mokraću?“
2KI 18:28 Ravsak, zatim, ustade i povika snažnim glasom na judejskom: „Čujte reč velikog cara, asirskog cara:
2KI 18:29 Ovako kaže car: ’Ne dajte da vas Jezekija zavarava, jer on vas ne može izbaviti iz moje ruke.
2KI 18:30 Ne dajte da vam Jezekija uliva pouzdanje u Gospoda govoreći: „Gospod će vas sigurno izbaviti; ovaj grad neće pasti u ruke asirskom caru.“’
2KI 18:31 Ne slušajte Jezekiju, jer ovako kaže asirski car: ’Sklopite mir sa mnom i izađite k meni, pa će svaki od vas jesti svoje grožđe i svoje smokve i piti vodu iz svoga studenca,
2KI 18:32 dok ne dođem i odvedem vas u zemlju kao što je vaša zemlja, u zemlju žita i mladog vina, u zemlju hleba i vinograda, u zemlju maslinovog ulja i meda, da živite i ne umrete.’ Ne slušajte Jezekiju koji vas zavodi govoreći: ’Gospod će nas izbaviti!’
2KI 18:33 Da li je koji bog izbavio svoju zemlju iz ruke asirskog cara?
2KI 18:34 Gde su bogovi amatski i arfadski? Gde su bogovi sefarvimski, enski i avski? Jesu li izbavili Samariju iz moje ruke?
2KI 18:35 Koji su među svim bogovima tih zemalja izbavili svoju zemlju iz moje ruke? Kako će onda Gospod izbaviti Jerusalim iz moje ruke?“
2KI 18:36 A narod je ćutao i nije odgovarao ni reč, jer je car bio zapovedio: „Ne odgovarajte mu!“
2KI 18:37 Tada su upravitelj dvora Elijakim, sin Helkijin, pisar Somna i Asafov sin Joah, dvorski savetnik, došli pred Jezekiju. Razdrli su svoju odeću i saopštili mu šta je Ravsak rekao.
2KI 19:1 Kad je to čuo, car Jezekija je razdro svoju odeću, navukao na sebe kostret i otišao u Dom Gospodnji.
2KI 19:2 Zatim je poslao Elijakima, upravitelja dvora, pisara Somnu, i starešine svešteničke obučene u kostret, proroku Isaiji, sinu Amocovom.
2KI 19:3 Rekli su mu: „Govori Jezekija: ’Dan je ovaj dan nevolje, kazne i sramote. Deca su prispela za porođaj, a nema snage da se rode.
2KI 19:4 Može biti da je Gospod, Bog tvoj, čuo sve reči Ravsaka, koga je njegov gospodar asirski car poslao da vređa živoga Boga, pa će ga pokarati zbog reči koje je Gospod, Bog tvoj, čuo, kad se pomoliš za ostatak što je preostao.’“
2KI 19:5 Kad su sluge cara Jezekije došle k Isaiji,
2KI 19:6 Isaija im je rekao: „Ovako recite svome Gospodaru: ’Govori Gospod: ne boj se reči što si čuo, kojima su me ružile sluge asirskog cara.
2KI 19:7 Evo, udahnuću u njega duh, i kad čuje jednu vest, vratiće se u svoju zemlju, a ja ću učiniti da pogine od mača u svojoj zemlji.’“
2KI 19:8 Kad se Ravsak vratio, našao je asirskog cara kako ratuje s Livnom; čuo je, naime, da je napustio Lahis.
2KI 19:9 Čuvši da je Tiraka, kuški car, izašao u rat protiv njega, asirski car je poslao glasnike Jezekiji, i rekao mu:
2KI 19:10 „Ovako recite Jezekiji, caru Judinom: ’Neka te ne vara Bog tvoj u koga se uzdaš govoreći ti: Jerusalim neće pasti u ruke asirskom caru.
2KI 19:11 Čuo si šta su asirski carevi učinili svim zemljama, kako su ih izručili prokletstvu. Zar ćeš ti da se izbaviš?
2KI 19:12 Jesu li bogovi naroda spasli one koje su uništili moji preci: Gozance, Harance, Resefe i sinove Edena u Telasaru?
2KI 19:13 Gde je car amatski, car arfadski, i car Laira, Sefarvima, Ena i Ava?’“
2KI 19:14 Jezekija je primio pismo iz ruku poslanika i pročitao ga. Zatim se popeo u Dom Gospodnji i razvio ga pred Gospodom.
2KI 19:15 Onda se Jezekija ovako pomolio pred Gospodom: „Gospode, Bože Izrailjev, koji stoluješ nad heruvimima! Samo si ti Bog svih carstava zemaljskih, ti si načinio nebo i zemlju.
2KI 19:16 Prigni uho svoje, Gospode, i počuj; otvori oči svoje i pogledaj. Čuj Senaherivove reči koje je poslao da se ruga Bogu živome!
2KI 19:17 Istina je, o, Gospode, opustošili su carevi asirski narode i njihovu zemlju,
2KI 19:18 pobacali im bogove u vatru, jer oni i nisu bogovi, nego delo ljudskih ruku, drvo i kamen; zato su ih razorili.
2KI 19:19 A sad, Gospode, Bože naš, izbavi nas iz njegovih ruku, neka znaju sva carstva na zemlji, Gospode, da si samo ti Bog!“
2KI 19:20 Tada je Isaija, sin Amocov, poslao poruku Jezekiji: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Čuo sam tvoju molitvu koju si mi uputio za Senaheriva, asirskog cara.
2KI 19:21 Ovo je reč koju je Gospod rekao protiv njega: Prezire te, ruga ti se, devica, ćerka sionska, maše glavom za tobom ćerka jerusalimska.
2KI 19:22 Koga si ružio i vređao? Na koga si glasno vikao i oholi pogled dizao? Na Sveca Izrailjeva!
2KI 19:23 Preko tvojih glasnika vređao si mog Gospoda. Rekao si: „Konjima svojim i jahačima mnogim, na visine sam se gorske uspeo, do najviših vrhova livanskih. Posekao sam mu najviše kedrove i njegove poizbor čemprese. Dosegao sam mu vrh najkrajnji, vrt njegov u bujnoj šumi.
2KI 19:24 Iskopao sam studence i pio tuđe vode, stopalima svojih nogu isušio sam sve potoke egipatske.“
2KI 19:25 Zar nisi čuo? Od iskona sam to odredio, uredio od pradavnih dana, a sada sam to ostvario: u ruševine si pretvorio utvrđene gradove.
2KI 19:26 Stanovnici njihovi nemoćni, isprepadani, postiđeni, bili su kao rastinje u polju, kao mlado zelenilo, kao trava po krovovima, što usahne pre nego što nikne.
2KI 19:27 Ja znam kad sedaš, kad izlaziš i kad se vraćaš, i kako si protiv mene besneo.
2KI 19:28 Zato što si na mene besneo, i što mi je tvoja obest došla do ušiju, brnjicu ću ti kroz nozdrve provući, u usta ću ti uzde staviti, i vratiti te putem kojim si došao.
2KI 19:29 A ovo je znak za tebe: Ove godine ćeš jesti što sâmo izraste, a dogodine ono što nikne od toga, a treće godine sej, žanji i sadi vinograde i jedi njihov rod.
2KI 19:30 A preživeli iz doma Judinog, opet će pustiti svoj koren u dubinu, i roditi svoje plodove u visinu.
2KI 19:31 Jer iz Jerusalima će izaći ostatak, i preživeli sa gore Siona. To će učiniti revnost Gospoda nad vojskama.’
2KI 19:32 Zato govori Gospod o caru asirskom: ’On neće ući u ovaj grad, i neće odapeti strelu na njega, neće sa štitom krenuti na njega, niti nasipati bedem protiv njega,
2KI 19:33 nego će se vratiti putem kojim je došao. U ovaj grad on ući neće – govori Gospod.
2KI 19:34 Ja ću odbraniti ovaj grad i izbaviti ga radi sebe i radi moga sluge Davida.’“
2KI 19:35 Iste noći je izašao Anđeo Gospodnji i pobio stotinu osamdeset pet hiljada u asirskom taboru. Kada je narod ustao ujutro, a ono sve sami mrtvaci.
2KI 19:36 Senaheriv, asirski car, je podigao svoju vojsku i povukao se; vratio se u Ninivu.
2KI 19:37 I dok se klanjao u hramu svoga boga Nisroka, ubili su ga mačem njegovi sinovi Adrameleh i Sarasar. Potom su pobegli u zemlju araratsku. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Esaradon.
2KI 20:1 U one dane se Jezekija razboleo na smrt. Prorok Isaija, sin Amocov, je došao i rekao mu: „Govori Gospod: ’Uredi svoju kuću, jer ćeš umreti; nećeš se oporaviti.’“
2KI 20:2 Jezekija je okrenuo svoje lice prema zidu, pa se pomolio Gospodu ovako:
2KI 20:3 „O, Gospode, seti se da sam pred tobom hodio verno i svim srcem, i da sam činio što je dobro u tvojim očima.“ I Jezekija gorko zaplaka.
2KI 20:4 Isaija još nije izašao iz središnjeg predvorja, kad mu je došla reč Gospodnja:
2KI 20:5 „Vrati se i reci Jezekiji, vladaru moga naroda: Govori Gospod, Bog tvoga pretka Davida: ’Čuo sam tvoju molitvu i video sam tvoje suze. Evo, izlečiću te, pa ćeš za tri dana otići u Dom Gospodnji.
2KI 20:6 Dodaću petnaest godina tvome životu i izbaviću te iz ruke asirskog cara. Odbraniću ovaj grad radi sebe i radi moga sluge Davida.’“
2KI 20:7 Onda je Isaija rekao: „Donesite oblog od smokava. Neka uzmu i stave mu na čir i ozdraviće.“
2KI 20:8 Jezekija upita Isaiju: „Šta će biti znak da će me Gospod isceliti i da ću za tri dana otići u Dom Gospodnji?“
2KI 20:9 Isaija mu odgovori: „Ovo će ti biti znak od Gospoda, da će Gospod učiniti ono što je obećao. Želiš li da se senka pomeri napred za deset stepeni ili da se pomeri nazad za deset stepeni?“
2KI 20:10 Jezekija odgovori: „Lako je da se senka pomeri napred za deset stepeni. Ne, nego neka se senka pomeri nazad za deset stepeni.“
2KI 20:11 Tada je prorok Isaija prizvao Gospoda, koji je vratio senku nazad za deset stepeni; za toliko se senka spustila na Ahazavom sunčaniku.
2KI 20:12 U ono vreme je vavilonski car Verodah-Valadan, sin Valadanov, poslao pisma s darom za Jezekiju, jer je čuo da se Jezekija razboleo.
2KI 20:13 Jezekija ih je saslušao; pokazao im je svu svoju riznicu, srebro i zlato, začine, mirisna ulja, oružnicu, i sve što se našlo u njegovim riznicama. Nije bilo ničega u njegovom dvoru i na celom njegovom području što im Jezekija nije pokazao.
2KI 20:14 Tada je prorok Isaija došao k caru Jezekiji i rekao mu: „Šta su rekli ti ljudi? Odakle su ti došli?“ Jezekija odgovori: „Iz daleke zemlje, iz Vavilona.“
2KI 20:15 „Šta su videli u tvojoj kući?“ – upita on. Jezekija odgovori: „Nije bilo ničeg u mojim riznicama što im nisam pokazao.“
2KI 20:16 Tada je Isaija rekao Jezekiji: „Počuj reč Gospodnju:
2KI 20:17 ’Evo, dolaze dani kada će sve što je u tvome dvoru, i sve što su tvoji preci sabrali do ovoga dana, biti odneseno u Vavilon; neće ostati ništa – govori Gospod.
2KI 20:18 A neki od tvojih sinova, koji su ti se rodili, biće odvedeni. Oni će biti evnusi na dvoru vavilonskog cara.’“
2KI 20:19 Jezekija odgovori Isaiji: „Dobra je reč Gospodnja što si je ti rekao.“ A mislio je: „Neka bude mir i spokojstvo tokom dana mojih.“
2KI 20:20 Ostala Jezekijina dela, i svi njegovi poduhvati, kako je napravio jezero i prokop da dovede vodu u grad, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 20:21 Kad se Jezekija upokojio sa svojim precima, na njegovo mesto se zacario njegov sin Manasija.
2KI 21:1 Manasiji je bilo dvanaest godina kad se zacario. Vladao je pedeset pet godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Efsiva.
2KI 21:2 Činio je što je zlo u Gospodnjim očima, sledeći odvratna dela naroda koje je Gospod isterao pred Izrailjcima.
2KI 21:3 On je ponovo podigao uzvišice koje je njegov otac Jezekija uništio. Podigao je i žrtvenike Valu i načinio Aštartin stub, kao što je učinio Ahav, izrailjski car. Klanjao se svoj vojsci nebeskoj i služio im.
2KI 21:4 Sagradio je žrtvenike u Domu Gospodnjem, za koji je Gospod rekao: „U Jerusalimu ću postaviti svoje ime.“
2KI 21:5 Izgradio je žrtvenike svoj vojsci nebeskoj u dva predvorja Doma Gospodnjeg.
2KI 21:6 Svoga sina je proveo kroz oganj; vračao je i gatao i tražio savet od prizivača duhova i vidovnjaka. Činio je mnogo toga što je zlo u očima Gospodnjim, gneveći ga.
2KI 21:7 Načinio je i kip Aštarte i postavio ga u Dom za koji je Gospod rekao Davidu i njegovom sinu Solomonu: „U ovom Domu i u Jerusalimu, koji sam izabrao između svih plemena Izrailjevih, postaviću svoje ime doveka.
2KI 21:8 Neću više dati da stope Izrailjaca odlutaju iz zemlje koju sam dao njihovim ocima, samo ako budu pazili da vrše sve što sam im zapovedio i sav Zakon koji im je zapovedio moj sluga Mojsije.“
2KI 21:9 Ali oni nisu slušali; Manasija ih je zaveo da čine gora dela od naroda koje je Gospod zatro pred Izrailjcima.
2KI 21:10 Zato je Gospod rekao preko svojih slugu proroka:
2KI 21:11 „Zato što je Manasija, car Judin, učinio ta odvratna dela učinivši gore zlo od svih Amorejaca pre njega, i naveo Judu da se ogreši sa idolima,
2KI 21:12 govori Gospod, Bog Izrailjev: evo, dovešću takvo zlo na Jerusalim i na Judu, da će svakome ko čuje za to zujati oba uha.
2KI 21:13 Zategnuću nad Judom uže samarijsko i merila doma Ahavovog, pa ću zbrisati Jerusalim kao što se obriše zdela, pa se okrene.
2KI 21:14 I odbaciću ostatak – svoju baštinu – i predati ih u ruke njihovih neprijatelja da budu plen i grabež svim svojim neprijateljima,
2KI 21:15 zato što su činili zlo u očima Gospodnjim gneveći me od dana kad su njihovi preci izašli iz Egipta sve do danas.“
2KI 21:16 Manasija je prolio veoma mnogo nevine krvi od jednog kraja Jerusalima do drugog, osim greha na koji je naveo Judu da čini ono što je zlo u očima Gospodnjim.
2KI 21:17 Ostala Manasijina dela i sve što je učinio, i greh koji je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 21:18 Kad se Manasija upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u bašti njegovog dvora, u Uzinom vrtu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Amon.
2KI 21:19 Amonu je bilo dvadeset dve godine kad se zacario. Vladao je dve godine u Jerusalimu. Majka mu se zvala Mesulemeta, ćerka Arusova, iz Joteve.
2KI 21:20 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim kao što je činio njegov otac Manasija.
2KI 21:21 U svemu je sledio put kojim je njegov otac išao: služio je idolima kojima je i njegov otac služio, i klanjao im se.
2KI 21:22 Ostavio je Gospoda, Boga svojih otaca, i nije sledio put Gospodnji.
2KI 21:23 Amonove sluge su skovale zaveru protiv njega, pa su ubili cara u njegovom dvoru.
2KI 21:24 Ali narod zemlje je pobio sve one koji su se urotili protiv cara Amona. Narod zemlje je na njegovo mesto zacario njegovog sina Josiju.
2KI 21:25 Ostala Amonova dela i što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 21:26 Sahranili su ga u njegovom grobu, u Uzinom vrtu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Josija.
2KI 22:1 Josiji je bilo osam godina kad se zacario. Vladao je trideset jednu godinu u Jerusalimu. Majka mu se zvala Jedida, ćerka Adajeva, iz Vaskata.
2KI 22:2 On je činio što je pravo u očima Gospodnjim; sledio je u svemu put svoga praoca Davida ne skrećući ni desno ni levo.
2KI 22:3 Osamnaeste godine cara Josije, car je poslao pisara Safana, sina Acalije, sina Mesulamovog, u Dom Gospodnji. Rekao mu je:
2KI 22:4 „Idi gore k Prvosvešteniku Helkiji, da ti pripremi novac koji je došao u Dom Gospodnji, i koji su vratari sakupili od naroda.
2KI 22:5 Neka ga preda nadglednicima posla u Domu Gospodnjem, a oni neka ga daju radnicima koji su u Domu Gospodnjem, da izvrše popravke u Domu:
2KI 22:6 tesarima, graditeljima i zidarima, i da nabave drvo i klesani kamen za popravke u Domu.
2KI 22:7 Ipak, neka im se ne traži račun od novca koji im je predan, jer rade pošteno.“
2KI 22:8 Prvosveštenik Helkija reče pisaru Safanu: „Našao sam Knjigu Zakona u Domu Gospodnjem.“ Helkija je dao knjigu Safanu, a on ju je pročitao.
2KI 22:9 Kad je pisar Safan otišao k caru, doneo mu je vest: „Tvoje sluge su pokupile novac koji se našao u Domu, i predali ga nadglednicima posla u Domu Gospodnjem.“
2KI 22:10 Pisar Safan je, zatim, izvestio cara: „Sveštenik Helkija mi je dao jednu knjigu.“ Safan ju je pročitao pred carem.
2KI 22:11 Kad je car čuo reči iz knjige Zakona, razdrao je svoju odeću.
2KI 22:12 Tada je car zapovedio svešteniku Helkiji, Ahikamu, sinu Safanovom, Ahvoru, sinu Mihejinom, pisaru Safanu i Asaji, carevom sluzi:
2KI 22:13 „Idite i pitajte Gospoda za mene, za narod i za celu Judu, u pogledu ove knjige koja je pronađena, jer je veliki gnev Gospodnji koji se raspalio protiv nas, zbog toga što naši preci nisu slušali reči ove knjige, kako bi vršili sve što je napisano za nas.“
2KI 22:14 Sveštenik Helkija, Ahikam, Ahvor, Safan i Asaja, odu k proročici Oldi, ženi Saluma, sina Tekuja, sina Arasa, čuvara odeće. Ona je živela u Jerusalimu u drugom kraju grada. Pošto su razgovarali s njom,
2KI 22:15 ona im je odgovorila: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Recite čoveku koji vas je poslao k meni:
2KI 22:16 Govori Gospod: evo, dovešću nevolju na ovo mesto i na njegove stanovnike, prema svim rečima knjige koju je pročitao Judin car.
2KI 22:17 Pošto su me ostavili i prinose kad drugim bogovima, gneveći me svim delima svojih ruku, moj će se gnev raspaliti protiv ovog mesta i neće se ugasiti.’
2KI 22:18 A Judinom caru koji vas je poslao da pitate Gospoda, ovako recite: ’Govori Gospod, Bog Izrailjev, za reči koje si čuo:
2KI 22:19 Pošto ti je srce omekšalo, te si se ponizio pred Gospodom kad si čuo šta sam rekao za ovo mesto i njegove stanovnike, da će postati pustoš i prokletstvo, pa si razdrao svoju odeću i plakao preda mnom, zato sam [te] uslišio – govori Gospod.
2KI 22:20 Stoga ću te pridružiti tvojim precima, pa ćeš na miru biti položen u svoj grob, tako da nećeš videti ništa od nevolje koju ću dovesti na ovo mesto.’“ Zatim su odneli caru poruku.
2KI 23:1 Car je poslao po sve starešine Jude i Jerusalima, da se saberu kod njega.
2KI 23:2 Tada je car otišao u Dom Gospodnji sa svim Judejcima i svim stanovnicima Jerusalima, sa svim sveštenicima i prorocima, sa svim narodom, od malog do velikog, i pročitao im sve reči Knjige saveza koju su našli u Domu Gospodnjem.
2KI 23:3 Zatim je car stao kod stuba i sklopio savez pred Gospodom, da će slediti Gospoda i držati njegove zapovesti, njegova svedočanstva i uredbe, svim srcem i svom dušom, i da će izvršavati reči ovog saveza, koje su zapisane u ovoj knjizi. I sav narod je pristao uz savez.
2KI 23:4 Car je zapovedio svešteniku Helkiji da se iz Doma Gospodnjeg iznesu svi predmeti koji su bili načinjeni za Vala, Aštartu i svu vojsku nebesku. Spalio ih je izvan Jerusalima na kidronskim poljima, a prah je odneo u Vetilj.
2KI 23:5 Uklonio je idolopokloničke sveštenike koje su Judini carevi postavili da prinose kad na uzvišicama po Judinim gradovima i oko Jerusalima, i one što su prinosili kad Valu, suncu, mesecu, sazvežđima, i svoj vojsci nebeskoj.
2KI 23:6 Zatim je iz Doma Gospodnjeg izneo Aštartin stub van Jerusalima, na potok Kidron, i spalio ga kod potoka Kidrona. To je smrvio u prah, koji je rasuo po grobovima običnog naroda.
2KI 23:7 Onda je srušio kuće hramskih bludnika, koje su bile u Domu Gospodnjem, gde su žene plele zastore za Aštartu.
2KI 23:8 Odveo je sve te sveštenike iz Judinih gradova i oskrnavio uzvišice gde su sveštenici prinosili kad, od Gavaje do Vir-Saveje. Takođe je uništio uzvišice vrata, koje su se nalazile na ulazu vrata Isusa, upravitelja grada, s desne strane gradske kapije.
2KI 23:9 Međutim, sveštenici uzvišica nisu služili kod žrtvenika Gospodnjeg u Jerusalimu, iako su jeli od beskvasnih hlebova među svojom braćom.
2KI 23:10 [Josija] je oskrnavio i Tofet, koji je bio u dolini Ven-Enom, da više niko ne bi ognjem Molohu spaljivao svoga sina ili svoju ćerku.
2KI 23:11 Uklonio je i konje koje su Judini carevi zavetovali suncu kod ulaza u Dom Gospodnji, pored sobe dvoranina Natan-Meleha, koja je bila u tom kraju. Sunčana kola je spalio u ognju.
2KI 23:12 Car je srušio i žrtvenike na krovu gornje sobe Ahazove, koje su napravili Judini carevi, i žrtvenike koje je napravio Manasija u dva predvorja Doma Gospodnjeg. Uklonio ih je odande, a njihov prah je bacio u potok Kidron.
2KI 23:13 Car je oskrnavio i žrtvenike što su stajali nasuprot Jerusalima, južno od Gore uništenja. Njih je Solomon, car Izrailja, izgradio za Aštartu, gadost Sidonaca, Hamosa, gadost Moavaca i Moloha, gadost Amonaca.
2KI 23:14 Stubove im je polomio u paramparčad, Aštartine stupove je posekao, pa je ta mesta napunio ljudskim kostima.
2KI 23:15 Spalio je i žrtvenik u Vetilju, uzvišicu koju je načinio Jerovoam, sin Navatov, koji je naveo Izrailj na greh. Taj žrtvenik i uzvišicu je srušio. Zatim je uzvišicu spalio i satro je u prah. Aštartin stub je spalio.
2KI 23:16 Kad se Josija osvrnuo, video je tamo na gori grobove. Poslao je ljude da uzmu kosti iz grobova, a onda ih je spalio na žrtveniku. Tako ih je oskrnavio, po reči Gospodnjoj, koje je objavio Božiji čovek koji je prorekao ove stvari.
2KI 23:17 Zatim je upitao: „Kakav je to spomenik što vidim?“ Ljudi iz grada su mu rekli: „To je grob Božijeg čoveka koji je došao iz Jude. On je prorekao ove stvari koje si učinio sa žrtvenikom u Vetilju.“
2KI 23:18 [Josija] reče: „Ostavite ga; neka niko ne uznemirava njegove kosti.“ I tako su mu ostavili kosti, s kostima onog proroka što je došao iz Samarije.
2KI 23:19 Josija je, takođe, uklonio hramove na uzvišicama koje su bile po gradovima Samarije, koje su načinili izrailjski carevi da gneve Gospoda. Učinio je sa njima isto onako kako je učinio u Vetilju.
2KI 23:20 Tamo na žrtvenicima je poklao sve sveštenike uzvišica, i spalio ljudske kosti na njima. Zatim se vratio u Jerusalim.
2KI 23:21 Potom je car zapovedio svemu narodu: „Proslavite Pashu Gospodu, Bogu svome, kako je propisano u ovoj Knjizi saveza.“
2KI 23:22 Naime, takva Pasha se nije slavila od vremena sudija koji su sudili Izrailju, i za sve vreme izrailjskih i Judinih careva.
2KI 23:23 Samo se osamnaeste godine cara Josije ova Pasha slavila Gospodu u Jerusalimu.
2KI 23:24 Josija je, takođe, istrebio prizivače duhova i vidovnjake, idole i kipove, i sve gadosti koje su se viđale u Judi i Jerusalimu. Tako je ispunio reči Zakona koje su bile zapisane u knjizi koju je sveštenik Helkija pronašao u Domu Gospodnjem.
2KI 23:25 Pre njega nije bilo cara kao što je on, koji se okrenuo Gospodu svim srcem, svom dušom i svom snagom, u skladu sa celim Zakonom Mojsijevim; posle njega se nije pojavio takav kao što je on.
2KI 23:26 Ipak, Gospod se nije odvratio od žestine svog velikog gneva, koji se raspalio protiv Jude zbog svega čime ga je Manasija provocirao.
2KI 23:27 Gospod reče: „I Judu ću odbaciti od svoga lica, kao što sam odbacio Izrailj, i odbaciću Jerusalim, ovaj grad koji sam izabrao, i Dom za koji sam rekao da će tamo biti moje ime.“
2KI 23:28 Ostala Josijina dela i sve što je učinio, nije li sve to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 23:29 U njegovo vreme je faraon Nehaon, egipatski car, krenuo na asirskog cara, na reku Eufrat. Car Josija je krenuo da ga presretne, ali ga je faraon ubio pri prvom susretu kod Megida.
2KI 23:30 Njegove sluge su ga mrtvog prevezle iz Megida i donele ga u Jerusalim, gde su ga sahranili u grob. A narod zemlje je uzeo Josijinog sina Joahaza, pomazali ga i zacarili ga umesto njegovog oca.
2KI 23:31 Joahazu je bilo dvadeset tri godine kad se zacario, a vladao je tri meseca u Jerusalimu. Majka mu se zvala Amutala, ćerka Jeremijina iz Livne.
2KI 23:32 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim, sledeći sve što su činili njegovi preci.
2KI 23:33 Faraon Nehaon ga je držao zatočenog u Rivli u zemlji Amatu, da ne bi vladao u Jerusalimu. Zemlji je nametnuo danak od stotinu talanata srebra i jednog talanta zlata.
2KI 23:34 Faraon Nehaon je umesto Josije postavio za cara Josijinog sina Elijakima, kome je promenio ime u Joakim. A Joahaza je uzeo i odveo ga u Egipat, i tamo je umro.
2KI 23:35 Joakim je davao srebro i zlato faraonu, ali je zato nametnuo porez zemlji, kako bi platio novac koji je faraon zahtevao. A da bi dao faraonu Nehaonu, morao je od naroda zemlje da uzme srebro i zlato, prema proceni za svakog čoveka.
2KI 23:36 Joakimu je bilo dvadeset pet godina kad se zacario, a vladao je jedanaest godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Zevuda, ćerka Fedaja iz Rume.
2KI 23:37 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim.
2KI 24:1 U njegovo vreme je došao Navuhodonosor, car vavilonski, i Joakim mu je bio podanik tri godine. No, predomislio se, pa se pobunio protiv njega.
2KI 24:2 Ali Gospod je poslao na njega pljačkaške čete Haldejaca i Aramejaca, i pljačkaške čete Amonaca i Moavaca; poslao ih je na Judu da ga uništi, po reči koju je Gospod rekao preko svojih slugu proroka.
2KI 24:3 To je zadesilo Judu po Gospodnjoj zapovesti, da bi ih uklonio od svoga lica zbog Manasijinih greha, i svega što je učinio.
2KI 24:4 On je, takođe, prolio mnogo nevine krvi. Pošto je ispunio Jerusalim nevinom krvlju, Gospod nije hteo da mu oprosti.
2KI 24:5 Ostala Joakimova dela i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika Judinih careva?
2KI 24:6 Kad se Joakim upokojio sa svojim precima, na njegovo mesto se zacario njegov sin Jehonija.
2KI 24:7 Egipatski car nije više napuštao svoju zemlju, jer je vavilonski car osvojio sve što je pripadalo egipatskom caru, od Egipatskog potoka do reke Eufrata.
2KI 24:8 Jehoniji je bilo osamnaest godina kad se zacario, a vladao je tri meseca u Jerusalimu. Majka mu se zvala Neusta, ćerka Elnatanova, iz Jerusalima.
2KI 24:9 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim, sasvim onako kako je činio njegov otac.
2KI 24:10 U ono vreme su sluge vavilonskog cara Navuhodonosora napale Jerusalim, tako da je grad došao pod opsadu.
2KI 24:11 Navuhodonosor, vavilonski car, je došao do grada, dok su ga njegove sluge opsedale.
2KI 24:12 Tada se Jehonija, car Judin, predao vavilonskom caru, zajedno sa svojom majkom, svojim slugama, svojim glavarima, i svojim dvoranima. Vavilonski car ih je zarobio osme godine svoga carevanja.
2KI 24:13 Odneo je odande sve blago Doma Gospodnjeg, i sve blago carevog dvora, i izlomio sve zlatno posuđe Doma Gospodnjeg, koje je izrailjski car Solomon načinio za Dom Gospodnji, baš kako je kazao Gospod.
2KI 24:14 Zatim je preselio sav Jerusalim, sve glavare, sve ratnike, deset hiljada izgnanika, i sve umetnike i kovače; niko nije ostao, osim najsiromašnijeg naroda u zemlji.
2KI 24:15 Odveo je u Vavilon Jehoniju, carevu majku, sve njegove dvorane, i sve plemiće u zemlji; odveo ih je iz Jerusalima u izgnanstvo u Vavilon.
2KI 24:16 Vavilonski car je odveo u izgnanstvo u Vavilon sedam hiljada ratnika, i hiljadu umetnika i kovača; svi su bili jaki i sposobni za rat.
2KI 24:17 Vavilonski car je umesto njega postavio njegovog strica Mataniju, kome je promenio ime u Sedekija.
2KI 24:18 Sedekija je imao dvadeset jednu godinu kad se zacario, a vladao je jedanaest godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Amutala, ćerka Jeremijina, iz Livne.
2KI 24:19 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim, sasvim kako je činio i Joakim.
2KI 24:20 I pošto su se pobunili protiv Gospoda, gnev Gospodnji je došao na Jerusalim i Judu, pa ih je odbacio od svoga lica. A Sedekija se pobunio protiv vavilonskog cara.
2KI 25:1 Devete godine njegovog carevanja, desetog dana desetog meseca, došao je Navuhodonosor, car Vavilona, sa svom svojom vojskom na Jerusalim; utaborili su se pred njim i podigli nasip oko njega.
2KI 25:2 Grad je bio pod opsadom do jedanaeste godine cara Sedekije.
2KI 25:3 Ali devetog dana [četvrtog] meseca kad je u gradu zavladala ljuta glad, da nije bilo hrane za narod zemlje,
2KI 25:4 grad je bio provaljen. Car je pod okriljem noći pobegao sa svim ratnicima između dva zida pored carskog vrta, iako su Haldejci bili svuda oko grada, i otišao u pravcu Arave.
2KI 25:5 Haldejski vojnici su se dali u poteru za carem i stigli ga na Jerihonskim poljanama; sva njegova vojska se razbežala i ostavila ga.
2KI 25:6 Haldejci su uhvatili cara i odveli ga vavilonskom caru u Rivlu, koji mu je izrekao presudu.
2KI 25:7 Sedekijine sinove su poklali pred njim, a Sedekiji su iskopali oči, pa su ga vezanog lancima odveli u Vavilon.
2KI 25:8 Sedmog dana petog meseca; to je bila devetnaesta godina cara Navuhodonosora, cara Vavilona, u Jerusalim je došao carev sluga Navuzardan, zapovednik telesne straže.
2KI 25:9 On je spalio Dom Gospodnji, carev dvorac i sve kuće u Jerusalimu; spalio je svaku veliku zgradu.
2KI 25:10 Zatim su svi haldejski vojnici, koji su bili sa zapovednikom telesne straže, srušili zidine oko Jerusalima.
2KI 25:11 Ostatak naroda koji je ostao u gradu, i one što su prebegli k vavilonskom caru, odveo je u izgnanstvo Navuzardan, zapovednik telesne straže.
2KI 25:12 Ipak, zapovednik telesne straže je ostavio najsiromašnije u zemlji da budu vinogradari i zemljoradnici.
2KI 25:13 Haldejci su izlomili i bronzane stubove koji su bili u Domu Gospodnjem, i podnožja i bronzano more, koji su bili u Domu Gospodnjem, i odneli bronzu u Vavilon.
2KI 25:14 Odneli su i lonce, lopatice, mašice, tepsije, i sve bronzano posuđe koje se koristilo za hramsku službu, kao i kadionice i lavore.
2KI 25:15 Zapovednik telesne straže je odneo sve što je bilo od zlata i srebra.
2KI 25:16 Bronzi od dva stuba, mora i podnožja, od svega ovog posuđa koje je Solomon načinio za Dom Gospodnji, nije bilo mere.
2KI 25:17 Jedan stub je bio visok osamnaest lakata, a na njegovom vrhu je bilo bronzano oglavlje. Oglavlje je bilo visoko tri lakta. Pletenice i narovi oko oglavlja su bili potpuno od bronze. Drugi stub s pletenicom je bio isti.
2KI 25:18 Zapovednik telesne straže je, takođe, poveo Soraju, Prvosveštenika, i Sofoniju, drugog sveštenika, i tri vratara.
2KI 25:19 Iz grada je odveo i jednog dvoranina koji je bio nad ratnicima, i pet carskih sveštenika, koje su našli u gradu. Takođe je odveo pisara vojnog zapovednika, koji je pozivao u vojsku narod zemlje, i šezdeset ljudi od naroda zemlje koje su našli u gradu.
2KI 25:20 Navuzardan, zapovednik telesne straže, ih je uzeo i doveo ih pred vavilonskog cara u Rivlu.
2KI 25:21 Vavilonski car ih je pobio; pogubio ih je u Rivli, u zemlji amatskoj. Tako je Juda bio odveden u izgnanstvo iz svoje zemlje.
2KI 25:22 Vavilonski car Navuhodonosor je postavio Godoliju, sina Ahikama, Safanovog unuka, za namesnika nad narodom koji je ostao u Judinoj zemlji, koji je on ostavio.
2KI 25:23 Kad su svi vojni zapovednici i njihovi ljudi čuli da je vavilonski car postavio za namesnika Godoliju, došli su sa svojim ljudima Godoliji u Mispu: Ismailo, sin Netanijin, Joanan, sin Karijin, Soraja sin Tanumetov iz Netofata, i Mahaćaninov sin Jazanija.
2KI 25:24 Tada se Godolija zakleo njima i njihovim ljudima, rekavši: „Ne bojte se haldejskih slugu; ostanite u zemlji i služite vavilonskom caru, i biće vam dobro.“
2KI 25:25 Ali u sedmom mesecu dođe Ismailo, sin Netanijin, sin Elisamin, koji je bio carskog roda, sa deset ljudi i ubi Godoliju, Judejce i Haldejce koji su bili s njim u Mispi.
2KI 25:26 Tada je ustao sav narod od najmanjeg do najvećeg, i svi vojni zapovednici, pa su otišli u Egipat, jer su se bojali Haldejaca.
2KI 25:27 Trideset sedme godine izgnanstva Judinog cara Jehonija, dvadeset sedmog dana dvanaestog meseca, vavilonski car Evil-Merodah je u prvoj godini svoga carevanja pomilovao i pustio iz tamnice Judinog cara Jehoniju.
2KI 25:28 Ljubazno je s njim razgovarao, i postavio mu stolicu više stolica svih careva koji su bili s njim u Vavilonu.
2KI 25:29 Jehonija je odložio svoju tamničku odeću, pa je do kraja života jeo hranu za carevim stolom.
2KI 25:30 Car mu je svakodnevno davao za izdržavanje do kraja njegovog života.
1CH 1:1 Adam, Sit, Enos,
1CH 1:2 Kajinan, Maleleilo, Jared,
1CH 1:3 Enoh, Matusal, Lameh,
1CH 1:4 Nojevi sinovi: Sim, Ham i Jafet.
1CH 1:5 Jafetovi sinovi su: Gomer, Magog, Midij, Javan, Tuval, Meseh i Tiras.
1CH 1:6 Gomerovi sinovi su: Ashenas, Rifat i Togarma.
1CH 1:7 Javanovi sinovi su: Elisa i Tarsis, Kitim i Dodanim.
1CH 1:8 Hamovi sinovi su: Kuš i Misraim, Fut i Hanan.
1CH 1:9 Kušovi sinovi su: Seva, Evila, Savata, Regma i Savataka. Regmini sinovi su: Sava i Dedan.
1CH 1:10 Kušu se rodio Nevrod. Ovaj je postao prvi moćnik na zemlji.
1CH 1:11 Od Misraima su, pak, potekli Ludejci, Enemejci, Lavejci i Naftuhijci,
1CH 1:12 pa Patrošani, Haslonjani (od kojih su potekli Filistejci) i Kaftoreji.
1CH 1:13 Hananu se rodio Sidon, njegov prvenac i Het.
1CH 1:14 Od Hanana vode poreklo Jevusejci, Amorejci, Gergešani,
1CH 1:15 Evejci, Arukejci, Sinijci,
1CH 1:16 Arvađani, Samarjani i Amaćani.
1CH 1:17 Simovi sinovi: Elam, Asur, Arfaksad, Lud i Aram. A Aramovi [potomci su]: Uz, Ul, Geter i Meseh.
1CH 1:18 Arfaksadu se, pak, rodio Sala, a Sali Ever.
1CH 1:19 Everu su se rodila dva sina: jedan se zvao Falek, jer su se za vreme njegovog života ljudi na zemlji podelili; a njegov brat se zvao Jektan.
1CH 1:20 Jektanu su se rodili Elmodad, Salef, Acarmavet i Jarah,
1CH 1:21 Adoram, Uzal, Dikla,
1CH 1:22 Eval, Avimail, Sava,
1CH 1:23 Ofir, Evila i Jovav; svi ovi su bili Jektanovi sinovi.
1CH 1:24 Sim, Arfaksad, Sala,
1CH 1:25 Ever, Falek, Ragav,
1CH 1:26 Seruh, Nahor, Tara,
1CH 1:27 Avram, to jest, Avraham.
1CH 1:28 Sinovi Avrahamovi: Isak i Ismailo.
1CH 1:29 Ovo je njihov rodoslov: Ismailov prvenac Navajot, pa Kedar, Avdeilo, Mivsam,
1CH 1:30 Mišma, Duma, Masa, Hadad, Tema,
1CH 1:31 Jetur, Nafis i Kedma; to su sinovi Ismailovi.
1CH 1:32 A sinovi Heture, Avrahamove inoče: ona je rodila Zomrana, Joksana, Madana, Madijana, Jesvoka i Soijena. A Joksanovi sinovi su: Sava i Dedan.
1CH 1:33 Madijanovi sinovi su: Gefa, Afir, Enoh, Avida i Eldaga. Sve su ovo Heturini potomci.
1CH 1:34 Avrahamu se rodio Isak; a sinovi Isakovi su bili Isav i Izrailj.
1CH 1:35 Isavovi sinovi: Elifas, Raguilo, Jeus, Jeglom i Korej.
1CH 1:36 Sinovi Elifasovi: Teman, Omar, Sofar, Gotom, Kenez, Tamna i Amalik.
1CH 1:37 Sinovi Raguilovi: Nahat, Zara, Šama i Moze.
1CH 1:38 Sirovi sinovi: Lotan, Soval, Sevegon, Ana, Dison, Asar i Disan.
1CH 1:39 Lotanovi sinovi: Horije i Eman. Lotanova sestra je bila Tamna.
1CH 1:40 Sinovi Sovalovi: Golam, Manahat, Eval, Šefija i Onam. Sinovi Sevegonovi: Aja i Ana.
1CH 1:41 Sinovi Anini: Dison. Disonovi sinovi: Amada, Asvan, Itran i Haran.
1CH 1:42 Sinovi Asarovi: Valan, Zavan i Jakan. Sinovi Disonovi: Uz i Aran.
1CH 1:43 A ovo su carevi koji su vladali u zemlji Edom, pre nego što je i jedan car zavladao nad izrailjskim narodom: Valak, Veorov sin, čiji grad se zvao Denava.
1CH 1:44 Kad je Valak umro, na njegovo mesto se zacario Jovav, sin Zarin iz Vosore.
1CH 1:45 Kad je Jovav umro, na njegovo mesto se zacario Asom iz zemlje Temanaca.
1CH 1:46 Kad je Asom umro, na njegovo mesto se zacario Adad, Varadov sin, koji je potukao Madijance na moavskom polju. Njegov grad se zvao Avit.
1CH 1:47 Kad je Adad umro, na njegovo mesto se zacario Samala iz Masreke.
1CH 1:48 Kad je Samala umro, na njegovo mesto se zacario Saul iz Rovota na Reci.
1CH 1:49 Kad je Saul umro, na njegovo mesto se zacario Valenon, sin Ahvorov.
1CH 1:50 Kad je Valenon umro, na njegovo mesto se zacario Adad. Njegov grad se zvao Pau. Njegovoj ženi je bilo ime Metaveila, koja je bila ćerka Matraide, ćerke Mezahavove.
1CH 1:51 A kad je umro Adad, nastali su knezovi u Edomu: Tamna, Gola, Jetet,
1CH 1:52 Olivema, Ila, Finon,
1CH 1:53 Kenez, Teman, Mivsar,
1CH 1:54 Magedilo i Iram. To su bili edomski knezovi.
1CH 2:1 Ovo su Izrailjevi sinovi: Ruvim, Simeun, Levi, Juda, Isahar, Zavulon,
1CH 2:2 Dan, Josif, Venijamin, Neftalim, Gad i Asir.
1CH 2:3 Judini sinovi: Ir, Avnan i Silom; ove mu je rodila Suvina ćerka Hananejka. Ali Judin prvenac Ir je učinio zlo u Gospodnjim očima, te ga je Gospod pogubio.
1CH 2:4 Njegova snaha Tamara mu je rodila Faresa i Zaru. Juda je imao ukupno pet sinova.
1CH 2:5 Faresovi sinovi: Esron i Jemuilo.
1CH 2:6 Zarini sinovi: Zimrije, Etan, Eman, Halkol i Dara; ukupno pet.
1CH 2:7 Harmijini sinovi: Ahar, koji je doveo nesreću na Izrailja, prekršivši zabranu o posvećenim stvarima.
1CH 2:8 Etanovi sinovi: Azarija.
1CH 2:9 Esronovi sinovi, koji su mu se rodili: Jerameil, Ram i Halev.
1CH 2:10 Ramu se rodio Aminadav, Aminadavu Nason, knez Judinih sinova.
1CH 2:11 Nasonu se rodio Salmon, a Salmonu se rodio Voz;
1CH 2:12 Vozu se rodio Ovid, a Ovidu Jesej.
1CH 2:13 Jeseju se rodio prvenac Elijav. Avinadav mu je bio drugi, Šima treći,
1CH 2:14 Natanail četvrti, Radaj peti,
1CH 2:15 Osema šesti, a David sedmi.
1CH 2:16 Sestre su mu bile Seruja i Avigeja. Serujini sinovi su bili Avisaj, Joav i Asailo; ova trojica.
1CH 2:17 Avigeja je rodila Amasu, čiji otac je bio Jeter Ismailjac.
1CH 2:18 Halev, sin Esronov, je sa svojom ženom Azuvom, i preko Jeriota, imao sinove: Jesera, Sovava i Ardona.
1CH 2:19 Kad je umrla Azuva, Halev se oženio Efratom, koja mu je rodila Ora.
1CH 2:20 Oru se rodio Urija, a Uriji Veseleilo.
1CH 2:21 Potom se Esron oženio ćerkom Mahira oca Galadovog; uzeo ju je za ženu kad mu je bilo šezdeset godina. Ona mu je rodila Seguva.
1CH 2:22 Seguvu se rodio Jair, koji je imao dvadeset tri grada u zemlji galadskoj.
1CH 2:23 Naime, on je uzeo Jairova sela i Kenat sa njegovim selima, šezdeset gradova, od Gesuraca i Aramejaca. Sve su to uzeli sinovi Mahira, Galadovog oca.
1CH 2:24 Kad je Esron umro u Halev-Efrati, Esronova žena, Avija, mu je rodila Ashora, oca Tekujinog.
1CH 2:25 A sinovi Jerameila. Esronovog prvenca, bili su: prvenac Ram, zatim Vuna, Oren, Osem i Ahija.
1CH 2:26 Jerameilo je imao i drugu ženu, po imenu Atar. Ona je Onamova majka.
1CH 2:27 Sinovi Jerameilovog prvenca Rama bili su: Mas, Jamin i Eker.
1CH 2:28 Onamovi sinovi su bili: Samaj i Jadaj, a Samajevi sinovi: Nadav i Avisur.
1CH 2:29 Avisurova žena se zvala Avihaila, koja mu je rodila Avana i Molida.
1CH 2:30 Nadavovi sinovi: Seled i Apaim, ali je Seled umro bez dece.
1CH 2:31 Apaimovi sinovi: Jesej; a Jesejevi sinovi: Sisan, i Sisanova ćerka Alaja.
1CH 2:32 Sinovi Jadaja, brata Samajevog: Jeter i Jonatan; ali je Jeter umro bez dece.
1CH 2:33 Jonatanovi sinovi: Falet i Zaza. Ti su bili Jerameilovi sinovi.
1CH 2:34 A Sisan nije imao sinove, nego ćerke. Sisan je imao i slugu Egipćanina po imenu Jaraja.
1CH 2:35 Sisan je svoju ćerku dao svome sluzi Jaraji za ženu, koja mu je rodila Ataja.
1CH 2:36 Ataj je imao Natana, a Natan Zavada;
1CH 2:37 Zavadu se rodio Eflal, a Eflalu se rodio Ovid;
1CH 2:38 Ovidu se rodio Juj, a Juju se rodio Azarija;
1CH 2:39 Azariji se rodio Helis, a Helisu se rodio Eleasa;
1CH 2:40 Eleasi se rodio Sisamaj, a Sisamaju se rodio Salum;
1CH 2:41 Salumu se rodio Jekamija, a Jekamiji se rodio Elisama.
1CH 2:42 Sinovi Haleva, brata Jerameilovog, bili su: njegov prvenac Misa, otac Zifov, i njegov sin Marisa, otac Hevronov.
1CH 2:43 Hevronovi sinovi: Korej, Tafuja, Rekem i Sema.
1CH 2:44 Semi se rodio Rama, otac Jorkoamov, a Rekemu se rodio Samaja.
1CH 2:45 Samajev sin je bio Maon, a Maon je bio otac Vet-Suru.
1CH 2:46 Gefa, Halevova inoča, je rodila Harana, Mosu i Gazeza. Haran je bio otac Gazezu.
1CH 2:47 Jadajevi sinovi: Rigem, Jotam, Gisan, Felet, Gefa i Sagaf.
1CH 2:48 Maha, Halevova inoča, je rodila Severa i Tirhanu.
1CH 2:49 Ona je rodila i Sagafa, oca Madmaninog, i Sevu, oca Mahvininog i Gavajinog. A Ahsa je bila Halevova ćerka.
1CH 2:50 To su bili Halevovi sinovi. Sinovi Ora, prvenca Efratinog: Soval, otac Kirijat-Jarima,
1CH 2:51 Salma otac Vitlejema, Aref otac Vet-Gadera.
1CH 2:52 Sinovi Sovala, oca Kirijat-Jarimovog, bili su: Aroja, to jest, polovina Menuhoćana.
1CH 2:53 A kirijat-jarimske porodice bile su: Jetrani, Fućani, Sumaćani i Misrajani. Od njih su potekli Saraćani i Estaoljani.
1CH 2:54 Salmini sinovi: Vitlejemci i Netofaćani, Ataroćani iz Joavovog doma i polovina Manahaćana, Zorani.
1CH 2:55 Pisarske porodice koje žive u Javisu: Tiraćani, Simeaćani, Suhaćani; to su Kenejci, koji su potekli od Amata, oca Rihavovog doma.
1CH 3:1 A ovo su Davidovi sinovi koji su mu se rodili u Hevronu: prvenac Amnon, od Ahinoame Jezraelke, drugi Danilo od Avigeje Karmilke,
1CH 3:2 treći Avesalom, sin Mahe, ćerke Talmaja, gesurskog cara, četvrti Adonija, sin Agitin,
1CH 3:3 peti Sefatija od Avitale, šesti Itram od njegove žene Egle.
1CH 3:4 Ovih šest mu se rodilo u Hevronu, gde je carevao sedam godina i šest meseci. Trideset tri godine je carevao u Jerusalimu.
1CH 3:5 Ovi su mu se rodili u Jerusalimu: Šima, Sovav, Natan i Solomon, četiri od Vitsaveje, Amilove ćerke;
1CH 3:6 Jevar, Elisama i Elifelet,
1CH 3:7 Noga, Nefeg i Jafija,
1CH 3:8 Elisama, Elijada i Elifelet; njih devet.
1CH 3:9 Sve su ovo bili Davidovi sinovi, pored sinova inoča. Tamara im je bila sestra.
1CH 3:10 Solomonov sin je bio Rovoam, njegov sin Avija, njegov sin Asa, njegov sin Josafat,
1CH 3:11 njegov sin Joram, a njegov sin Ohozija, njegov sin Joas,
1CH 3:12 njegov sin Amasija, njegov sin Azarija, njegov sin Jotam,
1CH 3:13 njegov sin Ahaz, njegov sin Jezekija, njegov sin Manasija,
1CH 3:14 njegov sin Amon, njegov sin Josija.
1CH 3:15 Josijini sinovi: prvenac Joanan, drugi Joakim, treći Sedekija, četvrti Salum.
1CH 3:16 Sinovi Joakimovi: njegov sin Jehonija, i njegov sin Sedekija.
1CH 3:17 Sinovi sužnja Jehonije: njegov sin Salatilo.
1CH 3:18 Njegovi sinovi: Malhiram, Fedaja, Senasar, Jekamija, Osama i Nedavija.
1CH 3:19 Fedajini sinovi: Zorovavelj i Semaj. Zorovaveljevi sinovi: Mesulam, Hananija, i njihova sestra Selomita.
1CH 3:20 Mesulamovi sinovi: Asuva, Oilo, Varahija, Asadija i Jusavesed; njih pet.
1CH 3:21 Hananijini sinovi: Felatija i Isaija, i sinovi Refaje, Arnana, Ovadije i Sehanije.
1CH 3:22 Sehanijini sinovi: Semaja, i njegovi sinovi: Hatuš, Igal, Varija, Nearija i Safat; njih šest.
1CH 3:23 Nearijini sinovi: Elioinaj, Jezekija i Azrikam; njih tri.
1CH 3:24 Elioinajevi sinovi: Odavija, Elijasiv, Felaja, Akuv, Joanan, Dalaja i Anan; njih sedam.
1CH 4:1 Judini sinovi: Fares, Esron, Harmija, Or i Soval.
1CH 4:2 Reaji, sinu Sovalovom, rodio se Jat, a Jatu se rodio Ahumaja i Lad. To su porodice saratske.
1CH 4:3 Ovi [su od] oca Etama: Jezrael, Jesma i Jedvas, a njihovoj sestri je bilo ime Aselelfonija.
1CH 4:4 Fanuilo je bio otac Gedoru, a Ezer je bio Husin otac. To su bili sinovi Ora, prvenca Efrate, oca Vitlejemovog.
1CH 4:5 Ashor, Tekujin otac, je imao dve žene, Elu i Naru.
1CH 4:6 Nara mu je rodila Ahuzama, Efera, Temana i Ahastara. To su Narini sinovi.
1CH 4:7 Sinovi Elini: Seret, Cohar i Etnan.
1CH 4:8 Kosu se rodio Anuv, Soviv i porodice Aharila, sina Arumovog.
1CH 4:9 A Javis je bio slavniji od svoje braće. Njegova majka mu je dala ime „Javis“ govoreći: „To je zato što sam ga rodila s bolom.“
1CH 4:10 Javis je prizvao Boga Izrailjevog govoreći: „Blagoslovi me i raširi moje međe! Neka tvoja ruka bude sa mnom, i sačuvaj me od nesreće, da se ne mučim!“ I Bog je uslišio što je tražio.
1CH 4:11 Heluvu, sinu Sujinom, rodio se Mehir, On je bio Estonov otac.
1CH 4:12 Estonu su se rodili Vet-Rafa, Feseja i Tehina, otac grada Nas. To su Rihavovi ljudi.
1CH 4:13 Kenezovi sinovi su bili Gotonilo i Soraja. A Gotonilovi sinovi: Atat i Meonataj.
1CH 4:14 Meonotaju se rodio Ofra, a Soraji se rodio Joav, predak Ge-Harasimljana, nazvanih tako jer su bili rezbari.
1CH 4:15 A sinovi Haleva, sina Jefonijinog, su bili: Ir, Ila i Nam. Ilin sin je bio Kenez.
1CH 4:16 Jeleleilovi sinovi: Zif, Zifa, Tirija i Asareilo.
1CH 4:17 Ezrini sinovi: Jeter, Mered, Efer i Jalon. Meredova žena je rodila Marijama, Samaja i Jesvu, oca Estemoje.
1CH 4:18 A njegova žena Judejka rodila je Jareda oca Gedora, Hevera oca Sokota, i Jekutila oca Zanoje. To su bili sinovi Vitije, ćerke faraonove, kojom se Mered oženio.
1CH 4:19 A sinovi Odijine žene, sestre Nama oca Keile bili su: Garmija i Estemoja Mahaćanin.
1CH 4:20 Simonovi sinovi: Amnon, Rina, Ven-Anan i Tilon. Jesejevi sinovi: Zohet i Ven-Zohet.
1CH 4:21 Sinovi Silomovi, sina Judinog: Ir, Lihin otac, i Lada, Marisin otac, i porodice platnarskog doma u Vet-Asveji;
1CH 4:22 pa Jokim i Kozevljani, Joas i Saraf, koji su vladali u Moavu, i Jasuvi-Lehem. To je po drevnim zapisima.
1CH 4:23 Oni su bili lončari, koji su živeli u Nataimu i Gediri; tamo su bili u carevoj službi.
1CH 4:24 Simeunovi sinovi: Namuilo, Jamin, Jariv, Zara i Saul;
1CH 4:25 njegov sin Salum, njegov sin Mivsam, i njegov sin Mišma.
1CH 4:26 Mišmini potomci: Amuilo, njegov sin, njegov sin Zahur i njegov sin Semaj.
1CH 4:27 Semaj je imao šesnaest sinova i šest ćerki. Njegova braća nisu imala mnogo dece, a ni sve njihove porodice nisu bile toliko brojne kao judejske.
1CH 4:28 Živeli su u Vir-Saveji, Moladi, Asar-Sualu,
1CH 4:29 Vali, Asemu, Toladu,
1CH 4:30 Vatuilu, Ormi, Siklagu,
1CH 4:31 Vet-Markavotu, Asar-Susimu, Vet-Vireju i u Sarajimu. To su bili njihovi gradovi do cara Davida.
1CH 4:32 Njihova sela bila su: Etam, Ajin, Rimon, Tohen i Asan – pet gradova,
1CH 4:33 sa svim njihovim selima koja su bila oko tih gradova sve do Vala. To su bila njihova naselja; ovako su se vodili prema svojim rodovima:
1CH 4:34 Mesovav, Jamlih i Josa sin Amasijin,
1CH 4:35 Joilo i Juj, sin Josivije, sina Soraje, sina Asilovog,
1CH 4:36 Elioinaj, Jakova, Jesohaja, Asaja, Adilo, Jesimilo i Venaja,
1CH 4:37 i Ziza, sin Sifija, sina Alona, sina Jedaje, sina Simrija, sina Semajinog.
1CH 4:38 Ovi imenovani bili su knezovi u svojim porodicama. Pošto su se njihove porodice veoma umnožile,
1CH 4:39 otišli su nadomak Gedora, na istočnoj strani doline, tražeći pašu za svoja stada.
1CH 4:40 Našli su obilatu i dobru pašu. Zemlja je bila široka, spokojna i mirna, jer su stanovnici, koji su prethodno živeli tamo, bili Hamovi potomci.
1CH 4:41 Ti što su bili zapisani po imenima došli su u dane Jezekije, cara Judinog, i oborili se na njihove šatore, i na Meunjane koji su se zatekli tamo, i izvršili nad njima kleto uništenje, tako da ih nema danas. Potom su se naselili na njihovo mesto, jer je tamo bilo paše za njihova stada.
1CH 4:42 A neki od njih, pet stotina Simeunovih potomaka, otišli su na goru Sir, na čelu sa Felatijom, Nearijem, Refajom i Ozilom, sinovima Jesejevim.
1CH 4:43 Oni su pobili preostale Amaličane i tamo žive sve do danas.
1CH 5:1 Potomci Ruvima, prvenca Izrailjevog. On je, naime, bio prvenac, ali pošto je oskrnavio postelju svoga oca, njegovo prvenaštvo je bilo dano sinovima Izrailjevog sina Josifa. Zato mu se prvenaštvo ne računa.
1CH 5:2 Iako je Juda postao najsilniji među svojom braćom, i premda je vladar potekao od njega, prvenaštvo je pripalo Josifu.
1CH 5:3 Sinovi Ruvima, prvenca Izrailjevog, bili su: Enoh, Faluj, Esron i Harmija.
1CH 5:4 Joilovi sinovi: njegov sin Semaja, njegov sin Gog, njegov sin Semaj,
1CH 5:5 njegov sin Miha, njegov sin Reaja, njegov sin Val,
1CH 5:6 i njegov sin Veira, koga je odveo Tiglat-Pileser, car asirski; on je bio knez Ruvimovog plemena.
1CH 5:7 Njegovoj braći, po njihovim porodicama; kako se vode prema svojim rodoslovima, glavar je bio Jeiel i Zaharija.
1CH 5:8 A Vela sin Azaza, sina Seme, sina Joilovog je živeo u Aroiru, sve do Navava i Val-Meona.
1CH 5:9 Nastanio se i na istoku sve do početka pustinje i do reke Eufrata, jer se njihova stoka umnožila u galadskoj zemlji.
1CH 5:10 U Saulovo vreme su krenuli u rat protiv Agarina, koji su izginuli od njihove ruke. Zatim su se naselili u njihove domove po svemu kraju istočno od Galada.
1CH 5:11 Gadovi potomci su živeli nasuprot njih u vasanskoj zemlji sve do Salke.
1CH 5:12 Joilo im je bio glavar, Šafam je bio drugi, te Janaj i Safat u Vasanu.
1CH 5:13 Njihova braća po otačkim domovima bila su: Mihailo, Mesulam, Seva, Joraj, Jahan, Zije i Ever, sedmorica.
1CH 5:14 To su bili sinovi Aviheja, sina Urija, sina Jaroje, sina Galada, sina Mihaila, sina Jesisaja, sina Jadona, sina Vuzovog.
1CH 5:15 Ahije, sin Avdila, sina Gunijevog je bio glavar doma njihovih predaka.
1CH 5:16 Živeli su u Galadu, u Vasanu i njegovim selima, i po svim saronskim pašnjacima do njihovih međa.
1CH 5:17 Svi su ovi bili upisani u rodoslove za vreme Jotama, cara Jude, i za vreme Jerovoama, cara Izrailjevog.
1CH 5:18 Potomaka Ruvimovih i Gadovih, i polovine Manasijinog plemena, ratnika koji su nosili štit i mač, razapinjali luk, i bili vični ratovanju, bilo je četrdeset četiri hiljade sedam stotina šezdeset ljudi sposobnih za vojsku.
1CH 5:19 Ratovali su protiv Agarina, Jetureja, Nafiseja i Nodaveja.
1CH 5:20 Došla im je pomoć, pa su Agarini i sav narod koji je bio s njima bili predani u njihove ruke. Naime, u boju su zavapili k Bogu i on ih je uslišio, jer su se pouzdali u njega.
1CH 5:21 Onda su zaplenili njihovu stoku: pet hiljada kamila, dve stotine pedeset hiljada ovaca, dve hiljade magaraca, i stotinu hiljada ljudi.
1CH 5:22 Mnogo ih je izginulo, jer je to bila Božija bitka. Zatim su se nastanili na njihovo mesto sve do izgnanstva.
1CH 5:23 Pripadnici polovine Manasijinog plemena su živeli u zemlji od Vasana do Val-Ermona i Senira, do gore Ermona. Bili su mnogobrojni.
1CH 5:24 Ovo su bili glavari u domu njihovih predaka: Efer, Jesej, Elilo, Azrilo, Jeremija, Odavija i Jadilo, hrabri ratnici, ugledni ljudi i glavari u domu svojih predaka.
1CH 5:25 Ali kad su se izneverili Bogu svojih otaca odajući se bludu s bogovima naroda u zemlji, koje je Bog istrebio pred njima,
1CH 5:26 Bog Izrailjev je podigao duh Fula, cara asirskog, to jest duh Tiglat-Pilesera, cara asirskog, pa su odveli Ruvimovce, Gađane i polovinu Manasijinog plemena i doveli ih u Alaju, Avor i Aru, i na reku Gozan, gde su ostali do danas.
1CH 6:1 Sinovi Levijevi bili su: Girson, Kat i Merarije.
1CH 6:2 Katovi sinovi: Amram, Isar, Hevron i Ozilo.
1CH 6:3 Amramovi sinovi: Aron i Mojsije, i ćerka Marija. A sinovi Aronovi: Nadav, Avijud, Eleazar i Itamar.
1CH 6:4 Eleazaru se rodio Fines, a Finesu se rodio Avisuj,
1CH 6:5 Avisuju se rodio Vukija, Vukiji se rodio Ozija,
1CH 6:6 Oziji se rodio Zeraja, Zeraji se rodio Merajot,
1CH 6:7 Merajotu se rodio Amarija, Amariji se rodio Ahituv,
1CH 6:8 Ahituvu se rodio Sadok, Sadoku se rodio Ahimas,
1CH 6:9 Ahimasu se rodio Azarija, Azariji se rodio Joanan,
1CH 6:10 Joananu se rodio Azarija, koji je bio sveštenik u Domu koji je sazidao Solomon u Jerusalimu.
1CH 6:11 Azariji se rodio Amarija, Amariji se rodio Ahituv,
1CH 6:12 Ahituvu se rodio Sadok, Sadoku se rodio Salum,
1CH 6:13 Salumu se rodio Helkija, Helkiji se rodio Azarija,
1CH 6:14 Azariji se rodio Soraja, Soraji se rodio Josedek.
1CH 6:15 Josedek je otišao u izgnanstvo kad je Gospod izgnao Judejce i Jerusalim Navuhodonosorovom rukom.
1CH 6:16 Levijevi sinovi bili su: Girsam, Kat i Merarije.
1CH 6:17 Ovo su imena Girsamovih sinova: Lovenije i Semaj.
1CH 6:18 A Katovi sinovi su bili: Amram, Isar, Hevron i Ozilo.
1CH 6:19 Merarijevi sinovi: Molija i Musija. Ovo su levitske porodice po svojim precima:
1CH 6:20 Girsamova: njegov sin Lovenije, njegov sin Jat, njegov sin Zima,
1CH 6:21 njegov sin Joah, njegov sin Ido, njegov sin Zara, i njegov sin Jetraj.
1CH 6:22 Katovi sinovi: njegov sin Aminadav, njegov sin Korej, njegov sin Asir,
1CH 6:23 njegov sin Elkana, njegov sin Avijasaf, njegov sin Asir,
1CH 6:24 njegov sin Tahat, a njegov sin Urilo, a njegov sin Ozija, a njegov sin Saul.
1CH 6:25 Elkanini sinovi: Amasaj i Ahimot,
1CH 6:26 njegov sin Elkana, njegov sin Sufija, njegov sin Nahat,
1CH 6:27 njegov sin Elijav, njegov sin Jeroam, i njegov sin Elkana.
1CH 6:28 Samuilovi sinovi: prvenac Joilo i drugi Avija.
1CH 6:29 Merarijevi sinovi: Molija, njegov sin Lovenije, njegov sin Semaj, njegov sin Uza,
1CH 6:30 njegov sin Šima, njegov sin Agija, njegov sin Asaja.
1CH 6:31 Ovo su oni koje je David postavio da vode pevanje u Domu Gospodnjem kad je Kovčeg otpočinuo tamo.
1CH 6:32 Oni su služili pred Prebivalištem Šatora od sastanka pevajući, dok Solomon nije sazidao Dom Gospodnji u Jerusalimu. Vršili su svoju službu po svom redu.
1CH 6:33 Ovo su oni što su služili zajedno sa svojim sinovima: Od Katovih sinova: Eman, pevač, sin Joila sina Samuila,
1CH 6:34 sina Elkane, sina Jeroama, sina Elila, sina Toje,
1CH 6:35 sina Sufa, sina Elkane, sina Mata, sina Amasaja,
1CH 6:36 sina Elkane, sina Joila, sina Azarije, sina Sofonije,
1CH 6:37 sina Tahata, sina Asira, sina Avijasafa, sina Koreja,
1CH 6:38 sina Isara, sina Kata, sina Levija, sina Izrailjevog.
1CH 6:39 Njegov brat Asaf mu je stajao s desne strane; a Asaf je bio sin Varahije, sina Šime,
1CH 6:40 sina Mihaila, sina Vasije, sina Malhije,
1CH 6:41 sina Etnija, sina Zara, sina Adaje,
1CH 6:42 sina Etana, sina Zime, sina Semaja,
1CH 6:43 sina Jata, sina Girsama, sina Levijevog.
1CH 6:44 S njihove leve strane bila su njihova braća, Merarijevi sinovi: Etan sin Kisije, sina Avdija, sina Maluha,
1CH 6:45 sina Asavije, sina Amasije, sina Helkije,
1CH 6:46 sina Amsije, sina Vanije, sina Samira,
1CH 6:47 sina Molije, sina Musije, sina Merarije, sina Levijevog.
1CH 6:48 Njihova braća, ostali Leviti, bili su određeni za svu drugu službu u Prebivalištu Doma Božijeg.
1CH 6:49 A Aron i njegovi sinovi su prinosili žrtve na žrtveniku za žrtve svespalnice i na kadionom žrtveniku; obavljali su sve poslove oko Svetinje nad svetinjama, i vršili obred otkupljenja za Izrailj, prema svemu što je zapovedio Mojsije, sluga Božiji.
1CH 6:50 Ovo su Aronovi sinovi: njegov sin Eleazar, njegov sin Fines, njegov sin Avisuj,
1CH 6:51 njegov sin Vukije, njegov sin Ozije, njegov sin Zeraja,
1CH 6:52 njegov sin Merajot, njegov sin Amarija, njegov sin Ahituv,
1CH 6:53 njegov sin Sadok, i njegov sin Ahimas.
1CH 6:54 Ovo su njihova mesta po naseljima na njihovim područjima: Aronovim sinovima od Katove porodice, pošto im je zapao prvi žreb,
1CH 6:55 njima je dan Hevron u Judinoj zemlji zajedno sa njegovim pašnjacima.
1CH 6:56 Gradska polja i njegova sela su dali Halevu, sinu Jefonijinom.
1CH 6:57 Dakle, Aronovim sinovima su dali gradove-utočišta: Hevron, Livnu sa njenim pašnjacima, Jatir, i Estemoju i njene pašnjake;
1CH 6:58 zatim Ilen s njegovim pašnjacima, Davir s njegovim pašnjacima,
1CH 6:59 Asan s njegovim pašnjacima, i Vet-Semes s njegovim pašnjacima.
1CH 6:60 A od Venijaminovog plemena: Gavaju s njenim pašnjacima, Alemet s njegovim pašnjacima, i Anatot s njegovim pašnjacima; ukupno trinaest njihovih gradova po njihovim porodicama.
1CH 6:61 Ostalim Katovim sinovima žrebom je bilo određeno deset gradova od porodica polovine Manasijinog plemena.
1CH 6:62 A sinovima Girsamovim po njihovim porodicama žrebom je dano trinaest gradova od plemena Isaharovog, od plemena Asirovog, od plemena Neftalimovog i od plemena Manasijinog u Vasanu.
1CH 6:63 Merarijevim sinovima po njihovim porodicama dali su žrebom dvanaest gradova od plemena Ruvimovog, od plemena Gadovog i od plemena Zavulonovog.
1CH 6:64 Tako su Izrailjci dali Levitima ove gradove sa njihovim pašnjacima.
1CH 6:65 Od plemena Judinog, od plemena Simeunovog i od plemena Venijaminovog žrebom su im dali te gradove, koji su pomenuti poimence.
1CH 6:66 Neke od porodica Katovih sinova su dobile svoje gradove kao njihova područja od Jefremovog plemena.
1CH 6:67 Njima su dali gradove-utočišta: Sihem sa svojim pašnjacima u Gori Jefremovoj, Gezer sa svojim pašnjacima,
1CH 6:68 Jokmeam sa svojim pašnjacima, Vet-Oron sa svojim pašnjacima,
1CH 6:69 Ajalon sa svojim pašnjacima, i Gat-Rimon sa svojim pašnjacima.
1CH 6:70 A od polovine Manasijinog plemena: Aner sa svojim pašnjacima, Valam sa svojim pašnjacima, ostatku porodica Katovih sinova.
1CH 6:71 Od polovine porodica Manasijinog plemena Girsamovim sinovima su dali: Golan u Vasanu sa svojim pašnjacima, i Astarot sa svojim pašnjacima.
1CH 6:72 Od Isaharovog plemena: Kedes sa svojim pašnjacima, Davrat sa svojim pašnjacima,
1CH 6:73 Ramot sa svojim pašnjacima, i Anim sa svojim pašnjacima.
1CH 6:74 Od Asirovog plemena: Masal sa svojim pašnjacima, Avdon sa svojim pašnjacima,
1CH 6:75 Hukok sa svojim pašnjacima, i Reov sa svojim pašnjacima.
1CH 6:76 Od Neftalimovog plemena: Kedes u Galileji sa svojim pašnjacima, Amon sa svojim pašnjacima, i Kirijatajim sa svojim pašnjacima.
1CH 6:77 Ostalim Merarijevim sinovima dali su od plemena Zavulonovog: Rimono sa svojim pašnjacima, i Tavor sa svojim pašnjacima.
1CH 6:78 A preko Jordana kod Jerihona, na istočnoj strani Jordana, od plemena Ruvimovog: Vosor u pustinji sa svojim pašnjacima, Jasu sa svojim pašnjacima,
1CH 6:79 Kedemot sa svojim pašnjacima, i Mifat sa svojim pašnjacima.
1CH 6:80 Od Gadovog plemena: Ramot u Galadu sa svojim pašnjacima, Mahanajim sa svojim pašnjacima,
1CH 6:81 Esevon sa svojim pašnjacima, i Jazir sa svojim pašnjacima.
1CH 7:1 Isaharovi sinovi su bili: Tola, Fuva, Jasuv i Simron; ova četvorica.
1CH 7:2 Tolini sinovi: Ozije, Refaja, Jerilo, Jamaj, Jivsam i Samuilo, glavari svojih otačkih domova od Tole, hrabri ratnici po svojim rodoslovima. U Davidovo vreme su brojili dvadeset dve hiljade šest stotina ljudi.
1CH 7:3 Ozijevi sinovi: Jezraja, i sinovi Izrajini: Mihailo, Ovadija, Joilo i Jesija; ukupno pet glavara.
1CH 7:4 Prema njihovim rodoslovima i njihovim otačkim domovima, bilo ih je trideset šest hiljada ratnika, jer su imali mnogo žena i sinova.
1CH 7:5 Njihove braće ratnika po svim porodicama Isaharovim, koji su bili ubeleženi u rodoslove, bilo je osamdeset sedam hiljada.
1CH 7:6 Venijaminovi sinovi: Vela, Veher i Jediailo; ova trojica.
1CH 7:7 Velini sinovi: Esvon, Ozije, Ozilo, Jerimot i Irije; pet glavara otačkih domova, hrabri ljudi. U rodoslove ih je bilo ubeleženo dvadeset dve hiljade trideset četiri.
1CH 7:8 Veherovi sinovi: Zemira, Joas, Eliezer, Elioinaj, Amrije, Jeremot, Avija, Anatot i Alemet. Svi ovi su bili Veherovi sinovi.
1CH 7:9 Onih koji su bili ubeleženi u rodoslove kao glavari svojih otačkih domova, i hrabrih ratnika, bilo je dvadeset hiljada dve stotine.
1CH 7:10 Jediailovi sinovi: Valan, i sinovi Valanovi: Jeus, Venijamin, Aod, Hanana, Zitan, Tarsis i Ahisar.
1CH 7:11 Svih ovih Jediailovih sinova po glavarima otačkih porodica, hrabrih ljudi, bilo je sedamdeset hiljada dve stotine vojnika spremnih za rat.
1CH 7:12 Sufejci i Upejci su bili Irovi potomci, a Useji potomci Ahirovi.
1CH 7:13 Neftalimovi sinovi: Jasilo, Gunije, Jeser i Salum, potomci Valini.
1CH 7:14 Manasijini sinovi: Esril, koga mu je rodila njegova inoča Aramejka. Ona je rodila i Mahira, oca Galadovog.
1CH 7:15 A Mahir se oženio kod Upejaca i Sufejaca. Njegova sestra se zvala Maha. Drugom sinu je bilo ime Salpad; Salpad je imao samo ćerke.
1CH 7:16 Maha, Mahirova žena, je rodila sina, kome je dala ime Fares. Njegovom bratu je dala ime Seres. Njegovi sinovi su bili Ulam i Rekem.
1CH 7:17 Ulamov sin: Vedan. To su sinovi Galada, sina Mahira, sina Manasijinog.
1CH 7:18 Njegova sestra Amoleketa je rodila Isuda, Aviezera i Malu.
1CH 7:19 Semidini sinovi bili su: Ahijan, Sihem, Likhije i Anijam.
1CH 7:20 Jefremovi sinovi: Sutala, i njegov sin Vered, njegov sin Tahat, njegov sin Elada, i njegov sin Tahat,
1CH 7:21 njegov sin Zavad, njegov sin Sutala, Ezer i Elead. Njih dvojicu su ubili ljudi iz Gata, rođeni u zemlji, kad su Gaćani sišli da im otmu stoku.
1CH 7:22 Njihov otac Jefrem je dugo žalio za njima, pa su njegova braća došla da ga teše.
1CH 7:23 Zatim je legao sa svojom ženom, koja je zatrudnela i rodila sina. On mu je dao ime Verija, jer je nesreća zadesila njegovu kuću.
1CH 7:24 Njegova ćerka je bila Sera, koja je sazidala Gornji i Donji Vet-Oron i Uzen-Seru.
1CH 7:25 Refa je bio njegov sin, [njegov sin] Resef, njegov sin Tela, njegov sin Tahan,
1CH 7:26 njegov sin Ladan, njegov sin Amijud, njegov sin Elisama,
1CH 7:27 njegov sin Navin, i njegov sin Isus.
1CH 7:28 Njihov posed i njihova naselja bili su Vetilj sa svojim selima, Naran na istoku, a na zapadu Gezer sa svojim selima, Sihem sa svojim selima, sve do Gaja i njegovih sela.
1CH 7:29 Uzduž poseda Manasijinih sinova bili su: Vet-San sa svojim selima, Tanah sa svojim selima, Megido sa svojim selima, i Dor sa svojim selima. Tu su živeli potomci Josifa, sina Izrailjevog.
1CH 7:30 Asirovi sinovi bili su: Jemna, Jesva, Jesvija i Verija, i njihova sestra Sera.
1CH 7:31 Verijini sinovi: Hever i Melhil, koji je otac Virzajitov.
1CH 7:32 Heveru su se rodili: Jaflet, Somir, Hotam i njihova sestra Sija.
1CH 7:33 Jafletovi sinovi su bili: Fasah, Vimhal i Asvat; to su bili Jafletovi sinovi.
1CH 7:34 Samirovi sinovi: Ahije i Roga, Jehuva i Aram.
1CH 7:35 Sinovi Elema, brata njegovog: Sofa, Jemna, Selis i Amal.
1CH 7:36 Sofini sinovi: Suja, Arnefer, Sual, Verije, Jemra,
1CH 7:37 Vosor, Od, Sama, Silisa, Itran i Veira.
1CH 7:38 Jeterovi sinovi: Jefonija, Fispa i Ara.
1CH 7:39 Ulini sinovi: Arah, Anilo i Risija.
1CH 7:40 Svi ovi bili su Asirovi potomci, glavari otačkih domova, probrani ljudi, hrabri ratnici i glavari među knezovima. Oni su bili ubeleženi u svoje rodoslove prema njihovim borbenim jedinicama. Broj ljudi je iznosio dvadeset šest hiljada.
1CH 8:1 Venijaminu se rodio Vela, njegov prvenac; Asvil je bio drugi, Ara treći,
1CH 8:2 Noja četvrti, i Rafaj peti.
1CH 8:3 Velini sinovi su bili: Adar, Gira, Avijud,
1CH 8:4 Avisuj, Naman, Ahoja,
1CH 8:5 Gira, Šefufan i Uram.
1CH 8:6 Ovo su bili Ehudovi sinovi. Oni su bili glavari otačkih domova stanovnika Gavaje, koji su bili izgnani u Manahat:
1CH 8:7 Naman, Ahija i Gira, koji ih je odveo u izgnanstvo; njemu su se rodili Uza i Ahihud.
1CH 8:8 Sarajim je imao sinove u moavskoj zemlji nakon što se razveo od svojih žena Usime i Vare.
1CH 8:9 On je sa svojom ženom Odesom imao Jovava, Siviju, Misu, Malhama,
1CH 8:10 Jeusa, Sahiju i Mirmu. To su bili njegovi sinovi, i glavari otačkih domova.
1CH 8:11 Sa Usimom je imao Avitova i Elfala.
1CH 8:12 Elfalovi sinovi su bili: Ever, Misam i Samed, koji je sazidao Onan i Lod i njegova sela,
1CH 8:13 i Verija i Sema, koji su bili glavari otačkih domova stanovnika Ajalona; oni su naterali u beg stanovnike Gata.
1CH 8:14 Ahijo, Sasak, Jeremot,
1CH 8:15 Zevadija, Arad, Eder,
1CH 8:16 Mihailo, Jespa i Joha bili su Verijini sinovi.
1CH 8:17 Zevadija, Mesulam, Jezekija, Hever,
1CH 8:18 Ismeraj, Jezlija i Jovav bili su Elfalovi sinovi.
1CH 8:19 Jakim, Zihrije, Zavdije,
1CH 8:20 Elinaj, Ciltaj, Elilo,
1CH 8:21 Adaja, Veraja i Simrat bili su Semajevi sinovi.
1CH 8:22 Jišpan, Ever, Elilo,
1CH 8:23 Avdon, Zihrije, Anan,
1CH 8:24 Hananija i Elam i Antotija,
1CH 8:25 Jefedija, i Fanuilo, bili su Sasakovi sinovi.
1CH 8:26 Samseraj, Searija, Gotolija,
1CH 8:27 Jeresija, Ilija i Zihrije, bili su Jeroamovi sinovi.
1CH 8:28 Ovi su bili glavari otačkih domova po svojim rodoslovima. Živeli su u Jerusalimu.
1CH 8:29 Gavaonov otac je živeo u Gavaonu. Žena mu se zvala Maha.
1CH 8:30 Njegov prvenac je bio Avdon, pa Sur, Kis, Val, Nadav,
1CH 8:31 Gedor, Ahijo, Zaher,
1CH 8:32 i Miklot, kome se rodio Sima. Oni su sa svojom braćom živeli u Jerusalimu nasuprot svojih srodnika.
1CH 8:33 Neru se rodio Kis, Kisu se rodio Saul, a Saulu su se rodili Jonatan, Malhi-Suv, Avinadav i Esval.
1CH 8:34 Jonatanov sin je bio Merival, a Merivalu se rodio Miha.
1CH 8:35 Mihini sinovi su bili: Fiton, Meleh, Tareja i Ahaz.
1CH 8:36 Ahazu se rodio Joada, a Joadi su se rodili Alemet, Azmavet i Zimrije. Zimriji se rodio Mosa.
1CH 8:37 Mosi se rodio Vineja; njegov sin je bio Rafaj, njegov sin Eleasa i njegov sin Acel.
1CH 8:38 Acel je imao šest sinova, a ovo su im imena: Azrikam, Voheruj, Ismailo, Searija, Ovadija i Anan. Svi ovi su bili Acelovi sinovi.
1CH 8:39 A sinovi njegovog brata Iseka: njegov prvenac Ulam, Jeus drugi, i Elifelet treći.
1CH 8:40 Ulamovi sinovi su bili hrabri ratnici, koji su natezali luk. Imali su mnogo sinova i unuka, stotinu pedeset. Svi ovi su bili Venijaminovi potomci.
1CH 9:1 Tako su svi Izrailjci bili ubeleženi u svoje rodoslove, a ovi su zapisani u Knjizi izrailjskih careva. Juda je bio odveden u izgnanstvo, u Vavilon, zbog svoje nevere.
1CH 9:2 A prvi koji su se ponovo naselili na svojoj imovini po svojim gradovima bili su Izrailjci, sveštenici, Leviti i hramske sluge.
1CH 9:3 Oni koji su živeli u Jerusalimu iz Judinog, Venijaminovog, Jefremovog i Manasijinog plemena, bili su:
1CH 9:4 Gutaj, sin Amijuda, sina Amrija, sina Imrija, sina Vanija, od sinova Judinog sina Faresa.
1CH 9:5 Od Silonovih sinova: prvenac Asaja i njegovi sinovi.
1CH 9:6 Od Zarinih sinova: Jeiel i šest stotina devedeset njegovih srodnika.
1CH 9:7 Od Venijaminovih sinova: Saluj, sin Mesulama, sina Odavije, sina Asenujinog,
1CH 9:8 Jevnija, sin Jeroamov, Ila, sin Ozija, sina Mahrijevog, i Mesulam, sin Sefatije, sina Raguila, sina Ivnije,
1CH 9:9 i njihove braće po svojim rodoslovima, njih devet stotina pedeset šest. Svi ovi ljudi su bili glavari otačkih domova, prema domovima svojih predaka.
1CH 9:10 A od sveštenika: Jedaja, Jojariv i Jakin,
1CH 9:11 Azarija, sin Helkije, sina Mesulama, sina Sadoka, sina Merajota, sina Ahituva, starešine Doma Gospodnjeg;
1CH 9:12 Adaja, sin Jeroama, sina Pashora, sina Malhijinog, i Masaj, sin Adila, sina Jazire, sina Mesulama, sina Mesilemita, sina Imirovog.
1CH 9:13 Njihove braće, glavara svojih otačkih domova, bilo je hiljadu sedam stotina šezdeset ljudi sposobnih za vršenje službe u Domu Gospodnjem.
1CH 9:14 Od Levita: Semaja, sin Asuva, sina Azrikama, sina Asavijinog, od Merarijevih sinova;
1CH 9:15 Vakvakar, Eres, Galal i Matanija, sin Mihe, sina Zihrijevog, sina Asafovog;
1CH 9:16 Ovadija sin Semaje sina Galala, sina Jedutunovog, i Varahija sin Ase, sina Elkaninog, koji je živeo u netofatskim selima.
1CH 9:17 Vratari: Salum, Akuv, Talmon, Ahiman, i njihova braća; Salum je bio glavar.
1CH 9:18 On je sve do sada na carskim vratima na istoku. To su bili vratari naselja sinova Levijevih.
1CH 9:19 Salum sin Koreja, sina Avijasafa, sina Korejevog, i njegova braća iz njegovog otačkog doma, Korejevi sinovi, bili su zaduženi da čuvaju pragove kod Šatora, kao što su njihovi oci bili čuvari ulaza Gospodnjeg u taboru.
1CH 9:20 Nad njima je bio starešina Fines, sin Eleazarov, a Gospod je bio s njim.
1CH 9:21 Zaharija, sin Meselemijin, bio je vratar Šatora od sastanka.
1CH 9:22 Svih izabranih za čuvare praga, bilo je dve stotine dvanaest. Oni su bili upisani prema rodoslovima u svojim selima. Njih su David i videlac Samuilo postavili da verno vrše službu.
1CH 9:23 Oni i njihovi sinovi su bili postavljeni da čuvaju vrata Doma Gospodnjeg, to jest, Dom Šatora.
1CH 9:24 Čuvari su bili postavljeni na četiri strane: na istok, na zapad, na sever i na jug.
1CH 9:25 Njihova braća na selima bila su dužna da dolaze povremeno, da služe sa njima po sedam dana,
1CH 9:26 jer su četiri glavna čuvara vrata, koji su bili Leviti, bili zaduženi za odaje i riznicu Doma Gospodnjeg.
1CH 9:27 Oni su noćivali oko Doma Gospodnjeg, jer su bili zaduženi da ga čuvaju, i da ga svakog jutra otvaraju.
1CH 9:28 Neki od njih su bili zaduženi za bogoslužbene posude; oni su ih brojali kad su bile donošene i kad su bile iznošene.
1CH 9:29 Neki od njih su bili zaduženi za posude i sve svete posude, kao i za brašno, vino, ulje, tamjan i miomirise.
1CH 9:30 Neki od sveštenika su mešali smesu za miomirise.
1CH 9:31 Jedan Levit, po imenu Matatija, prvenac Korejevca Saluma, bio je zadužen da pravi (pljosnate) kolače.
1CH 9:32 Neki od njihove braće, od Katovih sinova, bili su zaduženi da svake subote postavljaju hleb u redove.
1CH 9:33 Oni koji su bili pevači, glavari otačkih domova Levita, živeli su u hramskim odajama; oni su bili izuzeti od drugih dužnosti zato što su služili i danju i noću.
1CH 9:34 To su bili glavari otačkih domova Levita prema svojim rodoslovima, koji su živeli u Jerusalimu.
1CH 9:35 U Gavaonu je živeo Jeiel, otac Gavaonov. Žena mu se zvala Maha.
1CH 9:36 Njegov prvenac je bio Avdon, pa Sur, Kis, Val, Ner, Nadav,
1CH 9:37 Gedor, Ahijo, Zaharija i Miklot.
1CH 9:38 Miklotu se rodio Sima. Oni su živeli sa svojom braćom nasuprot svojih srodnika u Jerusalimu.
1CH 9:39 Neru se rodio Kis, Kisu se rodio Saul, a Saulu su se rodili Jonatan, Malhi-Suv, Avinadav i Esval.
1CH 9:40 Jonatanov sin je bio Merival, a Merivalu se rodio Miha.
1CH 9:41 Mihini sinovi su bili: Fiton, Meleh i Tareja.
1CH 9:42 Ahazu se rodio Jara, a Jari su se rodili Alemet, Azmavet i Zimrije. Zimriji se rodio Mosa,
1CH 9:43 a Mosi se rodio Vineja. Njegov sin je bio Refaja, njegov sin Eleasa i njegov sin Acel.
1CH 9:44 Acel je imao šest sinova, a ovo su im imena: Azrikam, Voheruj, Ismailo, Searija, Ovadija i Anan. To su Acelovi sinovi.
1CH 10:1 Filistejci su stupili u boj protiv Izrailjaca, ali su Izrailjci pobegli pred Filistejcima, pa su padali mrtvi na gori Gelvuji.
1CH 10:2 Filistejci su pritisli Saula i njegove sinove i ubili Jonatana, Avinadava i Malhi-Suva, Saulove sinove.
1CH 10:3 Bitka se žestoko vodila oko Saula. A onda su ga strelci pogodili i ranili ga.
1CH 10:4 Tada Saul reče svome štitonoši: „Izvadi svoj mač i probodi me, da ne dođu ovi neobrezani i narugaju mi se.“ Ali štitonoša nije hteo, jer se veoma uplašio. Tada je Saul uzeo mač i bacio se na njega.
1CH 10:5 Kad je njegov štitonoša video da je Saul mrtav, i on se bacio na mač i umro.
1CH 10:6 Tako su poginuli i Saul i njegova tri sina, i sav njegov dom.
1CH 10:7 Kad su Izrailjci koji su bili u dolini videli da su Izrailjci pobegli i da su poginuli Saul i njegovi sinovi, napustili su svoje gradove i pobegli. Tada su došli Filistejci i naselili se u njima.
1CH 10:8 Sutradan, kad su Filistejci došli da opljačkaju mrtve, našli su Saula i njegove sinove, koji su poginuli na gori Gelvuji.
1CH 10:9 Tada su ga svukli, odsekli mu glavu i skinuli oružje s njega, i to su poslali po filistejskoj zemlji da razglase radosnu vest svojim idolima i narodu.
1CH 10:10 Njegovo oružje su stavili u hram svojih bogova, a glavu su mu obesili u Dagonovom hramu.
1CH 10:11 Kad su svi meštani Javis-Galada čuli šta su Filistejci uradili Saulu,
1CH 10:12 digli su se svi hrabri ljudi, pa su skinuli Saulovo telo i tela njegovih sinova i doneli ih u Javis. Njihove kosti su sahranili pod tamariskom u Javisu. Zatim su postili sedam dana.
1CH 10:13 Tako je Saul umro zbog svojeg neverstva koje je počinio protiv Gospoda, jer nije držao reč Gospodnju, i još je tražio savet od prizivača duhova.
1CH 10:14 I pošto nije tražio savet od Gospoda, Gospod ga je ubio i preneo carstvo na Davida, sina Jesejevog.
1CH 11:1 Tada se sav Izrailj okupio kod Davida u Hevron, pa su mu rekli: „Evo, ti si naše telo i krv.
1CH 11:2 Pa i ranije, kad je Saul bio car, ti si vodio Izrailja u pohode. I tebi je Gospod, Bog tvoj, rekao: ’Ti ćeš biti pastir mome narodu, Izrailju; ti ćeš biti vladar Izrailju.’“
1CH 11:3 Sve starešine Izrailjeve su došle k caru u Hevron, pa su sklopili savez sa Davidom u Hevronu pred Gospodom i pomazali Davida za cara nad Izrailjem, po reči koju je Gospod rekao preko Samuila.
1CH 11:4 David je sa svim Izrailjcima krenuo na Jerusalim, to jest, Jevus. Tamo su Jevusejci bili stanovnici zemlje.
1CH 11:5 A stanovnici Jevusa su rekli Davidu: „Nećeš ući ovamo!“ No, David je, ipak, osvojio sionsku tvrđavu, a to je sad Davidov grad.
1CH 11:6 Tada je David rekao: „Ko prvi potuče Jevusejce, postaće vrhovni glavar i knez.“ Joav, sin Serujin, se prvi uspeo, te je postao vrhovni vojvoda.
1CH 11:7 Pošto se David nastanio u tvrđavi, prozvali su je Davidovim gradom.
1CH 11:8 On je sagradio grad unaokolo, od Milona unaokolo, a Joav je obnovio ostali deo grada.
1CH 11:9 David je postajao sve moćniji, jer je Gospod nad vojskama bio s njim.
1CH 11:10 A ovo su glavari Davidovih junaka, koji su mu sa svim Izrailjem svesrdno pomagali da ojača njegova vladavina i da postane car nad Izrailjem, po reči Gospodnjoj.
1CH 11:11 Ovo je spisak Davidovih junaka: Jasoveam, sin Ahmonijev, glavar tridesetorice; on je zamahnuo svojim kopljem na tri stotine, i pobio ih odjednom.
1CH 11:12 Za njim, Dodov sin Eleazar Ahošanin, jedan od tri junaka.
1CH 11:13 On je bio s Davidom u Fas-Damimu, kad su se Filistejci okupili za bitku. Na mestu gde je bila njiva puna ječma, narod je pobegao od Filistejaca.
1CH 11:14 Tada su oni stali nasred polja, odbranili ga i potukli Filistejce. Tako je Gospod izvojevao veliku pobedu.
1CH 11:15 U vreme žetve, vodeća trojica među tridesetoricom dođu k Davidu u Odolamsku pećinu, dok je filistejska vojska bila utaborena u refaimskoj dolini.
1CH 11:16 Tada je David bio u tvrđavi, a u Vitlejemu je bio filistejski vojni tabor.
1CH 11:17 David željno reče: „E, kad bi me neko napojio vodom iz studenca što je kod vitlejemske kapije!“
1CH 11:18 Tada se ona trojica probiju kroz filistejski tabor, izvuku vode iz studenca što je kod vitlejemske kapije, ponesu je i donesu Davidu. Ali David nije hteo da je pije, nego je izlio pred Gospodom
1CH 11:19 i rekao: „Ne daj, Bože, da to učinim! Zar da pijem krv ovih ljudi? Oni su, naime, doneli vodu ne mareći za svoj život!“ Zato nije hteo da pije. To su učinila ta trojica junaka.
1CH 11:20 Avisaj, Joavov brat, je bio vodeći među trojicom. On je podigao koplje protiv tri stotine i pobio ih. Tako je sebi stekao ime među trojicom.
1CH 11:21 Pošto je bio najslavniji među tridesetoricom, postao im je zapovednik. Ipak, nije dostigao onu trojicu.
1CH 11:22 Venaja, sin Jodajev. On je bio hrabar ratnik iz Kavzeela, koji je učinio velika dela. On je ubio dva sina Ariela Moavca. A jednog snežnog dana je sišao u jamu i ubio lava.
1CH 11:23 A ubio je i nekog Egipćanina, gorostasa, pet lakata visokog, koji je imao koplje kao tkalačko vratilo. Venaja je izašao pred njega sa štapom, istrgao koplje iz Egipćaninove ruke i ubio ga njegovim kopljem.
1CH 11:24 Venaja, sin Jodajev, je učinio ove stvari, pa je tako stekao ime među trojicom junaka.
1CH 11:25 On je bio najslavniji među tridesetoricom, ali nije dostigao onu trojicu. David ga je postavio za zapovednika svoje telesne straže.
1CH 11:26 A ovo su bili hrabri ratnici: Joavov brat Asailo, Dodov sin Elhanan iz Vitlejema,
1CH 11:27 Šamot Aroranin, Helis Felonjanin,
1CH 11:28 Ikisov sin Ira iz Tekuje, Aviezer iz Anatota,
1CH 11:29 Sivehaj iz Husata, Ilaj iz Ahoša,
1CH 11:30 Maraj iz Netofata, Vanin sin Heled iz Netofata,
1CH 11:31 Rivajev sin Itaj iz Gavaje Venijaminove, Venaja Piratonjanin,
1CH 11:32 Uraj iz doline Gasa, Avilo iz Arvata,
1CH 11:33 Azmavet iz Vaurima, Elijava iz Salvona,
1CH 11:34 Sinovi Asima Gizonjanina, Sagijin sin Jonatan Araranin,
1CH 11:35 Sakarov sin Ahijam Araranin, Urov sin Elifal,
1CH 11:36 Efer iz Mehirata, Ahija iz Felona,
1CH 11:37 Esro Karmilac, Esvajev sin Narav,
1CH 11:38 Natanov brat Joilo, Agarinov sin Mivar,
1CH 11:39 Selek Amonac, Narej Viroćanin, štitonoša Joava, sina Serujinog,
1CH 11:40 Ira Jetranin, Gariv Jetranin,
1CH 11:41 Urija Hetit, Alajev sin Zavad,
1CH 11:42 Sizin sin Adina Ruvimovac, glavar Ruvimovaca, i trideset s njim,
1CH 11:43 Mahin sin Anan, Josafat iz Mitne,
1CH 11:44 Ozija iz Astarota, sinovi Hotama Aroiranina, Sama i Jeiel,
1CH 11:45 Simrijev sin Jediailo i njegov brat Joha iz Tise,
1CH 11:46 Elilo Mavljanin, Elnamovi sinovi Jerivaj i Josavija, Jetema Moavac,
1CH 11:47 Elilo, Ovid i Jasilo iz Mesovaje.
1CH 12:1 Ovo su oni što su došli k Davidu u Siklag, dok se još krio od Saula, sina Kisovog. Oni su bili među ratnicima koji su mu pomagali u ratu.
1CH 12:2 Bili su naoružani lukovima; mogli su da gađaju strelama i da izbacuju kamenje i desnom i levom rukom. Ovi su bili Venijaminovci, Saulovi saplemenici:
1CH 12:3 Poglavar Ahijezer i Joas, sinovi Semaje iz Gavaje, Jezilo i Felet, Azmavetovi sinovi, i Veraha i Juj iz Anatota,
1CH 12:4 Ismaja Gavaonjanin, junak među tridesetoricom i nad tridesetoricom, i Jeremija, Jazilo, Joanan, Jozavad iz Gedirota,
1CH 12:5 Eluzaj, Jerimot, Valija, Semarija, Sefatija iz Arufa,
1CH 12:6 Elkana, Jesija, Azareilo, Joezer i Jasoveam, svi Korejevci,
1CH 12:7 i Joila i Zevadija, Jeroamovi sinovi iz Gedora.
1CH 12:8 Na Davidovu stranu su prešli i neki Gadovci, koji su došli u njegovu tvrđavu u pustinji. Bili su to hrabri junaci i vrsni ratnici – vični štitu i koplju. Lica su im bila kao lica lavova, a bili su brzi kao gazele po gorama:
1CH 12:9 Ezer je bio glavar, Ovadija drugi, Elijav treći,
1CH 12:10 Mismana četvrti, Jeremija peti,
1CH 12:11 Ataj šesti, Elilo sedmi,
1CH 12:12 Joanan osmi, Elzavad deveti,
1CH 12:13 Jeremija deseti, Mahvanaj jedanaesti.
1CH 12:14 Ovi Gadovci su bili vodeći među vojskom; najmanji je vredeo za stotinu, a najveći za hiljadu.
1CH 12:15 To su bili oni koji su prešli preko Jordana u prvom mesecu, kada se razlio preko svih svojih obala, i rasterali sve žitelje dolina na istok i na zapad.
1CH 12:16 I neki od Venijaminovaca i Judejaca su došli u Davidovo uporište.
1CH 12:17 David je izašao da ih susretne, pa im je rekao: „Ako ste došli k meni s dobrom namerom da mi pomognete, ja ću se udružiti s vama. Ali ako ste došli da me izdate mojim neprijateljima kad su mi ruke čiste od nasilja, neka Bog naših otaca pogleda i presudi.“
1CH 12:18 Tada Duh obuze Amasaja, glavara tridesetorice, i on reče: „Tvoji smo, Davide, s tobom smo, sine Jesejev! Mir, mir tebi, i mir onima koji ti pomažu, jer ti Bog tvoj pomaže!“
1CH 12:19 I neki od Manasijinih sinova su prebegli Davidu, kad je došao s Filistejcima da ratuje protiv Saula. Ipak, nije im pomogao, jer su ga filistejski knezovi, nakon većanja, otpustili, govoreći: „On će prebeći svome gospodaru Saulu, a mi ćemo za to platiti svojim glavama.“
1CH 12:20 Kad je išao u Siklag k njemu su prebegli ovi Manasijevci: Adna, Jozavad, Jediailo, Mihailo, Jozavad, Elijuj i Ciltaj, glavari odreda od hiljadu u Manasijinom plemenu.
1CH 12:21 Oni su pomagali Davidu protiv pljačkaških četa, jer su svi bili hrabri ratnici i zapovednici u vojsci.
1CH 12:22 Dan za danom su dolazili Davidu da mu pomognu, sve dok vojska u taboru nije postala velika kao Božija vojska.
1CH 12:23 Ovo je broj ljudi naoružanih za rat koji su došli Davidu u Hevron da prenesu na njega Saulovo carstvo po reči Gospodnjoj:
1CH 12:24 Judinih sinova, koji su nosili štit i koplje, šest hiljada osam stotina naoružanih za rat.
1CH 12:25 Simeunovih sinova, hrabrih ratnika, sedam hiljada i stotinu.
1CH 12:26 Levijevih sinova, četiri hiljade šest stotina.
1CH 12:27 Zatim Jodaj, glavar Aronovih sinova, i s njim tri hiljade sedam stotina,
1CH 12:28 mladi Sadok, hrabar junak, i dvadeset dva vladara iz njegovog otačkog doma.
1CH 12:29 Venijaminovih sinova, Saulovih saplemenika, tri hiljade; do tada su najvećim delom bili odani Saulovom domu.
1CH 12:30 Jefremovih sinova, dvadeset hiljada osam stotina hrabrih ratnika, uglednih ljudi u svojim otačkim domovima.
1CH 12:31 Od polovine Manasijinog plemena, njih osamnaest hiljada, bili su poimence pozvani da dođu da postave Davida za cara.
1CH 12:32 Od Isaharovih sinova, koji su umeli da razumeju vremena, kako bi znali šta Izrailj treba činiti, bilo je dve stotine od njihovih knezova, i svih njihovih saplemenika koji su ih sledili.
1CH 12:33 Zavulonovih sinova, ljudi iskusnih i spremnih za rat, i naoružanih svakojakim oružjem, bilo je pedeset hiljada, koji su svesrdno pomagali Davidu.
1CH 12:34 Od Neftalimovog plemena, hiljadu glavara i s njima trideset sedam hiljada ljudi sa štitovima i kopljima.
1CH 12:35 Od Danovog plemena, dvadeset osam hiljada šest stotina naoružanih za boj.
1CH 12:36 Od Asirovog plemena, četrdeset hiljada ljudi iskusnih i spremnih za boj.
1CH 12:37 A onih preko Jordana od Ruvimovog i Gadovog plemena i od polovine Manasijinog plemena, bilo je stotinu dvadeset hiljada naoružanih svakojakim oružjem za boj.
1CH 12:38 Svi su ovi ratnici svrstani u bojni poredak došli u Hevron potpuno rešeni da postave Davida za cara nad svim Izrailjem; a i sav je ostali Izrailj jednodušno hteo da postavi Davida za cara.
1CH 12:39 Tri su dana proveli tamo sa Davidom jedući i pijući, jer su im njihovi saplemenici pripremili.
1CH 12:40 Njima su se pridružili i njihovi rođaci iz Isahara, Zavulona i Neftalima, koji su na magarcima, kamilama, mazgama i volovima donosili hleb, jela, brašno, smokve, suvo grožđe, vino, ulje, i mnoštvo volova i ovaca, jer je bilo veselje u Izrailju.
1CH 13:1 David je većao sa zapovednicima nad hiljadama i stotinama i sa svim vojvodama.
1CH 13:2 David reče svem zboru Izrailjevom: „Ako smatrate da je to dobro i ako je po volji Gospoda, Boga našega, hajde da poručimo ostaloj braći po celoj Izrailjevoj zemlji, i sveštenicima i Levitima po gradovima sa svojim pašnjacima, da se okupe k nama.
1CH 13:3 Prenesimo k sebi Kovčeg Boga našega, jer ga nismo tražili za Saulovog doba.“
1CH 13:4 Sav zbor se složio da se tako uradi, jer je to bilo pravo u očima svega naroda.
1CH 13:5 Tako je David okupio sav Izrailj od Sihora egipatskog do Levo-Amata, da donesu Kovčeg Božiji iz Kirijat-Jarima.
1CH 13:6 David i sav Izrailj su otišli u Valu, to jest, Kirijat-Jarim u Judi, da donesu odande Kovčeg Boga, Gospoda, koji nosi ime po Gospodu koji sedi nad heruvimima.
1CH 13:7 Kovčeg Božiji su doneli na novim zapregama iz Avinadavovog doma, a Uza i Ahijo su vozili zaprege.
1CH 13:8 David i sav Izrailj se veselio pred Gospodom iz sve snage, s pesmama, lirama, bubnjevima, dairama, i trubama.
1CH 13:9 Kad su došli do Hadonovog gumna, Uza pruži ruku i prihvati Kovčeg Božiji, jer su ih volovi nagnuli u stranu.
1CH 13:10 Ali Gospod planu gnevom na Uzu i udari ga na tom mestu jer je stavio ruku na Kovčeg. Tako je umro pred Bogom.
1CH 13:11 David je bio ljut zbog toga što je Gospod usmrtio Uzu, pa je prozvao to mesto Fares-Uza, i tako se zove do danas.
1CH 13:12 Tog dana se David uplašio od Boga, pa je rekao: „Kako ću ja onda doneti Kovčeg Božiji k meni?“
1CH 13:13 David nije odneo Kovčeg k sebi u Davidov grad, nego ga je sklonio u kuću Gaćanina Ovid-Edoma.
1CH 13:14 Kovčeg Božiji je ostao tri meseca u kući Ovid-Edoma, i Gospod je blagoslovio Ovid-Edoma i sve što je imao.
1CH 14:1 A Hiram, tirski car, je poslao Davidu glasnike i kedrovog drveta, zidare i drvodelje, da mu sagrade dvorac.
1CH 14:2 Tada je David uvideo da ga je Gospod postavio za cara nad Izrailjem i da je visoko uzdigao njegovo carstvo radi svog naroda Izrailja.
1CH 14:3 David je uzeo sebi još žena u Jerusalimu, koje su rodile Davidu još sinova i ćerki.
1CH 14:4 Ovo su imena onih koji su mu se rodili u Jerusalimu: Samuja, Sovav, Natan, Solomon,
1CH 14:5 Jevar, Elisuja, Elfalet,
1CH 14:6 Noga, Nefeg, Jafija,
1CH 14:7 Elisama, Velijada i Elifelet.
1CH 14:8 Kad su Filistejci čuli da je David pomazan za cara nad Izrailjem, svi su krenuli gore da traže Davida. Ali David je to čuo, pa je izašao pred njih.
1CH 14:9 Filistejci dođu i izvrše napad u refaimskoj dolini.
1CH 14:10 Tada David zapita Boga: „Da li da napadnem Filistejce? Hoćeš li ih predati u moje ruke?“ Gospod odgovori Davidu: „Napadni ih, jer ću ih predati u tvoje ruke.“
1CH 14:11 David dođe u Val-Faresim i porazi ih tamo. Tada je rekao: „Bog je prodro kroz moje neprijatelje mojom rukom, kao što prodire voda.“ Zato se to mesto prozvalo Val-Faresim.
1CH 14:12 Filistejci su tamo ostavili svoje bogove, a David je zapovedio da ih spale.
1CH 14:13 Ali Filistejci ponovo izvrše napad u dolini.
1CH 14:14 David upita Boga, i on mu odgovori: „Ne idi gore, nego idi okolo, iza njih i navali na njih kod balzamovih stabala.
1CH 14:15 Kad začuješ zvuk koraka s vrha balzamovih stabala, kreni u bitku, jer će Bog izaći pred tobom da udari na filistejski tabor.“
1CH 14:16 David učini kako mu je Bog zapovedio, i potuče filistejski tabor od Gavaona do Gezera.
1CH 14:17 Tako se Davidovo ime pročulo po svoj zemlji, a Gospod je uneo strah među sve narode.
1CH 15:1 Pošto je sazidao sebi kuće u gradu Davidovom, [David] je pripremio mesto za Kovčeg Božiji i razapeo šator za njega.
1CH 15:2 Tada je David rekao: „Kovčeg Božiji ne sme niko drugi da nosi, osim Levita, jer je njih Gospod izabrao da nose Kovčeg Gospodnji i da mu služe zauvek.“
1CH 15:3 David je okupio sav Izrailj u Jerusalimu da prenesu Kovčeg Gospodnji na njegovo mesto koje je pripremio za njega.
1CH 15:4 David je sabrao i potomke Aronove i Levite:
1CH 15:5 Od Katovih sinova: Urila glavara i stotinu dvadesetoro njegove braće.
1CH 15:6 Od Merarijevih sinova: glavara Asaju i dve stotine dvadesetoro njegove braće.
1CH 15:7 Od Girsamovih sinova: glavara Joila i stotinu tridesetoro njegove braće.
1CH 15:8 Od Elisafanovih sinova: glavara Semaju i dve stotine njegove braće.
1CH 15:9 Od Hevronovih sinova: glavara Elila i osamdesetoro njegove braće.
1CH 15:10 Od Ozilovih sinova: glavara Aminadava i stotinu dvanaestoro njegove braće.
1CH 15:11 David je, zatim, pozvao sveštenike Sadoka i Avijatara, i Levite Urila, Asaju, Joila, Semaju, Elila i Aminadava.
1CH 15:12 Rekao im je: „Vi ste glavari levitskih rodova; posvetite se, vi i vaša braća, i prenesite Kovčeg Gospoda, Boga Izrailjevog, na mesto koje sam mu pripremio.
1CH 15:13 Prvi put ga niste nosili i zato nas je Gospod udario, jer mu nismo pristupili kako je trebalo.“
1CH 15:14 Tako su se sveštenici i Leviti posvetili da prenesu Kovčeg Gospoda, Boga Izrailjevog.
1CH 15:15 Leviti su nosili Kovčeg Božiji na svojim ramenima, o drškama, kao što je zapovedio Mojsije po reči Gospodnjoj.
1CH 15:16 David je rekao levitskim knezovima da između svoje braće postave pevače s muzičkim instrumentima, s harfama, lirama i cimbalima, da pevaju glasno i radosno.
1CH 15:17 Tako su Leviti postavili Emana, Joilovog sina; od njegove braće Asafa, Varahijinog sina; a od njihove braće Merarijevih sinova, Etana, Kušajinog sina;
1CH 15:18 i s njima njihovu braću drugog reda: Zahariju, Vena, Jazila, Semiramota, Jehila, Unija, Elijava, Venaju, Masiju, Matatiju, Elifela, Mikneju, i vratare Ovid-Edoma i Jeiela.
1CH 15:19 Pevači Eman i Asaf i Etan su udarali u bronzane cimbale,
1CH 15:20 a Zaharija, Ozilo, Semiramot, Jehilo, Unije, Elijav, Masija i Venaja su svirali liru po alamotu.
1CH 15:21 Matatija, Elifel, Mikneja, Ovid-Edom, Jeiel i Azazija su vodili na citrama po šeminitu.
1CH 15:22 Henanija je Levitima bio vođa pevanja, jer je bio vešt u tome.
1CH 15:23 Varahija i Elkana su bili vratari kod Kovčega.
1CH 15:24 Sveštenici Sevanija, Josafat, Natanailo, Amasaj, Zaharija, Venaja i Eliezer, su trubili u trube pred Kovčegom Božijim. Ovid-Edom i Jehija su takođe bili vratari kod Kovčega.
1CH 15:25 I tako su David, izrailjske starešine i zapovednici jedinica od hiljadu s veseljem išli da prenesu Kovčeg saveza Gospodnjeg iz kuće Ovid-Edoma.
1CH 15:26 I kako je Bog pomagao Levitima koji su nosili Kovčeg saveza Gospodnjeg, žrtvovali su sedam junaca i sedam ovnova.
1CH 15:27 David je bio odeven u odoru od finog lana, a tako i svi Leviti koji su nosili Kovčeg, pevači i Henanija, horovođa među pevačima. David je nosio i laneni efod.
1CH 15:28 Sav je Izrailj nosio Kovčeg saveza Gospodnjeg uz klicanje i uz zvuke rogova, truba i cimbala, i uz svirku lira i harfi.
1CH 15:29 Kad je Kovčeg saveza Gospodnjeg došao u Davidov grad, Mihala, Saulova ćerka, je pogledala dole s prozora. Videvši cara Davida kako skače i veseli se, prezrela ga je u srcu.
1CH 16:1 Kovčeg Gospodnji su doneli i postavili ga usred šatora koji je David razapeo za njega. Onda su prineli žrtve svespalnice i žrtve mira.
1CH 16:2 Kad je David završio s prinošenjem žrtve svespalnice i žrtve mira, blagoslovio je narod u ime Gospodnje.
1CH 16:3 Zatim je razdelio svim Izrailjcima, i muškarcima i ženama, svakome po jedan hleb, kolač od urmi i kolač od suvog grožđa.
1CH 16:4 Potom je postavio neke od Levita da služe ispred Kovčega Gospodnjeg, da zazivaju, hvale i slave Gospoda, Boga Izrailjevog:
1CH 16:5 Asafa glavara, a drugog za njim Zahariju, pa Jeiela, Semiramota, Jehila, Matatiju, Elijava, Venaju i Ovid-Edoma. Jeiel je svirao liru i harfu a Asaf cimbale.
1CH 16:6 Sveštenici Venaja i Jazilo su redovno trubili u trubu pred Kovčegom saveza Gospodnjeg.
1CH 16:7 Tog dana je David prvi put naredio da Asaf i njegova braća prinose hvale Gospodu:
1CH 16:8 Hvalite Gospoda, prizivajte mu ime, objavite njegova dela među narodima.
1CH 16:9 Pevajte mu, slavite ga pesmom, govorite o svim njegovim čudesima.
1CH 16:10 Hvalite se svetim imenom njegovim, nek se raduju srca onih koji traže Gospoda.
1CH 16:11 Tražite Gospoda i njegovu snagu, tražite svagda lice njegovo.
1CH 16:12 Pamtite čudesa koja je učinio, čuda i sudove usta njegovih.
1CH 16:13 O, seme Izrailjevo, slugo njegov, deco Jakovljeva, izabranici njegovi!
1CH 16:14 On je Gospod, Bog naš, sudovi su njegovi po svoj zemlji.
1CH 16:15 Sećajte se uvek njegovog saveza, reči što je zapovedio za hiljadu naraštaja,
1CH 16:16 koji je sklopio sa Avrahamom, i kojim se zakleo Isaku,
1CH 16:17 za uredbu ga je postavio Jakovu, Izrailju za večni savez,
1CH 16:18 govoreći: „Tebi ću dati zemlju hanansku, kao deo vašega nasledstva.“
1CH 16:19 Dok vas je još bilo malo, tek šačica došljaka u zemlji,
1CH 16:20 lutajući od naroda do naroda, od jednog carstva do drugog,
1CH 16:21 nije dao nikom da ih tlači, radi njih je kažnjavao careve.
1CH 16:22 „Ne dirajte moje pomazanike, mojim prorocima zlobu ne činite!“
1CH 16:23 Pevaj Gospodu, sva zemljo, dan za danom navešćujte njegovo spasenje.
1CH 16:24 Objavite mu slavu među pucima, njegova čudesa među svim narodima.
1CH 16:25 Jer velik je Gospod, mnoge hvale vredan; strašniji od svih bogova.
1CH 16:26 Jer ništavni su svi bogovi naroda, ali Gospod je sazdao nebesa.
1CH 16:27 Pred njim su slava i veličanstvo, na njegovom su mestu sila i radost.
1CH 16:28 Dajte Gospodu, plemena narodna, dajte Gospodu slavu i silu,
1CH 16:29 dajte Gospodu slavu radi njegovog imena, donesite mu prinos, dođite pred njega, klanjajte se Gospodu sjajnom u svetosti,
1CH 16:30 drhti pred njim, sva zemljo! Čvrsto stoji svet, neće se poljuljati.
1CH 16:31 Neka se raduju nebesa, neka se veseli zemlja, neka se govori među narodima: „Gospod vlada!“
1CH 16:32 Neka huči more i sve što je u njemu, nek se raduje polje i sve što je na njemu.
1CH 16:33 Tada će pevati šumsko drveće pred Gospodom, jer on dolazi da sudi zemlji.
1CH 16:34 Hvalite Gospoda jer je dobar, jer je milost njegova doveka.
1CH 16:35 Recite: „Spasi nas, Bože našega spasenja, skupi nas, izbavi nas od naroda, da hvalimo tvoje sveto ime, da se dičimo tvojom slavom.“
1CH 16:36 Blagosloven da je Gospod, Bog Izrailjev, od veka do veka. I sav narod neka kaže: „Amin“ i „Nek je slava Gospodu!“
1CH 16:37 Asafa i njegovu braću je ostavio tamo pred Kovčegom saveza Gospodnjeg da redovno služe pred Kovčegom, kako je propisano za svaki dan,
1CH 16:38 a tako i Ovid-Edoma i njegovu braću, njih šezdeset osam; Ovid-Edoma, sina Jedutunovog i Osu kao vratare.
1CH 16:39 Sveštenika Sadoka i njegovu braću sveštenike je ostavio pred Prebivalištem Gospodnjim, na uzvišici kod Gavaona,
1CH 16:40 da stalno prinose žrtve svespalnice Gospodu na žrtveniku za žrtve svespalnice, ujutro i uveče, u skladu sa svim što je napisano u Zakonu Gospodnjem, koji je on dao Izrailju.
1CH 16:41 S njima su bili Eman, Jedutun i ostali izabrani, koji su bili određeni poimence da prinose hvalu Gospodu: „Jer je milost njegova doveka.“
1CH 16:42 Eman i Jedutun su imali da trube u trube, i da sviraju cimbale i druge muzičke sprave na slavu Bogu.
1CH 16:43 Zatim se narod vratio svojim kućama, a David se vratio da blagoslovi svoj dom.
1CH 17:1 Kad se David nastanio u svom dvoru, rekao je proroku Natanu: „Evo, ja živim u dvoru od kedra, a Kovčeg saveza Gospodnjeg je pod šatorskim zavesama.“
1CH 17:2 Natan reče: „Čini što ti je na srcu, jer je Bog s tobom.“
1CH 17:3 Ali iste noći reč Božija dođe Natanu, govoreći:
1CH 17:4 „Idi i reci mome sluzi Davidu: ’Ovako kaže Gospod: nećeš mi ti sagraditi dom da prebivam u njemu,
1CH 17:5 jer ja nisam prebivao u domu od dana kad sam izveo Izrailja [iz Egipta] pa do ovoga dana, nego sam išao od Šatora do Šatora i od Prebivališta [do Prebivališta].
1CH 17:6 Gde god sam išao sa svim Izrailjem, jesam li rekao i jednu reč kojem od Izrailjevih sudija, kojima sam zapovedio da budu pastiri mom narodu: „Zašto mi niste izgradili dom od kedrovine?“’
1CH 17:7 A sad ovako reci mome sluzi Davidu: ’Govori Gospod nad vojskama: ja sam te odveo s pašnjaka i od ovaca, da budeš vladar mome narodu Izrailju.
1CH 17:8 Bio sam s tobom gde god si išao, i zatirao sam sve tvoje neprijatelje pred tobom. Ja ću tvoje ime učiniti kao ime velikaša na zemlji.
1CH 17:9 Odrediću mesto za moj narod Izrailj i zasaditi ga tamo, pa će stanovati na svom mestu i neće više strepeti, a opaki ih više neće mučiti kao nekada,
1CH 17:10 kad sam postavio sudije nad svojim narodom Izrailjem; i poniziću sve tvoje neprijatelje. A ja ti objavljujem: Gospod će ti sazidati dom.
1CH 17:11 Kad se završe tvoji dani i ti odeš k svojim precima, ja ću podići tvoga potomka posle tebe, jednog od tvojih sinova, i utvrdiću njegovo carstvo.
1CH 17:12 On će mi sagraditi dom, a ja ću utvrditi njegov presto doveka.
1CH 17:13 Ja ću mu biti Otac, a on će mi biti sin. Neću ukloniti svoju milost od njega, kao što sam je uklonio od tvoga prethodnika,
1CH 17:14 nego ću ga doveka utvrditi u mome domu i u mome carstvu, pa će njegov presto biti utvrđen doveka.’“
1CH 17:15 Natan je preneo Davidu sve ove reči i celo viđenje.
1CH 17:16 Tada je car David ušao, seo pred Gospoda i rekao: „Ko sam ja, Gospode Bože, i šta je moj dom da si me doveo dovde?
1CH 17:17 I ne samo da je to bilo malo u tvojim očima, nego si još govorio za dom svoga sluge za daleka vremena. Ti na mene gledaš kao na uglednog čoveka, Gospode Bože.
1CH 17:18 Šta još da ti David kaže za čast koju si ukazao svome sluzi? Ti poznaješ svoga slugu.
1CH 17:19 O, Gospode, radi svoga sluge i po svom srcu učinio si svu ovu veliku stvar i obznanio sva ova velika dela.
1CH 17:20 Gospode, nema nikog kao što si ti, i nema Boga osim tebe, po svemu što smo čuli svojim ušima.
1CH 17:21 I ko je narod kao tvoj narod Izrailj, jedini narod na zemlji čiji je Bog otišao da otkupi za sebe, i da sebi stekne ime velikim i strašnim delima, terajući narode pred svojim narodom koga si otkupio iz Egipta i naroda?
1CH 17:22 Ti si učinio svoj narod Izrailj da ti bude narod doveka, i da im ti, Gospode, budeš Bog.
1CH 17:23 A sad, Gospode, neka se doveka ispuni obećanje koje si dao za svoga slugu i za njegov dom, i učini kako si rekao.
1CH 17:24 Neka se ispuni da bi se veličalo tvoje ime doveka rečima: ’Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, on je Bog Izrailjev; a neka dom Davida, tvoga sluge, bude utvrđen pred tobom.’
1CH 17:25 Jer ti si, Bože moj, preko viđenja otkrio svome sluzi da ćeš mu izgraditi dom, i zato se tvoj sluga usudio da se pomoli pred tobom.
1CH 17:26 A sad, Gospode, ti koji si Bog; ti si dao svome sluzi dobro obećanje.
1CH 17:27 Sada si hteo da blagosloviš dom svoga sluge da ostane doveka pred tobom. Jer što ti blagosloviš, Gospode, biće blagosloveno doveka.“
1CH 18:1 Posle toga David je potukao Filistejce i pokorio ih, pa je od njih uzeo Gat sa njegovim selima.
1CH 18:2 Zatim je porazio Moavce, te su postali Davidovi podanici, pa su mu plaćali danak.
1CH 18:3 David je potukao i Adad-Ezera, cara Sove, prema Amatu, koji je izašao da utvrdi svoju vlast uz reku Eufrat.
1CH 18:4 David je od njega zarobio hiljadu bojnih kola, sedam hiljada konjanika i dvadeset hiljada pešaka. David je podrezao žile svim konjima, osim jedne stotine, koju je zadržao.
1CH 18:5 Aramejci iz Damaska dođu u pomoć Adad-Ezeru, sovskom caru, ali David pobi Aramejcima dvadeset dve hiljade ljudi.
1CH 18:6 David je, potom, postavio postaje u Aramu damaštanskom; Aramejci su postali Davidovi podanici, pa su mu donosili danak. Gospod je davao pobedu Davidu gde god je išao.
1CH 18:7 David je od Adad-Ezerovih slugu uzeo zlatne štitove i doneo ih u Jerusalim.
1CH 18:8 Iz Adad-Ezerovih gradova, Tivata i Huna, David je odneo ogromnu količinu bronze, od koje je Solomon napravio bronzano more, stubove i bronzano posuđe.
1CH 18:9 Kad je Toja, car amatski, čuo da je David potukao svu vojsku Adad-Ezera, cara sovskog,
1CH 18:10 poslao je svoga sina Adorama caru Davidu da ga pozdravi i da mu čestita što je zaratio protiv Adad-Ezera i porazio ga. Naime, Adad-Ezer je ratovao protiv Toje. Još je poslao i svakojake predmete od zlata, srebra i bronze.
1CH 18:11 I to je car David posvetio Gospodu, zajedno sa srebrom i zlatom koje je uzeo od svih naroda: od Edomaca, Moavaca, Amonaca, Filistejaca i Amaličana.
1CH 18:12 Serujin sin Avisaj je pobio osamnaest hiljada Edomaca u Slanoj dolini.
1CH 18:13 [David] je postavio vojne tabore po svoj Idumeji, tako da su svi Edomci postali Davidovi podanici. Gospod je davao pobedu Davidu gde god je išao.
1CH 18:14 David je vladao nad celim Izrailjem, sudeći i deleći pravdu celom svom narodu.
1CH 18:15 Joav, sin Serujin, bio je nad vojskom, a Josafat, sin Ahiludov, bio je dvorski savetnik.
1CH 18:16 Sadok, sin Ahituvov, i Avimeleh, sin Avijatarov, bili su sveštenici. Šavša je bio pisar.
1CH 18:17 Venaja, sin Jodajev, je bio nad Herećanima i Felećanima, a Davidovi sinovi su bili prvi do cara.
1CH 19:1 Posle ovoga umre Nas, car Amonaca, a umesto njega se zacario njegov sin.
1CH 19:2 David reče: „Pokazaću naklonost prema Anunu, Nasovom sinu, kao što je njegov otac pokazao naklonost prema meni.“ David je izrazio svoje saučešće preko svojih slugu. Ali kad su Davidovi poslanici došli u zemlju Amonaca da mu izraze saučešće,
1CH 19:3 amonski knezovi su rekli Anunu: „Misliš li da ti je David poslao glasnike da ti izjave saučešće kako bi iskazao čast tvome ocu? Nisu li njegove sluge došle da ispitaju i izvide zemlju kako bi je srušio?“
1CH 19:4 Tada je Anun uhvatio Davidove sluge, obrijao ih, odsekao im odeću do pola, sve do zadnjice, i poslao ih natrag.
1CH 19:5 Kad su Davidu javili o ovim ljudima, on je poslao nekog da im izađe u susret, jer su bili veoma osramoćeni. Car im je rekao: „Ostanite u Jerihonu, dok vam ne naraste brada, pa se vratite.“
1CH 19:6 Kad su Amonci videli da su se zamerili Davidu, Anun i Aramejci su poslali hiljadu talanata srebra da unajme bojna kola i konjanike iz Aram-Naharajima, Aram-Mahe i Sove.
1CH 19:7 Unajmili su trideset dve hiljade bojnih kola, i cara Mahe i njegov narod. Oni su došli i utaborili se ispred Medeve, a Amonci su se okupili iz svojih gradova i pošli u bitku.
1CH 19:8 Čuvši ovo, David je poslao Joava sa svom vojskom, najboljim ratnicima.
1CH 19:9 Amonci su izašli i svrstali se u bojni red pred gradskim vratima, dok su carevi koji su došli bili zasebno na polju.
1CH 19:10 Kad je Joav video da će se bitka protiv njega voditi s dve strane, spreda i pozadi, izabrao je izvestan broj najvrsnijih vojnika u Izrailju i svrstao ih u bojni red nasuprot Aramejaca.
1CH 19:11 Ostalu vojsku je dao svome bratu Avisaju, koji ih je svrstao u bojni red nasuprot Amonaca.
1CH 19:12 Rekao je: „Ako Aramejci budu jači od mene, ti mi priteci u pomoć, a ako Amonci budu jači od tebe, ja ću tebi doći u pomoć.
1CH 19:13 Drži se hrabro! Pokažimo se junački radi našeg naroda i radi gradova našeg Boga, a Gospod će učiniti što mu je po volji.“
1CH 19:14 Joav i narod koji je bio sa njim počeli su da se primiču da udare na Aramejce, ali oni su se razbežali pred njima.
1CH 19:15 Kad su Amonci videli da su Aramejci pobegli, i oni su pobegli pred Avisajem i ušli u grad. Zatim se Joav vratio u Jerusalim.
1CH 19:16 Kad su Aramejci videli da ih je Izrailj razbio, ponovo su poslali glasnike da dovedu Aramejce s druge strane reke na čelu sa Sovakom, zapovednikom Adad-Ezerove vojske.
1CH 19:17 Kad su to javili Davidu, on je sabrao sav Izrailj. Pošto je prešao preko Jordana, došao je i svrstao se u bojni red protiv njih. Kad se David postavio za bitku s Aramejcima, oni su stupili u bitku s njim.
1CH 19:18 Međutim, Aramejci pobegoše pred Izrailjem. David je pobio sedam hiljada aramejskih vozača bojnih kola, i četrdeset hiljada konjanika. Ubio je i Sovaka, zapovednika vojske.
1CH 19:19 Kad su Adad-Ezerovi podanici videli da su poraženi pred Izrailjem, sklopili su mir s Davidom, pa su mu postali podanici. Od tada Aramejci nisu više hteli da pomažu Amoncima.
1CH 20:1 U proleće, u vreme kad carevi odlaze u rat, Joav je izveo vojsku i opustošio zemlju Amonaca. Zatim je došao i opkolio Ravu. No, David je ostao u Jerusalimu. Joav je, pak, napao Ravu i razorio je.
1CH 20:2 David je s Molohove glave skinuo krunu s dragim kamenom, koja je bila teška talanat zlata. Staviše je da krasi Davidovu glavu. Iz grada je odneo i vrlo veliki plen.
1CH 20:3 Odveo je i narod koji je živeo u njemu i postavio ga da radi s testerama, gvozdenim pijucima i gvozdenim sekirama. Tako je uradio sa svim amonskim gradovima. Potom se David sa svim narodom vratio u Jerusalim.
1CH 20:4 Posle toga je izbio rat s Filistejcima u Gezeru. Tada je Sivehaj Husaćanin ubio Sifaja, jednog od potomaka Refaimaca, a Filistejci su bili pokoreni.
1CH 20:5 Zatim je opet izbio rat sa Filistejcima u Govu. Tada je Elhanan, sin Jarin, ubio Lamija, brata Golijata Gaćanina, kome je drška koplja bila kao tkalačko vratilo.
1CH 20:6 Zatim je opet izbio rat u Gatu. Tu je bio neki čovek divovskog rasta, koji je imao šest prstiju na svakoj ruci, i šest prstiju na svakoj nozi, ukupno dvadeset četiri prsta. I on je bio Rafajev potomak.
1CH 20:7 On je vređao Izrailj, ali ga je ubio Jonatan, sin Davidovog brata Šime.
1CH 20:8 Oni su bili potomci Rafaja iz Gata, a poginuli su od ruke Davida i njegovih slugu.
1CH 21:1 Međutim, ustao je Satana protiv Izrailja; on je podstakao Davida da izbroji Izrailj.
1CH 21:2 David reče Joavu i knezovima narodnim: „Idite i popišite Izrailj od Vir-Saveje do Dana, pa mi javite, da znam koliko ih je.“
1CH 21:3 Joav reče caru: „Neka Gospod, Bog tvoj, umnoži narod stoput više. Ipak, gospodaru moj care, nisu li svi oni tvoji podanici? Zašto moj gospodar car traži ovo? Zašto da navuče greh na Izrailj?“
1CH 21:4 Ipak careva reč je bila jača od Joava. Tako je Joav otišao, prošao kroz sav Izrailj i vratio se u Jerusalim.
1CH 21:5 Tada je Joav izvestio Davida o broju popisanog naroda; sveg Izrailja je bilo milion i stotinu hiljada ljudi spremnih da se late mača, a Judejaca je bilo četiri stotine sedamdeset hiljada ljudi vičnih maču.
1CH 21:6 Međutim, Joav nije uvrstio Levijevo i Venijaminovo pleme, jer mu je careva naredba bila mrska.
1CH 21:7 To je bilo zlo u očima Gospodnjim, pa je udario Izrailj.
1CH 21:8 Tada je David rekao Bogu: „Teško sam zgrešio zbog toga što sam učinio ovu stvar. A sad, oprosti krivicu svome sluzi, jer sam učinio veliku ludost.“
1CH 21:9 Gospod reče Gadu, Davidovom videocu:
1CH 21:10 „Idi i reci Davidu: ’Govori Gospod: nudim ti tri stvari; izaberi jednu od njih, a ja ću to dovesti na tebe.’“
1CH 21:11 Gad dođe Davidu i reče mu: „Govori Gospod: ’Izaberi:
1CH 21:12 hoćeš li da na tebe dođu tri godine gladi, ili da tri meseca trpiš poraz od tvojih dušmana i da te sustiže mač tvojih neprijatelja, ili da tri dana Gospodnji mač, pomor, hara po zemlji, te da Anđeo Gospodnji pustoši sve krajeve Izrailja? Razmisli i odluči kakav odgovor da donesem onome koji me je poslao.’“
1CH 21:13 David odgovori Gadu: „Na velikoj sam muci… Neka padnem u ruke Gospodnje, jer je veliko njegovo milosrđe; samo da ne padnem u ljudske ruke.“
1CH 21:14 Tada je Gospod poslao pomor na Izrailj, i umrlo je sedamdeset hiljada ljudi u Izrailju.
1CH 21:15 Bog je poslao Anđela na Jerusalim da ga uništi, ali baš kad je trebalo da ga uništi, Gospod je pogledao i odustao od nevolje. Tada je rekao Anđelu koji je usmrćivao narod: „Dosta je! Povuci svoju ruku!“ A Anđeo Gospodnji je stajao kod gumna Orne Jevusejca.
1CH 21:16 Kad je David podigao svoj pogled, ugledao je Anđela Gospodnjeg kako stoji između zemlje i neba sa isukanim mačem u ruci, koja je bila ispružena nad Jerusalimom. Tada su David i starešine pali ničice obučeni u kostret.
1CH 21:17 David reče Bogu: „Nisam li ja zapovedio da se izbroji narod? Ja sam zgrešio i učinio ovo opako delo; ali ovo stado, šta su oni učinili? O, Gospode, Bože moj, neka tvoja ruka padne na mene i na dom moga oca; samo da tvoj narod ne bude pomoren!“
1CH 21:18 Tada je Anđeo Gospodnji poslao Gada da kaže Davidu da ode i podigne Gospodu žrtvenik na gumnu Orne Jevusejca.
1CH 21:19 David ode i učini po Gadovoj reči, koju je rekao u ime Gospodnje.
1CH 21:20 Dok je Orna vršio pšenicu, okrenuo se i ugledao Anđela. Njegova četiri sina su se sakrila.
1CH 21:21 A David je otišao k Orni. Kad je Orna pogledao, video je Davida, pa je izašao sa gumna i poklonio se Davidu licem do zemlje.
1CH 21:22 David reče Orni: „Daj mi ovo mesto, gumno, da na njemu podignem žrtvenik Gospodu. Prodaj mi ga po punoj ceni, da se zaustavi ova pošast nad narodom.“
1CH 21:23 Orna odgovori Davidu: „Uzmi, pa neka moj gospodar učini što mu je po volji. Evo, ja ću dati volove za žrtvu svespalnicu, mlat za drva i pšenicu za žitnu žrtvu; sve ću to dati.“
1CH 21:24 Car reče Orni: „Ne, nego ću ih kupiti po punoj ceni. Neću prineti Gospodu nešto što pripada tebi, i neću prineti svespalnice koje me ništa ne koštaju.“
1CH 21:25 David je platio Orni za to mesto u vrednosti od šest stotina zlatnih šekela.
1CH 21:26 Tamo je David sagradio žrtvenik Gospodu i prineo žrtve svespalnice i žrtve mira. Zatim je prizvao Gospoda, a on se odazvao ognjem sa neba na žrtveniku za žrtve svespalnice.
1CH 21:27 Onda je Gospod zapovedio Anđelu i on je vratio mač u korice.
1CH 21:28 U ono vreme, kad je David video da se Gospod odazvao na gumnu Orne Jevusejca, počeo je tamo da prinosi žrtve.
1CH 21:29 Prebivalište Gospodnje koje je napravio Mojsije u pustinji i žrtvenik za žrtve svespalnice bili su u ono vreme na uzvišici kod Gavaona.
1CH 21:30 Međutim, David nije mogao da ide k njemu da pita Boga za savet, jer ga je bio obuzeo strah od mača Anđela Gospodnjeg.
1CH 22:1 David reče: „Ovde će biti Dom Gospoda Boga, i ovde će biti žrtvenik za žrtve svespalnice za Izrailj.“
1CH 22:2 David je zapovedio da se skupe stranci, koji su bili u izrailjskoj zemlji. Njih je odredio da budu klesari, da klešu kamen za gradnju Doma Gospodnjeg.
1CH 22:3 David je pripremio i mnogo gvožđa za klinove na vratnim krilima i za spone, i toliko bronze da se nije moglo izmeriti.
1CH 22:4 Kedrovom drvetu nije bilo broja, jer su Sidonci i Tirci doneli Davidu mnogo kedrovog drveta.
1CH 22:5 David je, naime, mislio: „Moj sin Solomon je mlad i neiskusan, a Dom koji treba sazidati Gospodu mora biti izvanredno veličanstven, čuven i slavan u svim zemljama. Stoga, da ja pripremim što treba za njega.“ Tako je David pripremio mnogo stvari pre svoje smrti.
1CH 22:6 David je pozvao svoga sina Solomona i zapovedio mu da izgradi Dom za Gospoda, Boga Izrailjevog.
1CH 22:7 David reče Solomonu: „Sine moj, bilo mi je na srcu da sagradim Dom imenu Gospoda Boga,
1CH 22:8 ali mi je došla reč Gospodnja govoreći: ’Mnogo si krvi prolio i velike si ratove vodio; nećeš ti sagraditi Dom mome imenu, jer si prolio mnogo krvi na zemlju preda mnom.
1CH 22:9 Evo, rodiće ti se sin koji će biti čovek mira. Ja ću mu dati počinak od njegovih neprijatelja unaokolo. Njegovo ime biće Solomon, a ja ću dati mira i pokoja Izrailju u njegove dane.
1CH 22:10 On će izgraditi Dom mome imenu. On će mi biti sin, a ja ću mu biti Otac, i ja ću utvrditi presto njegovog carstva nad Izrailjem zauvek.’
1CH 22:11 Stoga, sine moj, neka Gospod bude s tobom, kako bi uspeo da sagradiš Dom Gospoda Boga tvoga, kao što je obećao za tebe.
1CH 22:12 Neka ti Gospod da razboritost i razumnost kad te postavi nad Izrailjem da držiš Zakon Gospoda Boga svog.
1CH 22:13 Tada ćeš uspeti, ako budeš držao i izvršavao zakone i uredbe, koje je Gospod dao Mojsiju za Izrailj. Budi jak i hrabar; ne boj se i ne strahuj!
1CH 22:14 Ja sam, evo, s mukom pripremio za Dom Gospodnji: stotinu hiljada talanata zlata i milion talanata srebra, a bronze i gvožđa ima toliko da se ne može izmeriti. Pripremio sam i drva i kamenje, a ti još dodaj na to.
1CH 22:15 Imaš i mnogo radnika, klesara, zidara i drvodelja, i sve vrste zanatlija za svaku vrstu posla.
1CH 22:16 Zlata, srebra, bronze i gvožđa ima toliko da se ne može izbrojiti. Zato ustani i radi, a Gospod će biti s tobom.“
1CH 22:17 David je zapovedio svim knezovima Izrailja da pomognu njegovom sinu Solomonu:
1CH 22:18 „Nije li s vama Gospod, Bog vaš? Nije li vam dao mir unaokolo kad je predao u moje ruke stanovnike zemlje, tako da je zemlja pokorena pred Gospodom i njegovim narodom?
1CH 22:19 A sad, usmerite svoje srce i dušu da tražite Gospoda Boga vašega; ustanite i gradite Svetilište Gospodu Bogu, da donesete Kovčeg saveza Gospodnjeg i sveto posuđe Božije u Dom koji će se izgraditi imenu Gospodnjem.“
1CH 23:1 Kada je David ostareo i nasitio se života, postavio je svog sina Solomona za cara nad Izrailjem.
1CH 23:2 Tada je okupio sve knezove Izrailja, sveštenike i Levite.
1CH 23:3 Bili su izbrojani Leviti od trideset godina pa naviše. Muških glava je bilo trideset osam hiljada.
1CH 23:4 David reče: „Od ovih je bilo dvadeset četiri hiljade onih koji su nadgledali posao u Domu Gospodnjem, i šest hiljada upravitelja i sudija.
1CH 23:5 Bilo je četiri hiljade vratara i četiri hiljade koji su hvalili Gospoda uz muzičke sprave koje sam napravio za hvalu.“
1CH 23:6 David ih je podelio na redove prema Levijevim sinovima: Girsonu, Katu i Merariju.
1CH 23:7 Od Girsona su bili: Ladan i Semaj.
1CH 23:8 Ladanovi sinovi: glavar Jehilo, Zetam i Joil, trojica.
1CH 23:9 Semajevi sinovi: Selomit, Azilo i Aran, trojica. To su glavari Ladanovih otačkih domova.
1CH 23:10 Semajevi sinovi: Jat, Zina, Jeus i Verija. Ova četvorica su Semajevi sinovi.
1CH 23:11 Jat je bio glavar, a Ziza drugi. Jeus i Verija nisu imali mnogo dece, pa su se ubrajali u jedan otački dom.
1CH 23:12 Katovi sinovi: Amram, Isar, Hevron i Ozilo, četvorica.
1CH 23:13 Amramovi sinovi: Aron i Mojsije. Aron je bio odvojen da osvećuje Svetinju nad svetinjama, te da on i njegovi sinovi kade pred Gospodom doveka, da mu služe i blagosiljaju u njegovo ime doveka.
1CH 23:14 Sinovi Mojsija, čoveka Božijeg, ubrajaju se u Levijevo pleme.
1CH 23:15 Mojsijevi sinovi: Girsam i Eliezer.
1CH 23:16 Girsamovi sinovi: glavar Suvailo.
1CH 23:17 Eliezerovi sinovi: glavar Reavija. Eliezer nije imao više sinova, ali su se Reavijini sinovi veoma umnožili.
1CH 23:18 Isarovi sinovi: glavar Selomit.
1CH 23:19 Hevronovi sinovi: Jerija prvi, Amarija drugi, Jazilo treći, i Jekameam četvrti.
1CH 23:20 Ozilovi sinovi: Miha prvi i Jesija drugi.
1CH 23:21 Merarijevi sinovi: Molija i Musije. Molijevi sinovi: Eleazar i Kis.
1CH 23:22 Eleazar je umro, ali nije imao sinove; imao je samo ćerke. Njima su se oženili njihovi srodnici, Kisovi sinovi.
1CH 23:23 Musijevi sinovi: Molija, Eder i Jeremot, trojica.
1CH 23:24 To su Levijevi sinovi po svojim otačkim domovima, glavari otačkih domova, koji su bili upisani prema broju imena svake glave, od dvadeset godina pa naviše, koji su obavljali posao za službu Doma Gospodnjeg.
1CH 23:25 Naime, David je rekao: „Gospod, Bog Izrailjev, dao je počinak svome narodu i nastanio se u Jerusalimu doveka.
1CH 23:26 Tako Leviti nisu više morali da nose Prebivalište i sve posuđe za službu.“
1CH 23:27 Jer, po poslednjoj Davidovoj naredbi, bili su izbrojeni Levijevi sinovi od dvadeset godina pa naviše.
1CH 23:28 Njihova služba bila je da pomažu Aronovim sinovima u službi Doma Gospodnjeg u predvorjima i odajama, da čiste sve svete stvari, i da vrše službu Doma Božijeg.
1CH 23:29 Takođe su bili zaduženi za postavljene hlebove, za brašno za žitnu žrtvu, za beskvasne kolače pržene na tiganju, umešene s uljem, za mere za količinu i dužinu,
1CH 23:30 i da stoje svakog jutra i hvale i slave Gospoda, a tako i uveče.
1CH 23:31 A kad se god prinose žrtve svespalnice Gospodu u subote, na mladine i praznike, da redovno služe pred Gospodom prema broju koji im je određen.
1CH 23:32 Oni će se starati za Šator od sastanka i za Svetinju, i za svoju braću, sinove Aronove, u službi oko Doma Gospodnjeg.
1CH 24:1 Ovo su sinovi Aronovi po svojim redovima: Aronovi sinovi su bili Nadav, Avijud, Eleazar i Itamar.
1CH 24:2 Ali pošto su Nadav i Avijud umrli pre svoga oca i nisu imali dece, Eleazar i Itamar su služili kao sveštenici.
1CH 24:3 Zajedno sa Sadokom, iz Eleazarovog potomstva, i Ahimelekom, iz Itamarovog potomstva, David ih je podelio prema redovima njihove službe.
1CH 24:4 Međutim, ispostavilo se da je Eleazarovih sinova bilo više nego Itamarovih sinova. Razdelili su ih tako da je bilo šesnaest glavara otačkih domova od Eleazarovih sinova, i osam glavara otačkih domova od Itamarovih sinova.
1CH 24:5 Razdelili su žrebom i jedne i druge, jer je knezova u Svetinji i Božijih knezova bilo i od Eleazarovih i od Itamarovih sinova.
1CH 24:6 Popisao ih je Natanailov sin Semaja iz Levijevog plemena, pred carem, knezovima, sveštenikom Sadokom, Avijatarovim sinom Ahimelekom, i pred glavarima otačkih domova među sveštenicima i Levitima. Jedan otački dom je bio uzet za Eleazara, i jedan za Itamara.
1CH 24:7 Prvi žreb je pao na Jojariva, drugi na Jedaju,
1CH 24:8 treći na Harima, četvrti na Seorima,
1CH 24:9 peti na Malhiju, šesti na Mijamina,
1CH 24:10 sedmi na Akosa, osmi na Aviju,
1CH 24:11 deveti na Isusa, deseti na Sehaniju,
1CH 24:12 jedanaesti na Elijasiva, dvanaesti na Jakima,
1CH 24:13 trinaesti na Ufu, četrnaesti na Jesevava,
1CH 24:14 petnaesti na Vilgu, šesnaesti na Imira,
1CH 24:15 sedamnaesti na Ezira, osamnaesti na Afisisa,
1CH 24:16 devetnaesti na Petaju, dvadeseti na Jezekilja,
1CH 24:17 dvadeset prvi na Jakina, dvadeset drugi na Gamula,
1CH 24:18 dvadeset treći na Delaju, dvadeset četvrti na Maziju.
1CH 24:19 Ovo je bio red njihove službe kad su stupali u Dom Gospodnji, prema propisu koji im je bio dan preko njihovog praoca Arona, kako je zapovedio Gospod, Bog Izrailjev.
1CH 24:20 A od ostalih Levijevih sinova: od Amramovih sinova: Suvailo; od Suvailovih sinova: Jedaja,
1CH 24:21 od Reavije: od Reavijinih sinova: glavar Jesija;
1CH 24:22 od sinova Isarovih: Selomit, od Selomitovih sinova: Jat;
1CH 24:23 od sinova Jerijinih: Amarija drugi, Jazilo treći, Jekameam četvrti;
1CH 24:24 od Ozilovih sinova: Miha; od Mihinih sinova: Samir;
1CH 24:25 Mihin brat Jesija; od Jesinijih sinova: Zaharija.
1CH 24:26 Merarijevi sinovi: Molija i Musije; od Jazijinih sinova: Veno.
1CH 24:27 Merarijevi sinovi od Jazije: Veno, Soam, Zahur i Ivrije;
1CH 24:28 od Molija: Eleazar, koji nije imao sinova;
1CH 24:29 od Kisa, Kisovi sinovi: Jerameilo;
1CH 24:30 od Musijevih sinova: Molije, Eder i Jerimot. To su bili Levijevci po svojim otačkim domovima.
1CH 24:31 Oni su takođe bacali žreb kao njihova braća, Aronovi sinovi, pred carem Davidom, Sadokom i Ahimelekom, i glavarima otačkih domova među sveštenicima i Levitima, kako glavar porodice, tako najmanji brat.
1CH 25:1 Pored vojnih zapovednika, David je izdvojio za službu Asafove, Emanove i Jedutunove sinove, da prorokuju uz lire, harfe i cimbale. Ovo je spisak službenika po njihovim službama:
1CH 25:2 Od Asafovih sinova: Zahur, Josif, Netanija, Asarila, Asafovi sinovi, pod upravom Asafa, koji je prorokovao po carevoj naredbi.
1CH 25:3 Od Jedutuna: šest Jedutunovih sinova: Godolija, Sorije, Jesaija, Asavija, Matatija i Semaj, pod upravom svog oca Jedutuna, koji je prorokovao uz liru hvaleći i slaveći Gospoda.
1CH 25:4 Od Emana: Emanovi sinovi: Vukija, Matanija, Ozilo, Suvailo, Jerimot, Hananija, Hanani, Elijata, Gidaltija, Romamti-Ezer, Josvekasa, Malotije, Otir i Maziot.
1CH 25:5 Svi ovi su bili sinovi carevog videoca Emana, koji su, po Božijim obećanjima, uzvisivali njegovu silu. Bog je dao Emanu četrnaest sinova i tri ćerke.
1CH 25:6 Svi su oni bili pod upravom svog oca, pevajući u Domu Gospodnjem uz cimbale, harfe i lire, za službu u Domu Božijem. A Asaf, Jedutun i Eman su bili pod carevom upravom.
1CH 25:7 Onih koji su bili obučeni da pevaju Gospodu – svih vrsnih, sa njihovim rođacima, bilo je dve stotine osamdeset osam.
1CH 25:8 Bacili su žreb za svoju službu, mali kao veliki, učitelj kao učenik.
1CH 25:9 Prvi žreb je za Asafa pao na Josifa, drugi na Godoliju s njegovom braćom i njegovim sinovima, njih dvanaest;
1CH 25:10 treći na Zahura, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:11 četvrti na Iserija, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:12 peti na Netaniju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:13 šesti na Vukiju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:14 sedmi na Jesarilu, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:15 osmi na Jesaiju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:16 deveti na Mataniju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:17 deseti na Semaja, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:18 jedanaesti na Azareila, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:19 dvanaesti na Asaviju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:20 trinaesti na Suvaila, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:21 četrnaesti na Matatiju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:22 petnaesti na Jeremota, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:23 šesnaesti na Hananiju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:24 sedamnaesti na Josvekasu, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:25 osamnaesti na Hanani, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:26 devetnaesti na Malotija, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:27 dvadeseti na Elijatu, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:28 dvadeset prvi na Otira, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:29 dvadeset drugi na Gidaltiju, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:30 dvadeset treći na Maziota, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest;
1CH 25:31 dvadeset četvrti na Romamti-Ezera, njegove sinove i njegovu braću, njih dvanaest.
1CH 26:1 A ovo su bili vratarski redovi: Korejevi sinovi: Korejev sin Meselemija od Asafovih sinova.
1CH 26:2 Meselemijini sinovi: Zaharija prvenac, Jediailo drugi, Zevadija treći, Jatnilo četvrti,
1CH 26:3 Elam peti, Joanan šesti, i Elioinaj sedmi.
1CH 26:4 Ovid-Edomovi sinovi: Semaja prvenac, Jozavad drugi, Joah treći, Sakar četvrti, Natanailo peti,
1CH 26:5 Amilo šesti, Isahar sedmi, Feultaj osmi; jer ga je blagoslovio Bog.
1CH 26:6 Njegovom sinu Semaji su se rodili sinovi, koji su imali upravu nad svojim otačkim domovima, jer su bili ljudi od ugleda.
1CH 26:7 Semajini sinovi: Gotnije, Rafailo, Ovid, Elzavad i njegova braća, vrsni ljudi, Elijuj i Semahija.
1CH 26:8 Svi ovi od Ovid-Edomovih sinova, i oni i njihovi sinovi i njihova braća, bili su vrsni ljudi, sposobni za službu. Bilo ih je šezdeset dva od Ovid-Edoma.
1CH 26:9 Meselemijinih sinova i braće, hrabrih ljudi, bilo je osamnaest.
1CH 26:10 Od Merarijevih potomaka: Osini sinovi: glavar Simrije; iako nije bio prvenac, otac ga je postavio za glavara,
1CH 26:11 Helkija drugi, Tevalija treći i Zaharija četvrti. Svih Osinih sinova i braće bilo je trinaest.
1CH 26:12 Ovo su redovi vratara po njihovim glavarima. Njihove dužnosti su bile da služe u Domu Gospodnjem uz svoju braću.
1CH 26:13 Bacali su žreb, kako mladi tako stari, po svojim otačkim domovima za svaka vrata.
1CH 26:14 Žreb na istok je pao Selemiji. Kad su bacili žreb za njegovog sina Zahariju, mudrog savetnika, žreb je pao na sever,
1CH 26:15 Ovid-Edomu na jug, a njegovim sinovima kod skladišta.
1CH 26:16 Sufejcima i Osi na zapadu kod Salehetskih vrata, na putu koji ide gore; straža je bila do straže.
1CH 26:17 S istoka šest Levita, sa severa četiri na dan, s juga četiri na dan, a kod skladišta po dva.
1CH 26:18 Na tremu, sa zapada, četiri na putu i dva kod trema.
1CH 26:19 To su vratarski redovi među Korejevim i Merarijevim sinovima.
1CH 26:20 Od Levita, Ahija je bio nad riznicama Doma Božijeg i nad riznicama posvećenih stvari.
1CH 26:21 Ladanovi sinovi, Girsonovi potomci, koji su bili Ladanovi, glavari Ladanovih otačkih domova: Jehilo.
1CH 26:22 Jehilovi sinovi: Zetam i njegov brat Joilo, koji su bili nad riznicama Doma Gospodnjeg.
1CH 26:23 Od Amramovih, Isarovih, Hevronovih i Ozilovih sinova, bili su:
1CH 26:24 Suvailo, sin Mojsijevog sina Girsama, starešina nad riznicama.
1CH 26:25 Njegova braća po Eliezeru: njegov sin Reavija, njegov sin Jesaija, njegov sin Joram, njegov sin Zihrije, i njegov sin Selomit.
1CH 26:26 Ovaj Selomit i njegova braća su bili nad svim riznicama posvećenih stvari, koje je posvetio car David, glavari otačkih domova i zapovednici nad hiljadu i stotinu, i vojvode.
1CH 26:27 Deo plena od ratova su posvetili da se popravi Dom Gospodnji.
1CH 26:28 I što god je posvetio videlac Samuilo, Kisov sin Saul, Nerov sin Avenir, i Serujin sin Joav, sve posvećeno, bilo je u nadleštvu Selomita i njegove braće.
1CH 26:29 Od Isarovih sinova: Henanija i njegovi sinovi. Oni su bili nadležni za svetovne poslove u Izrailju, kao upravitelji i sudije.
1CH 26:30 Od Hevronovih sinova: Asavija i njegova braća, hiljadu sedam stotina sposobnih ljudi. Oni su bili nadležni za Izrailj zapadno od Jordana za svaki posao Gospodnji i za carsku službu.
1CH 26:31 Među Hevronovim sinovima, Jerija je bio glavar Hevronovih sinova. Četrdesete godine Davidovog carevanja tražili su po njihovim rodoslovljima, po njihovim porodicama i otačkim domovima, i našli među njima veoma sposobne ljude u Jaziru galadskom.
1CH 26:32 Njegove braće, sposobnih ljudi, bilo je dve hiljade sedam stotina porodičnih glavara. Car David ih je postavio nad Ruvimovim i Gadovim sinovima i nad polovinom Manasijinog plemena za sve Božije i carske poslove.
1CH 27:1 Ovo je broj Izrailjaca, glavara otačkih domova, zapovednika nad hiljadu i stotinu, i njihovih nadglednika, koji su služili caru u svemu što se ticalo redova. Oni su dolazili i odlazili od meseca do meseca, tokom svih meseci u godini. Svaki red je imao dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:2 Nad prvim je redom prvog meseca bio Zavdilov sin Jasoveam. U njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:3 On je bio od Faresovih potomaka, a bio je glavar nad svim starešinama u vojsci prvog meseca.
1CH 27:4 Nad redom drugog meseca bio je Dodaj Ahošanin, a vojvoda u njegovom redu bio je Miklot; i on je u svom redu imao dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:5 Treći vojvoda trećeg meseca bio je Venaja, sin Jodaja sveštenika, glavar; i u njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:6 Taj Venaja je bio junak među tridesetoricom i nad tridesetoricom. Nad njegovim redom je bio njegov sin Amizavad.
1CH 27:7 Četvrti, četvrtog meseca, bio je Asailo brat Joavov, a za njim njegov sin Zevadija; i u njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:8 Peti, petog meseca, bio je glavar Samut Jezrajanin; i u njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:9 Šesti, šestog meseca, bio je Ikisov sin Ira, Tekujanin. U njegovom redu bilo je dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:10 Sedmi, sedmog meseca, bio je Helis Felonjanin od Jefremovih sinova. U njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:11 Osmi, osmog meseca, bio je Sivehaj Husaćanin od Zarinih sinova, I u njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:12 Deveti, devetog meseca, bio je Aviezer Anatoćanin od Venijaminovih sinova. U njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:13 Deseti, desetog meseca, bio je Maraj Netofaćanin od Zarinih sinova. I u njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:14 Jedanaesti, jedanaestog meseca, bio je Venaja Piratonjanin od Jefremovih sinova. U njegovom redu je bilo dvadeset četiri hiljade.
1CH 27:15 Dvanaesti, dvanaestog meseca, bio je Heldaj Netofaćanin od Gotonila. I u njegovom redu je bilo dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:16 Nad Izrailjevim plemenima su bili: nad Ruvimovim plemenom: vladar Eliezer, Zihrijev sin; nad Simeunovim: Mahin sin Sefatija;
1CH 27:17 nad Levijevim: Asavija, sin Kemuilov; nad Aronovim: Sadok;
1CH 27:18 nad Judinim: Elijuj od Davidove braće; nad Isaharovim: Mihailov sin Amrije;
1CH 27:19 nad Zavulonovim: Avdijin sin Ismaja; nad Neftalimovim: Azrilov sin Jerimot;
1CH 27:20 nad Jefremovim sinovima: Azazijev sin Osija; nad polovinom Manasijinog plemena: Fedajin sin Joilo;
1CH 27:21 nad drugom polovinom plemena Manasijinog u Galadu bio je Zaharijin sin Ido; nad Venijaminovim: Avenirov sin Jasilo;
1CH 27:22 nad Danovim Jeroamov sin Azareilo. To su bili knezovi Izrailjevih plemena.
1CH 27:23 David nije brojao one od dvadeset godina i niže, jer je Gospod obećao da će umnožiti Izrailj kao zvezde na nebu.
1CH 27:24 Serujin sin Joav je počeo da broji, ali nije dovršio. Zbog ovoga je gnev pao na Izrailj, tako da taj broj nije bio uveden u izveštaj dnevnika cara Davida.
1CH 27:25 Nadglednik carevih riznica bio je Adilov sin Azmavet, a nad riznicama po zemlji, po gradovima, selima i tvrđavama, Ozijin sin Jonatan.
1CH 27:26 Nad ratarima, koji su obrađivali zemlju, bio je Heluvov sin Ezrije.
1CH 27:27 Nad vinogradarima je bio Semaj Ramaćanin, a nadglednik nad vinogradskim rodom i podrumima bio je Zavdije Sifmejac.
1CH 27:28 Nadglednik nad maslinama i smokvama u ravnici bio je Valenon Gederanin; nad uljem je bio Joas.
1CH 27:29 Nadglednik nad govedima što su pasla u Saronu bio je Sitraj Saronjanin, a nad govedima po dolinama Adlajev sin Safat.
1CH 27:30 Nadglednik nad kamilama bio je Ovil Ismailjac, a nad magarcima Jedaja Meronoćanin.
1CH 27:31 Nadglednik nad ovcama bio je Jaziz Agarin. Svi su oni bili nadglednici nad dobrima cara Davida.
1CH 27:32 Davidov stric Jonatan je bio savetnik, mudar čovek i pisar. Ahmonijev sin Jehilo se starao za careve sinove.
1CH 27:33 Ahitofel je bio carev savetnik, i Husaj Arkijanin, carev prijatelj.
1CH 27:34 Ahitofela su nasledili Venajin sin Jodaj i Avijatar, a carev vojvoda je bio Joav.
1CH 28:1 David je sabrao sve izrailjske knezove, plemenske glavare, glavare redova carskih službenika, zapovednike hiljada i stotina, nadglednike dobara i stoke cara i njegovih sinova, zajedno sa dvoranima, ratnicima i svim uglednim ljudima u Jerusalimu.
1CH 28:2 Car David ustade na noge i reče: „Čujte me, braćo moja i narode moj! Bilo mi je na srcu da sagradim Dom gde bi počivao Kovčeg saveza Gospodnjeg, i gde bi bilo podnožje nogama našega Boga, pa sam pripremio što je potrebno za zidanje.
1CH 28:3 Ali Gospod mi je rekao: ’Nećeš ti sazidati Dom mome imenu, jer si čovek rata; prolio si krv.’
1CH 28:4 Gospod, Bog Izrailjev, me je izabrao od sveg mog očinskog doma da budem car nad Izrailjem zauvek, jer je izabrao Judu za vladara, a iz Judinog doma, dom moga oca, a od sinova moga oca bilo mu je po volji da postavi mene za cara nad svim Izrailjem.
1CH 28:5 A od svih mojih sinova, jer Gospod mi je dao mnogo sinova, Gospod je izabrao moga sina Solomona da sedi na prestolu Gospodnjeg carstva nad Izrailjem.
1CH 28:6 Rekao mi je: ’Solomon, tvoj sin, sazidaće moj Dom i moje tremove; i pošto sam njega izabrao sebi za sina, ja ću mu biti otac.
1CH 28:7 Utvrdiću njegovo carstvo zauvek, ako bude odlučno vršio moje zapovesti i uredbe, kao danas.’
1CH 28:8 A sad, pred svim Izrailjem, zborom Gospodnjim, i pred Gospodom koji vas sluša, kažem vam: držite i istražujte sve zapovesti Gospoda Boga vašeg, da biste zadržali ovu dobru zemlju i ostavili je u nasledstvo svojoj deci posle vas doveka.
1CH 28:9 Stoga, Solomone, sine moj, poznaj Boga svoga oca i služi mu svim srcem i punom dušom, jer Gospod ispituje sva srca i proniče sve namere i misli. Ako ga budeš tražio, naći ćeš ga; ako ga napustiš, odbaciće te zauvek.
1CH 28:10 Uvidi sada da te je Gospod izabrao da sazidaš Dom za Svetilište; budi hrabar i radi!“
1CH 28:11 Zatim je David predao Solomonu nacrt za predvorje Doma, njegove građevine, skladišta, gornje odaje, unutrašnje odaje i mesto za poklopac pomirenja,
1CH 28:12 i nacrt za sve što je imao na umu; za tremove Doma Gospodnjeg, za sve okolne sobe i za sve riznice Doma Božijeg, za riznice posvećenih stvari;
1CH 28:13 za redove sveštenika i Levita, za sav posao službe u Domu Gospodnjem, i za sve posuđe za službu u Domu Gospodnjem.
1CH 28:14 Zatim je odredio težinu zlata za sve bogoslužbene posude od zlata za razne službe, težinu za stolove na kojima će stajati posvećeni hlebovi, za svaki sto; i srebra za srebrne stolove;
1CH 28:15 težinu srebra za sve posude za razne službe; težinu za zlatne svećnjake i njihove svetiljke, prema težini svakog svećnjaka i njegovih svetiljki, i prema nameni svakog svećnjaka;
1CH 28:16 težinu zlata za stolove na kojima će stajati posvećeni hlebovi, za svaki sto; i srebra za srebrne stolove;
1CH 28:17 i čisto zlato za viljuške, za kotliće, za zdele od čistog zlata, i težinu za svaku zlatnu čašu, za svaku čašu, i za svaku srebrnu čašu;
1CH 28:18 težinu za kadioni žrtvenik od čistog zlata, kao i nacrt za kola sa zlatnim heruvimima, koji raširenih krila zaklanjaju Kovčeg saveza Gospodnjeg.
1CH 28:19 „Sve je to zapisano jer je Gospodnja ruka bila nada mnom, da bi mi objasnio kako da se urade svi poslovi prema nacrtu.“
1CH 28:20 David reče svome sinu Solomonu: „Budi hrabar i odlučan, i radi. Ne boj se i ne strahuj, jer je Gospod Bog, moj Bog, s tobom. On neće odstupiti od tebe niti će te ostaviti dok ne završiš sav posao za službu u Domu Gospodnjem.
1CH 28:21 A ovo su sveštenički i levitski redovi za svaku službu u Domu Božijem; uza sebe imaš dragovoljnih i veštih ljudi za svaku vrstu posla; a glavari i sav narod će slušati sve tvoje naredbe.“
1CH 29:1 Car David reče svem zboru: „Bog je izabrao samo mog sina Solomona, mlado i neiskusno momče, a posao je veliki; Dom, naime, nije za čoveka, nego za Gospoda Boga.
1CH 29:2 Ja sam, koliko sam god mogao, obezbedio za Dom Gospodnji zlata za predmete od zlata, srebra za stvari od srebra, bronze za stvari od bronze, gvožđa za stvari od gvožđa, drva za stvari od drveta, oniksovog kamenja, dragog kamenja za ukivanje, kamenja za ukrašavanje i šarenog kamenja, svakovrsnog dragog kamenja, i obilje mramora.
1CH 29:3 Povrh toga, iz ljubavi prema Domu svoga Boga, pored svega što sam obezbedio za sveti Dom, dajem za Dom svoga Boga svoje zlato i srebro:
1CH 29:4 tri hiljade talanata zlata, od ofirskog zlata, i sedam hiljada talanata čistog srebra, da se optoče zidovi Doma,
1CH 29:5 zlato za stvari od zlata, srebro za stvari od srebra, i za sav posao koji će zanatlije uraditi. Ko će, dakle, danas dragovoljno priložiti štogod Gospodu?“
1CH 29:6 Tada su dragovoljno priložili glavari otačkih domova, knezovi izrailjskih plemena, zapovednici nad hiljadu i stotinu, i upravitelji carevog posla.
1CH 29:7 Dali su za rad na Domu Gospodnjem: pet hiljada talanata zlata, deset hiljada zlatnih darika, deset hiljada talanata srebra, osamnaest hiljada talanata bronze, i stotinu hiljada talanata gvožđa.
1CH 29:8 Ko god je imao drago kamenje, dao ga je za riznicu Doma Gospodnjeg u ruke Jehila Girsonovca.
1CH 29:9 Narod se radovao što su davali dragovoljno, jer su prilagali Gospodu od sveg srca; i car David se veoma radovao.
1CH 29:10 Zatim je David blagoslovio Gospoda pred svim zborom. David reče: „Blagosloven budi, Gospode, Bože pretka našega Izrailja, od veka do veka.
1CH 29:11 Tebi, Gospode, pripada veličina, sila i slava, večnost i veličanstvo; jer tvoje je sve što je na nebesima i na zemlji. Tvoje je, Gospode, carstvo; ti si uzvišen, glavar nad svime.
1CH 29:12 Od tebe dolaze bogatstvo i slava i ti vladaš nad svim. U tvojoj su ruci moć i sila; u tvojoj je ruci da svakoga učiniš velikim i jakim.
1CH 29:13 A sad, Bože naš, hvalimo te i slavimo tvoje slavno ime.
1CH 29:14 Jer, ko sam ja i šta je moj narod da bismo dragovoljno dali ovakav prilog? Sve je, naime, od tebe, i dajemo ti što smo primili iz tvoje ruke.
1CH 29:15 Jer mi smo stranci i pridošlice pred tobom, kao što su bili naši preci. Kao senka su dani naši na zemlji, bez nade.
1CH 29:16 Gospode, Bože naš, od tebe je sve ovo obilje što smo spremili da sazidamo Dom tvome svetom imenu, i sve je tvoje.
1CH 29:17 Znam, Bože moj, da ispituješ srce, i da uživaš u čestitosti; u pravednosti svoga srca dragovoljno sam priložio sve ovo. A sada vidim kako tvoj narod dragovoljno prilaže s radošću.
1CH 29:18 Gospode, Bože naših otaca, Avrahama, Isaka i Izrailja, sačuvaj zauvek ovakve namere i misli u srcu svoga naroda, i upravi k sebi njihova srca.
1CH 29:19 A mom sinu Solomonu daj odano srce, da drži tvoje zapovesti, svedočanstva i uredbe i da ih sve vrši, i da sazida Dom za koji sam pripremio što treba.“
1CH 29:20 Zatim se David obratio svemu zboru: „Blagoslovite Gospoda, Boga svoga.“ Sav je zbor blagoslovio Gospoda, Boga svojih otaca; pognuli su glave i poklonili se Gospodu i caru.
1CH 29:21 Sledećeg dana su prineli Gospodu žrtve i žrtve svespalnice: hiljadu junaca, hiljadu ovnova, hiljadu jaganjaca s njihovim žrtvama izlivnicama, i mnogo drugih žrtava za sav Izrailj.
1CH 29:22 Tog dana su jeli i pili pred Gospodom s velikom radošću. Zatim su po drugi put zacarili Solomona, Davidovog sina; njega su pomazali za vladara Gospodnjeg, a Sadoka za sveštenika.
1CH 29:23 Tako je Solomon seo na presto Gospodnji da vlada umesto svoga oca Davida. Bio je uspešan, i slušao ga je sav Izrailj.
1CH 29:24 Svi su se glavari i ratnici, kao i svi sinovi cara Davida, potčinili caru Solomonu.
1CH 29:25 Gospod je veoma uzvisio Solomona pred očima sveg Izrailja, i dao mu carsko veličanstvo kakvo nijedan car Izrailja pre njega nije imao.
1CH 29:26 Tako je David, Jesejev sin, carevao nad svim Izrailjem.
1CH 29:27 [David] je vladao nad Izrailjem četrdeset godina. U Hevronu je vladao sedam godina, a u Jerusalimu je vladao trideset tri godine.
1CH 29:28 Umro je u dobroj starosti, nasitivši se života, bogatstva i slave. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Solomon.
1CH 29:29 Davidova dela, od prvog do poslednjeg, zapisana su u zapisima videoca Samuila, u zapisima proroka Natana i u zapisima videoca Gada,
1CH 29:30 zajedno sa svim njegovim carevanjem, njegovim junaštvom i događajima koji su zadesili njega, Izrailj i sva druga carstva na zemlji.
2CH 1:1 Kada je Solomon, Davidov sin, učvrstio svoje carstvo, sa njim je bio Gospod, Bog njegov, koji ga je silno uzvisio nad svima.
2CH 1:2 Solomon je sazvao sav Izrailj – glavare, hiljadnike i stotnike, sudije i sve knezove – sve očinske glave.
2CH 1:3 Otišao je sa celim zborom na uzvišicu na Gavaonu, jer se tamo nalazio Božiji Šator od sastanka koji je u pustinji napravio Mojsije, sluga Gospodnji.
2CH 1:4 A David je preneo Božiji Kovčeg iz Kirijat-Jarima i pripremio mu mesto u Šatoru postavljenom u Jerusalimu.
2CH 1:5 Pred Prebivalištem Gospodnjim se nalazio bronzani žrtvenik koji je napravio Veseleilo, Urijin sin i Orov unuk. Tu su Gospoda tražili Solomon i zbor.
2CH 1:6 Na bronzanom žrtveniku, pred Prebivalištem Gospodnjim, Solomon je prineo hiljadu žrtava svespalnica.
2CH 1:7 Te noći, u snu, Bog mu se ukazao i rekao: „Traži šta želiš i ja ću ti dati.“
2CH 1:8 Solomon reče Bogu: „Ti si mom ocu Davidu pokazao veliku milost, i sada si mene zacario na njegovo mesto.
2CH 1:9 Neka se, Gospode Bože, ispuni tvoja reč dana mom ocu Davidu, jer si me postavio za cara mnogobrojnom narodu kojega ima kao prašine po zemlji.
2CH 1:10 Daj mi sada mudrost i znanje da bih mogao da ga predvodim. Jer, ko bi mogao da sudi tvom tako brojnom narodu?“
2CH 1:11 I Bog odgovori Solomonu: „Zato što nisi srcem zatražio obilje, čast i bogatstvo, dugovečnost, živote onih koji te mrze – već mudrost i znanje – da bi sudio narodu nad kojim sam te zacario;
2CH 1:12 daću ti sve to – mudrost i znanje, obilje, čast i bogatstvo – što nisu imali i neće imati carevi pre i posle tebe.“
2CH 1:13 Sa uzvišice u Gavaonu i od Šatora od sastanka, Solomon se vratio u Jerusalim i vladao nad Izrailjem.
2CH 1:14 Solomon je nakupio bojna kola i konje. Imao je hiljadu četiri stotine bojnih kola i dvanaest hiljada konja, koje je razmestio po gradovima za bojna kola, i kod cara u Jerusalimu.
2CH 1:15 Car je učinio da srebra i zlata u Jerusalimu bude kao kamenja, a kedrovog drveta mnogo kao divljih smokava u ravnici.
2CH 1:16 Solomon je uvozio konje iz Egipta i Kue. Carevi trgovci su ih kupovali u Kui po [određenoj] ceni.
2CH 1:17 Bojna kola koja su dolazila iz Egipta koštala su šest stotina srebrnih [šekela], a konj stotinu pedeset. Tako su preko carevih trgovaca snabdevali sve hetitske i aramejske careve.
2CH 2:1 I zapovedi Solomon da se sazida Dom za Gospodnje ime i carski dvor za njega.
2CH 2:2 I okupi Solomon u brdima sedamdeset hiljada nosača, osamdeset hiljada klesara i tri hiljade šest stotina nadglednika za sve njih.
2CH 2:3 Poručio je Hiramu, tirskom caru: „Ti si mom ocu, Davidu, slao kedar da sebi izgradi dom i prebiva u njemu.
2CH 2:4 Hoću da izgradim Dom za Gospoda, Boga mog, da ga posvetim, da se u njemu kadi tamjanom i stalno prinose hleb i svespalnice ujutro i uveče, subotom i kad su mladine Gospodu Bogu i određeni praznici, kao zapovest Izrailju doveka.
2CH 2:5 A Dom koji ću da gradim biće veliki jer je velik naš Bog, veći od svih bogova.
2CH 2:6 I ko može da mu sazida Dom kad ni najviša nebesa ne mogu da ga obuhvate? I ko sam ja da mu sazidam Dom, osim da kadim pred njim?
2CH 2:7 Zato mi pošalji čoveka, veštog zlatara, srebrnara, kovača, koji ume da radi sa bronzom, sa skerletom, grimizom i porfirom, koji ume da rezbari. Radiće sa veštim ljudima koji su sa mnom, a koje je moj otac, David, već pripremio u Jerusalimu i u Judi.
2CH 2:8 Pošalji mi kedrovine, čempresovine i sandalovine sa Livana. Znam da tvoje sluge umeju vešto da ih seku na Livanu, pa će raditi zajedno sa mojim slugama,
2CH 2:9 da mi spreme obilje građe za veliki i predivan Dom koji želim da gradim.
2CH 2:10 Znaj da ću drvosečama, tvojim ljudima, dati dvadeset hiljada kora ovršene pšenice i isto toliko ječma, kao i dvadeset hiljada vata vina i ulja.“
2CH 2:11 I odgovori pismom Hiram, car Tira, Solomonu: „Gospod voli svoj narod i zato te je postavio za cara nad njima.“
2CH 2:12 Još je napisao: „Neka je blagosloven Gospod, Bog Izrailjev, koji stvori nebesa i zemlju, i koji dade Davidu mudrog i umešnog sina, da zida Dom Gospodnji i dvor za sebe.
2CH 2:13 Evo ti šaljem mudrog i veštog čoveka, majstora Hirama-Avija.
2CH 2:14 Majka mu je iz Danovog plemena a otac iz Tira. Zna da radi sa zlatom, srebrom, bronzom, gvožđem, s kamenom i drvetom, sa skerletom, grimizom, lanom i porfirom. Može da rezbari šta god mu se kaže, zajedno sa tvojim majstorima i sa veštim ljudima tvog oca Davida, mog gospodara.
2CH 2:15 Zato neka moj gospodar, kako je kazao, svojim slugama pošalje žito, ječam, ulje i vino.
2CH 2:16 A mi ćemo iseći stabla sa Livana, prema tvojim potrebama i dovešćemo ih splavovima, morem do Jope. Ti ih onda prenesi u Jerusalim.“
2CH 2:17 Solomon je popisao sve pridošlice u izrailjskoj zemlji nakon popisa njegovog oca Davida. Bilo ih je stotinu pedeset tri hiljade šest stotina.
2CH 2:18 Njih sedamdeset hiljada je odredio za nošenje, osamdeset hiljada za klesanje kamena u brdima a tri hiljade šest stotina za nadglednike tih poslova.
2CH 3:1 Solomon je počeo da zida Dom Gospodnji u Jerusalimu, na brdu Moriji, gde se Gospod objavio njegovom ocu Davidu. To je mesto David već pripremio na gumnu Jevusejca Orne.
2CH 3:2 On je počeo da zida drugog dana, drugog meseca, četvrte godine svoje vladavine.
2CH 3:3 I postavi temelje Solomon za Dom Gospodnji, po starim merama u dužinu šezdeset lakata a u širinu dvadeset lakata.
2CH 3:4 Trem se nalazio s pročelja Doma i odgovarao je njegovoj širini – dvadeset lakata – a bio je visok stotinu dvadeset lakata. Iznutra je bio obložen čistim zlatom.
2CH 3:5 Najveće površine Doma je obložio čempresovim drvetom i čistim zlatom, a svodove ukrasio palmama i lancima.
2CH 3:6 Radi lepote, Dom je ukrasio dragim kamenjem i zlatom iz Parvaima.
2CH 3:7 Zlatom obloži i grede, pragove, zidove, vrata, a na zidovima je izrezbario zlatne heruvime.
2CH 3:8 U Domu je, po njegovoj dužini sazidao Svetinju nad svetinjama. Njena dužina i širina su bili dvadeset lakata. Obložio ju je sa šest stotina talanata čistog zlata.
2CH 3:9 Pozlaćeni ekseri su težili pedeset šekela, a i gornje prostorije je obložio zlatom.
2CH 3:10 U Svetinji nad svetinjama umetnici su izlili dva heruvima i obložili ih zlatom.
2CH 3:11 Krila heruvima su bila duga dvadeset lakata, a svako od njih pet lakata. Prvi je jednim krilom doticao krilo drugog, a drugim krilom zid odaje.
2CH 3:12 I drugi je krilom, pet lakata dugim, doticao zid, a drugim se spajao sa isto toliko dugim krilom prvog.
2CH 3:13 Dvadeset lakata u dužinu imaju krila kad su raširena, a heruvimi su stajali na nogama licem okrenuti prema Domu.
2CH 3:14 Sašio je zavesu od raskošnog grimiznog i skerletnog platna, od finog lana i izvezao po njemu heruvime.
2CH 3:15 Ispred Doma je podigao dva stuba visoka trideset pet lakata, koji su na vrhu imali pet lakata duga oglavlja.
2CH 3:16 Postavio je lance u Svetinji nad svetinjama i njima opleo vrh stubova, a lance je ukrasio sa stotinu narova.
2CH 3:17 Stubove je postavio ispred Doma, jedan s leve, a drugi s desne strane. Desnog je nazvao Jakin a levog Voaz.
2CH 4:1 I napravi Solomon bronzani žrtvenik, dvadeset lakata dug i širok, a deset lakata visok.
2CH 4:2 Zatim je izradio more od iskovanog metala. Bilo je sasvim okruglo i imalo je deset lakata od jednog kraja do drugog, bilo je pet lakata visoko, a u obimu je bilo trideset lakata, mereno užetom.
2CH 4:3 Likovi volova su bili izliveni svuda okolo, okružujući more unaokolo po deset u laktu. U dva reda su bili volovi, saliveni s morem.
2CH 4:4 More je stajalo na dvanaest volova; tri su gledala na sever, tri su gledala na zapad, tri su gledala na jug, a tri su gledala na istok. More je stajalo na njima odozgo, a njihova zadnja strana je bila unutra.
2CH 4:5 Debljina mu je bila jedan pedalj, a rub mu je bio kao rub čaše, kao cvet ljiljana, i primalo je tri hiljade vata.
2CH 4:6 Solomon je napravio deset posuda i stavio pet sa leve i pet sa desne strane, za pranje onoga što se prinosi kao žrtve svespalnice. More je izliveno za pranje sveštenika.
2CH 4:7 Napravio je deset zlatnih svećnjaka, prema propisu, i stavio ih u Dom – pet sa desne, a pet sa leve strane.
2CH 4:8 Deset stolova je postavio u Dom, pet sa desne, a pet sa leve strane; i stotinu zlatnih činija.
2CH 4:9 Zatim dvorište za sveštenike, veliko dvorište i vrata za njih obložena bronzom.
2CH 4:10 More je postavio s desne strane ka jugoistoku.
2CH 4:11 Hiram je napravio i umivaonice, lopatice i kotliće. Tako je Hiram dovršio sav posao koji je radio za cara Solomona na Domu Gospodnjem.
2CH 4:12 Dva stuba i dva okrugla oglavlja na vrhu dva stuba, i dve pletenice da pokrivaju ta dva oglavlja na vrhu dva stuba;
2CH 4:13 četiri stotine narova na dve pletenice; dva reda narova na svakoj pletenici, da pokrivaju dva okrugla oglavlja na vrhu stubova;
2CH 4:14 deset podnožja i deset umivaonica na njima;
2CH 4:15 jedno more i dvanaest volova ispod njega;
2CH 4:16 lonce, lopatice, viljuške i svu drugu opremu od uglačane bronze. To je Hiram-Avi napravio za Dom Gospodnji cara Solomona.
2CH 4:17 Car ih je lio u glinenim kalupima, u dolini Jordana između Sokota i Sartana.
2CH 4:18 Napravio je sve te mnoge sudove od bronze; nije se tražio izveštaj o težini bronze.
2CH 4:19 Solomon je napravio i sve ostalo posuđe koje je bilo u Domu Gospodnjem: zlatni žrtvenik, zlatne stolove na kojima je bio prineseni hleb;
2CH 4:20 svećnjake od čistog zlata sa žišcima koji gore prema propisima ispred Svetinje nad svetinjama;
2CH 4:21 latice, svetiljke, mašice – sve od čistog, besprekornog zlata;
2CH 4:22 usekače i kotliće; kadionice i tepsije od čistog zlata; zlatne prevornice za vrata unutrašnjeg Doma – za Svetinju nad svetinjama i za vrata velike dvorane.
2CH 5:1 Tako je bio dovršen sav posao koji je car Solomon uradio za Dom Gospodnji. Zatim je Solomon uneo u riznicu Božijeg Doma stvari koje je njegov otac David posvetio: srebro, zlato, i sve posuđe.
2CH 5:2 Tada je Solomon okupio izrailjske starešine, sve plemenske poglavare i knezove izrailjskih porodica u Jerusalimu, da prenesu Kovčeg saveza Gospodnjeg iz Davidovog grada, sa Siona.
2CH 5:3 Svi Izrailjci su se sedmog meseca okupili kod cara na praznik.
2CH 5:4 Kad su došle sve izrailjske starešine, Leviti su poneli Kovčeg.
2CH 5:5 Poneli su i Kovčeg i Šator od sastanka i sve sveto posuđe, koje je bilo u Šatoru; nosili su ih sveštenici i Leviti.
2CH 5:6 A car Solomon i sva zajednica Izrailjaca, koji su se okupili kod njega pred Kovčegom, prinosili su na žrtvu toliko sitne i krupne stoke da ih se nije moglo izbrojiti ni proračunati.
2CH 5:7 Zatim su sveštenici doneli Kovčeg saveza Gospodnjeg na njegovo mesto, u unutrašnje Svetilište Doma, u Svetinju nad svetinjama, pod krila heruvima.
2CH 5:8 Naime, heruvimi su imali raširena krila nad Kovčegom, tako da su od gore zaklanjali Kovčeg i njegove drške.
2CH 5:9 Drške su bile toliko dugačke da su se njihovi krajevi od Kovčega videli ispred Svetinje nad svetinjama. Ipak, nisu se videle spolja. Tamo su do dana današnjeg.
2CH 5:10 U Kovčegu nije bilo ničeg osim dve ploče koje je tamo položio Mojsije na Horivu, kad je Gospod sklopio savez sa Izrailjcima, nakon što su izašli iz Egipta.
2CH 5:11 Tada su sveštenici izašli iz Svetilišta i svi su se prisutni sveštenici posvetili ne pazeći na svoje redove.
2CH 5:12 To su svi Leviti pevači: Asaf, Eman, Jedutun sa svojim sinovima i rođacima, sasvim obučeni u belo platno sa cimbalima, lirama i harfama. Stajali su istočno od žrtvenika zajedno sa stotinu dvadeset sveštenika koji su duvali u trube.
2CH 5:13 I svi su kao jedan, i trubači i pevači – jako, da se čuje – slavili i hvalili Gospoda. Podigli su svoje glasove uz zvukove truba i cimbala i ostalih instrumenata. Slavili su Gospoda „jer je dobar, jer je milost njegova doveka.“ I Dom Gospodnji se ispunio oblakom slave.
2CH 5:14 Sveštenici nisu mogli da stoje i obavljaju službu zbog oblaka, jer je slava Gospodnja ispunila Dom Božiji.
2CH 6:1 Tada Solomon reče: „Gospod je rekao da će prebivati u gustoj tami.
2CH 6:2 Ja sam ti sagradio veličanstveni Dom, stan gde ćeš prebivati doveka.“
2CH 6:3 Zatim se car okrenuo i blagoslovio sav zbor Izrailjev, dok je sav zbor Izrailjev stajao.
2CH 6:4 Tada reče: „Neka je blagosloven Gospod, Bog Izrailjev, koji je svojom rukom izvršio ono što je svojim ustima obećao mome ocu Davidu, rekavši:
2CH 6:5 ’Od dana kad sam izveo svoj narod iz Egipta, nisam izabrao grad među svim plemenima Izrailjevim da se sagradi Dom gde bi prebivalo moje ime. Nisam izabrao nijednog čoveka da vlada Izrailjem, mojim narodom.
2CH 6:6 Eto, izabrao sam da u Jerusalimu bude moje ime i izabrao sam Davida da vlada nad mojim narodom Izrailjem.’
2CH 6:7 Moj otac David je naumio da sazida Dom imenu Gospoda, Boga Izrailjevog.
2CH 6:8 No, Gospod reče mome ocu Davidu: ’Dobro si učinio što si u svom srcu naumio da sazidaš Dom mome imenu.
2CH 6:9 Ipak, nećeš ti sagraditi Dom, nego će tvoj sin, koji je potekao iz tvojih bedara, sagraditi Dom mome imenu.’
2CH 6:10 Gospod je održao obećanje, te sam ja nasledio svoga oca Davida na Izrailjevom prestolu, kako je Gospod obećao, i izgradio Dom imenu Gospoda, Boga Izrailjevog.
2CH 6:11 Postavio sam i Kovčeg, gde je savez Gospodnji, koji je on sklopio sa sinovima Izrailjevim.“
2CH 6:12 [Solomon] je stao pred žrtvenik Gospodnji, ispred sveg zbora Izrailjevog i ispružio ruke.
2CH 6:13 Napravio je bronzano postolje i postavio ga na sredinu dvorišta. Bilo je dugo i široko pet lakata i tri lakta visoko. Tada je stao na njega, kleknuo ispred sveg zbora Izrailjevog, ispružio ruke prema nebu
2CH 6:14 i rekao: „O, Gospode, Bože Izrailjev, nema Boga kao što si ti ni na nebesima ni na zemlji, koji čuvaš savez i milost svojim slugama koji hodaju pred tobom svim svojim srcem.
2CH 6:15 Ti si ispunio što si rekao svome sluzi, mome ocu Davidu; što si rekao svojim ustima, to si izvršio svojom rukom, kao što je to danas.
2CH 6:16 A sad, Gospode, Bože Izrailjev, održi što si obećao svome sluzi, mome ocu Davidu, kad si rekao: ’Neće ti nestati potomka preda mnom koji će sedeti na Izrailjevom prestolu, samo ako tvoji sinovi budu pazili na svoj put i hodili po mom Zakonu, kao što si ti hodio preda mnom.’
2CH 6:17 A sad, Gospode, Bože Izrailjev, neka se ispuni tvoja reč, koju si rekao svome sluzi Davidu.
2CH 6:18 Ali zar će Bog zaista boraviti na zemlji sa ljudima? Ni najviša te nebesa ne mogu obuhvatiti, a kamoli ovaj Dom što sam sagradio.
2CH 6:19 Obazri se na molitvu sluge svoga i na njegovu molbu, Gospode Bože; poslušaj vapaj i molitvu, koju sluga tvoj upućuje pred tobom.
2CH 6:20 Neka tvoje oči motre na ovaj Dom i danju i noću, prema mestu za koje si rekao da ćeš tu staviti svoje ime, kako bi čuo molitvu koju ti sluga tvoj upućuje na ovom mestu.
2CH 6:21 Počuj preklinjanje svoga sluge i svoga naroda Izrailja kojim se mole na ovom mestu. Poslušaj s neba, s mesta gde prebivaš – poslušaj i oprosti.
2CH 6:22 Kad neko zgreši protiv svog bližnjega, te se od njega traži da se zakune, i on dođe i zakune se pred tvojim žrtvenikom u ovom Domu,
2CH 6:23 ti čuj s nebesa i deluj, te osudi onoga koji je učinio bezakonje svaljujući na njegovu glavu prema onome što je učinio. A pravednika nagradi prema njegovoj pravednosti.
2CH 6:24 Ako tvoj narod Izrailj bude poražen od neprijatelja zato što su zgrešili protiv tebe, ali se pokaju pred tobom i daju slavu tvome imenu, pa se pomole i preklinju za milost pred tobom u ovom Domu,
2CH 6:25 ti čuj na nebesima i oprosti greh svoga naroda Izrailja, i vrati ih u zemlju koju si dao njima i njihovim ocima.
2CH 6:26 Ako se nebo zatvori i ne daje kišu, jer su zgrešili protiv tebe, pa se pomole na ovom mestu, te odaju slavu tvome imenu i pokaju se za svoje grehe, pošto ih poniziš,
2CH 6:27 ti čuj na nebesima i oprosti greh svojih slugu, svoga naroda Izrailja. I kad ih naučiš dobrom putu da po njemu hode, pošalji kišu svojoj zemlji, koju si dao svome narodu u nasledstvo.
2CH 6:28 Ako zemlju zadesi glad, ili pomor, suša, kukolj, skakavci, gusenice, ili kad ih neprijatelji opkole u kojem od njihovih gradova; kakva god da je pošast ili bolest,
2CH 6:29 pa bilo ko od sveg tvog naroda Izrailja oseti tegobu i bol, pa uputi molitvu ili molbu šireći ruke prema ovom Domu,
2CH 6:30 usliši s nebesa, tvoga Prebivališta. Oprosti i daj svakome po svim njegovim delima, jer ti znaš njegovo srce – samo ti znaš srce ljudi –
2CH 6:31 da bi te se bojali, da bi tvoje puteve sledili u sve dane dok žive u zemlji koju si dao njihovim ocima.
2CH 6:32 Ako i stranac, koji nije od tvog naroda Izrailja, dođe iz daleke zemlje radi tvog velikog imena, i tvoje moćne ruke i ispružene mišice – ako dođe i pomoli se u ovom Domu –
2CH 6:33 usliši ga s nebesa, tvog Prebivališta, i učini sve za šta ti ovaj stranac zavapi, da bi narodi na zemlji upoznali tvoje ime i da bi te se bojali, kao tvoj narod Izrailj, i da bi znali da se tvoje ime priziva nad ovim Domom koji sam sagradio.
2CH 6:34 Ako tvoj narod izađe u boj protiv svojih neprijatelja putem kojim ga ti pošalješ, i oni se pomole tebi prema ovom gradu koji si izabrao, i prema Domu koji sam sagradio tvome imenu,
2CH 6:35 čuj s nebesa njihovu molitvu i njihovu molbu, te im dodeli pravdu.
2CH 6:36 Ako zgreše protiv tebe – jer nema čoveka koji ne čini greh – i ti se razgneviš na njih i izručiš ih njihovim neprijateljima, koji ih odvedu kao zarobljenike u zemlju, bilo daleko ili blizu,
2CH 6:37 ako tada dođu k sebi u zemlji u kojoj su zarobljeni i pokaju se, te se počnu moliti tebi u zemlji svojih porobljivača, govoreći: ’Zgrešili smo, učinili smo nepravdu, skrivili smo’,
2CH 6:38 pa se vrate k tebi svim srcem i svom dušom u zemlji ropstva gde su ih porobili, i pomole se tebi prema svojoj zemlji koju si dao njihovim ocima i prema gradu koji si izabrao i prema Domu koji sam sagradio za tvoje ime,
2CH 6:39 ti čuj s nebesa, tvog Prebivališta, njihovu molitvu i molbu, i učini im po pravdi. Tada oprosti svome narodu, koji je zgrešio protiv tebe.
2CH 6:40 A sada te molim, o, moj Bože, otvori svoje oči i ušima pažljivo poslušaj molitve sa ovog mesta.
2CH 6:41 Uzdigni se sad, o, Gospode Bože, na mesto svog počinka;
2CH 6:42 O, Gospode Bože, ne okreći se od lica svog pomazanika
2CH 7:1 []Kad je Solomon završio molitvu, oganj siđe sa nebesa i spali žrtvu svespalnicu i druge žrtve, a Gospodnja slava ispuni Dom.
2CH 7:2 Sveštenici nisu mogli da uđu u Dom Gospodnji jer je bio ispunjen slavom Gospodnjom
2CH 7:3 A kada je sav Izrailjev narod video kako je oganj sišao i da je slava pala na Gospodnji Dom, poklonili su se licem do zemlje, do kamenog poda zahvaljujući Gospodu „jer je dobar, jer je milost njegova doveka.“
2CH 7:4 Zatim su car i sav narod prineli žrtve pred Gospodom.
2CH 7:5 Car Solomon je prineo dvadeset dve hiljade goveda i stotinu dvadeset hiljada ovaca. Tako su car i sav narod posvetili Dom Božiji.
2CH 7:6 Sveštenici su stajali na svojim dužnostima, Leviti su pevali Gospodu sa instrumentima koje je napravio car David za hvaljenje Gospoda. Zahvaljivali su Davidovom pesmom Gospodu jer je milost njegova doveka – David je tako preko njih zahvaljivao – a sveštenici su duvali u trube dok je pred njima stajao sav Izrailj.
2CH 7:7 Solomon je posvetio središte dvorišta, koje je ispred Doma Gospodnjeg. Onde je prineo žrtve svespalnice i salo žrtava mira jer na bronzanom žrtveniku, što ga je napravio, nije bilo mesta. Toliko je bilo žrtava – svespalnica, žita i sala – da nisu mogle da stanu na žrtvenik.
2CH 7:8 U to vreme je Solomon sedam dana priredio svečanost. Sa njim je bio sav Izrailj, veliko mnoštvo je došlo od Levo-Amata do Egipatskog potoka.
2CH 7:9 Osmog dana slavlja su imali svečani sabor, jer su sedam dana posvećivali žrtvenik i još sedam dana praznovali.
2CH 7:10 Dvadeset trećeg dana trećeg meseca car je otpustio narod, pa su otišli svojim kućama, veseleći se i radujući se u srcu zbog sveg dobra što je Gospod učinio svome sluzi Davidu i svome narodu Izrailju.
2CH 7:11 Tako je Solomon završio Dom Gospodnji i carev dvor. Uspevao je u svemu što je srcem zamislio da uradi i u Domu Gospodnjem i u svom dvoru.
2CH 7:12 Jedne noći, Gospod se javio Solomonu i rekao mu: „Čuo sam tvoju molitvu i izabrao ovo mesto za sebe kao Dom za žrtve.
2CH 7:13 Ako zatvorim nebesa i ne bude kiše, ako pošaljem skakavce da popasu zemlju, ako pošaljem bolest na narod;
2CH 7:14 i ponizi se narod koji je po meni nazvan, pomole se, potraže moje lice i vrate se sa svojih zlih puteva, ja ću ih čuti sa nebesa, oprostiću im grehe i izlečiću im zemlju.
2CH 7:15 Sad će moje oči biti otvorene i uši pažljive na molitve sa ovog mesta
2CH 7:16 Sada sam izabrao i posvetio ovaj Dom da u njemu zauvek budu moje ime, moje srce i moje oči.
2CH 7:17 A ti, ako budeš hodao preda mnom kao što je hodao tvoj otac David, prema svemu što sam ti zapovedio, i budeš čuvao moje propise i uredbe,
2CH 7:18 učvrstiću tvoj carski presto, kao što sam obećao tvome ocu Davidu – ’Nikad ti neće ponestati vladar u Izrailju.’
2CH 7:19 Ali ako se odvratite i zaboravite moje propise i zapovedi koje sam stavio pred vas da ih sledite, pa odete da služite drugim bogovima i da im se klanjate –
2CH 7:20 iskoreniću ih sa lica moje zemlje koju sam vam dao, a Dom koji sam posvetio za svoje ime odbaciću od sebe, pa će Izrailj postati predmet ismejavanja i ruganja među svim narodima.
2CH 7:21 A svako ko bude prolazio pored ovog Doma, koji je sada uzvišen, biće zaprepašten, pa će govoriti: ’Zašto je Gospod postupio ovako sa ovom zemljom i sa ovim Domom?’
2CH 7:22 Tada će im reći: ’Zato što su napustili Gospoda, Boga njihovih otaca koji ih je izveo iz Egipta i prigrlili druge bogove klanjajući im se i služeći im. Zato je Gospod doveo na njih svu ovu nevolju.’“
2CH 8:1 Kad se navršilo dvadeset godina u toku kojih je Solomon sagradio Dom Gospodnji i carev dvor,
2CH 8:2 Solomon je obnovio gradove koje mu je dao Hiram i u njima naselio Izrailjce.
2CH 8:3 Potom je otišao u Amat-Sovu i osvojio ga.
2CH 8:4 Podigao je Tadmor u pustinji i sve gradove-skladišta u Amatu.
2CH 8:5 Sagradio je donji i gornji Vet-Oron, utvrđenja sa bedemima, vratima i rešetkama.
2CH 8:6 Zatim, Valat i sve Solomonove gradove-skladišta, sve gradove za njegova bojna kola, i gradove za konjanike, i sve što je Solomon poželeo da gradi u Jerusalimu, na Livanu i u svim krajevima gde je vladao.
2CH 8:7 A svim narodima koji su preostali od Hetita, Amorejaca, Ferežana, Evejaca i Jevusejaca, koji nisu Izrailjci –
2CH 8:8 njihovim potomcima koji su ostali posle njih u zemlji, a koje Izrailjci nisu istrebili – Solomon je nametnuo prinudni rad do današnjeg dana.
2CH 8:9 Ipak, Solomon nije učinio nijednog Izrailjca robom za svoj rad; oni su bili ratnici, glavari, zapovednici, i zapovednici njegovih bojnih kola i konjice.
2CH 8:10 Solomon je među njima imao dve stotine pedeset nadzornika koji su upravljali narodom.
2CH 8:11 Solomon je preselio faraonovu ćerku iz Davidovog grada u kuću koju je sagradio za nju. Rekao je: „Neka moja žena ne boravi u kući Davida, cara Izrailjevog, jer su sva mesta posvećena dolaskom Kovčega Gospodnjeg.“
2CH 8:12 Zatim je Solomon prineo Gospodu svespalnice na žrtvenik Gospodnji koji je napravio pred tremom
2CH 8:13 A svakodnevne žrtve su se prema Mojsijevim zapovestima prinosile subotom, mladinama i triput godišnje na određene praznike: na praznik Beskvasnih hlebova, na praznik Sedmica i na praznik Senica.
2CH 8:14 Prema očevom, Davidovom uputstvu, postavio je redove sveštenika u njihovu službu i Levite na njihove dužnosti: da pred sveštenicima svakodnevno slave i služe. Postavio je i čuvare po njihovim redovima, od vrata do vrata, jer je tako zapovedio David, čovek Božiji.
2CH 8:15 Nije se odstupalo od uputstava cara Davida o sveštenicima, Levitima ili o riznicama.
2CH 8:16 Tako su svi Solomonovi poslovi bili gotovi do dana osnivanja Doma Gospodnjeg, do njegovog završetka. Tako je završen Gospodnji Dom.
2CH 8:17 Nakon toga Solomon je otišao u Esion-Gever i u Elat na obali mora, u Edomu.
2CH 8:18 Hiram je poslao po svojim slugama brodove i pomorce koji su bili iskusni na moru. Oni su zajedno sa Solomonovim slugama otišli u Ofir i odande uzeli četiri stotine pedeset talanata zlata i doneli ga caru Solomonu.
2CH 9:1 Glas o Solomonovoj slavi došao je do carice od Save, pa je došla da ga iskuša zagonetkama. Došla je u Jerusalim sa veoma velikom pratnjom, s kamilama koje su nosile balzam, i veoma mnogo zlata i dragog kamenja. Došavši k Solomonu, rekla mu je sve što joj je bilo na umu.
2CH 9:2 Solomon joj je odgovorio na sva pitanja; Solomonu ništa nije bilo nepoznato, ništa što nije mogao da joj odgovori.
2CH 9:3 Kad je carica od Save videla Solomonovu mudrost i dvor koji je sagradio,
2CH 9:4 hranu za njegovim stolom, odaje njegovih dvorana, dvorenje njegove posluge i njihovu odeću, njegove peharnike, i njegove žrtve svespalnice koje je prineo u Domu Gospodnjem, ostala je bez daha.
2CH 9:5 Tada je rekla caru: „Istinit je glas koji sam čula u svojoj zemlji o tvojim delima i mudrosti,
2CH 9:6 ali nisam htela da verujem glasovima dok nisam došla i videla svojim očima. Eto, ni pola mi nije rečeno o veličini tvoje mudrosti, jer ti nadvisuješ ono što sam čula.
2CH 9:7 Blago tvojim ženama i blago ovim tvojim slugama što uvek stoje pred tobom i slušaju tvoju mudrost!
2CH 9:8 Blagosloven da je Gospod, Bog tvoj, kome si po volji, i koji te je postavio kao cara, za Gospoda, tvoga Boga! Zbog svoje ljubavi prema Izrailju, da bi ga zauvek održao, Gospod te je učinio carem, da deliš pravdu i pravednost.“
2CH 9:9 Zatim je dala caru stotinu dvadeset talanata zlata, veoma mnogo balzama i dragog kamenja. I nikada nije bilo takvog balzama kakav je carica od Save dala caru Solomonu.
2CH 9:10 Takođe, Hiramove i Solomonove sluge koje su donosile zlato iz Ofira, donosile su i drvo sandalovine i drago kamenje.
2CH 9:11 Car je od drveta sandalovine napravio stepenice za Gospodnji Dom i za carev dvor, i lire i harfe za svirače kakve se ranije nisu viđale u Judi.
2CH 9:12 Car Solomon je dao carici od Save sve što je poželela i tražila. Dao joj je više od onoga što je ona donela caru. Zatim se sa svojim slugama vratila u svoju zemlju.
2CH 9:13 Težina zlata, koje je dolazilo Solomonu svake godine, iznosila je šest stotina šezdeset šest talanata,
2CH 9:14 pored onoga što su mu donosili putujući trgovci i preprodavci, pored zlata i srebra od svih arapskih careva i upravitelja zemlje.
2CH 9:15 Car Solomon je načinio dve stotine velikih štitova od kovanog zlata – šest stotina šekela zlata po jednom štitu,
2CH 9:16 i tri stotine malih štitova od kovanog zlata – tri stotine[šekela] zlata po jednom štitu. Car ih je stavio u kuću Livanske šume.
2CH 9:17 Car je napravio i veliki presto od slonove kosti i optočio ga čistim zlatom.
2CH 9:18 Presto je imao šest stepenika, zlatno podnožje spojeno sa prestolom, a sa svake strane sedišta bile su ručice pored kojih su stajala dva lava.
2CH 9:19 Dvanaest lavova je stajalo na šest stepenika s jedne i s druge strane. Takav nikada nije bio napravljen ni u jednom carstvu.
2CH 9:20 Sve čaše iz kojih je car Solomon pio bile su od zlata, a i sve posude iz Kuće livanske šume su bile od čistog zlata; u Solomonovo vreme srebru se nije davala velika vrednost.
2CH 9:21 Careve lađe su plovile sa Hiramovim slugama. Jednom u tri godine, tarsiske lađe su dolazile i donosile zlato, srebro, slonovu kost, majmune i paune.
2CH 9:22 Tako je car Solomon nadmašio sve zemaljske careve u bogatstvu i mudrosti.
2CH 9:23 I svi su zemaljski carevi tražili prijem kod Solomona, da čuju njegovu mudrost, koju mu je Bog stavio u srce.
2CH 9:24 Svaki od njih je donosio dar: predmete od srebra i zlata, odeću, oružje, balzam, konje i mazge, godinu za godinom.
2CH 9:25 Solomon je posedovao četiri hiljade štala za konje i bojna kola, kao i dvanaest hiljada konjanika koje je razmestio po mestima za bojna kola i Jerusalimu.
2CH 9:26 Vladao je nad svim carevima od reke [Eufrata] do filistejske zemlje i do egipatske granice.
2CH 9:27 Car je učinio da srebra u Jerusalimu bude kao kamenja, a kedrovog drveta mnogo kao divljih smokava u ravnici.
2CH 9:28 Solomonu su dopremali konje iz Egipta i iz svih drugih zemalja.
2CH 9:29 Ostala Solomonova dela, od prvog do poslednjeg, nisu li zapisana u spisima proroka Natana, u proroštvu Ahije iz Siloma i objavama videoca Ida o Jerovoamu, Navatovom sinu?
2CH 9:30 Car Solomon je vladao u Jerusalimu nad svim Izrailjem četrdeset godina.
2CH 9:31 Kad je Solomon počinuo sa svojim precima sahranili su ga u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Rovoam.
2CH 10:1 Rovoam ode u Sihem, jer je sav Izrailj došao u Sihem da ga zacare.
2CH 10:2 Kad je to čuo Jerovoam, sin Navatov, vratio se iz Egipta. Naime, on je još uvek bio u Egiptu, gde je pobegao od cara Solomona.
2CH 10:3 Tada su poslali po njega i pozvali ga. Kad su Jerovoam i zbor Izrailjev došli, rekli su Rovoamu:
2CH 10:4 „Tvoj otac nam je stavio težak jaram; stoga, olakšaj nam tešku službu svoga oca i njegov teški jaram koji nam je nametnuo, pa ćemo ti služiti.“
2CH 10:5 On im odgovori: „Vratite se k meni za tri dana.“ Narod ode.
2CH 10:6 Rovoam se posavetovao sa starešinama koji su bili u službi njegovog oca dok je bio živ. Reče im: „Šta mi vi savetujete? Kakav odgovor da dam ovom narodu?“
2CH 10:7 Oni mu odgovoriše: „Ako budeš dobar prema ovom narodu i budeš im naklonjen, i ako im odgovoriš prijatnim rečima, oni će ti biti sluge zauvek.“
2CH 10:8 Međutim, on je odbacio savet koji su mu dale starešine. Zatim se posavetovao sa mladićima koji su odrasli s njim, a koji su sada bili u njegovoj službi.
2CH 10:9 On ih upita: „Šta vi savetujete? Kakav odgovor da dam ovom narodu, koji mi reče: ’Olakšaj nam jaram koji nam je nametnuo tvoj otac?’“
2CH 10:10 Mladići koji su odrasli s njim rekoše: „Ovako reci tom narodu, koji ti je rekao: ’Tvoj otac nam je stavio težak jaram, a ti nam jaram olakšaj.’ Ti im, dakle, ovako reci: ’Moj mali prst je deblji od bedara moga oca.
2CH 10:11 Stoga, moj otac vam je natovario težak jaram, a ja ću još dodati na njega; moj otac vas je šibao bičevima, a ja ću vas šibati škorpijama.’“
2CH 10:12 Trećeg dana Jerovoam i sav Izrailj dođu Rovoamu, pošto je car rekao: „Vratite se k meni za tri dana.“
2CH 10:13 Car [Rovoam] im grubo odgovori jer je odbacio savet starešina
2CH 10:14 i rekao im je po savetu mladića: „Moj otac vam je natovario težak jaram, a ja ću još dodati na vaš teret; moj otac vas je šibao bičevima, a ja [ću vas šibati] škorpijama.“
2CH 10:15 Ali car nije poslušao narod, jer je Bog tako uredio, da bi ispunio svoju reč, koju je Gospod rekao Jerovoamu, sinu Navatovom, preko Ahije Silomljanina.
2CH 10:16 I kada je sav Izrailj video da ih car nije poslušao, narod odgovori caru: „Kakav deo mi imamo s Davidom? Nema nama nasledstva sa sinom Jesejevim! U svoje šatore, Izrailju! Sad se, Davide, sam brini za svoj dom!“ Zatim su se svi Izrailjci vratili svojim kućama.
2CH 10:17 Car Rovoam je vladao samo nad Izrailjcima koji su živeli u Judinim gradovima.
2CH 10:18 Car Rovoam je poslao Adorama, nadzornika prinudnog rada, ali su ga sinovi Izrailjevi kamenovali pa je poginuo. Car Rovoam se brzo pope u svoje kočije i pobeže u Jerusalim.
2CH 10:19 Tako se Izrailj pobunio protiv doma Davidovog sve do danas.
2CH 11:1 Kad se Rovoam vratio u Jerusalim, sabrao je dom Judin i pleme Venijaminovo, stotinu osamdeset hiljada izabranih ratnika, da ratuju protiv Izrailja, da povrate carstvo Rovoamu.
2CH 11:2 Ali Gospodnja reč dođe Semaju, čoveku Božijem:
2CH 11:3 „Reci Rovoamu, sinu Solomonovom, caru Judinom i svem Izrailju u Judi i Venijaminu:
2CH 11:4 ’Ovako kaže Gospod: ne izlazite da ratujete protiv svoje braće. Neka se svako vrati svojoj kući, jer ova stvar dolazi od mene.’“ Tada su poslušali Gospodnje reči i vratili se sa pohoda na Jerovoama.
2CH 11:5 Rovoam je prebivao u Jerusalimu i zidao gradove-utvrđenja u Judi.
2CH 11:6 Tako je sazidao Vitlejem, Etam, Tekuju,
2CH 11:7 Vet-Sur, Sokot, Odolam,
2CH 11:8 Gat, Marisu, Zif,
2CH 11:9 Adoraim, Lahis, Azeku,
2CH 11:10 Saraju, Ajalon i Hevron. To su bili gradovi-utvrđenja u Judi i Venijaminu.
2CH 11:11 Kada ih je učvrstio, postavio im je zapovednike i snabdeo ih zalihama hrane, ulja i vina.
2CH 11:12 Opremio je sve gradove štitovima, kopljima, ojačao ih silno, tako da su mu pripadali i Juda i Venijamin.
2CH 11:13 Sveštenici i Leviti, koji su bili po celom Izrailju, došli su sa svih strana i priklonili mu se.
2CH 11:14 Leviti su ostavili pašnjake i imanja i prešli u Judu i Jerusalim, jer su ih Jerovoam i njegovi sinovi odbacili kao Gospodnje sveštenike.
2CH 11:15 Jerovoam je postavio svoje sveštenike za žrtvene bregove, za kipove jaraca i teladi koje je napravio.
2CH 11:16 Za njima su došli iz svih plemena Izrailja, oni koji su srcem tražili Gospoda, Boga Izrailjevog, da u Jerusalimu prinesu žrtvu Gospodu, Bogu svojih otaca.
2CH 11:17 Oni su tri godine jačali i Judino carstvo i Rovoama, Solomonovog sina. Naime, išli su tri godine Davidovim i Solomonovim putem.
2CH 11:18 Rovoam je oženio Mahalatu, ćerku Davidovog sina Jerimota, i Avihailu, ćerku Jesejevog sina Elijava,
2CH 11:19 koja mu je rodila sinove: Jeusa, Semariju i Zama.
2CH 11:20 Posle nje je oženio Mahu, Avesalomovu ćerku, koja mu je rodila Aviju, Ataju, Zizu i Selomita
2CH 11:21 Rovoam je voleo Mahu, Avesalomovu ćerku više od svih svojih žena i inoča. Imao je osamnaest žena i šezdeset inoča i izrodilo mu se dvadeset osam sinova i šezdeset ćerki.
2CH 11:22 Rovoam je za glavara postavio Mahinog sina Aviju, da bude vladar svojoj braći, jer je želeo da ga zacari.
2CH 11:23 Postupao je mudro, pa je neke od sinova izaslao po čitavoj Judi i Venijaminu, po svim gradovima-utvrđenjima i dao im obilje hrane i mnogo žena.
2CH 12:1 Kada je Rovoam učvrstio svoje carstvo, osilio se, pa su i on i sav Izrailj napustili Gospodnji Zakon.
2CH 12:2 Zbog tog neverstva prema Gospodu, pete godine cara Rovoama, digao se Sisak, car Egipta, protiv Jerusalima,
2CH 12:3 sa hiljadu dve stotine bojnih kola, šezdeset hiljada konjanika i nebrojenim mnoštvom Luvimana, Suhimana i Kušana iz Egipta.
2CH 12:4 Zauzeo je Judine gradove-utvrđenja i došao do Jerusalima.
2CH 12:5 Tada je prorok Semaja došao kod Rovoama i Judinih glavara koji su se zbog Sisaka povukli u Jerusalim. Rekao im je: „Ovako kaže Gospod: ’Kao što ste vi ostavili mene, tako i ja ostavljam vas Sisakovim rukama.’“
2CH 12:6 I poniziše se i vođe Izrailja i car. Rekli su: „Pravedan je Gospod!“
2CH 12:7 A kada je Gospod video da su se ponizili, Semaji dođe Gospodnja reč. Rekao im je: „Ponizili su se i zato ih neću razoriti. Daću im malo izbavljenja i neću Sisakovom rukom izliti svoj gnev na Jerusalim,
2CH 12:8 ali će mu biti podanici i saznaće kako je služiti meni, a kako zemaljskim carstvima.“
2CH 12:9 Tako je Sisak, car Egipta, ušao u Jerusalim. On je odneo sve blago iz Doma Gospodnjeg, i sve blago iz carevog dvora; sve je odneo. Odneo je i štitove od zlata koje je napravio Solomon.
2CH 12:10 Car Rovoam je umesto njih napravio štitove od bronze i poverio ih zapovednicima straže koja je čuvala vrata carevog dvora.
2CH 12:11 Kad god je car odlazio u Dom Gospodnji, stražari bi ih donosili, a potom bi ih vraćali u oružarnicu straže.
2CH 12:12 Pošto se car ponizio, Gospod je uklonio svoj gnev od njega i nije ga sasvim razorio, jer je u Judi bilo i dobrih stvari.
2CH 12:13 Tako je Rovoam ojačao i vladao u Jerusalimu, a imao je četrdeset jednu godinu kada se zacario. Sedamnaest godina je vladao u Jerusalimu, gradu koji je od svih izrailjskih plemena Gospod izabrao da u njemu nastani svoje ime. Majka mu je bila Amonka i zvala se Nama.
2CH 12:14 Ipak, činio je zlo i nije svim srcem tražio Gospoda.
2CH 12:15 Ostala Rovoamova dela, i sve što je učinio, nije li to zapisano u Knjizi proroka Semaje i u rodoslovu videoca Ida? Rat se stalno vodio između Rovoama i Jerovoama.
2CH 12:16 Kad se Rovoam upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Davidovom gradu, a umesto njega se zacario Avija, njegov sin.
2CH 13:1 U osamnaestoj godini carevanja Jerovoama, Avija se zacario nad Judom.
2CH 13:2 On je vladao tri godine u Jerusalimu. Majka mu se zvala Miheja, ćerka Urila iz Gavaje. Jerovoam i Avija su ratovali.
2CH 13:3 Avija je krenuo u okršaj sa četiri stotine hiljada odabranih i odvažnih ratnika, a Jerovoam mu se suprotstavio vojnim redovima od osam stotina hiljada odabranih, najboljih ratnika.
2CH 13:4 Avija je stao na vrh Semarajima, brda u Jefremovom gorju i rekao: „Čujte me, ti Jerovoame i svi Izrailjci!
2CH 13:5 Zar ne znate da je Gospod Bog Izrailjev Davidu i njegovim potomcima savezom potvrđenim solju zauvek dao carsku vlast nad Izrailjem?
2CH 13:6 Ali se Jerovoam, Navatov sin i sluga Davidovog sina Solomona, digao i pobunio protiv svojih gospodara.
2CH 13:7 Oko njega su se okupili dokoličari i ništarije, pa nadjačaše Rovoama, Solomonovog sina, koji je bio mlad, plašljivog srca i koji nije mogao da im se odupre.
2CH 13:8 I sad, kažete, suprotstavili bi se Gospodnjem carstvu koje je u rukama Davidovih potomaka; vi, veliko mnoštvo i zlatna telad koje vam je kao bogove napravio Jerovoam?
2CH 13:9 Zar niste oterali Gospodnje sveštenike, Aronove potomke i Levite? Zar niste sebi postavili sveštenike kao i stanovnici ostalih zemalja? Ko god je došao da se posveti – noseći junca i sedam ovnova – postao je sveštenik lažnih bogova.
2CH 13:10 A naš je Bog Gospod, nismo ga zaboravili. Njemu služe sveštenici, Aronovi potomci i Leviti koji su u svakodnevnoj službi.
2CH 13:11 Svakog jutra i večeri prinose Gospodu svespalnicu, pale mirisni kad, prinose hleb u redove na čistom stolu, svake večeri pale žiške zlatnih svećnjaka. Mi smo istrajni u dužnostima prema Gospodu Bogu a vi ste ga zaboravili.
2CH 13:12 Zato nas predvodi Bog i njegovi sveštenici, da trubama daju znak za bitku sa vama. Sinovi izrailjski, ne ratujte sa Gospodom, Bogom svojih otaca, jer nećete uspeti!“
2CH 13:13 Ali Jerovoam je poslao zasedu, da im dođu iza leđa. Tako su ih opkolili – jedni Judi spreda a zaseda otpozadi.
2CH 13:14 I kad se okrete Juda – gle – bitka i spreda i otpozadi! Tada zavapiše Gospodu a sveštenici zatrubiše u trube.
2CH 13:15 Judejci povikaše ratnim pokličima i na taj njihov poklič Bog – pred Judejcima i Avijom – udari Jerovoama i sav Izrailj.
2CH 13:16 Izrailj je pobegao ispred Jude, ali ih je Bog predao u njihove ruke
2CH 13:17 pa ih Avija i njegovi ljudi udariše i pobiše mnoge. Naime, sasekli su pet stotina hiljada odabranih Izrailjaca.
2CH 13:18 Tada su Izrailjci bili poniženi a Judejci ojačaše jer su se oslonili na Gospoda, Boga svojih otaca.
2CH 13:19 Avija je progonio Jerovoama i preoteo mu gradove Vetilj, Jesan i Efron sa njihovim okolnim selima.
2CH 13:20 Dok je Avija bio živ Jerovoam se nikada nije oporavio. A onda ga je Gospod udario i Jerovoam je umro.
2CH 13:21 Avija se osnažio i doveo sebi četrnaest žena s kojima je izrodio dvadeset dva sina i šesnaest ćerki.
2CH 13:22 A sva ostala Avijina dela, sve što je radio i govorio, sve je zapisano u spisima proroka Ida.
2CH 14:1 Kad se Avija upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Davidovom gradu. Njegov sin Asa se zacario umesto njega, a u njegovo je vreme u zemlji deset godina vladao mir.
2CH 14:2 Asa je činio dobro i pravo u očima Gospoda, njegovog Boga.
2CH 14:3 Uklonio je sve tuđinske žrtvenike i žrtvene bregove, porazbijao sve svete stubove i posekao Aštartine stupove.
2CH 14:4 Zapovedio je Judi da traže Gospoda, Boga svojih otaca, i da drže njegov Zakon i zapovesti.
2CH 14:5 On je iz svih gradova u Judi uklonio žrtvene bregove i stubove u čast sunca, pa je u njegovo vreme carstvo bilo u miru.
2CH 14:6 U Judi je izgradio gradove-utvrđenja jer je za vreme njegove vladavine bio mir u zemlji. Tih godina niko nije ratovao sa njim jer mu je Gospod dao mir.
2CH 14:7 I on reče Judi: „Hajde da sazidamo ove gradove, da ih opašemo zidinama, kulama, vratima i rešetkama dok je još mir u zemlji. Tražili smo Gospoda, našeg Boga, tražili smo ga i on nam je dao mir sa svih strana.“ Tako su gradili i napredovali.
2CH 14:8 Asa je imao tri stotine hiljada Judejaca, vojnike sa štitovima i kopljima, kao i dve stotine osamdeset hiljada Venijaminovaca, štitonoša i lukonoša. Sve su to bili najbolji ratnici.
2CH 14:9 A Zara Kušanin izađe protiv Ase sa milion vojnika i tri stotine bojnih kola. Došli su do Marise.
2CH 14:10 Asa je izašao pred njega. Postrojili su se u bojne redove u dolini Sefati, u Marisi.
2CH 14:11 Tada zavapi Asa Gospodu, svom Bogu, i reče: „O, Gospode, tebi nije teško da pritekneš u pomoć nejakome protiv jakog. O, Gospode, naš Bože, na tebe se oslanjamo i u tvoje ime smo izašli na ovo mnoštvo. O, Gospode, ti si naš Bog! Ne dozvoli da te čovek nadvlada!“
2CH 14:12 Tada Gospod pred Asom i pred Judom udari Kušite i oni pobegoše.
2CH 14:13 Asa i narod koji je bio sa njim su ih gonili do Gerara tako da niko od Kušita nije preživeo. Bili su razbijeni pred Gospodnjim licem i pred njegovom vojskom koja je ponela veliki plen.
2CH 14:14 Razorili su i oplenili sve gradove oko Gerara jer je na njima bio strah Gospodnji. Mnogo je plena bilo u tim gradovima.
2CH 14:15 Razorili su šatore stočara, zarobili mnoštvo ovaca i kamila pa su se vratili u Jerusalim.
2CH 15:1 Na Odidovog sina Azariju je sišao Božiji Duh
2CH 15:2 i on ode pred Asu pa mu reče: „Čujte me, Aso, sva Judo i Venijamine! Gospod je sa vama kada ste vi sa njim. Ako ga potražite, daće vam da ga pronađete; ako ga ostavite, ostaviće vas.
2CH 15:3 Mnoge su svoje dane Izrailjci bili bez istinitog Boga, bez sveštenika koji poučavaju i bez Zakona.
2CH 15:4 Ali u nevolji su se okrenuli Gospodu, Bogu Izrailja; tražili su ga i dao im je da ga pronađu.
2CH 15:5 Baš u te dane nije se mirno putovalo, ni mirno živelo, velika je pometnja bila nad svim stanovnicima zemlje.
2CH 15:6 Jedan narod je satirao drugi i jedan grad je satirao drugi, a Bog ih je smeo svim nevoljama.
2CH 15:7 A vi, budite jaki i neka vam ne klonu ruke jer postoji nagrada za vaša dela.“
2CH 15:8 A kada je Asa čuo Odidovo proroštvo, osokolio se i odstranio gadosti iz cele Judine zemlje, iz Venijamina i iz svih gradova koje je osvojio u Jefremovom gorju. Obnovio je i žrtvenik Gospodnji koji je stajao ispred Gospodnjeg trema.
2CH 15:9 Tada je okupio sve od Jude i Venijamina, i sve koji su od Izrailja prebegli kod Jefrema, Manasije i Simeuna. Bilo je to mnoštvo koje je videlo da je sa njim Gospod, Bog njegov.
2CH 15:10 Okupili su se u Jerusalimu trećeg meseca petnaeste godine Asine vladavine.
2CH 15:11 Tog dana su prineli Gospodu na žrtvu nešto od plena koji su poneli: sedam stotina volova i sedam hiljada ovaca.
2CH 15:12 Zavetovali su se da će svim srcem i svom dušom tražiti Gospoda, Boga svojih otaca,
2CH 15:13 a da će se pogubiti ko to ne bude činio, ko ne bude tražio Gospoda, Boga Izrailjevog: i mlado i staro, i muškarci i žene.
2CH 15:14 I zakleše se Gospodu uz povike, klicanja, trube i ovnujske rogove.
2CH 15:15 Sva Juda se radovala zakletvi kojom se od srca zaklela. Rado su ga potražili i on im je dao da ga nađu, dao im je Gospod mir sa svih strana.
2CH 15:16 Takođe, Asa je svoju majku Mahu uklonio s položaja carice majke, jer je načinila odvratne Aštartine stupove. Asa je posekao stupove i spalio ih u dolini Kidron.
2CH 15:17 No, iako nije uklonio uzvišice iz Izrailja, Asino srce je bilo u potpunosti verno sveg njegovog života.
2CH 15:18 On je doneo u Božiji Dom stvari koje je njegov otac posvetio: srebro, zlato i posuđe.
2CH 15:19 Sve do trideset pete godine Asine vladavine nije bilo rata.
2CH 16:1 Trideset šeste godine Asine vladavine, izrailjski car Vasa je krenuo protiv Jude utvrdivši Ramu, da bi sprečio svakoga da dolazi ili odlazi od Ase, cara Judinog.
2CH 16:2 Tada je Asa uzeo sve srebro i zlato što je ostalo u riznici Doma Gospodnjeg i u riznici carskog dvora, i poslao ih aramejskom caru Ven-Adadu koji je prebivao u Damasku. Poručio mu je:
2CH 16:3 „Neka bude savez između mene i tebe, kao između mog oca i tvog oca. Evo, šaljem ti srebro i zlato; dođi i poništi svoj savez sa Vasom, carem izrailjskim, da bi otišao od mene.“
2CH 16:4 Ven-Adad je poslušao Asu, pa je poslao svoje vojne zapovednike da napadnu izrailjske gradove. Osvojio je Ijon, Dan, Avel Vet-Mahu, i sve gradove-skladišta u Neftalimu.
2CH 16:5 Kad je to čuo Vasa, prestao je da utvrđuje Ramu i odustao je od njene izgradnje.
2CH 16:6 Tada je car Asa uzeo sve Judejce, pa su odneli iz Rame kamenje i drvo, koje je Vasa upotrebio za gradnju. On je s njima utvrdio Gavaju i Mispu.
2CH 16:7 U to vreme Asi, caru Jude, dođe videlac Hanani i reče mu: „Pošto si se oslonio na aramejskog cara a ne na Gospoda, Boga svog, pobegla ti je iz ruku vojska aramejskog cara.
2CH 16:8 Zar ti nije Gospod, kada si se oslonio na njega, predao u ruke Kušite i Luvimane, a bili su ogromna vojska, s mnoštvom bojnih kola i konjanika?
2CH 16:9 Jer Gospodnje oči pomno gledaju po svoj zemlji da on pokaže svoju snagu onima koji su mu naklonjeni celim srcem. Bezumno si postupio u ovome. Od sada ćeš stalno ratovati.“
2CH 16:10 Asa se razjario na videoca i bacio ga u tamničke okove, besan zbog svega toga. Baš u to vreme je potlačio još neke od naroda.
2CH 16:11 Ostala dela Asina, od prvog do poslednjeg, zar nisu zapisana u Knjizi dnevnika careva Jude i Izrailja?
2CH 16:12 Teško su mu obolele noge trideset devete godine vladavine. Ipak, ni u svojoj bolesti nije tražio Gospoda nego lekare.
2CH 16:13 Asa se upokojio sa svojim precima četrdeset prve godine svoje vladavine.
2CH 16:14 Narod ga je sahranio u Davidovom gradu, u grob koji je iskopao za sebe. Položili su ga u grobnicu koju je on već ispunio raznim vrstama balzama umešanih u vešto spremljenu miomirisnu smesu. U njegovu su čast spalili obilje te smese.
2CH 17:1 Na Asinom mestu se zacario njegov sin Josafat i ojačao nad Izrailjem.
2CH 17:2 Postavio je vojnike po svim Judinim utvrđenim gradovima; postavio je vojne tabore po Judinoj zemlji i u sve Jefremove gradove koje je osvojio Asa, njegov otac.
2CH 17:3 Gospod je bio sa Josafatom a on je u svemu sledio početke puta svog praoca Davida i nije tražio Vale.
2CH 17:4 Tražio je Boga svoga oca i živeo po njegovim zapovestima, a ne prema delima Izrailja.
2CH 17:5 Gospod je učvrstio carstvo u njegovim rukama a sva Juda je darivala Josafata. Tako mu je pripalo obilje časti i bogatstva.
2CH 17:6 Srcem se uzvisio na Gospodnjim putevima pa je ponovo iz Jude uklonio žrtvene bregove i Aštartine stupove.
2CH 17:7 Treće godine svoje vladavine poslao je svoje glavare Ven-Haila, Ovadiju, Zahariju, Natanaila i Miheju da poučavaju po Judinim gradovima.
2CH 17:8 Sa njima je poslao i Levite: Semaj, Netaniju, Zevadiju, Asaila, Semiramota, Jonatana, Adoniju, Toviju, Tov-Adoniju; i sveštenike Elisama i Jorama
2CH 17:9 Oni su poučavali u Judi, a sa sobom su imali Knjigu Gospodnjeg Zakona. Obišli su sve judejske gradove poučavajući narod.
2CH 17:10 Strah Gospodnji je obuzeo sva carstva zemalja koje okružuju Judu, pa nijedno od njih nije ratovalo sa Josafatom.
2CH 17:11 Neki Filistejci su Josafatu donosili darove i danak u srebru. I neki Arapi su mu doneli stado od sedam hiljada sedam stotina ovnova i isto toliko jaraca.
2CH 17:12 Josafat je postajao sve silniji i silniji. U Judi je podigao utvrđenja i gradove-skladišta.
2CH 17:13 Imao je mnogo zaliha u Judinim gradovima i mnogo vojnika, hrabrih ratnika u Jerusalimu.
2CH 17:14 Ovo su zapovednici po njihovim grupama, po otačkim domovima: Adna, Judin zapovednik nad hiljadama i sa njim tri stotine hiljada hrabrih ratnika;
2CH 17:15 pored njega zapovednik Joanan i sa njim dve stotine osamdeset hiljada;
2CH 17:16 pored njega Amasija, Zihrijev sin, dobrovoljac za Gospoda, i sa njim dve stotine hiljada hrabrih ratnika.
2CH 17:17 Od Venijaminovaca: hrabri ratnik Elijada i sa njim dve stotine hiljada ratnika naoružanih lukovima i štitovima;
2CH 17:18 pored njega Jozavad i sa njim stotinu osamdeset hiljada naoružanih za boj.
2CH 17:19 Ovi su služili caru pored onih koje je car postavio u utvrđene gradove po celoj Judi.
2CH 18:1 Josafat je bio veoma bogat i slavan pa je postao Ahavov zet.
2CH 18:2 Posle nekoliko godina otišao je Ahavu u Samariju, a ovaj je za njega i njegove ljude zaklao mnogo ovaca i goveda. Onda ga je nagovarao da krene i napadne Ramot galadski.
2CH 18:3 I upita izrailjski car Ahav judejskog cara Josafata: „Hoćeš li poći sa mnom na Ramot galadski?“ A on mu odgovori: „Što sam ja, to si ti; moj je narod kao tvoj narod. Krenućemo s tobom u rat.“
2CH 18:4 Josafat reče caru izrailjskom: „Zatraži prvo Gospodnji savet.“
2CH 18:5 Car izrailjski okupi četiri stotine proroka i reče im: „Da li da pođemo u rat protiv Ramota galadskog ili da se okanemo toga?“ Oni mu odgovoriše: „Pođi, jer će ga Bog predati u careve ruke!“
2CH 18:6 Josafat upita: „Ima li ovde još neki prorok Gospodnji da ga pitamo?“
2CH 18:7 Car izrailjski reče Josafatu: „Postoji još jedan čovek preko koga možemo da pitamo Gospoda, ali ja ga mrzim, jer mi ne prorokuje dobro nego uvek samo zlo. To je Miheja, sin Jemlin.“ A Josafat reče: „Neka car ne govori tako.“
2CH 18:8 Tada car izrailjski dozva jednog dvoranina i reče: „Brzo dovedi Miheju, sina Jemlinog!“
2CH 18:9 Car izrailjski i Josafat, car Judin, obučeni u svoje odore, sedeli su svaki na svome prestolu kod gumna na ulazu samarijske kapije, dok su svi proroci prorokovali pred njima.
2CH 18:10 Sedekija, sin Hananin, načini sebi gvozdene rogove i reče: „Govori Gospod: ’Ovim ćeš bosti Aramejce, dok ih ne dokrajčiš!’“
2CH 18:11 Svi proroci su ovako prorokovali, govoreći: „Idi na Ramot galadski i imaćeš uspeha, jer će ga Gospod dati u careve ruke!“
2CH 18:12 Glasnik koji je otišao da pozove Miheju, rekao mu je: „Eno, proroci jednodušno prorokuju što je povoljno za cara. Stoga neka i tvoje reči budu kao njihove; govori caru ono što je povoljno za njega.“
2CH 18:13 Miheja odgovori: „Živoga mi Gospoda, govoriću ono što mi moj Bog bude rekao!“
2CH 18:14 Kad je došao k caru, car mu reče: „Miheja, da li da idemo u Ramot galadski da ratujemo protiv njega, ili da se okanem toga?“ A on mu odgovori: „Idite, imaćete uspeha i daće vam se u vaše ruke.“
2CH 18:15 Car mu reče: „Dokle ću te zaklinjati da mi kažeš samo istinu u ime Gospodnje?“
2CH 18:16 Miheja reče: „Vidim sav Izrailj raštrkan po gorama, kao stado bez pastira. Gospod reče: ’Oni nemaju gospodara; neka se svako vrati kući u miru.’“
2CH 18:17 Tada car izrailjski reče Josafatu: „Nisam li ti rekao da mi neće prorokovati ništa dobro, nego samo zlo?“
2CH 18:18 Ali [Miheja] reče: „Zato čujte reč Gospodnju! Video sam Gospoda kako sedi na svome prestolu, a sva je nebeska vojska stajala s njegove desne i leve strane
2CH 18:19 Gospod reče: ’Ko će zavesti Ahava, cara izrailjskog, da pođe na Ramot galadski?’ Jedan je rekao ovako, a drugi onako.
2CH 18:20 Jedan duh izađe, stade pred Gospoda i reče: ’Ja ću ga zavesti.’ Gospod ga upita: ’Kako?’
2CH 18:21 On reče: ’Izaći ću i biću lažljiv duh u ustima svih njegovih proroka.’ Gospod reče: ’Uspećeš da ga zavedeš; idi i učini tako.’
2CH 18:22 Gospod je, dakle, stavio lažljivog duha u usta ovih proroka; a Gospod ti objavljuje propast.“
2CH 18:23 Tada Sedekija, sin Hananin, priđe, udari Miheju po obrazu i reče: „Zar je Duh Gospodnji otišao od mene da bi govorio tebi?“
2CH 18:24 Miheja reče: „Videćeš onoga dana kada budeš išao iz sobe u sobu da se sakriješ.“
2CH 18:25 Car izrailjski reče: „Uzmite Miheju i predajte ga Amonu, upravitelju grada, i Joasu, carevom sinu.
2CH 18:26 Recite: ’Govori car: Bacite ovoga u tamnicu, i hranite ga s malo hleba i vode, dok se ne vratim u miru.’“
2CH 18:27 A Miheja mu reče: „Ako se zaista vratiš u miru, onda Gospod nije govorio preko mene.“ I još reče: „Čujte, svi narodi!“
2CH 18:28 Tako car izrailjski i Josafat, car Judin, krenu na Ramot galadski.
2CH 18:29 Car izrailjski reče Josafatu: „Prerušiću se i poći u bitku, a ti obuci svoju odoru.“ Car izrailjski se preruši i odu u bitku.
2CH 18:30 A car aramejski zapovedi zapovednicima svojih bojnih kola: „Ne upuštajte se u boj ni s velikim ni s malim, već samo s carem izrailjskim.“
2CH 18:31 Kad su zapovednici bojnih kola videli Josafata, mislili su: „To je car izrailjski.“ Tada su se okrenuli i oborili se na njega. Ali Josafat povika, a Gospod mu je pomogao tako što ih je odbio od njega.
2CH 18:32 Kad su zapovednici bojnih kola videli da to nije car izrailjski, okrenuli su se od njega.
2CH 18:33 Međutim, neko nasumce odape luk i ustreli cara izrailjskog između sastava njegovog oklopa. On reče svome vozaču: „Okreni kola i izvedi me iz bitke, jer sam ranjen.“
2CH 18:34 Ljuta se bitka vodila celog tog dana, ali se izrailjski car držao na nogama u bojnim kolima naspram Aramejaca. Umro je kada je sunce zašlo.
2CH 19:1 A kada se Josafat, car Jude, mirno vratio u Jerusalim, svojoj kući,
2CH 19:2 susreo ga je videlac Juj, Hananin sin. On reče caru Josafatu: „Pomažeš podlacima i voliš one što mrze Gospoda? Zato se Gospod gnevi na tebe.
2CH 19:3 Ali, našlo se i nešto dobro kod tebe, jer si uklonio Aštartine stupove iz zemlje i usmerio si svoje srce da traži Boga.“
2CH 19:4 Josafat je prebivao u Jerusalimu. Ponovo je obišao narod od Vir-Saveje do gorja u Jefremu i vratio ga Gospodu, Bogu njihovih otaca.
2CH 19:5 Postavio je sudije po zemlji, po svim Judinim utvrđenim gradovima, od grada do grada.
2CH 19:6 Sudijama je rekao: „Pazite šta radite! Jer ne sudite za ljude već za Gospoda koji je sa vama dok sudite.
2CH 19:7 Zato se bojte Gospoda, pazite kako radite. Naš Gospod Bog nije nepravedan, pristrasan i podmitljiv.“
2CH 19:8 Josafat je i u Jerusalimu postavio neke Levite, sveštenike i glavare izrailjskih otačkih domova za Gospodnji sud i parnice Jerusalimljana.
2CH 19:9 Zapovedio im je: „Radite ovo u bogobojaznosti, verno i celim srcem.
2CH 19:10 U svim slučajevima koji vam se dodele od vaše braće koja prebivaju u svojim gradovima – a tiču se ubistva, Zakona, zapovesti, propisa, uredaba – upozorite ih da ne skrive Gospodu, da gnev ne dođe na vas i vašu braću. Radite tako i nećete biti krivi.
2CH 19:11 Dakle, Prvosveštenik Amarija će vam zapovedati u svakoj stvari Gospodnjoj. Zevadija, sin Ismailov i vladar Judinog doma će vam zapovedati u svim carskim poslovima, a Leviti će upravljati pred vama. Budite odvažni i radite! Neka je Gospod sa dobrima!“
2CH 20:1 Posle ovoga su Moavci, Amonci i neki od Meunita napali Josafata.
2CH 20:2 Došli su neki ljudi kod Josafata i obavestili ga: „Veliko mnoštvo nadire sa druge strane mora, od Edoma dolaze na tebe. Eno ih u Hasason-Tamaru, to jest u En-Gedi.“
2CH 20:3 Josafat se uplašio, pa je okrenuo lice da traži Gospoda i po celoj Judi je proglasio post.
2CH 20:4 Tada se Judejci okupiše da traže pomoć od Gospoda. Iz svih Judinih gradova su dolazili da traže Gospoda.
2CH 20:5 Josafat je stao pred zbor Judejaca i Jerusalimljana, u Domu Gospodnjem pred novim dvorištem
2CH 20:6 i reče: „O, Gospode, Bože naših otaca! Nisi li ti Bog na nebesima i ne vladaš li nad carstvima svih naroda? Nije li u tvojoj ruci sila i moć, i niko ne može da ti se odupre?
2CH 20:7 Zar ti nisi odagnao stanovnike ove zemlje ispred Izrailja, tvoga naroda, i dao je doveka potomcima tvog prijatelja Avrahama?
2CH 20:8 Oni su se nastanili u njoj i u njoj izgradili Svetilište tvom imenu, rekavši:
2CH 20:9 ’Ako nas zadese pošast, mač osude, pomor, glad, stajaćemo pred ovim Domom i pred tobom – jer ovaj Dom nosi tvoje ime – i zavapićemo u svojoj nevolji, a ti nas čuj i spasi.’
2CH 20:10 A sada su ovde Amonci, Moavci i još neki sa gore Sir. Nisi dozvolio Izrailju kada je izašao iz Egipta da prođe preko njihove zemlje, pa je morao da ih zaobilazi, a nije ih istrebio.
2CH 20:11 I sad nam vraćaju tako što su došli da nas oteraju sa tvog poseda koji si nam ti dao u nasledstvo.
2CH 20:12 O, Bože naš, zar im nećeš suditi? U nama nema snage pred ovim velikim mnoštvom koje dolazi na nas. Ne znamo šta da uradimo. Naše su oči uprte u tebe!“
2CH 20:13 Sva je Juda stajala pred Gospodom sa svojom decom, sa ženama i sinovima.
2CH 20:14 I tada je na Levita Jazila – Zaharijevog sina, Venajinog sina, Jeielovog sina, Matanijevog sina – Asafovog potomka, usred zbora došao Duh Gospodnji.
2CH 20:15 On reče: „Pazite dobro, svi Judejci i Jerusalimljani, i ti, caru Josafate! Ovako vam govori Gospod: ’Vi se ne plašite i ne klonite srcem pred ovim velikim mnoštvom, jer ova bitka nije vaša nego Gospodnja.
2CH 20:16 Sutra siđite na njih dok se budu uspinjali uz Zis i naći ćete ih na kraju doline, pred pustinjom Jeruil.
2CH 20:17 Ne borite se u ovoj bici. Stanite, postavite se i gledajte kako će vas Gospod izbaviti, o, Judo i Jerusalime! Ne plašite se i ne klonite srcem! Sutra izađite pred njih jer je Gospod sa vama!’“
2CH 20:18 Tada se Josafat poklonio licem do zemlje, a svi su Judejci i Jerusalimljani pali ničice pred Gospodom i poklonili mu se.
2CH 20:19 Ustali su Leviti, potomci Katovi i potomci Korejevi da na sav glas slave Gospoda, Boga Izrailjevog.
2CH 20:20 Tako su ujutru rano ustali i otišli u Tekuja pustinju. Kada su izlazili, Josafat stade i reče: „Čujte me, Judejci i Jerusalimljani! Verujte u Gospoda, svoga Boga, i održaćete se; verujte prorocima njegovim i uspećete.“
2CH 20:21 Onda se posavetovao sa narodom i postavio one koji pevaju Gospodu i one u svetoj odeći, da idu pred vojskom i slave ga: „Hvalite Gospoda jer je milost njegova doveka.“
2CH 20:22 Kada su počeli radosno da kliču i slave, Gospod postavi zasedu Amoncima, Moavcima i još nekima sa gore Sir, koji su krenuli na Judu. Tako su bili poraženi.
2CH 20:23 Naime, Amonci i Moavci su ustali na one sa gore Sir da ih sasvim unište i istrebe. A kada su ih istrebili, počeli su međusobno da se satiru.
2CH 20:24 Judejci su stigli do stražarnice u pustinji kada su pogledali na mnoštvo – gle, mrtvaci leže po zemlji. Niko nije preživeo.
2CH 20:25 Tada su Josafat i njegov narod počeli da plene njihov tabor. Našli su obilje vrednosti i dragocenosti na mrtvacima, toliko plena da ga nisu mogli poneti. Toliko je toga bilo da su tri dana plenili po taboru.
2CH 20:26 Četvrtog dana su se okupili u dolini Veraha gde su blagoslovili Gospoda. Zato je narod nazvao ovo mesto „Dolina blagoslova“, kako se i zove sve do danas.
2CH 20:27 Tada su se, s Josafatom na čelu, u Jerusalim vratili svi Judejci i Jerusalimljani. Radovali su se jer ih je Gospod obradovao nad njihovim neprijateljima.
2CH 20:28 Došli su u Jerusalim, u Dom Gospodnji sa lirama, harfama i trubama.
2CH 20:29 Strah Gospodnji je zahvatio sva carstva zemalja kada su čula da se Gospod borio sa neprijateljima Izrailja.
2CH 20:30 Josafatovo carstvo je bilo u miru i Bog njegov mu je dao počinak svuda unaokolo.
2CH 20:31 Josafat je vladao nad Judom, a bilo mu je trideset pet godina kada se zacario. Dvadeset pet godina je vladao u Jerusalimu. Majka mu se zvala Azuva, ćerka Silejeva.
2CH 20:32 On je sledio puteve svoga oca Ase i nije odstupao od toga, nego je činio što je pravo u Gospodnjim očima.
2CH 20:33 Ipak, uzvišice nisu bile uklonjene; narod još uvek nije usmerio srce Bogu svojih otaca.
2CH 20:34 Ostalo o Josafatu, od početka do kraja, nije li to zapisano u Knjizi Juja, Hananinog sina, koja je uvrštena u Knjigu dnevnika careva Izrailjevih?
2CH 20:35 Nakon toga se Josafat, car Jude, udružio sa izrailjskim carem Ohozijom koji je činio bezakonje.
2CH 20:36 Udružio se sa njim i napravio lađe u Esion-Geveru da plove za Tarsis
2CH 20:37 Tada je Eliezer iz Marise, Dodov sin, prorokovao Josafatu: „Kako si se ti udružio sa Ohozijom, tako će Gospod razbiti tvoja dela!“ I lađe se razbiše tako da nisu mogle da otplove za Tarsis.
2CH 21:1 Kad se Josafat upokojio sa svojim precima, sahranili su ga s njegovim precima u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Joram.
2CH 21:2 Njegova braća, Josafatovi sinovi, su bili Azarija, Jehilo, Zaharija, Azarija, Mihailo i Sefatija – svi deca Josafata, izrailjskog cara.
2CH 21:3 Otac im je dao mnoge darove: srebro, zlato, dragocenosti, zajedno sa Judinim utvrđenim gradovima. A carstvo je dao Joramu, svom prvencu.
2CH 21:4 Joram se izdigao nad carstvom svog oca, osilio se i mačem pobio svu svoju braću i neke od glavara Izrailja.
2CH 21:5 Trideset dve godine je bilo Joramu kad se zacario, a vladao je osam godina u Jerusalimu.
2CH 21:6 On je išao stopama izrailjskih careva, kao što je činio dom Ahavov, jer mu je Ahavova ćerka bila žena. Činio je što je zlo u očima Gospodnjim.
2CH 21:7 Ipak, Gospod nije hteo da uništi Davidov dom zbog saveza koji je sklopio sa Davidom, pošto mu je obećao da će dati svetiljku njegovim potomcima doveka.
2CH 21:8 U njegove dane se Edom pobunio protiv Jude, pa je postavio cara nad sobom.
2CH 21:9 Joram je otišao sa svojim zapovednicima, sa svim bojnim kolima. Ustao je noću i napao Edomce, koji su opkolili njega i zapovednike bojnih kola.
2CH 21:10 Tako se Edom otrgao od Jude sve do danas. U to vreme se pobunila i Livna protiv njegove vlasti, jer je zaboravio Gospoda, Boga svojih otaca.
2CH 21:11 Takođe, podigao je uzvišice u brdima Jude, učinio da se stanovnici Jerusalima odaju bludu, a i Judu je zaveo.
2CH 21:12 Tada mu je došlo pismo proroka Ilije s porukom: „Govori Gospod, Bog tvog pretka Davida: ’Zato što nisi sledio puteve svog oca Josafata i puteve Judinog cara Ase,
2CH 21:13 nego si sledio puteve careva izrailjskih; zato što si učinio da se stanovnici Jude i Jerusalima odaju bludu, kao što je činio dom Ahavov; zato što si pobio bolje od sebe, svoju braću iz očevog doma;
2CH 21:14 evo, Gospod će udariti velikim zlom tvoje žene, tvoje sinove i svu tvoju imovinu,
2CH 21:15 a tebe teškom bolesti creva, dok ti dan po dan sva creva od bolesti ne iscure.’“
2CH 21:16 I podiže Gospod na Jorama duh u Filistejcima i Arapima koji žive pored Kušana.
2CH 21:17 Oni su napali Judu, provalili u nju i poharali svu imovinu koja se našla u carevom dvoru, njegove sinove i žene, tako da mu nije ostao nijedan sin osim najmlađeg Joahaza.
2CH 21:18 Posle toga Gospod ga je udario bolešću creva kojoj nije bilo leka.
2CH 21:19 Tako su prolazili dani sve dok mu nakon dve godine creva nisu iscurila od bolesti. Umro je u teškim mukama. Ipak, narod nije za njim pogrebno palio kao što je palio za njegovim precima.
2CH 21:20 Imao je trideset dve godine kada se zacario a osam godina je vladao u Jerusalimu. Niko nije žalio za njim. Narod ga je sahranio u Davidovom gradu ali ne i u carskim grobnicama.
2CH 22:1 Stanovnici Jerusalima su umesto njega zacarili Ohoziju, njegovog najmlađeg sina, jer su sve starije sinove pobile pljačkaške bande koje su sa Arapima došle u tabor. Tako se zacario Ohozija, sin Judinog cara Jorama.
2CH 22:2 Ohoziji je bilo dvadeset dve godine kad se zacario, a vladao je jednu godinu u Jerusalimu. Majka mu se zvala Gotolija, ćerka Amrija.
2CH 22:3 Išao je stopama doma Ahavovog, pošto ga je majka savetovala da opako postupa,
2CH 22:4 čineći što je zlo u očima Gospodnjim, kao dom Ahavov. Oni su mu, na njegovu propast, bili savetnici posle smrti njegovog oca.
2CH 22:5 Čineći po njihovom savetu Ohozija je sa Joramom, sinom izrailjskog cara Ahava, krenuo u rat protiv Azaila, cara aramejskog, u Ramot galadski, ali Aramejci raniše Jorama.
2CH 22:6 Joram se povukao u Jezrael da zaleči rane, koje je zadobio u Rami, dok je ratovao sa Azailom, carem aramejskim. I Azarija, sin Jorama, cara Judinog, siđe u Jezrael da vidi Jorama, sina Ahavovog, jer je bio ozbiljno ranjen.
2CH 22:7 Od Gospoda je došao pad Ohozije zbog toga što je otišao Joramu. Jer kada je došao, krenuo je sa Joramom na Juja, Nimsijevog sina, koga je Gospod pomazao da istrebi Ahavov dom.
2CH 22:8 A kada je Juj izvršavao osudu nad Ahavovim domom, naišao je na Judine glavare i Ohozijine bratance kako služe Ohoziju, pa ih je pogubio.
2CH 22:9 Onda je tragao za Ohozijom koga je narod zarobio dok se skrivao u Samariji, pa su ga doveli Juju i pogubili. Sahranili su ga i rekli: „Bio je sin Josafata koji je tražio Gospoda svim srcem.“ I niko iz Ohozijine kuće nije mogao da zadrži carsku vlast.
2CH 22:10 Kad je Gotolija, majka Ohozijina, videla da joj je poginuo sin, ustala je i pobila sav carski rod Judinog doma.
2CH 22:11 Međutim, Josaveja, ćerka cara, uzme Joasa, sina Ohozijinog, i ukrade ga između carevih sinova, koje su ubijali. Stavila ga je u spavaću sobu s njegovom dojiljom – Josaveja, ćerka cara Jorama i žena sveštenika Jodaja – i sakrila ga od Gotolije, jer je bila Ohozijina sestra, te ga ova nije ubila.
2CH 22:12 Bio je s njima sakriven u Domu Božijem šest godina, sve dok je Gotolija vladala nad zemljom.
2CH 23:1 Sedme godine se Jodaj ohrabrio i uzeo zapovednike nad stotinama sa kojima je sklopio savez: Azariju, sina Jeroamovog; Ismaila, sina Joananovog; Azariju, sina Ovidovog; Masiju, sina Adajinog; Elisafata, sina Zihrijevog.
2CH 23:2 Oni su obišli Judu i okupili Levite iz svih Judinih gradova i glavare otačkih domova Izrailja, pa dođoše u Jerusalim.
2CH 23:3 I svi okupljeni načiniše savez sa carem u Domu Božijem. A on im reče: „Evo carevog sina! On će biti car, kao što je govorio Gospod za Davidove sinove.
2CH 23:4 Ovako ćete uraditi: neka trećina vas koji subotom dolazite kao sveštenici i Leviti budu vratari pragova.
2CH 23:5 Trećina neka bude u carevom dvoru, trećina na vratima podnožja a sav narod neka bude u dvorištima Doma Gospodnjeg.
2CH 23:6 I neka niko ne ide u Dom Gospodnji osim sveštenika i Levita koji služe. Oni neka ulaze jer su posvećeni, a sav narod neka drži Gospodnju stražu.
2CH 23:7 Neka Leviti okruže cara, svaki čovek u krugu sa svojim oružjem u ruci, pa neka bude ubijen ko uđe u Dom, neka budu uz cara i kad ulazi i kad izlazi.“
2CH 23:8 Leviti i svi Judejci su uradili kako im je sveštenik Jodaj zapovedio. Svaki je doveo svoje ljude, one koji stupaju na dužnost u subotu, i one koji se razrešavaju dužnosti u subotu, jer Jodaj nije raspustio svešteničke redove.
2CH 23:9 Sveštenik Jodaj je stotnicima dao koplja i štitove, i štitove cara Davida koji su bili u Domu Božijem.
2CH 23:10 Onda je postavio sve ljude oko cara, svakog sa mačem u ruci, od južne strane do severne strane Doma, kod žrtvenika i kod Doma.
2CH 23:11 Tada su izveli carevog sina, stavili na njega krunu i dali mu Svedočanstvo. Zatim su ga zacarili i pomazali Jodaj i njegovi sinovi. Govorili su: „Živeo car!“
2CH 23:12 Kad je Gotolija čula kako narod i straža uzvikuju i kliču caru, došla je k narodu u Dom Gospodnji.
2CH 23:13 Obazrevši se, ugledala je cara kako stoji uz svoj stub, na ulazu, sa zapovednicima i trubačima pored cara. Sav se narod zemlje veselio i trubio u trube a pevači sa instrumentima su pevali i predvodili slavljenje. Tada Gotolija razdra svoju odeću i povika: „Izdaja, izdaja!“
2CH 23:14 Na to sveštenik Jodaj izvede stotnike, koji su upravljali vojskom i reče im: „Izvedite je kroz redove, i ako neko pođe za njom neka bude posečen.“ Naime, sveštenik je rekao: „Ne smete da je ubijete u Domu Gospodnjem.“
2CH 23:15 Zgrabili su je, i kad je prošla kroz konjski ulaz u carski dvor, pogubili su je.
2CH 23:16 A sveštenik Jodaj je sklopio savez između sebe, sveg naroda i cara, da budu narod Gospodnji.
2CH 23:17 Zatim je sav narod otišao u Valov hram i srušio ga. Srušili su njegove žrtvenike, njegove likove su izlomili a Valovog sveštenika Matana su ubili ispred žrtvenika.
2CH 23:18 A Jodaj je postavio stražu kod Doma Gospodnjeg pod nadzor levitskog sveštenstva, koje je David razdelio da u Domu Gospodnjem prinose žrtve svespalnice Gospodu, kako je napisano u knjizi Mojsijevog Zakona – s radošću i s pesmama, po Davidovim uputstvima.
2CH 23:19 Postavio je čuvare na vrata Doma Gospodnjeg kako ne bi ušao niko ko je po bilo čemu nečist.
2CH 23:20 Zatim je poveo stotnike, moćnike, narodne glavare i sav narod zemlje, pa su ispratili cara od Doma Gospodnjeg do Gornjih vrata carskog dvora. Tako postave cara na carski presto.
2CH 23:21 Sav se narod zemlje radovao, a grad je utihnuo kad su Gotoliju pogubili mačem.
2CH 24:1 Joasu je bilo sedam godina kad se zacario, i vladao je četrdeset godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Sivija iz Vir-Saveje.
2CH 24:2 On je činio ono što je pravedno u Gospodnjim očima dok je sveštenik Jodaj bio živ.
2CH 24:3 Jodaj mu je doveo dve žene sa kojima je izrodio sinove i ćerke.
2CH 24:4 Nakon toga Joas je od srca odlučio da obnovi Dom Gospodnji.
2CH 24:5 Okupio je sveštenike i Levite pa im je rekao: „Idite u Judine gradove i sakupite novac iz čitavog Izrailja, iz godine u godinu, da obnovimo Dom vašeg Boga. Požurite s poslom!“ Ali Leviti nisu radili brzo.
2CH 24:6 Onda je car pozvao glavara Jodaja. Rekao mu je: „Zašto ne zahtevaš od Levita da ti iz Jude i Jerusalima donesu porez Mojsija, sluge Gospodnjeg, porez zbora izrailjskog za Šator svedočanstva?
2CH 24:7 Jer Gotolija, ta pokvarena žena i njeni sinovi sledbenici, su provalili u Dom Božiji. I još su sve svete predmete Gospodnjeg Doma upotrebili za Vale.“
2CH 24:8 Tada car naredi i oni napraviše kovčeg koji su stavili napolje, kod vrata Gospodnjeg Doma.
2CH 24:9 Proglasili su Judom i Jerusalimom da se Gospodu donosi porez Mojsija, sluge Božijeg, propisan Izrailju u pustinji.
2CH 24:10 Ovo se dopalo glavarima i svem narodu pa su donosili i ubacivali u kovčeg dok ga nisu napunili.
2CH 24:11 U određeno vreme bi neko od Levita doneo kovčeg carevim službenicima, kada bi videli da ima mnogo novca. Došli bi carev pisar i nadglednik Prvosveštenika pa bi istresli kovčeg i uzeli novac. Onda bi vratili kovčeg na njegovo mesto. Ovo su radili iz dana u dan i tako su sakupili mnogo novca.
2CH 24:12 Car i Jodaj su dali novac nadglednicima na poslovima dela službe Gospodnjeg Doma. Unajmili su klesare i tesare da obnove Gospodnji Dom, kao i one koji su vešti sa gvožđem i bronzom, da poprave Dom Gospodnji.
2CH 24:13 Nadglednici su prionuli na posao a radovi su napredovali pod njihovim nadzorom. Obnovili su Dom Božiji prema merama i učvrstili ga.
2CH 24:14 I čim su ga završili doneli su pred cara i Jodaja preostali novac, pa je neko napravio posuđe za Gospodnji Dom: posuđe za služenje, za žrtvovanje, kadionice, pribor od zlata i srebra. Prinosili su svespalnicu u Domu Gospodnjem stalno, kroz sve dane Jodajevog života.
2CH 24:15 Jodaj je ostareo i umro nasitivši se života. Imao je stotinu trideset godina kada je umro.
2CH 24:16 Narod ga je sahranio u Davidovom gradu među careve. Činio je dobro u Izrailju i Bogu i njegovom Domu.
2CH 24:17 Nakon Jodajeve smrti dođu glavari Jude i duboko se poklone caru, a car ih je saslušao.
2CH 24:18 Ali oni napustiše Dom Gospoda, Boga svojih otaca. Obožavali su Aštartine stupove i idole, pa je zbog tog greha došao gnev na Judu i Jerusalim.
2CH 24:19 I on je poslao proroke među njih da ih vrate nazad Gospodu. Ali kada su svedočili protiv njih, ovi ih nisu slušali.
2CH 24:20 Tada se Duh Božiji spustio na Zahariju, sina sveštenika Jodaja, i on stade pred narod i reče im: „Govori Gospod: ’Zašto prestupate Gospodnje zapovesti? Zato nećete napredovati. Zato što ste zaboravili Gospoda i on je zaboravio vas.’“
2CH 24:21 A oni su skovali zaveru protiv njega pa su ga kamenovali po carevoj zapovesti u dvorištu Doma Gospodnjeg.
2CH 24:22 Car Joas nije zapamtio odanost koju mu je iskazao njegov otac Jodaj, pa je pogubio njegovog sina, koji reče dok je umirao: „Neka Gospod vidi i neka on uzvrati!“
2CH 24:23 A kada se navršila godina, aramejska vojska je izašla na njega. Napali su Judu i Jerusalim i pobili sve narodne glavare, a sav svoj plen su poslali caru u Damask.
2CH 24:24 Iako je aramejska vojska bila ljudstvom malobrojna, Gospod je u njihove ruke predao veoma veliku vojsku, zato što su ovi zaboravili Gospoda, Boga njihovih otaca. Tako su izvršili sud nad Joasom.
2CH 24:25 Kada su otišli od njega ostavili su ga u teškim bolestima. Protiv njega su se zaverile njegove lične sluge zbog krvoprolića nad sinom sveštenika Jodaja. Ubili su ga u postelji. Kada je umro sahranili su ga u Davidovom gradu ali ne u grobnicama careva.
2CH 24:26 A ovo su zaverenici protiv njega: Zavad, sin Simeate Amonke i Jozavad, sin Simrite Moavke.
2CH 24:27 O njegovim sinovima, o mnogim proroštvima protiv njega i o obnovi Doma Božijeg, zapisano je u spisima Knjige o carevima. Umesto njega zacario se njegov sin Amasija.
2CH 25:1 Amasiji je bilo dvadeset pet godina kad je postao car, a vladao je dvadeset devet godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Joadana iz Jerusalima
2CH 25:2 Činio je što je pravo u Gospodnjim očima, ali ne celim srcem.
2CH 25:3 Kad se carstvo učvrstilo pod njegovom vlašću, pobio je sluge koje su ubile njegovog oca cara.
2CH 25:4 Ipak, nije pogubio sinove ubica, prema onome što je napisano u knjizi Mojsijevog Zakona, gde je Gospod zapovedio: „Neka se očevi ne pogubljuju zbog svojih sinova, i neka se sinovi ne pogubljuju zbog svojih očeva; svako treba da bude pogubljen za svoj greh.“
2CH 25:5 Tako je Amasija okupio Judejce i postavio im po otačkim domovima zapovednike nad hiljadama i zapovednike nad stotinama za čitavu Judu i Venijamin. Kada je prebrojao ljude od dvadeset godina pa naviše, izračunao je da ih ima tri stotine hiljada odabranih, onih koji idu u rat sa kopljem i velikim štitom.
2CH 25:6 Iz Izrailja je unajmio stotinu hiljada jakih ratnika za stotinu srebrnih talanata.
2CH 25:7 Ali dođe mu čovek Božiji i reče: „O, care! Neka izrailjska vojska ne ide sa tobom, jer Gospod nije sa Izrailjem, sa svim tim potomcima Jefremovim.
2CH 25:8 A ako odeš, ti navali junački u boj, a Bog će te srušiti pred neprijateljima. Jer u Bogu je snaga da pomogne i da sruši.“
2CH 25:9 Amasija odgovori čoveku Božijem: „A šta da radim sa stotinu talanata koje sam platio izrailjskim četama?“ Čovek Božiji mu reče: „Gospod ima da ti da mnogo više od toga.“
2CH 25:10 Amasija je razdvojio čete koje su mu došle od Jefrema i poslao ih u njihovo mesto, ali se plamen njihovog besa razjario na Judejce. Vratili su se u njihovo mesto u kipećem besu.
2CH 25:11 Amasija se ohrabrio, poveo svoje ljude i otišao u Slanu dolinu gde je pobio deset hiljada stanovnika Sira.
2CH 25:12 Judejci su zarobili deset hiljada živih, odveli ih na vrh litice i odande ih bacili tako da su se svi smrskali.
2CH 25:13 A vojnici četa koje je Amasija vratio, da ne idu sa njim u borbu, poharaše gradove u Judi od Samarije do Vet-Orona. Pobili su tri hiljade i oteli mnogo plena.
2CH 25:14 Kada se Amasija vratio nakon što je porazio Edomce, doneo je bogove sirskog naroda. Postavio ih je sebi za bogove, padao ničice pred njima i kadio im.
2CH 25:15 Ali planu Gospodnji gnev na Amasiju i on mu posla proroka koji mu reče: „Zašto si tražio bogove naroda koji nisu mogli sopstveni narod da izbave iz tvoje ruke?“
2CH 25:16 Dok je on još govorio, car mu reče: „Jesmo li mi tebe postavili za carevog savetnika? Prestani! Zašto da te pogubimo?“ Prorok je prestao ali mu je rekao: „Znam da je Gospod odlučio da te uništi zbog ovoga što si uradio, što nisi poslušao moj savet.“
2CH 25:17 Amasija, car Jude, se posavetovao i onda poslao poruku Joasu, sinu Joahazovom, sinu Jujevom, caru izrailjskom: „Izađi mi na megdan.“
2CH 25:18 Joas, car izrailjski, je poslao poruku Amasiji, caru Judinom, govoreći: „Trn je livanski poslao poruku kedru livanskom, govoreći: ’Daj svoju ćerku mome sinu za ženu’, ali je divlja zver livanska izgazila trn.
2CH 25:19 Gle, ti kažeš da si potukao Edom, pa si se poneo. Uživaj u svojoj slavi, ali ostani kući. Zašto prizivaš nevolju na svoju i Judinu propast?“
2CH 25:20 Ali Amasija nije slušao jer je od Boga bilo određeno da ih preda neprijatelju u ruke jer su tražili bogove Edoma.
2CH 25:21 Tako je Joas, car izrailjski, pošao u boj. On i car Amasija, car Judin, su se sukobili kod Vet-Semesa, koji pripada Judi.
2CH 25:22 No, Izrailj je porazio Judu, pa su svi pobegli svojim kućama.
2CH 25:23 Joas, car izrailjski, je zarobio Judinog cara Amasiju, sina Joasa, sina Joahazova, kod Vet-Semesa. Zatim ga je doveo u Jerusalim i srušio jerusalimski zid od Jefremovih vrata do Ugaonih vrata, u dužini od četiri stotine lakata.
2CH 25:24 Uzeo je sve zlato i srebro i sve posuđe koje se našlo u Domu Božijem, kod Ovid-Edoma i u carevim riznicama, kao i taoce, pa se vratio u Samariju.
2CH 25:25 A Amasija, sin Joasov, car Judin, je živeo petnaest godina nakon smrti Joasa, cara izrailjskog, sina Joahazovog.
2CH 25:26 Ostala Amasijina dela, od prvog do poslednjeg, nije li to zapisano u Knjizi dnevnika careva Judinih i izrailjskih?
2CH 25:27 Od kada se Amasija odvratio od Gospoda protiv njega su skovali zaveru u Jerusalimu, te je pobegao u Lahis. No, poslali su ljude za njim i ubili ga tamo.
2CH 25:28 Doneli su ga na konjima i sahranili ga sa njegovim precima u Judinom gradu.
2CH 26:1 Ozija je imao šesnaest godina kada ga je sav Judin narod zacario umesto njegovog oca Amasije.
2CH 26:2 On je izgradio Elat koji je vratio Judi, nakon što je car počinuo sa svojim precima.
2CH 26:3 Oziji je bilo šesnaest godina kad je postao car, a vladao je pedeset dve godine u Jerusalimu. Majka mu se zvala Jeholija iz Jerusalima.
2CH 26:4 Činio je što je pravedno u očima Gospodnjim, sve kako je činio i njegov otac Amasija.
2CH 26:5 On je tražio Boga u vreme Zaharije koji je razumeo Božija viđenja. I u vreme kada je tražio Gospoda, Bog mu je dao da napreduje.
2CH 26:6 Otišao je i zaratio protiv Filistejaca. Srušio je zidine Gata, zidine Javne i zidine Azota, sazidao je gradove oko Azota i među Filistejcima.
2CH 26:7 Bog mu je pomogao protiv Filistejaca i Arapa koji su prebivali u Gurvalu, i protiv Meunjana.
2CH 26:8 Amonci su Oziji plaćali danak, tako da se njegovo ime pročulo do granica Egipta. Toliko je bio osilio.
2CH 26:9 Ozija je sazidao kule u Jerusalimu kod Ugaonih vrata, kod vrata na dolini, na uglu zida i učvrstio ih je.
2CH 26:10 Sazidao je kule u pustinji, iskopao mnogo bunara jer su mnoga stada u nizijama i ravnicama bila njegova. Imao je ratare i vinogradare u planinama i voćnjacima, jer je voleo rad na zemlji.
2CH 26:11 Ozija je imao vojsku za borbu, one koji u četama idu u rat po broju koji su popisali pisar Jeiel i nadglednik Masija, pod vođstvom carevog zapovednika Hananije.
2CH 26:12 Ukupan broj glavara otačkih domova, hrabrih ratnika, je bio dve hiljade šest stotina.
2CH 26:13 Oni su zapovedali vojnom silom od tri stotine sedam hiljada pet stotina ratnika, sposobnih da snažno pomognu caru pred neprijateljem.
2CH 26:14 Ozija je za njih, za čitavu vojsku, spremio štitove, koplja, kacige, oklope, lukove i kamenje za praćke.
2CH 26:15 U Jerusalimu je napravio ratne sprave, umotvorine izumitelja, da budu na kulama i na uglovima, i odapinju strele i veliko kamenje. Tako se njegovo ime pročulo jer mu se predivno pomagalo sve dok nije ojačao.
2CH 26:16 I, zbog sve te snage, srce mu se uzoholilo dok nije sebe upropastio. Radio je neverno protiv Gospoda, svog Boga, pa je otišao u Gospodnji Dom i kadio na kadionom žrtveniku.
2CH 26:17 Za njim je došao sveštenik Azarija zajedno sa Gospodnjim sveštenicima, sa osamdesetoricom odvažnih ljudi.
2CH 26:18 Suprotstavili su se caru Oziji i rekli mu: „Nije tvoje, Ozija, da kadiš Gospodu, već na sveštenicima, na potomcima Aronovim koji su posvećeni da kade. Izađi iz Svetilišta! Neverno si postupio i neće ti biti na čast od Gospoda Boga.“
2CH 26:19 Ozija se razbesneo dok je u ruci držao kadionicu da kadi. I dok je besneo na sveštenike na čelu mu je izbila guba, tu pred sveštenicima u Gospodnjem Domu i pred kadionim žrtvenikom.
2CH 26:20 Prvosveštenik Azarija i svi sveštenici ga pogledaju i – gle – na čelu mu je bila guba. I oni ga žurno odande izvedoše, a i sam je požurio da izađe jer ga je Gospod udario.
2CH 26:21 Ozija je bio gubavac do svoje smrti. Živeo je u odvojenoj kući gubavaca, odvojen od Doma Gospodnjeg, dok je carev sin Jotam bio nad dvorom i upravljao narodom i zemljom.
2CH 26:22 Ostala Ozijina dela, od prvog do poslednjeg, zapisao je prorok Isaija, Amocov sin.
2CH 26:23 Ozija se upokojio sa svojim precima, pa su ga sahranili sa njegovim precima na poljani carskog groblja, jer su rekli: „Bio je gubavac.“ Na njegovo mesto se zacario njegov sin Jotam.
2CH 27:1 Jotamu je bilo dvadeset pet godina kad je počeo da vlada, a vladao je šesnaest godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Jerusa, ćerka Sadokova.
2CH 27:2 Činio je što je dobro u očima Gospodnjim, sve onako kako je činio njegov otac Ozija. Jedino nije ušao u Dom Gospodnji, a narod je još uvek bio izopačen.
2CH 27:3 On je izgradio Gornja vrata Doma Gospodnjeg i mnogo toga je izgradio na zidinama Ofila.
2CH 27:4 Izgradio je gradove u Judinom gorju a u šumovitim krajevima je podigao utvrđenja i kule.
2CH 27:5 On je zaratio sa carem Amonaca i nadvladao ih je. Amonci su mu te godine dali stotinu talanata srebra, deset hiljada kora pšenice i ječma deset hiljada. To su mu Amonci donosili i druge i treće godine.
2CH 27:6 Jotam je ojačao jer je usmerio svoje puteve pred Gospodom, svojim Bogom.
2CH 27:7 Ostala Jotamova dela, svi njegovi ratovi i njegovi putevi, zapisani su u Knjizi izrailjskih i Judinih careva.
2CH 27:8 Bilo mu je dvadeset pet godina kad je počeo da vlada, a vladao je šesnaest godina u Jerusalimu.
2CH 27:9 Kad se Jotam upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u Davidovom gradu. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Ahaz.
2CH 28:1 Ahazu je bilo dvadeset godina kad se zacario. Vladao je šesnaest godina u Jerusalimu. Nije činio što je pravo u Gospodnjim očima, kao njegov praotac David.
2CH 28:2 Išao je putevima izrailjskih careva i čak je livene idole napravio za Vale.
2CH 28:3 Kadio je u dolini Ven-Enom i spalio svoje sinove u ognju, po odvratnim običajima naroda koje je Gospod isterao pred Izrailjcima.
2CH 28:4 Prinosio je žrtve na uzvišicama i brdima, i pod svakim zelenim drvetom.
2CH 28:5 I predade ga Gospod, Bog njegov, u ruke aramejskom caru. Oni su ga porazili i uhvatili njegove ljude. Veliku su grupu zarobljenika odveli u Damask. Car je još dopao ruku izrailjskom caru koji ga je strahovito razorio.
2CH 28:6 Fekaj, Remalijin sin, je u Judi smaknuo stotinu dvadeset hiljada odvažnih ljudi u jednom danu, zato što su zaboravili Gospoda, Boga svojih otaca.
2CH 28:7 A Zihrije Jefremovac, hrabri junak, smaknuo je carevog sina Masiju, starešinu dvora Azrikama i Elkanu koji je drugi do cara.
2CH 28:8 Još su Izrailjci zarobili od svojih sunarodnika dve stotine hiljada žena, sinova i ćerki. Pokupili su od njih silan plen i odneli ga u Samariju.
2CH 28:9 Tamo je bio Gospodnji prorok po imenu Odid. On je izašao pred vojsku koja je došla u Samariju i poručio im: „Evo, gnev je Gospoda, Boga tvojih otaca, na Judi! On ih je dao u vaše ruke i vi ste ih smaknuli u besu koji je dosegnuo nebesa.
2CH 28:10 I sad nameravate da narod Jude i Jerusalima potčinite kao robove i robinje za sebe. A zar niste baš vi zgrešili Gospodu, svom Bogu?
2CH 28:11 Zato me poslušajte i vratite zarobljenike koje ste zarobili među svojim sunarodnicima, jer je plamen Gospodnjeg gneva nad vama.“
2CH 28:12 Tada su ustali ljudi, starešine Jefremovih sinova – Azarija, sin Joananov; Varahija, sin Mesilemotov; Jezekija, sin Salumov i Amasa, sin Adlajev – protiv onih koji su dolazili iz rata.
2CH 28:13 Rekli su im: „Ne smete da dovodite zarobljenike ovamo jer je na nama greh pred Gospodom. Zar nameravate još i da dodate našim krivicama i našim gresima? Veliki je naš greh i plamen gneva je nad Izrailjem.“
2CH 28:14 Tako su vojnici ostavili zarobljenike i plen pred glavare i sav zbor.
2CH 28:15 Ustali su ljudi koji su bili poimence zaduženi, pa su prihvatili zarobljenike. Obukli su sve gole, jer su uzeli od plena i obukli ih. Obuli su ih i nahranili, dali su im da piju, pomazali su ih. Poveli su na magarcima sve onemoćale pa su ih odneli u Jerihon, u grad palmi, kod njihove rodbine, a onda su se vratili u Samariju.
2CH 28:16 U to vreme car Ahaz je poslao poziv asirskim carevima da mu pomognu.
2CH 28:17 Jer, Edomci su ponovo došli, porazili su Judu i odveli zarobljenike.
2CH 28:18 I Filistejci su provalili u gradove ravnice i Negev u Judi. Osvojili su Vet-Semes, Ajalon, Gedirot i Sokot sa njihovim selima; pa Timnu i Gimzon sa njihovim selima. Potom su se tamo i nastanili.
2CH 28:19 Gospod je ponizio Judu zbog Ahaza, izrailjskog cara, koji je dozvolio raskalašnost u Judi i zgrešio neverstvom prema Gospodu.
2CH 28:20 A asirski car Tiglat-Pileser je došao na njega i zadavao mu nevolje umesto da mu pomogne.
2CH 28:21 Ahaz je opljačkao Dom Gospodnji, carev dvor i kuće glavara, i to dao asirskom caru, ali mu nije bilo pomoći.
2CH 28:22 A za vreme dok je bio u nevolji činio je još gora zla protiv Gospoda. Takav je bio car Ahaz.
2CH 28:23 Žrtvovao je bogovima Damaska koji su ga porazili, i još je rekao: „Aramejskim carevima su pomogli njihovi bogovi. I ja ću im žrtvovati pa će i meni da pomognu.“ Tako su oni postali uzrok pada i za njega i za sav Izrailj.
2CH 28:24 Ahaz je sakupio posuđe Doma Božijeg i razbio ga. Zatvorio je vrata Doma Gospodnjeg i za sebe je na svakom uglu u Jerusalimu napravio žrtvenike.
2CH 28:25 Baš u svakom gradu Jude je načinio uzvišice da kadi drugim bogovima. Tako je razgnevio Gospoda, Boga svojih otaca.
2CH 28:26 Ostala njegova dela, od prvog do poslednjeg, i svi njegovi putevi, zapisani su u Knjizi Judinih i izrailjskih careva.
2CH 28:27 Kad se Ahaz upokojio sa svojim precima, sahranili su ga u gradu, u Jerusalimu, ali ga nisu položili u grobnice izrailjskih careva. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Jezekija.
2CH 29:1 Jezekiji je bilo dvadeset pet godina kad se zacario, a vladao je dvadeset devet godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Avija, ćerka Zaharijina.
2CH 29:2 Činio je što je pravo u očima Gospodnjim, sasvim kao njegov praotac David.
2CH 29:3 Prve godine prvog meseca svoje vladavine otvorio je i popravio vrata Gospodnjeg Doma.
2CH 29:4 Doveo je sveštenike i Levite pa ih je okupio na istočnom trgu
2CH 29:5 i rekao im: „Čujte me, o, Leviti! Posvetite se sada, posvetite Dom Gospoda, Boga svojih otaca, i izbacite svu nečistoću iz Svetinje.
2CH 29:6 Jer su zgrešili naši očevi i učinili zlo u očima Gospoda, našeg Boga. Zaboravili su ga i okrenuli svoja lica od Gospodnjeg Prebivališta, okrenuli su mu leđa.
2CH 29:7 Još su zatvorili vrata trema, ugasili su žiške i nisu kadili tamjanom; žrtve svespalnice nisu prinosili u Svetinji Boga Izrailjevog.
2CH 29:8 Zato se Gospod razgnevio na Judu i Jerusalim i učinio ih prizorom grozote, pustoši i rugla, kao što i vidite svojim očima.
2CH 29:9 I evo, naši su očevi pali od mača, a naši sinovi, naše ćerke i naše žene su zbog toga u ropstvu.
2CH 29:10 Sada mi je na srcu da sklopim savez sa Gospodom, Bogom Izrailjevim, da bi se od nas odvratio plamen njegovog gneva.
2CH 29:11 O, sinovi moji, ne budite nemarni jer vas je Gospod izabrao da stojite pred njim, služite mu i budete njegove sluge koje pale mirisni kad.“
2CH 29:12 Tada su ustali Leviti: Mat, sin Amasaja i Joilo, sin Azarije potomci Katovi. Zatim Merarijevi potomci: Kis, sin Avdijev i Azarija, sin Jeleleilov. Zatim Girsonovi potomci: Joah, sin Zimin i Eden, sin Joahov.
2CH 29:13 Zatim potomci Elisafanovi: Simrije i Jeiel. Zatim potomci Asafovi: Zaharije i Matanija.
2CH 29:14 Zatim potomci Emanovi: Jehilo i Semaja, pa potomci Jedutunovi: Semaja i Ozilo.
2CH 29:15 Oni su okupili svoju braću i posvetili su se. Onda su, kako je car zapovedio na osnovu Gospodnje reči, otišli da očiste Dom Gospodnji.
2CH 29:16 Sveštenici su ušli u unutrašnjost Doma Gospodnjeg, da ga očiste. Izneli su svu nečistoću koju su našli u Domu Gospodnjem u dvorište Doma Gospodnjeg, a Leviti su to preuzeli i izneli napolje, na potok Kidron.
2CH 29:17 Prvog dana prvog meseca su započeli sa posvećenjem a osmog dana u mesecu su došli na Gospodnji trem da posvećuju u Domu Gospodnjem. Radili su to osam dana i završili šesnaestog dana prvog meseca.
2CH 29:18 Onda su došli kod cara Jezekije i rekli mu: „Očistili smo sav Dom Gospodnji, žrtvenik za žrtve svespalnice i sve njegovo posuđe, sto za poređane [hlebove] i sve njegovo posuđe.
2CH 29:19 Pripremili smo i posvetili i sve posuđe koje je tokom svoje vladavine car Ahaz odbacio u svom neverstvu. Eno ga pred žrtvenikom Gospodnjim.“
2CH 29:20 Car Jezekija je rano ustao, okupio gradske glavare i otišao u Dom Gospodnji.
2CH 29:21 Tada su doveli sedam junaca, sedam ovnova, sedam jaganjaca i sedam jaraca kao žrtvu za greh za carstvo, za Svetilište i za Judu. Car je rekao sveštenicima, potomcima Aronovim, da ih prinesu na Gospodnji žrtvenik.
2CH 29:22 I oni su zaklali junce i krvlju poškropili žrtvenik. Onda su zaklali ovnove i krvlju poškropili žrtvenik. Zatim zaklaše jagnjad i tom krvlju poškropiše žrtvenik.
2CH 29:23 Tada su doveli jarce za žrtvu za greh pred cara i okupljeni zbor, i oni položiše ruke na njih.
2CH 29:24 Sveštenici su ih zaklali i prineli njihovu krv na žrtvenik kao žrtvu za greh. Tako su izvršili obred otkupljenja za sav Izrailj, jer je car rekao da se svespalnice i žrtve za greh prinose za sav Izrailj.
2CH 29:25 Postavio je Levite u Dom Gospodnji sa cimbalima, sa lirama i sa harfama po zapovesti Davida, Gada, carevog videoca i Natana proroka, jer je to bila Gospodnja zapovest preko njegovih proroka.
2CH 29:26 Leviti su stajali sa Davidovim instrumentima i sveštenici sa trubama.
2CH 29:27 Jezekija je zapovedio da se na žrtveniku prinese žrtva svespalnica, a kada su počeli da je prinose otpočela je Gospodnja pesma na trubama i na instrumentima Davida, cara Izrailja.
2CH 29:28 Sav zbor se duboko klanjao, pevala se pesma, a trubači su trubili sve dok se žrtvovanje svespalnice nije završilo.
2CH 29:29 I čim su završili sa žrtvovanjem car je kleknuo, a i svi koji su sa njim bili prisutni duboko se pokloniše.
2CH 29:30 Tada je car Jezekija sa glavarima rekao Levitima da slave Gospoda rečima Davida i Asafa videoca. I oni su slavili u radosti, pognuli su glave i poklonili se.
2CH 29:31 A Jezekija im odgovori: „Sada ste se posvetili Gospodu. Pristupite i donesite žrtve i zahvalnice u Dom Gospodnji.“ Tada je zbor doneo žrtve i zahvalnice, a svi koji su bili voljnog srca su doneli i svespalnice.
2CH 29:32 Broj svespalnica koje je zbor doneo iznosio je: sedamdeset junaca, stotinu ovnova i dve stotine jaganjaca. To su sve bile svespalnice za Gospoda.
2CH 29:33 Za svete žrtve: šest stotina junaca i tri hiljade ovaca.
2CH 29:34 Ali bilo je malo sveštenika i nisu stizali da oderu sve svespalnice. U tome su im pomogla njihova braća Leviti dok se nije završio sav posao i dok se sveštenici nisu posvetili. Jer, Leviti su bili čestitog srca i hteli su da se posvete više nego sveštenici.
2CH 29:35 Bilo je obilje svespalnica sa salom od žrtava mira i žrtava izlivnica za svespalnice. Tako se ustanovila služba Doma Gospodnjeg.
2CH 29:36 I radovao se Jezekija i sav narod zbog onoga što je Bog pripremio za narod. Jer, sve ovo se dogodilo iznenada.
2CH 30:1 Jezekija je poručio svem Izrailju i Judi, a Jefremu i Manasiji je poslao pisma da dođu u Dom Gospodnji u Jerusalim i slave Pashu Gospodu, Bogu Izrailjevom.
2CH 30:2 Car se posavetovao sa svojim glavarima i sa celim zborom u Jerusalimu da drugog meseca slave Pashu.
2CH 30:3 Naime, u to vreme nisu mogli da je održe jer se nije posvetilo dovoljno sveštenika, a i narod se nije okupio u Jerusalimu.
2CH 30:4 Ova odluka se učinila valjanom i caru i svem zboru.
2CH 30:5 Odlučili su da proglas prođe kroz sav Izrailj od Vir-Saveje do Dana – da se dođe na proslavu Pashe Gospodu, Bogu Izrailjevom, u Jerusalim – jer je velik broj nije slavio onako kako je propisano.
2CH 30:6 Tako su glasnici sa pismima cara i njegovih glavara otišli po svem Izrailju i Judi, onako kako je car zapovedio. Pozivali su: „O, narode Izrailjev, vratite se Gospodu, Bogu Avrahama, Isaka i Izrailja da bi on mogao da se vrati vama koji ste preostali, ostatku pobeglom iz ruke careva asirskih.
2CH 30:7 Ne budite kao vaši očevi i vaša braća koja su zgrešila Gospodu, Bogu svojih otaca, i on od njih učini pustoš, što i sami vidite.
2CH 30:8 Ne budite tvrdoglavi kao vaši očevi. Dajte ruku Gospodu, dođite u njegovo Svetilište koje je on zauvek posvetio. Služite Gospodu, svom Bogu, da bi se od vas odvratio njegov rasplamsali gnev.
2CH 30:9 Jer, kada se vratite Gospodu, vaša braća i vaša deca će pronaći smilovanje pred vašim porobljivačima, pa će se vratiti u ovu zemlju, jer je milosrdan i milostiv Gospod, vaš Bog. On neće okrenuti svoje lice od vas ako mu se vratite.“
2CH 30:10 I dok su glasnici išli od grada do grada u Jefremovom i Manasijinom kraju, sve do Zavulona, ljudi su im se podsmevali i rugali.
2CH 30:11 Ipak, neki ljudi iz Asira, Manasije i Zavulona su se ponizili, pa su došli u Jerusalim.
2CH 30:12 Božija je ruka bila i nad Judom i dala im da jednim srcem izvrše zapovest cara i glavara, po reči Gospodnjoj.
2CH 30:13 Tako se u Jerusalimu okupilo mnogo naroda, baš veliko mnoštvo, da proslavi praznik Beskvasnih hlebova drugog meseca.
2CH 30:14 Ustali su i sklonili sve žrtvenike koji su bili u Jerusalimu, a onda su i sve kadione žrtvenike pobacali u potok Kidron.
2CH 30:15 Tako su četrnaestog dana drugog meseca zaklali Pashu. Sveštenici i Leviti su se postideli, pa su se posvetili i doneli svespalnice u Dom Gospodnji.
2CH 30:16 Zauzeli su svoje mesto prema njihovom propisu, prema Zakonu Mojsija, čoveka Božijeg. Sveštenici su poškropili krvlju iz ruku Levita.
2CH 30:17 Naime, u zboru je bilo mnogo onih koji se nisu posvetili, pa su Leviti klali Pashu za svakoga ko nije bio čist, da bi ih posvetili Gospodu.
2CH 30:18 Jer veći deo naroda – mnogi od Jefrema, Manasije, Isahara i Zavulona – se nije očistio, a jeli su Pashu kako nije propisano. Ali se Jezekija pomolio nad njima i rekao: „Neka dobri Gospod oprosti
2CH 30:19 svakome čije je srce okrenuto da traži Boga Gospoda, Boga svojih otaca, a nije čist po propisima očišćenja za Svetilište.“
2CH 30:20 Gospod je poslušao Jezekiju i izlečio narod.
2CH 30:21 Tako je izrailjski narod, koji se okupio u Jerusalimu, proslavljao praznik Beskvasnih hlebova sedam dana u velikoj radosti. Leviti i sveštenici su svaki dan uz gromke instrumente slavili Gospoda.
2CH 30:22 Jezekija se srdačno obraćao svim Levitima koji su bili vešti u službi Gospodnjoj. Oni su jeli tokom sedam dana praznika, žrtvovali žrtve mira i ispovedali se Gospodu, Bogu njihovih otaca.
2CH 30:23 Tada je sav zbor prihvatio savet da još sedam dana slave, pa su s radošću slavili još sedam dana.
2CH 30:24 Jezekija, car Jude, je priložio zboru hiljadu junaca i sedam hiljada ovaca, a knezovi su priložili zboru hiljadu junaca i deset hiljada ovaca. I mnogo sveštenika se posvetilo.
2CH 30:25 Svi okupljeni Judejci su se radovali kao i svi sveštenici i Leviti, sav zbor koji je došao od Izrailja, svi došljaci koji su došli iz izrailjske zemlje i svi koji su boravili u Judi.
2CH 30:26 Bilo je to veliko veselje u Jerusalimu. Naime, od vremena Solomona, Davidovog sina, cara izrailjskog, nije bilo tako u Jerusalimu.
2CH 30:27 Onda su ustali sveštenici i Leviti pa su blagoslovili narod, a Bog je čuo njihov glas i njihove su molitve otišle u Prebivalište njegove svetinje na nebesima.
2CH 31:1 Kada je sve bilo završeno, svi Izrailjci koji su bili prisutni, otišli su u Judina mesta. Tamo su razvalili stubove, posekli su Aštartine stupove, oborili su uzvišice i žrtvenike iz čitave Jude, Venijamina, Jefrema i Manasije, dok ih sve nisu uništili. Zatim su se vratili svi Izrailjci, svaki na svoj posed i u svoje mesto.
2CH 31:2 Jezekija je postavio sveštenike u redove i Levite u njihove redove prema njihovoj službi – i sveštenike i Levite – za žrtve svespalnice, žrtve mira, da služe, da slave i hvale na vratima Gospodnjeg tabora.
2CH 31:3 Car je priložio od svojih dobara za žrtve svespalnice koje se prinose ujutru i uveče, kao i za one koje se prinose subotama, mladinama i određenim praznicima kako je zapisano u Zakonu Gospodnjem.
2CH 31:4 Onda je rekao narodu, žiteljima Jerusalima, da daju deo sveštenicima i Levitima kako bi se učvrstili u Zakonu Gospodnjem.
2CH 31:5 Kada se ova vest razglasila, Izrailjci su počeli da donose obilje prvina u žitu, mladom vinu, ulju, medu i svim poljskim plodovima; i desetak od svega su doneli u izobilju.
2CH 31:6 Izrailjci i Judejci, koji su prebivali u gradovima Jude, takođe su dali desetak od krda goveda i stada sitne stoke. I desetak od svetih stvari koje su bile posvećene Gospodu, njihovom Bogu, donosili su ga i slagali sve gomilu na gomilu.
2CH 31:7 Trećeg meseca su počeli da donose na gomile a u sedmom mesecu su završili.
2CH 31:8 Kada su Jezekija i knezovi došli i videli gomile, blagoslovili su Gospoda i njegov narod Izrailj.
2CH 31:9 Jezekija se raspitivao o gomilama kod sveštenika i Levita.
2CH 31:10 I reče mu Azarija, Prvosveštenik od Sadokovog doma: „Od kada su počeli da donose prilog za Dom Gospodnji, jeli smo i nasitili smo se, jer smo imali i više nego što nam je potrebno, u izobilju. Jer je Gospod blagoslovio svoj narod, pa je svega preostalo u izobilju.“
2CH 31:11 Jezekija im je zapovedio da pripreme riznice u Domu Gospodnjem i oni su ih pripremili.
2CH 31:12 Verno su uneli priloge, desetke i svete stvari, a sve su nadgledali starešina Henanija Levit i njegov brat Semaj, koji mu je bio zamenik.
2CH 31:13 Jehilo, Azazija, Nahat, Asailo, Jerimot, Jozavad, Elilo, Ismahia, Mahat i Venaja su bili nadglednici uz Henaniju i njegovog brata Semaja, po zapovesti cara Jezekije i Azarije, starešine Gospodnjeg Doma.
2CH 31:14 A Korej, sin Jemne Levita, čuvar istočnih vrata, bio je zadužen nad dobrovoljnim prilozima za Boga, za raspodelu Gospodnjih priloga i najsvetijih stvari.
2CH 31:15 Pod njegovom upravom su bili Eden, Minijamin, Isus, Semaj, Amarija i Sehanija u svešteničkim gradovima, da bi verno delili svojoj braći po redovima, kako velikima tako i malima.
2CH 31:16 Pored onih koji su bili upisani u rodoslove: muškarci stariji od tri godine, svi koji su bili u Gospodnjem Domu po dnevnom rasporedu, svaki dan u službi njihovih dužnosti, a prema svome redu.
2CH 31:17 U rodoslov sveštenika su ušle otačke kuće i Leviti stariji od dvadeset godina, prema dužnostima svojih redova.
2CH 31:18 U rodoslove su upisana sva njihova deca, njihove žene, njihovi sinovi i ćerke cele zajednice, jer su se verno posvetili Svetinji.
2CH 31:19 Zatim potomci Aronovi, sveštenici na poljima i pašnjacima njihovih gradova. U svakom gradu su bili ljudi koji su bili poimence zaduženi za podelu delova svakom muškarcu među sveštenicima i Levitima iz rodoslova.
2CH 31:20 Jezekija je ovo uradio po svoj Judi, a radio je dobro, pravedno i istinito pred Gospodom, svojim Bogom.
2CH 31:21 Uspevao je u svakom poslu koji bi otpočinjao, u službi Božijeg Doma, u Zakonu i u zapovestima, jer je tražio svim srcem svog Boga.
2CH 32:1 Nakon ovih događaja i pokazane vernosti, došao je asirski car Senaheriv i ušao u Judu. Utaborio se oko utvrđenih gradova sa namerom da ih osvoji za sebe.
2CH 32:2 A kada je Jezekija video da je Senaheriv došao i da se okrenuo da napadne Jerusalim,
2CH 32:3 posavetovao se sa svojim zapovednicima i hrabrim ratnicima da zapuše vodu sa izvora koji su bili izvan grada, i oni su mu pomogli u tome.
2CH 32:4 Sakupilo se mnogo naroda i zaustaviše vodu na svim izvorima i na potoku koji je tekao posred zemlje. Govorili su: „Zašto, kada dođu carevi asirski, da pronađu tako mnogo vode?“
2CH 32:5 On je ojačao pa je obnovio gradske zidine koje su bile provaljene i podigao ih sve do kula, kao i još jedan zid spolja. Učvrstio je Milon u Davidovom gradu i napravio mnogo oružja i štitova.
2CH 32:6 Postavio je ratne zapovednike nad narodom, okupio ih pred sobom na trgu kod gradskih vrata. A onda je govorio i sokolio ih:
2CH 32:7 „Budite jaki i budite hrabri! Ne plašite se i ne klonite srcem zbog asirskog cara i zbog mnoštva koje je sa njim. Jer je s nama Veći nego sa njim!
2CH 32:8 Sa njim je ruka od mesa a sa nama Gospod, naš Bog, da nam pomogne i da ratuje naše ratove!“ Tako se narod oslonio na reči Jezekije, cara Judinog.
2CH 32:9 Posle ovoga asirski car Senaheriv je poslao svoje sluge u Jerusalim – dok je bio na Lahisu i sa njim sva njegova carska sila – Jezekiji, caru Judinom i svim Judejcima koji su bili u Jerusalimu. Poručio je:
2CH 32:10 „Govori Senaheriv, car asirski: ’U šta se pouzdajete i ostajete pod opsadom u Jerusalimu?
2CH 32:11 Ne zavodi li vas Jezekija da umrete od gladi i žeđi, dok govori: „Gospod, naš Bog će nas izbaviti iz ruku cara asirskog“?
2CH 32:12 Nije li baš on, Jezekija, uklonio njegove uzvišice i žrtvenike i rekao Judi i Jerusalimu: „Pred jednim žrtvenikom ćete se klanjati i na njemu ćete kaditi“?
2CH 32:13 Zar ne znate šta smo uradili ja i moji očevi svim zemaljskim narodima? Da li su mogli bogovi zemaljskih naroda da izbave njihovu zemlju iz moje ruke?
2CH 32:14 Koji je među svim bogovima tih zemalja, nad kojima su moji očevi izvršili kleto uništenje, mogao da izbavi taj narod iz moje ruke? Zar će on, vaš Bog, moći da izbavi vas iz moje ruke?
2CH 32:15 Zato ne dajte da vas zavodi Jezekija! Ne dajte da vas ovako nagovara! Ne verujte mu! Nijedan bog bilo kog naroda i bilo kog carstva nije izbavio svoje ljude iz moje ruke i iz ruke mojih predaka. Hoće li vas uistinu vaš Bog izbaviti iz moje ruke?’“
2CH 32:16 Tako su njegove sluge govorile i govorile protiv Gospoda Boga i njegovog sluge Jezekije.
2CH 32:17 Napisao je pisma u kojima se rugao Gospodu, Bogu Izrailjevom, i rekao protiv njega: „Kao što bogovi zemaljskih naroda nisu izbavili njihove narode iz moje ruke, tako neće izbaviti ni Jezekijin Bog njegov narod iz moje ruke.“
2CH 32:18 Onda su na judejskom jeziku vikali ljudima koji su bili na zidinama Jerusalima, da ih uplaše i zbune, kako bi mogli da osvoje grad.
2CH 32:19 Govorili su protiv jerusalimskog Boga kao protiv bogova zemaljskih naroda koji su delo ljudskih ruku.
2CH 32:20 Tada se Jezekija zbog svega ovog pomolio sa prorokom Isaijom, Amocovim sinom, pa su zavapili nebesima.
2CH 32:21 I Gospod je poslao anđela i satro svakog jakog ratnika, zapovednika i vladara u taboru asirskog cara, a on se sa stidom na licu vratio u svoju zemlju. Kada je došao u hram svog boga, neki od izdanaka njegovih bedara ga sasekoše mačem.
2CH 32:22 Tako je Gospod spasao Jezekiju i stanovnike Jerusalima od ruke Senaheriva, cara asirskog, i od ruke svih drugih. Dao im je mir svuda unaokolo.
2CH 32:23 Mnogi su donosili darove Gospodu u Jerusalim i dragocenosti Jezekiji, Judinom caru. I on se od tada uzvisio u očima svih naroda.
2CH 32:24 U dane one Jezekija se razboleo na smrt i pomolio se Gospodu, i on mu je odgovorio i dao mu čudesni znak.
2CH 32:25 Ali Jezekija nije uzvratio prema ukazanom mu dobru, jer mu se srce uzoholilo. Zato je gnev bio na njemu, na Judi i na Jerusalimu.
2CH 32:26 Ali Jezekija se ponizio zbog oholosti svog srca, i on i Jerusalimljani, pa na njih nije došao Gospodnji gnev za vreme Jezekije.
2CH 32:27 Jezekija je stekao prekomerno bogatstvo i čast. Sebi je napravio riznice za srebro, zlato, drago kamenje, balzame, štitove i razne dragocenosti;
2CH 32:28 skladišta za prinose žitarica, mladog vina, ulja; štale za svu krupnu stoku i torove za stada.
2CH 32:29 Sebi je napravio i gradove, imao je stada sitne stoke i mnogo krda, jer mu je Bog dao baš veliki imetak.
2CH 32:30 Jezekija je taj koji je zaustavio gornji odliv izvora Gion i preusmerio ga na zapad, dole, ka Davidovom gradu. Tako je Jezekija imao uspeh u svim svojim poduhvatima.
2CH 32:31 A kada su mu zbog ovoga došli vavilonski izaslanici, da istraže čudo koje se dogodilo u zemlji, Bog ga je napustio da bi ga iskušao i otkrio šta je sve u njegovom srcu.
2CH 32:32 Ostala Jezekijina dela i njegova dobročinstva, nije li to zapisano u viđenjima proroka Isaije, Amocovog sina, u Knjizi careva Jude i Izrailja?
2CH 32:33 Kad se Jezekija upokojio sa svojim precima, sahranili su ga poviše grobova Davidovih potomaka. Tako su mu i u smrti iskazali čast Judejci i Jerusalimljani. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Manasija.
2CH 33:1 Manasiji je bilo dvanaest godina kad se zacario. Vladao je pedeset pet godina u Jerusalimu.
2CH 33:2 Činio je što je zlo u Gospodnjim očima, sledeći odvratna dela naroda koje je Gospod isterao pred Izrailjcima
2CH 33:3 On je ponovo podigao uzvišice koje je njegov otac Jezekija porušio. Podigao je i žrtvenike Valima i načinio Aštartine stupove. Klanjao se svoj vojsci nebeskoj i služio im.
2CH 33:4 Sagradio je žrtvenike u Domu Gospodnjem, za koji je Gospod rekao: „U Jerusalimu će biti moje ime doveka.“
2CH 33:5 Izgradio je žrtvenike svoj vojsci nebeskoj u dva predvorja Doma Gospodnjeg.
2CH 33:6 Svoje sinove je proveo kroz oganj u dolini Ven-Enom; vračao je, gatao i čarao, tražio je savet od prizivača duhova i vidovnjaka. Činio je mnogo toga što je zlo u očima Gospodnjim, gneveći ga.
2CH 33:7 Načinio je i kip i postavio ga u Dom Božiji, za koji je Bog rekao Davidu i njegovom sinu Solomonu: „U ovom Domu i u Jerusalimu, koji sam izabrao između svih plemena Izrailjevih, postaviću svoje ime doveka.
2CH 33:8 Neću više dati da stope Izrailjaca odlutaju iz zemlje koju sam namenio njihovim ocima, samo ako budu pazili da vrše sve što sam im zapovedio i sav Zakon, propise i uredbe koje sam dao preko Mojsija.“
2CH 33:9 Manasija je zaveo Judu i stanovnike Jerusalima da čine gora dela od naroda koje je Gospod zatro pred Izrailjcima.
2CH 33:10 Gospod je progovorio Manasiji i njegovom narodu, ali oni nisu marili.
2CH 33:11 I Gospod je doveo na njih zapovednike vojske koja je pripadala asirskom caru. A oni kukama zarobe Manasiju, svežu ga bronzanim okovima i odvuku u Vavilon.
2CH 33:12 A kada se našao u nevolji zavapio je pred licem Gospoda, Boga svog, i veoma se ponizio pred Bogom svojih otaca.
2CH 33:13 Molio mu se i on ga je uslišio, čuo je njegovu molbu i vratio ga u Jerusalim, u njegovo carstvo. Tako je Manasija uvideo da je Gospod Bog.
2CH 33:14 Posle ovoga obnovio je spoljašnji zid Davidovog grada zapadno od Giona, od doline do Ribljih vrata i oko Ofila. Zid je bio visok, a u sve utvrđene gradove u Judi je postavio vojne zapovednike.
2CH 33:15 Takođe je uklonio sve tuđe bogove i onaj lik iz Doma Gospodnjeg, i sve žrtvenike koje je izgradio na gori Doma Gospodnjeg i u Jerusalimu. Pobacao ih je izvan grada.
2CH 33:16 Obnovio je Gospodnji žrtvenik i na njemu žrtvovao žrtve mira i zahvalnice, pa je zapovedio Judi da služi Gospodu, Bogu Izrailjevom.
2CH 33:17 Ipak, narod je i dalje žrtvovao na uzvišicama, ali jedino Gospodu, svom Bogu.
2CH 33:18 Ostala Manasijina dela, njegova molitva njegovom Bogu i reči koje su mu govorili videoci u ime Gospoda, Boga Izrailjevog, nalaze se u Knjizi careva izrailjskih.
2CH 33:19 Njegova molitva i to kako ga je Gospod uslišio, svi njegovi gresi i njegovo neverstvo, mesta gde je podigao uzvišice i Aštartine stupove i idole pre nego što se ponizio – sve je to zapisano u knjigama njegovih videlaca.
2CH 33:20 Manasija se upokojio sa svojim precima a sahranili su ga na dvorskom imanju. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Amon.
2CH 33:21 Amonu je bilo dvadeset dve godine kad se zacario. Vladao je dve godine u Jerusalimu.
2CH 33:22 Činio je što je zlo u očima Gospodnjim kao što je činio njegov otac, Manasija. Naime, Amon je žrtvovao i služio svim idolima koje je napravio njegov otac.
2CH 33:23 Nije se ponizio pred Gospodom kao što se ponizio njegov otac Manasija, jer je taj isti Amon grešio sve više i više.
2CH 33:24 Amonove sluge su skovale zaveru protiv njega, pa su ubili cara u njegovom dvoru.
2CH 33:25 Ali narod zemlje je pobio sve one koji su se urotili protiv cara Amona. Narod zemlje je na njegovo mesto zacario njegovog sina Josiju.
2CH 34:1 Josiji je bilo osam godina kad se zacario. Vladao je trideset jednu godinu u Jerusalimu.
2CH 34:2 On je činio što je pravo u očima Gospodnjim; sledio je puteve svoga praoca Davida ne skrećući ni desno ni levo.
2CH 34:3 Osme godine svoje vladavine, dok je još bio mlad, počeo je da traži Boga svoga praoca Davida. U dvanaestoj godini je počeo da čisti Judu i Jerusalim od uzvišica, Aštartinih stupova, kipova i livenih idola.
2CH 34:4 Narod je pred njim srušio Valove žrtvenike, a on je isekao stubove u čast sunca koji su bili povrh ovih. Izlomio je Aštartine stupove, kipove i livene idole. Razbio ih je, izmrvio i razasuo po grobovima onih koji su im žrtvovali.
2CH 34:5 Spalio je kosti sveštenika na njihovim žrtvenicima i tako je očistio Judu i Jerusalim.
2CH 34:6 U gradovima Manasije, Jefrema, Simeuna i sve do Neftalima, u gorju, pretražio je njihove kuće svuda unaokolo.
2CH 34:7 Onda je srušio žrtvenike, a Aštartine stupove i idole je izlomio i izmrvio. Porušio je sve stubove u čast sunca po celoj izrailjskoj zemlji i onda se vratio u Jerusalim.
2CH 34:8 Osamnaeste godine njegove vladavine, dok je čistio zemlju i Dom, car je poslao Safana, sina Acalije, Masiju, gradskog glavara i dvorskog savetnika Joaha, sina Joahazovog da se obnovi Dom Gospoda, njegovog Boga.
2CH 34:9 Oni su otišli Prvosvešteniku Helkiji i predali novac koji je došao u Dom Božiji, i koji su Leviti, vratari sakupili od Manasije i Jefrema, od svog ostatka Izrailja, od cele Jude, Venijamina i Jerusalimljana.
2CH 34:10 A oni su to dali u ruke nadglednicima posla u Domu Gospodnjem, a oni radnicima koji su radili u Domu Gospodnjem, da izvrše popravke i obnove Dom.
2CH 34:11 Oni su to davali tesarima, i graditeljima da kupuju klesani kamen i drva za spone i polaganje greda na kuće koje su urušili Judini carevi.
2CH 34:12 Ti ljudi su radili pošteno, a njihovi nadglednici su bili Leviti Jat i Avdija, potomci Merarija; Zaharija i Mesulam, potomci Kata. Oni su ih nadgledali, a Leviti koji su umeli da sviraju instrumente
2CH 34:13 su nadgledali nosače, baš svakog radnika svake pojedine službe. Neki Leviti su bili pisari, upravitelji i vratari.
2CH 34:14 Kada su iznosili novac, koji je bio donet u Dom Gospodnji, Prvosveštenik Helkija je pronašao Knjigu Gospodnjeg Zakona datog preko Mojsija.
2CH 34:15 I reče Helkija pisaru Safanu: „Našao sam Knjigu Zakona u Domu Gospodnjem.“ Prvosveštenik Helkija je dao knjigu Safanu.
2CH 34:16 A Safan je knjigu odneo caru i izvestio ga: „Tvoje sluge rade sve što im je povereno.
2CH 34:17 Pokupili su novac koji se našao u Domu Gospodnjem i predali ga nadglednicima i radnicima“
2CH 34:18 Zatim je pisar Safan rekao caru: „Prvosveštenik Helkija mi je dao knjigu.“ A onda je Safan čitao iz nje caru.
2CH 34:19 I čim je car čuo reči Zakona, razderao je svoju odeću.
2CH 34:20 Tada je car zapovedio svešteniku Helkiji, Ahikamu, sinu Safanovom, Avdonu, sinu Mihinom, pisaru Safanu i Asaji, carevom sluzi:
2CH 34:21 „Idite i pitajte Gospoda za mene, za ostatak u Izrailju i u Judi u pogledu ove knjige koja je pronađena, jer je veliki gnev Gospodnji koji se izlio na nas, zbog toga što naši preci nisu držali reči Gospodnje, kako bi vršili sve što je napisano u ovoj knjizi.“
2CH 34:22 Helkija i ostali kojima je car zapovedio, odu k proročici Oldi, ženi Saluma, sina Tekuja, sina Hasre, čuvara odeće. Ona je živela u Jerusalimu u drugom kraju grada. Pošto su razgovarali s njom o tome,
2CH 34:23 ona im je odgovorila: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Recite čoveku koji vas je poslao k meni:
2CH 34:24 Govori Gospod: evo, dovešću nevolju na ovo mesto i na njegove stanovnike, prema svim prokletstvima knjige koju su pročitali pred Judinim carem.
2CH 34:25 Pošto su me ostavili i prinose kad drugim bogovima, gneveći me svim delima svojih ruku, moj će se gnev raspaliti protiv ovog mesta i neće se ugasiti.’
2CH 34:26 A Judinom caru koji vas je poslao da pitate Gospoda, ovako recite: ’Govori Gospod, Bog Izrailjev, za reči koje si čuo:
2CH 34:27 Pošto ti je srce omekšalo, te si se ponizio pred Bogom kad si čuo njegove reči o ovom mestu i njegovim stanovnicima, pa si se ponizio preda mnom, pa si razdrao svoju odeću i plakao preda mnom, zato sam [te] uslišio – govori Gospod.
2CH 34:28 Stoga ću te pridružiti tvojim precima, pa ćeš na miru biti položen u svoj grob, tako da nećeš videti ništa od nevolje koju ću dovesti na ovo mesto i na njegove stanovnike.’“ Zatim su odneli caru poruku.
2CH 34:29 Car je poslao po sve starešine Jude i Jerusalima, da se saberu.
2CH 34:30 Tada je car otišao u Dom Gospodnji sa svim Judejcima i stanovnicima Jerusalima, sa sveštenicima i Levitima, sa svim narodom, od velikog do malog, i pročitao im sve reči Knjige saveza koju su našli u Domu Gospodnjem.
2CH 34:31 Zatim je car stao na svoje mesto i sklopio savez pred Gospodom, da će slediti Gospoda i držati njegove zapovesti, njegova svedočanstva i uredbe, svim srcem i svom dušom, i da će izvršavati reči ovog saveza, koje su zapisane u ovoj knjizi.
2CH 34:32 Onda je obavezao svakoga ko se zatekao u Jerusalimu i u Venijaminu, a Jerusalimljani su to učinili zbog saveza sa Bogom, Bogom svojih otaca.
2CH 34:33 Josija je uklonio sve odvratne stvari iz svih krajeva koji su pripadali Izrailjcima. Učinio je da svako ko se zatekao u Izrailju služi Gospodu, njihovom Bogu. I dok je živeo, nisu odstupili od Gospoda, Boga njihovih otaca.
2CH 35:1 Josija je u Jerusalimu proslavio Pashu Gospodu. Pashu su zaklali četrnaestog dana prvog meseca.
2CH 35:2 Postavio je sveštenike na njihove dužnosti i osokolio ih za službu Doma Gospodnjeg.
2CH 35:3 A Levitima, koji su učili sav Izrailj i bili posvećeni Gospodu je rekao: „Stavite Kovčeg svetosti u Dom, koji je podigao Solomon, sin Davidov, car Izrailja. Neka vam više ne bude teret na ramenima, da služite Gospodu, svom Bogu, i njegovom narodu Izrailju.
2CH 35:4 Pripremite se po svojim otačkim domovima, prema svojim redovima i zapisu Davida, cara izrailjskog i zapisu njegovog sina Solomona.
2CH 35:5 Stanite u Svetinju prema redovima otačkih domova vaše braće, običnog naroda, i prema redovima otačkih domova za Levite.
2CH 35:6 Zakoljite Pashu, posvetite se i pripremite za svoju braću, da radite prema Gospodnjoj reči danoj preko Mojsija.“
2CH 35:7 Josija je za običan narod od stada priložio trideset hiljada jaganjaca i jarića, i tri hiljade junaca iz carevog vlasništva – sve za pashalne prinose svima koji su se tamo zatekli.
2CH 35:8 I njegovi glavari su dobrovoljno priložili za narod, za sveštenike i za Levite. Za sveštenike su priložili glavari Gospodnjeg Doma: Helkija, Zaharija i Jehilo. Oni su dali za pashalne prinose dve hiljade šest stotina jaganjaca i jarića i tri stotine junaca.
2CH 35:9 Henanija i njegova braća Semaj i Natanailo, zatim glavari Levita Asavija, Jeiel i Jozavad za Levite, za pashalni prinos su priložili pet hiljada jaganjaca i jarića i pet stotina junaca.
2CH 35:10 Kada je služba bila pripremljena, sveštenici su zauzeli svoja mesta, a i Leviti prema svojim redovima i po carevoj zapovesti.
2CH 35:11 Zaklali su pashalnu žrtvu i sveštenici su poškropili iz njihovih ruku, dok su Leviti derali.
2CH 35:12 Zatim su odvojili svespalnice da ih daju narodu prema redovima otačkih domova, da ih prinesu Gospodu onako kako je zapisano u Mojsijevoj knjizi. Isto su uradili i sa juncima.
2CH 35:13 Pekli su Pashu na vatri prema propisima, a svete žrtve su kuvali u loncima, kotlovima i zdelama. To su brzo razdelili narodu.
2CH 35:14 Kasnije su pripremili i za sebe i za sveštenike, jer su sveštenici, Aronovi potomci, žrtvovali svespalnice i salo do noći. Tako su Leviti pripremili za sebe i za sveštenike, Aronove potomke.
2CH 35:15 Pevači, Asafovi potomci, bili su na svojim mestima, prema zapovesti Davida, Asafa, Emana i carevog videoca Jedutuna. Vratari na svim vratima se nisu pomicali sa svojih službi, njima su spremila njihova braća Leviti.
2CH 35:16 Tako su tog dana pripremili sve za službu Gospodnju da se proslavi Pasha i žrtvuju svespalnice na Gospodnjem žrtveniku, po zapovesti cara Josije.
2CH 35:17 I proslavili su Pashu Izrailjci koji su se zatekli tada, u to vreme, kao i praznik Beskvasnih hlebova sedam dana.
2CH 35:18 Naime, takva Pasha se nije slavila u Izrailju od vremena proroka Samuila. Niko od careva nije proslavio takvu Pashu kakvu je proslavio Josija, sveštenici, Leviti, svi Judejci, Izrailjci koji su se tamo zatekli i Jerusalimljani.
2CH 35:19 Osamnaeste godine cara Josije slavila se ova Pasha.
2CH 35:20 Nakon svega ovog, kada je Josija sve uredio u Domu, došao je egipatski car Nehaon da ratuje kod Harkemisa na Eufratu. Josija je izašao pred njega.
2CH 35:21 Nehaon mu je poslao glasnike sa porukom: „Šta ja imam s tobom, Judin care?! Ja danas ne idem na tebe nego na dom s kojim sam u ratu. I Bog mi je rekao da požurim, a ti se prođi Boga koji je sa mnom, da te ne bi satro!“
2CH 35:22 Ali Josija se nije okrenuo od njega već se prerušio kako bi ga napao. Nije poslušao Nehaonovu poruku iz Božijih usta nego je krenuo u okršaj u dolinu Megido.
2CH 35:23 Ali strelci su pogodili cara Josiju, i on reče svojim slugama: „Vodite me jer sam teško ranjen!“
2CH 35:24 Njegove sluge su ga snele sa kola i stavile na njegova druga kola. Zatim su ga odvezli u Jerusalim gde je i umro. Sahranili su ga u grobnicama njegovih predaka. Sva Juda i Jerusalim su žalili za Josijom.
2CH 35:25 Jeremija je ispevao tužbalicu za Josijom pa svi pevači i pevačice žale Josiju do danas svojim tužbalicama. Stavili su ih u uredbu za Izrailj i zapisali u Plaču.
2CH 35:26 Ostala Josijina dela i njegova dobročinstva – prema onome što je zapisano u Zakonu Gospodnjem –
2CH 35:27 njegova dela, prva i poslednja, zapisana su u Knjizi careva izrailjskih i Judinih.
2CH 36:1 A narod zemlje je uzeo Josijinog sina Joahaza i zacarili su ga umesto njegovog oca u Jerusalimu.
2CH 36:2 Joahazu je bilo dvadeset tri godine kad se zacario, a vladao je tri meseca u Jerusalimu.
2CH 36:3 Svrgnuo ga je egipatski car u Jerusalimu i zemlji nametnuo danak od stotinu talanata srebra i jednog talanta zlata.
2CH 36:4 Egipatski car je postavio Elijakima, njegovog brata, za cara nad Judom i Jerusalimom. Ali mu je promenio ime u Joakim, a Nehaon je njegovog brata Joahaza uzeo i odveo u Egipat.
2CH 36:5 Joakimu je bilo dvadeset pet godina kad se zacario, a vladao je jedanaest godina u Jerusalimu. On je činio što je zlo u očima Gospoda, svog Boga.
2CH 36:6 Navuhodonosor, car vavilonski, je došao i svezao ga bronzanim okovima i odveo u Vavilon.
2CH 36:7 Navuhodonosor je poneo deo pribora iz Gospodnjeg Doma u Vavilon i stavio ih u svoj dvor u Vavilonu.
2CH 36:8 Ostala Joakimova dela, odvratne stvari koje je počinio i one koje su se o njemu otkrile, zapisano je u Knjizi o carevima Izrailja i Jude. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Jehonija.
2CH 36:9 Jehoniji je bilo osamnaest godina kad se zacario, a vladao je tri meseca i deset dana u Jerusalimu. Činio je što je zlo u očima Gospodnjim
2CH 36:10 A kada je prošlo godinu dana Navuhodonosor je poslao po njega, pa ga je doveo u Vavilon zajedno sa dragocenostima iz Gospodnjeg Doma. Na njegovo mesto, nad Judom i Jerusalimom, zacario je Sedekiju, njegovog strica.
2CH 36:11 Sedekija je imao dvadeset jednu godinu kad se zacario, a vladao je jedanaest godina u Jerusalimu.
2CH 36:12 On je činio što je zlo u očima Gospoda, svog Boga, i nije se ponizio pred prorokom Jeremijom i porukom usta Gospodnjih.
2CH 36:13 Još se i pobunio protiv cara Navuhodonosora koji ga je zakleo zavetom pred Bogom. Ukrutio je vrat i otvrdnuo srce da se ne vrati Gospodu, Bogu Izrailja.
2CH 36:14 Čak su i svi glavari sveštenika i narod sve više i više grešili, prema odvratnim običajima drugih naroda. Oskrnavili su Dom Gospodnji koji je on posvetio u Jerusalimu.
2CH 36:15 Gospod, Bog njihovih otaca, im je uporno slao svoje glasnike jer je imao samilosti prema svom narodu i svom Prebivalištu.
2CH 36:16 Ali oni su ismejavali Božije glasnike, prezirali su njegove reči i rugali se njegovim prorocima, sve dok gnev Gospodnji nije došao na njegov narod i dok više nije bilo leka.
2CH 36:17 Tako je on doveo na njih haldejskog cara koji je mačem pobio njihove mladiće u Domu njihovog Svetilišta. Nije imao milosti ni prema mladiću, ni prema devojci, ni prema starcu i nemoćnome. Gospod ih je sve dao u careve ruke.
2CH 36:18 A sve stvari Doma Božijeg, velike i male, sve blago Doma Gospodnjeg, carevo blago i blago knezova – sve je odneo u Vavilon.
2CH 36:19 Spalili su Dom Božiji, srušili su jerusalimske zidine, sve dvorove u njemu su popalili i uništili sve njegove dragocenosti.
2CH 36:20 Ostatak koji je preživeo mač odveo je u izgnanstvo, u Vavilon, i oni su njemu i njegovim sinovima postali robovi sve do persijskog carstva.
2CH 36:21 A sve to da se ispuni Gospodnja reč kazana preko Jeremije – dok zemlja nije namirila sve njene subote, jer je počivala sve dane njene opustošenosti dok se nije ispunilo sedamdeset godina.
2CH 36:22 Prve godine Kira, cara Persije, da bi se ispunila reč Gospodnja kazana preko Jeremije, Gospod je podigao duh Kira, cara Persije. Tako je on dao da celim njegovim carstvom prođe proglas, i još ga je objavio napismeno.
2CH 36:23 „Ovako kaže Kir, car Persije: ’Sva zemaljska carstva mi je dao Gospod Bog nebeski. On mi je i zapovedio da mu izgradim Dom u Jerusalimu, u Judi. Ko god je među vama od sveg njegovog naroda, neka je sa njim Gospod, Bog njegov, i neka ide gore.’“
EZR 1:1 Prve godine Kira, cara Persije, da bi se ispunila reč Gospodnja kazana preko Jeremije, Gospod je podigao duh Kira, cara Persije. Tako je on dao da celim njegovim carstvom prođe proglas, i još ga je objavio napismeno.
EZR 1:2 „Ovako kaže Kir, car Persije: ’Sva zemaljska carstva mi je dao Gospod, Bog nebeski. On mi je i zapovedio da mu izgradim Dom u Jerusalimu, u Judi.
EZR 1:3 Ko god je među vama od sveg njegovog naroda, neka je sa njim Bog njegov i neka ide gore u Jerusalim, u Judu. Neka gradi Dom Gospoda, Boga Izrailjevog – on je Bog – koji je u Jerusalimu.
EZR 1:4 Neka svakog ko ostaje u mestima svog boravka, potpomogne narod tog mesta srebrom, zlatom, dobrima i stokom. A neka i pored toga dobrovoljno priloži za Dom Božiji u Jerusalimu.’“
EZR 1:5 Tada su ustali glavari očinskih domova Jude i Venijamina, sveštenici i Leviti sa svima kojima je Bog podigao duh, da idu i grade Dom Gospodnji u Jerusalimu.
EZR 1:6 Svi koji su bili oko njih su im pomogli posudama od srebra i zlata, dobrima, stokom i dragocenostima, osim onoga što su dobrovoljno priložili.
EZR 1:7 Car Kir je izneo posuđe Gospodnjeg Doma koje je Navuhodonosor odneo iz Jerusalima i stavio u hram svojih bogova.
EZR 1:8 Persijski car Kir ih je izneo preko blagajnika Mitridata, a on je sve prebrojao i dao Sasavasaru, Judinom knezu.
EZR 1:9 Nabrojali su: trideset zlatnih posuda, hiljadu srebrnih posuda, dvadeset devet noževa,
EZR 1:10 trideset zlatnih zdela, četiri stotine deset drugačijih srebrnih zdela i hiljadu drugih predmeta.
EZR 1:11 Ukupan broj zlatnih i srebrnih posuda je bio pet hiljada četiri stotine. Sasavasar ih je poneo sa izgnanicima koje je poveo iz Vavilona u Jerusalim.
EZR 2:1 Ovo su imena ljudi one oblasti koji su došli iz ropstva u koje su izgnani, oni koje je Navuhodonosor, car Vavilona, odveo u izgnanstvo, a sada su se vratili u Jerusalim i Judu, svaki u svoje mesto;
EZR 2:2 oni koji su došli sa Zorovaveljom i sa Isusom, Nemijom, Sorajom, Relajom, Mardohejem, Vilsanom, Misparom, Vigvajom, Reumom i Vanom. Ovo je popis ljudi iz Izrailja:
EZR 2:3 Farosovih potomaka: dve hiljade stotinu sedamdeset dva;
EZR 2:4 Sefatijevih potomaka: tri stotine sedamdeset dva;
EZR 2:5 Arahovih potomaka: sedam stotina sedamdeset pet;
EZR 2:6 Fat-Moavovih potomaka, sinova Isusovih i Joavovih: dve hiljade osam stotina dvanaest;
EZR 2:7 Elamovih potomaka: hiljadu dve stotine pedeset četiri;
EZR 2:8 Zatujevih potomaka: devet stotina četrdeset pet;
EZR 2:9 Zahajevih potomaka: sedam stotina šezdeset;
EZR 2:10 Vanijevih potomaka: šest stotina četrdeset dva;
EZR 2:11 Vivajevih potomaka: šest stotina dvadeset tri;
EZR 2:12 Azgadovih potomaka: hiljadu dve stotine dvadeset dva;
EZR 2:13 Adonikamovih potomaka: šest stotina šezdeset šest.
EZR 2:14 Vigvajevih potomaka: dve hiljade pedeset šest;
EZR 2:15 Adinovih potomaka: četiri stotine pedeset četiri;
EZR 2:16 Atirovih potomaka: od Jezekije devedeset osam;
EZR 2:17 Visajevih potomaka: tri stotine dvadeset tri;
EZR 2:18 Jorinih potomaka: stotinu dvanaest;
EZR 2:19 Asumovih potomaka: dve stotine dvadeset tri;
EZR 2:20 Givarovih potomaka: devedeset pet;
EZR 2:21 Vitlejemovih potomaka: stotinu dvadeset tri;
EZR 2:22 Ljudi iz Netofata: pedeset šest;
EZR 2:23 Ljudi iz Anatota: stotinu dvadeset osam;
EZR 2:24 Azmavetovih potomaka: četrdeset dva;
EZR 2:25 Kirijat-Jarimovih, Kefirinih, Virotovih potomaka: sedam stotina četrdeset tri;
EZR 2:26 Raminih i Gavajinih potomaka: šest stotina dvadeset jedan;
EZR 2:27 Ljudi iz Mihmasa: stotinu dvadeset dva;
EZR 2:28 Ljudi iz Vetilja i Gaja: dve stotine dvadeset tri;
EZR 2:29 Navavskih potomaka: pedeset dva;
EZR 2:30 Magvisovih potomaka: stotinu pedeset šest;
EZR 2:31 Elama drugog potomaka: hiljadu dve stotine pedeset četiri;
EZR 2:32 Harimovih potomaka: tri stotine dvadeset.
EZR 2:33 Lodovih, Adidovih, Onanovih potomaka: sedam stotina dvadeset pet;
EZR 2:34 Ljudi iz Jerihona: tri stotine četrdeset pet.
EZR 2:35 Ljudi iz Senaje: tri hiljade šest stotina trideset.
EZR 2:36 Sveštenici: Jedajinih potomaka iz Isusovog doma: devetsto sedamdeset tri;
EZR 2:37 Imirovih potomaka: hiljadu pedeset dva;
EZR 2:38 Pashorovih potomaka: hiljadu dve stotine četrdeset sedam;
EZR 2:39 Harimovih potomaka: hiljadu sedamnaest.
EZR 2:40 Leviti: Isusovih i Kadmilovih potomaka, među sinovima Odavijenih, sedamdeset četiri.
EZR 2:41 Pevači: Asafovih potomaka stotinu dvadeset osam.
EZR 2:42 Vratari: Salumovih potomaka, Atirovih potomaka, Talmonovih potomaka, Akuvovih potomaka, Atitinih potomaka i Sovajevih potomaka ukupno stotinu trideset devet.
EZR 2:43 Hramske sluge: Sišovi potomci, Asufovi potomci, Tavaotovi potomci;
EZR 2:44 Kirosovi potomci, Sijini potomci, Fadonovi potomci;
EZR 2:45 Levanovi potomci, Agavini potomci, Akuvovi potomci;
EZR 2:46 Agavovi potomci, Salmejevi potomci, Ananovi potomci;
EZR 2:47 Gidilovi potomci, Garovi potomci, Reajini potomci;
EZR 2:48 Resini potomci, Nekodini potomci, Gazamovi potomci;
EZR 2:49 Uzini potomci, Fesejevi potomci, Visajevi potomci;
EZR 2:50 Aseninovi potomci, Meunimovi potomci, Nefusimovi potomci;
EZR 2:51 Vakvukovi potomci, Akufovi potomci, Arurovi potomci;
EZR 2:52 Vaslitovi potomci, Meidinihovi potomci, Arsinihovi potomci;
EZR 2:53 Varkosovi potomci, Siserini potomci, Tamini potomci;
EZR 2:54 Nesijini potomci, Atifini potomci.
EZR 2:55 Potomci Solomonovih slugu: Sotajevi potomci, Soferetovi potomci, Ferudini potomci;
EZR 2:56 Jalini potomci, Darkonovi potomci, Gidilovi potomci;
EZR 2:57 Sefatijini potomci, Atilovi potomci, potomci Fohereta od Sevojima, Amijevi potomci;
EZR 2:58 hramskih sluga i Solomonovih sluga ukupno tri stotine devedeset dva.
EZR 2:59 Ovo su oni koji su došli iz Tel-Meleha, Tel-Arise, Heruva, Adona i Imira, a nisu mogli da potvrde iz kojeg očinskog doma su i oni i njihovi potomci, i da li su Izrailjci:
EZR 2:60 Dalajini potomci, Tovijini potomci, Nekodini potomci, njih šest stotina pedeset dva.
EZR 2:61 Potomci sveštenika: Avajini potomci, Akosovi potomci, potomci Varzelaja koji se oženio jednom od ćerki Varzelaja Galađanina i nazvao se njihovim imenom;
EZR 2:62 oni su tražili svoje rodoslovne zapise, ali nisu mogli da se pronađu. Zato su kao nečisti bili odstranjeni iz sveštenstva.
EZR 2:63 Tirsata im je rekao da ne jedu od Svetinje nad svetinjama dok ne služi sveštenik sa Urimom i Tumimom.
EZR 2:64 Cela zajednica je ukupno brojila četrdeset dve hiljade tri stotine šezdeset,
EZR 2:65 ne računajući sluge i sluškinje, njih sedam hiljada tri stotine trideset sedam, i s njima dve stotine pevača i pevačica.
EZR 2:66 Imali su sedam stotina trideset šest konja, dve stotine četrdeset pet mazgi;
EZR 2:67 četiri stotine trideset pet kamila, šest hiljada sedam stotina dvadeset magaraca.
EZR 2:68 Neki su glavari otačkih domova, došavši do Doma Gospodnjeg u Jerusalimu, davali dragovoljno da se Dom Božiji podigne na svom mestu.
EZR 2:69 Prema svojim mogućnostima su dali u riznicu za poslove: šezdeset jednu hiljadu zlatnih drahmi, pet hiljada srebrnih mina i stotinu odora za sveštenike.
EZR 2:70 Tako su se nastanili sveštenici i Leviti, neki od naroda, pevači, vratari i hramske sluge u svojim gradovima, i sav Izrailj u svojim gradovima.
EZR 3:1 Kada je stigao sedmi mesec, a Izrailjci su već bili po gradovima, narod se jednodušno okupio u Jerusalimu.
EZR 3:2 Tada je ustao Isus, sin Josedekov, njegova braća sveštenici i Zorovavelj, sin Salatilov i njegova braća. Oni su obnovili žrtvenik Boga Izrailjevog da žrtvuju na njemu svespalnice, prema onome što je zapisano u Zakonu Mojsija, čoveka Božijeg.
EZR 3:3 Žrtvenik su postavili na njegovo mesto, iako su bili užasnuti od ljudi onih zemalja. Tako su prineli na njemu žrtvu svespalnicu Gospodu, svespalnice jutarnje i večernje.
EZR 3:4 Proslavili su i praznik Senica, onako kako je propisano. Žrtvovali su svaki dan određeni broj svespalnica, kako je propisano za koji dan.
EZR 3:5 Potom su prinosili stalnu svespalnicu za mladine i za sve Gospodnje posvećene praznike, kako je propisano, i za sve koji su dobrovoljno žrtvovali Gospodu.
EZR 3:6 Od prvog dana sedmog meseca počeli su da žrtvuju svespalnice Gospodu, ali Dom Gospodnji još nije bio utemeljen.
EZR 3:7 Narod je dao novac zidarima i tesarima, a hranu, piće i ulje Sidoncima i Tircima da donesu kedrovinu sa Livana do mora u Jopi, prema odobrenju koje je za njih dao persijski car Kir.
EZR 3:8 Druge godine njihovog dolaska k Domu Božijem u Jerusalimu, drugog meseca, Salatilov sin Zorovavelj, Josedekov sin Isus i ostatak njihove braće sveštenika i Levita, i svi oni koji su došli iz izgnanstva u Jerusalim, počeli su da za nadglednike radova na Domu Gospodnjem postavljaju Levite od dvadeset godina i starije.
EZR 3:9 Postavljen je Isus sa svojim sinovima i svojom braćom, Kadmilo sa svojim sinovima i sa sinovima Jude, da jednodušno rade kao nadglednici radnika poslova nad Domom Božijim, kao i Inadadovi sinovi sa svojim sinovima i njihovom braćom Levitima.
EZR 3:10 Kada su zidari položili temelje Doma Gospodnjeg, postavili su sveštenike obučene u njihove odore, sa trubačima i sa Levitima, Asafovim sinovima, da cimbalima slave Gospoda kako je odredio David, car Izrailja.
EZR 3:11 Pevali su slaveći i zahvaljujući Gospodu: „jer je dobar; jer je milost njegova doveka prema Izrailju!“ Sav narod je klicao u velikoj radosti, slaveći Gospoda što je osnovan Dom Gospodnji.
EZR 3:12 Mnogi su sveštenici, Leviti, glavari otačkih domova i starci, koji su videli prvi Dom, jako plakali kada se ovaj Dom osnivao tu pred njima. A mnogi su klicali radosno i sa ushićenjem su podvikivali.
EZR 3:13 Narod nije mogao da razazna zvuk povika sreće od zvuka plača naroda. Jer je narod jako klicao i taj se zvuk nadaleko prostirao.
EZR 4:1 Ali neprijatelji Jude i Venijamina su čuli da je narod iz izgnanstva počeo da zida Dom za Gospoda, Boga Izrailjevog,
EZR 4:2 pa su pristupili Zorovavelju i glavarima otačkih domova. Rekli su im: „Dajte nam da i mi zidamo sa vama! Jer i mi, poput vas, tražimo vašeg Boga i žrtvujemo mu još od vremena asirskog cara Esaradona koji nas je ovde doveo.“
EZR 4:3 Ali Zorovavelj, Isus i ostali glavari otačkih domova Izrailja su im odgovorili: „Nije vaše da sa nama zidate Dom za našeg Boga. Mi ćemo sami zidati za Gospoda, Boga Izrailjevog, kako nam je zapovedio car Kir, car Persije.“
EZR 4:4 Tako je narod zemlje počeo da obeshrabruje poduhvate Jevreja i zastrašuje ih da zidaju.
EZR 4:5 Unajmljivali su savetnike protiv njih da bi ih osujetili u nameri za sve vreme persijskog cara Kira do vladavine persijskog cara Darija.
EZR 4:6 Za vreme vladavine Artakserksa, na početku njegovog carevanja, napisali su tužbu protiv stanovnika Jude i Jerusalima.
EZR 4:7 I za vreme Artakserksa su pisali Vislam, Mitridat, Taveilo i ostali njihovi drugovi Artakserksu, caru Persije. Pisano je aramejskim pismom i jezikom.
EZR 4:8 Reum, glavni upravitelj, i pisar Simsaj su napisali sledeće pismo protiv Jerusalima caru Artakserksu:
EZR 4:9 Od Reuma, glavnog upravitelja, Simsaja pisara i ostalih njihovih drugova: sudija i namesnika, onih iz Oreha, Vavilonaca, žitelja Susana (to jest Elamaca);
EZR 4:10 ostalih naroda koje je poveo u izgnanstvo Asenafar, veliki i slavni, i nastanio ih u gradove Samarije i ostalih s područja preko reke.
EZR 4:11 Evo, ovo je prepis pisma koji su poslali caru Artakserksu: Tvoje sluge, ljudi s područja preko reke. Evo, dakle,
EZR 4:12 neka zna car da Jevreji koji su došli k nama, s tvoje strane, dođoše u Jerusalim da zidaju grad pobune i zla, da obnavljaju zidine, da su one završene i da su temelji obnovljeni.
EZR 4:13 Neka zna car da, ako se ovaj grad sazida i zidine završe, oni neće više davati danak, porez i carinu, pa će careve riznice biti oštećene.
EZR 4:14 A pošto smo odani dvoru, ne dolikuje da gledamo ovo beščašće prema caru. Zato ti o tome javljamo i šaljemo care.
EZR 4:15 Neka se istraži u dnevnicima tvojih predaka i pronaći ćeš u istim, i znaćeš da je ovaj grad, grad buntovnički, na štetu carevima i pokrajinama, da je u njemu oduvek dizana pobuna. Zbog toga je ovaj grad i bio razoren.
EZR 4:16 Zato obaveštavamo cara da, ako se ovaj grad sazida i zidine završe, ti više nećeš imati imanja na području preko reke.
EZR 4:17 Car je poslao odgovor Reumu, glavnom upravitelju, i pisaru Simsaju i ostalim njihovim drugovima, koji su prebivali u Samariji, i ostalim s područja preko reke: Mir! Evo,
EZR 4:18 pismo koje ste nam poslali je jasno i glasno pročitano preda mnom.
EZR 4:19 Izdao sam zapovest da se sve istraži i otkrili su da se ovaj grad oduvek dizao protiv careva, da se u njemu zbivao ustanak i pobuna.
EZR 4:20 Silni carevi su vladali Jerusalimom i imali vlast nad svim područjem preko reke, pa su im plaćali danak, porez i carinu.
EZR 4:21 Sada izdajte zapovest da ti ljudi obustave izgradnju tog grada dok ja ne zapovedim.
EZR 4:22 Pazite da u ovome ne budete nemarni! Jer, zašto bi carsko dobro bilo sve više na šteti i gubitku?
EZR 4:23 Prepis ovog pisma cara Artakserksa je naglas pročitan pred Reumom, Simsajem pisarem i njihovim drugovima. Oni požure u Jerusalim ka Jevrejima, pa ih zaustave oružjem i silom.
EZR 4:24 Tada su obustavljeni radovi na Božijem Domu u Jerusalimu, a obustava je potrajala do druge godine vladavine persijskog cara Darija.
EZR 5:1 Tada su prorokovali proroci Agej i Zaharija, Idov sin. Oni su prorokovali Jevrejima u Judi i Jerusalimu u ime Boga Izrailjevog koji je vladao nad njima.
EZR 5:2 Na to su ustali Salatilov sin Zorovavelj i Josedekov sin Isus. Počeli su da zidaju Dom Božiji u Jerusalimu, a proroci su bili sa njima i pomagali im.
EZR 5:3 I baš tada im je došao Tatnaj, upravitelj područja preko reke, zatim Setar-Vosnaj i njihovi drugovi. Pitali su ih: „Ko vam je zapovedio da zidate taj Dom i da završite tu građevinu?“
EZR 5:4 Pitali su ih: „Kako se zovu ljudi koji zidaju ovu građevinu?“
EZR 5:5 Ali oko njihovog Boga je bilo nad judejskim starešinama. Nisu im obustavili radove, pa je poslat izveštaj Dariju, a on se pismom izjasnio o tome.
EZR 5:6 Ovo je prepis pisma koji je caru Dariju poslao Tatnaj, upravitelj područja preko reke, zatim Setar-Vosnaj i njihovi drugovi, starešine koje su na području preko reke.
EZR 5:7 Poslali su mu pismo u kome je o svemu ovome pisalo: Dariju, caru, neka je mir u svemu!
EZR 5:8 Neka zna car da smo otišli u pokrajinu Judu, do Doma velikog Boga koji se zida od klesanog kamena, a grede se postavljaju u zidove. Taj se posao izvodi marljivo i napreduje u njihovim rukama.
EZR 5:9 Na to smo upitali ondašnje starešine i rekli im: „Ko vam je izdao zapovest da gradite ovaj Dom i završavate ovu građevinu?“
EZR 5:10 Pitali smo ih i za imena, da te obavestimo, da bismo zapisali imena ljudi koji su im glavari.
EZR 5:11 A oni su nam ovako odgovorili: „Mi smo sluge Boga nebesa i zemlje. Zidamo Dom koji je bio podignut od davnina, a podigao ga je i završio veliki car Izrailja.
EZR 5:12 Ali, naši su očevi razgnevili Boga nebeskog, pa ih je on predao u ruke Haldejcu, vavilonskom caru Navuhodonosoru. On je razorio ovaj Dom, a narod izgnao u Vavilon.
EZR 5:13 Ali prve godine Kira, cara vavilonskog, car Kir je izdao proglas da se izgradi ovaj Božiji Dom.
EZR 5:14 I zlatno i srebrno posuđe Božijeg Doma, koje je Navuhodonosor poneo iz Doma u Jerusalimu i odneo u hram u Vavilonu, izneo je car Kir iz vavilonskog hrama i predao ga čoveku zvanom Sasavasar, koga je imenovao za upravitelja.
EZR 5:15 Još mu je rekao: ’Uzmi ovo posuđe, idi i stavi ga u Dom, u Jerusalim, pa sazidaj Dom Božiji na njegovom mestu.’
EZR 5:16 A kada je taj Sasavasar došao, položio je temelje Božijeg Doma u Jerusalimu, koji se od tada do sada zida, i još nije završen.“
EZR 5:17 Sada, ako je caru po volji, neka se proveri u carevoj riznici u Vavilonu. Ako postoji proglas cara Kira da se sazida ovaj Božiji Dom u Jerusalimu, neka nam car javi svoju volju o tome.
EZR 6:1 Car Darije je tada izdao zapovest da se ispita u arhivi riznice, gde se ostavljalo blago u Vavilonu.
EZR 6:2 Pronašli su u Ahmeti, u tvrđavi oblasti Midija jedan zapis u kome je zapisana ova odluka:
EZR 6:3 Prve godine cara Kira, izdao je proglas car Kir za Dom Božiji u Jerusalimu: Neka se izgradi Dom kao mesto za žrtvovanje žrtava. Neka mu se polože temelji, šezdeset lakata u visinu i isto toliko u širinu;
EZR 6:4 tri reda klesanog kamenja i jedan red greda, a neka se za troškove uzme iz carevog dvora.
EZR 6:5 Takođe, zlatno i srebrno posuđe Božijeg Doma, koje je Navuhodonosor poneo iz Doma u Jerusalimu i doneo ga u Vavilon, neka se i ono vrati. Pošaljite ga u Jerusalim i položite na njegovo mesto u Božijem Domu.
EZR 6:6 Sada, Tatnaju, upravitelju područja preko reke, Setar-Vosnaju i vi, njihovi drugovi, starešine koje ste na području preko reke – dalje odatle!
EZR 6:7 Ostavite radove na tom Božijem Domu judejskom upravitelju i judejskim starešinama. Neka oni izgrade Božiji Dom na njegovom mestu.
EZR 6:8 Zapovedam vam šta ćete da radite za judejske starešine da bi izgradili taj Božiji Dom: Neka se priloži od carskog imanja, od područja preko reke. Neka se odmah daje za troškove tim ljudima da ne obustave radove.
EZR 6:9 Neka im se da od potrebnih stvari za svespalnice Bogu nebeskom – junci, ovnovi, jaganjci, žito, so, vino i ulje – prema reči sveštenika koji su u Jerusalimu, svaki dan i bez zanemarivanja,
EZR 6:10 kako bi mogli da žrtvuju žrtve ugodnog mirisa Bogu nebeskom i mole se za život cara i njegovih sinova.
EZR 6:11 Ja, dakle, izdajem i ovu zapovest: svakom čoveku koji prekrši ovaj proglas neka se izvuče greda iz kuće, pa neka se uspravi, a on da se na njoj smakne. Neka mu se kuća pretvori u đubrište.
EZR 6:12 I Bog koji je učinio da njegovo ime prebiva onde, neka sruši svakog cara i narod koji pruži ruku da prekrši ovaj proglas i razori Dom Božiji u Jerusalimu. Ja, Darije, izdao sam ovaj proglas i neka se žurno izvrši!
EZR 6:13 Tada su Tatnaj, upravitelj područja preko reke, Setar-Vosnaj i njihovi drugovi žurno uradili onako kako im je poručio car Darije.
EZR 6:14 Judejske starešine su zidale i napredovale prema proroštvu proroka Ageja i Zaharija, Idovog sina. Gradili su i završili prema zapovesti Boga Izrailjevog i prema proglasu Kira, Darija i Artakserksa, cara Persije.
EZR 6:15 Dom je završen do trećeg dana meseca adara, šeste godine vladavine cara Darija.
EZR 6:16 Tada su izrailjski narod, sveštenici, Leviti i ostatak naroda iz izgnanstva s radošću izvršili posvećenje Božijeg Doma.
EZR 6:17 Za posvećenje Božijeg Doma su prineli stotinu junaca, dve stotine ovnova, četiri stotine jaganjaca i dvanaest jaraca za žrtvu za greh, za sav Izrailj, prema broju izrailjskih plemena.
EZR 6:18 Postavili su sveštenike po njihovim redovima i Levite prema njihovim redovima, da služe Bogu koji je u Jerusalimu, prema propisu Mojsijeve knjige.
EZR 6:19 Izgnani narod je proslavio Pashu četrnaestog dana prvog meseca.
EZR 6:20 Sveštenici i Leviti su se očistili do jednoga. Svi su bili čisti kada su zaklali Pashu za sav izgnani narod, za njihovu braću sveštenike i za sebe.
EZR 6:21 Onda je jeo narod izrailjski, povratnici iz izgnanstva, i svako ko im je prišao i ko se odvojio od nečistoće naroda zemaljskih, tražio je Gospoda, Boga Izrailjevog.
EZR 6:22 Slavili su radosno praznik Beskvasnih hlebova sedam dana jer ih je Gospod obradovao. Promenio je srce asirskog cara prema njima, jer im je ojačao ruke u izgradnji Doma Boga, Boga Izrailjevog.
EZR 7:1 Nakon ovih događaja, za vladavine persijskog cara Artakserksa, Jezdra, sin Soraje, sina Azarije, sina Helkije;
EZR 7:2 sina Saluma, sina Sadoka, sina Ahituva;
EZR 7:3 sina Amarije, sina Azarije, sina Merajota;
EZR 7:4 sina Zeraje, sina Ozije, sina Vukija;
EZR 7:5 sina Avisuja, sina Finesa, sina Eleazara, sina Arona Prvosveštenika;
EZR 7:6 taj Jezdra je došao iz Vavilona. Bio je znalac Svetog pisma, vešt u Mojsijevom Zakonu koji je dao Gospod, Bog Izrailjev. Ruka Gospoda, njegovog Boga, je bila nad njim, pa mu je car dao sve što je tražio.
EZR 7:7 Sedme godine cara Artakserksa u Jerusalim su došli neki od izrailjskog naroda, neki sveštenici, Leviti, pevači, vratari i hramske sluge.
EZR 7:8 A on je došao u Jerusalim u petom mesecu sedme careve godine.
EZR 7:9 Prvog dana prvog meseca je pošao iz Vavilona, a prvog dana petog meseca je došao u Jerusalim, jer je nad njim bila dobra ruka njegovog Boga.
EZR 7:10 Jer Jezdra je čvrsto srcem odlučio da istražuje Gospodnji Zakon, da ga izvršava i da poučava u Izrailju propise i pravo.
EZR 7:11 Ovo je prepis pisma koje je car Artakserks dao Jezdri, svešteniku i znalcu Svetog pisma, poznavaocu reči Gospodnjih, zapovesti i uredaba danih Izrailju.
EZR 7:12 Artakserks, car careva. Jezdri, svešteniku i znalcu knjige Zakona Boga nebeskog. Evo, dakle,
EZR 7:13 izdao sam proglas da svako ko je u mom carstvu od Izrailja, njegovih sveštenika i Levita, a svojevoljno želi da ide sa tobom u Jerusalim, neka ide.
EZR 7:14 Zbog toga si poslan od cara i sedmorice njegovih savetnika da se raspitaš o Judi i Jerusalimu po Božijem Zakonu koji ti je u ruci;
EZR 7:15 i da poneseš srebro i zlato koje su car i njegovi savetnici svojevoljno priložili Bogu Izrailjevom, koji prebiva u Jerusalimu.
EZR 7:16 Takođe i srebro i zlato koje ćeš prikupiti u svoj oblasti vavilonskoj, sa svim dobrovoljnim prilozima što ih rado daju narod i sveštenici za Dom njihovog Boga u Jerusalimu.
EZR 7:17 Zato odmah tim novcem kupi junce, ovnove, jaganjce, njihove žitne žrtve i njihove žrtve izlivnice. Njih ćeš prineti na žrtveniku Doma svoga Boga u Jerusalimu.
EZR 7:18 A sa preostalim srebrom i zlatom, šta god smatrate da je dobro, uradite ti i tvoja braća po volji vašeg Boga.
EZR 7:19 Posuđe koje ti je dano za službu Doma vašeg Boga položi Bogu Jerusalima.
EZR 7:20 A ostale potrebe Božijeg Doma, koje su tvoja obaveza da ih podmiriš, podmiri iz carske riznice.
EZR 7:21 Ja, car Artakserks, zapovedam svima koji su nad riznicama područja preko reke, da se sve što vam zatraži Jezdra, sveštenik i znalac knjige Zakona Boga nebeskog, odmah učini:
EZR 7:22 do stotinu talanata srebra, stotinu kora žita, stotinu vat vina, stotinu vata ulja i soli bez merenja.
EZR 7:23 Sve ovo je zapovest Boga nebeskog i neka se izvrši tačno, za Dom Boga nebeskog. Jer, zašto da bude gnev na carstvu cara i njegovih sinova?
EZR 7:24 Znajte i to da se nikome od sveštenika, Levita, pevača, vratara, hramskih sluga i sluga ovog Doma Božijeg ne nameću danak, porez i carina.
EZR 7:25 A ti, Jezdra, prema mudrosti svog Boga koja ti je dana, postavi znalce Zakona i sudije, kako bi mogli da sude svem narodu koji je na području preko reke: onima koji znaju zakone tvog Boga. A one koji ih ne znaju, ti ih pouči.
EZR 7:26 A oni koji ne budu radili po Zakonu tvog Boga i po carskom proglasu, neka se nad njima odmah izvrši kazna: bilo smrću ili progonom, bilo globom ili zatvorom.
EZR 7:27 Neka je blagosloven Gospod, Bog naših otaca, koji je ovako nešto stavio u carevo srce da ukrasi Dom Božiji u Jerusalimu!
EZR 7:28 I meni se smilovao pred carem, njegovim savetnicima i moćnim carevim dvoranima. Ali ja sam se ohrabrio, jer je ruka Gospodnja bila nada mnom, pa sam okupio izrailjske glavare da idu gore sa mnom.
EZR 8:1 Ovo su glavari otačkih domova upisani u svoj rodoslov, koji su došli sa mnom iz Vavilona za vreme vladavine cara Artakserksa:
EZR 8:2 Od Finesovih potomaka: Girsam; od Itamarovih potomaka: Danilo; od Davidovih potomaka: Hatuš;
EZR 8:3 od Sehanijevih potomaka, koji je Farosov potomak, Zaharija i sa njim stotinu pedeset muškaraca upisanih u rodoslov;
EZR 8:4 od Fat-Moavovih potomaka: Elioinaj, sin Zerajin i sa njim dve stotine muškaraca;
EZR 8:5 od Sehanijevih potomaka: sin Jazilov i sa njim tri stotine muškaraca;
EZR 8:6 od Adinovih potomaka: Eved, sin Jonatanov i sa njim pedeset muškaraca;
EZR 8:7 od Elamovih potomaka: Isaija, sin Atalijin i sa njim sedamdeset muškaraca;
EZR 8:8 od Sefatijinih potomaka: Zevadija, sin Mihailov i sa njim osamdeset muškaraca;
EZR 8:9 od Joavovih potomaka: Ovadija, sin Jehilov i sa njim dve stotine osamnaest muškaraca;
EZR 8:10 od Selomitovih potomaka: sin Josifijin i sa njim stotinu šezdeset muškaraca;
EZR 8:11 od Vivajevih potomaka: Zaharija, sin Vivajev i sa njim dvadeset osam muškaraca;
EZR 8:12 od Azgadovih potomaka: Joanan, sin Akatanov i sa njim stotinu deset muškaraca;
EZR 8:13 od poslednjih Adonikamovih potomaka poimence su Elifelet, Jeiel i Semaja i sa njima šezdeset muškaraca;
EZR 8:14 od Vigvajevih potomaka: Gutaj i Zahur i sa njima sedamdeset muškaraca.
EZR 8:15 Okupio sam ih kraj reke koja teče u Avu gde smo se utaborili na tri dana. Ali, zapazio sam da među narodom i sveštenicima nema nijednog Levijevog potomka.
EZR 8:16 Zato sam poslao po glavare Eliezera, Arila, Semaju, Elnatana, Jariva, Elnatana, Natana, Zahariju i Mesulama, i po učitelje Jojariva i Elnatana.
EZR 8:17 Poslao sam ih i zapovedio im za Ida, glavara mesta Kasifija, šta da kažu Idu i njegovoj braći, hramskim čuvarima u mestu Kasifija: da nam dovedu sluge za Dom našeg Boga.
EZR 8:18 I oni su nam doveli – jer je dobra ruka našeg Boga bila nad nama – razboritog čoveka, sina Levija i sina Izrailja, jednog od potomaka Molije i Sereviju sa njegovim sinovima i njegovom braćom. Ukupno osamnaest ljudi;
EZR 8:19 Asaviju i sa njim Merarijevog potomka Isaiju, njegovu braću i njegove sinove. Ukupno dvadeset ljudi;
EZR 8:20 neke od hramskih slugu, koje je postavio David sa glavarima za pomoć Levitima, njih dve stotine dvadeset. Svi su bili poimence naznačeni.
EZR 8:21 I tamo, na reci Avi, sam proglasio post, da bismo se ponizili pred našim Bogom i tražili od njega srećan put za nas, našu decu i svu našu imovinu.
EZR 8:22 Bila me je sramota da od cara tražim vojsku i konjanike da nam pomognu pred neprijateljima na putu. Jer, rekli smo caru: „Ruka našeg Boga je blagonaklona svima koji ga traže, a njegova sila i njegov gnev su nad svima koji ga ostavljaju.“
EZR 8:23 Tako smo postili i tražili sve to od našeg Boga, a on nas je uslišio.
EZR 8:24 Odvojio sam dvanaest svešteničkih glavara: Sereviju, Asaviju i desetoricu njihove braće.
EZR 8:25 Izmerio sam im srebro, zlato i posuđe kao prilog za Dom našeg Boga što su priložili car, njegovi savetnici, njegovi dvorani i sav Izrailj koji je bio tamo.
EZR 8:26 Na ruke sam im izmerio šest stotina pedeset talanata srebra, stotinu talanata srebrnih posuda i stotinu talanata zlata;
EZR 8:27 dvadeset zlatnih zdela vrednih hiljadu darika i dve dobro uglačane bronzane posude vredne kao zlato.
EZR 8:28 Rekao sam im: „Vi ste sveti Gospodu i posude su svete, a srebro i zlato su dobrovoljni prilozi Gospodu, Bogu vaših otaca.
EZR 8:29 Pazite ih i čuvajte dok ih ne izmerite pred glavarima sveštenika, Levitima i izrailjskim knezovima u Jerusalimu, u odajama Doma Gospodnjeg.“
EZR 8:30 Tako su sveštenici i Leviti primili izmereno srebro, zlato i posuđe da ih odnesu u Jerusalim, u Dom našeg Boga.
EZR 8:31 Dvanaestog dana prvog meseca sa reke Ave krenuli smo za Jerusalim. Nad nama je bila ruka našeg Boga i spasavala nas od ruku naših neprijatelja i od zaseda na putu.
EZR 8:32 I došli smo u Jerusalim i ostali tamo tri dana.
EZR 8:33 Četvrtog dana izmereno je srebro, zlato i posuđe u Domu našeg Boga na ruke svešteniku Merimotu, Urijinom sinu, s kojim su bili Leviti Eleazar, Finesov sin; Jozavad, Isusov sin i Noadija, Vinujev sin
EZR 8:34 A kada je sve bilo izbrojano i izmereno, tada je i zabeležena sva težina.
EZR 8:35 Onda su oni koji su došli iz izgnanstva, prognani narod, prineli svespalnice Bogu Izrailja: dvanaest junaca za sav Izrailj, devedeset šest ovnova, sedamdeset sedam jaganjaca, dvanaest jaraca za žrtvu za greh – sve to kao svespalnicu Gospodu.
EZR 8:36 I careve zapovesti su predali carevim zapovednicima i upraviteljima područja preko reke, a oni su se zauzeli i za narod i za Dom Božiji.
EZR 9:1 Kada se sve ovo završilo, pristupili su mi glavari i rekli: „Izrailjski narod, sveštenici i Leviti se nisu odvojili od naroda zemaljskih i njihovih odvratnosti, od Hananaca, Hetita, Ferežana, Jevuseja, Amonaca, Moavaca, Egipćana i Amorejaca.
EZR 9:2 Uzeli su neke od njihovih ćerki za sebe i svoje sinove, pa su pomešali sveti rod sa narodima zemaljskim. U ovom neverstvu su prednjačili glavari i dostojanstvenici.“
EZR 9:3 A ja, čim sam čuo za ovu stvar, razderao sam svoju odeću i plašt, čupao kosu sa glave i brade, pa sam seo kao skamenjen.
EZR 9:4 Oko mene su se okupili svi koji su se bojali od reči Boga Izrailja, zbog neverstva povratnika iz izgnanstva, a ja sam sedeo kao skamenjen sve do večernje žrtve.
EZR 9:5 A tokom večernje žrtve sam ustao iz svoje poniženosti, pa sam razderane odeće i plašta, pao na kolena i raširio ruke Gospodu, mom Bogu.
EZR 9:6 Rekao sam: „O, moj Bože! Sramota me je i postiđen sam da bih podigao, o, moj Bože, svoje lice k tebi, jer su naše krivice narasle preko glave i greh je naš velik do nebesa.
EZR 9:7 Još od vremena naših očeva u grehu smo velikom sve do ovih dana. Zbog naših krivica smo bili dani mi, naši carevi i naši sveštenici u ruke careva zemaljskih – pod mač, u izgnanstvo, za otimačinu i sramotu sve do danas.
EZR 9:8 A sada, na tren nam je došla milost od Gospoda, Boga našeg: da nam ostavi ostatak; da nam da uporište u mestu svoje svetosti; da nam prosvetli oči naše Bog naš, i da nam da malo živnemo u svom robovanju.
EZR 9:9 Jer, mi smo roblje, ali u našem robovanju naš nas Bog nije napustio: smilovao nam se pred carevima Persije da oživimo, da se podigne Dom našeg Boga i poprave njegove ruševine, da nam da zid u Judi i u Jerusalimu.
EZR 9:10 I šta sad da kažemo, o, Bože naš, posle ovog?! Jer, napustili smo tvoje zapovesti
EZR 9:11 koje si nam zapovedio preko svojih slugu, proroka: ’Zemlja u koju idete da je zaposednete je nečista zemlja zbog nečistoće zemaljskih naroda. Napunili su je svojim odvratnostima i nečistoćama s kraja na kraj.
EZR 9:12 Zato ne udajite svoje ćerke za njihove sinove niti uzimajte njihove ćerke za svoje sinove. Ne tražite trajni mir i korist sa njima, da biste ostali jaki, da biste jeli dobra zemlje i ostavili je u nasledstvo svojim sinovima doveka.’
EZR 9:13 I posle svega toga što je došlo na nas, zbog naših zlodela i naših velikih greha, ipak si nas, Bože naš, poštedeo više nego što su naše krivice zaslužile, i dao nam ostatak kao što je ovaj.
EZR 9:14 Zar da uzvratimo kršenjem tvojih zapovesti i orođavamo se sa narodima ovakvih odvratnosti? Zar se ne bi razgnevio na nas i dokrajčio nas tako da više ne bude ni ostatka ni preživelih?
EZR 9:15 O, Gospode, Bože Izrailjev, ti si pravedan jer smo preostali kao ostatak, kao što je danas. Evo nas pred tobom u našim gresima i zbog toga ne možemo da stojimo pred tobom.“
EZR 10:1 I dok se Jezdra molio i dok je plačući priznavao grehe padajući ničice pred Domom Božijim, oko njega se okupilo veliko mnoštvo Izrailjaca – muškaraca, žena i dece. Narod je gorko plakao.
EZR 10:2 Tada se oglasio Sehanije, sin Jehilov, jedan od Elamovih potomaka. Rekao je Jezdri: „Neverno smo činili prema našem Bogu i oženili se tuđinkama iz naroda zemaljskih. Ali sada ima nade za Izrailj u ovome.
EZR 10:3 Zato, hajde da sklopimo savez sa našim Bogom, da otpustimo sve žene i one koje su rođeni od njih. Neka se to uradi po savetu Gospodnjem i onih koji se boje zapovesti našeg Boga, a i prema Zakonu.
EZR 10:4 Ustani, jer je ovo tvoja obaveza, a mi ćemo biti s tobom. Budi jak i deluj!“
EZR 10:5 Jezdra je tada ustao i zakleo glavare sveštenika, Levita i sav Izrailj da postupe po ovoj odluci. I oni su se zakleli.
EZR 10:6 Ustao je Jezdra ispred Doma Božijeg i prenoćio u sobi Elijasivovog sina Joanana. Ušao je tamo i nije jeo hleb i pio vodu, jer je žalio zbog neverstva povratnika iz izgnanstva.
EZR 10:7 Objavili su proglas po Judi i Jerusalimu, svem narodu iz izgnanstva da se okupi u Jerusalimu.
EZR 10:8 A svakome ko ne dođe za tri dana, prema odluci glavara i starešina, neka mu se oduzme sva imovina, a on će biti odvojen od zbora povratnika iz izgnanstva.
EZR 10:9 Tako se okupio sav narod iz Jude, Venijamina i Jerusalima za tri dana, devetog meseca, dvadesetog dana u mesecu. Sav narod je posedao na gradskom trgu pred Domom Božijim, drhteći i zbog svega ovog i zbog kiše.
EZR 10:10 Jezdra sveštenik je ustao i rekao im: „Izneverili ste se, ženili ste žene tuđinke da uvećate greh Izrailja.
EZR 10:11 Zato dajte slavu Gospodu, Bogu vaših otaca, i učinite njegovu volju: odvojte se od naroda zemaljskih i od žena tuđinki!“
EZR 10:12 Na to se sav zbor oglasio gromkim glasom: „Radićemo po tvojim rečima!
EZR 10:13 Ali, mnogo je naroda i vreme je kiša, pa ne može više da se stoji napolju. A ovaj posao nije za dan ili dva, jer smo u ovome mnogo grešili.
EZR 10:14 Molimo te, neka naši glavari u tome stoje za sav zbor. Neka svi koji su u našim gradovima oženili žene tuđinke dođu u određeno vreme, i sa njima gradske starešine i gradske sudije, sve dok se ne odvrati plamen gneva našeg Boga od nas, sve dok traje ova stvar.“
EZR 10:15 Samo su Jonatan, sin Asailov i Jazija, sin Tekujev ustali protiv ovog, a Leviti Mesulam i Savetaj su im pomagali.
EZR 10:16 Ali narod iz izgnanstva je tako uradio, a sveštenik Jezdra je za sebe izdvojio ljude, otačke glavare po domovima njihovih predaka, i to svakog od njih poimence. Oni su prvog dana desetog meseca seli da ispitaju ovu stvar.
EZR 10:17 Tako su do prvog dana prvog meseca završili sa svim ljudima koji su se oženili ženama tuđinkama.
EZR 10:18 Tako su neki od sinova sveštenika pronađeni među onima koji su se oženili ženama tuđinkama: od sinova Isusovih, sina Josedekovog i njegove braće: Masija, Eliezer, Jariv i Godolija.
EZR 10:19 Oni su dali ruku da će otpustiti svoje žene, pa su svesni krivice prineli ovna iz stada za svoj greh.
EZR 10:20 Od Imirovih sinova: Hanani i Zevadija;
EZR 10:21 od sinova Harimovih: Masija, Ilija, Semaja, Jehilo i Ozija;
EZR 10:22 od sinova Pashorovih: Elioinaj, Masija, Ismailo, Natanailo, Jozavad i Eleasa.
EZR 10:23 I od Levita: Jozavad, Semaj i Kelaja koji je Kelita, i Petaja, Juda, Eliezer.
EZR 10:24 Od pevača: Elijasiv; od vratara: Salum, Telem i Urija.
EZR 10:25 A od Izrailja, od sinova Farosovih: Ramija, Jezija, Malhije, Mijamin, Eleazar, Malhija i Venaja;
EZR 10:26 Od sinova Elamovih: Matanija, Zaharija, Jehilo, Avdija, Jeremot i Ilija;
EZR 10:27 Od sinova Zatujevih: Elioinaj, Elijasiv, Matanija, Jeremot, Zavad i Aziza;
EZR 10:28 Od sinova Vivajevih: Joanan, Hananija, Zavaj, Atlaj;
EZR 10:29 Od sinova Vanijevih: Mesulam, Maluh, Adaja, Jasuv, Seal i Ramot;
EZR 10:30 Od sinova Fat-Moavovih: Adna, Helal, Venaja, Masija, Matanija, Veseleilo, Vinuj i Manasija;
EZR 10:31 Od sinova Harimovih: Eliezer, Jesija, Malhija, Semaja i Simeun,
EZR 10:32 Venijamin, Maluh, Semarija;
EZR 10:33 Od sinova Asumovih: Matenaj, Matata, Zavad, Elifelet, Jeremaj, Manasija, Semaj;
EZR 10:34 Od sinova Vanijevih: Madaja, Amram, Uilo,
EZR 10:35 Venaja, Vedeja, Heluj,
EZR 10:36 Vanija, Merimot, Elijasiv,
EZR 10:37 Matanija, Matenaj, Jasav,
EZR 10:38 Vanija, Vinuj, Semaj,
EZR 10:39 Selemija, Natan, Adaja,
EZR 10:40 Mahnadevaj, Sasaj, Saraj,
EZR 10:41 Azareilo, Selemija, Semarija,
EZR 10:42 Salum, Amarija, Josif;
EZR 10:43 od sinova Navavovih: Jeiel, Matatija, Zavad, Zevina, Jadav, Joilo, Venaja.
EZR 10:44 Svi oni su uzeli žene tuđinke, ali su otpustili i te žene i njihove sinove.
NEH 1:1 Reči Nemije, Ahalijinog sina. Bio je mesec kislev, dvadesete godine, a ja sam bio u Susanu, u utvrđenju,
NEH 1:2 kada je došao Hanani, jedan od moje braće i ljudi iz Jude. Pitao sam ih o preostalim Jevrejima koji su preživeli izgnanstvo i o Jerusalimu.
NEH 1:3 A oni su mi rekli: „Preostali koji su preživeli izgnanstvo u toj oblasti su u velikoj nevolji i sramoti. Jerusalimski zid je porušen i vrata su mu spaljena u vatri.“
NEH 1:4 Čim sam čuo ove reči, seo sam, plakao i žalio danima. Postio sam i molio se pred Bogom nebeskim.
NEH 1:5 Rekao sam: „Molim te, Gospode, Bože nebeski, Bože veliki i strašni, koji čuvaš savez i milost onima koji ga vole i onima koji drže njegove zapovesti!
NEH 1:6 Molim te, prigni svoje uho i otvori oči svoje da čuješ molitvu svoga sluge kojom ti se molim danas pred tobom, danju i noću nad narodom Izrailjem, tvojim slugama. Priznajem grehe izrailjskog naroda kojima smo ti grešili, i ja i dom moga oca smo ti zgrešili.
NEH 1:7 Zlo smo ti učinili jer nismo držali zapovesti, ni propise, ni uredbe koje si zapovedio svom sluzi Mojsiju.
NEH 1:8 Molim te, seti se reči koju si zapovedio svom sluzi Mojsiju, kada si rekao: ’Ako me budete izneverili, rasejaću vas među narode;
NEH 1:9 a ako mi se vratite i budete držali moje zapovesti i vršili ih, ako neki budu izgnani na kraj nebesa, odande ću ih sabrati i dovešću ih do mesta na kome sam izabrao da u njemu prebiva moje ime.’
NEH 1:10 Oni su tvoje sluge i tvoj narod koji si otkupio snagom svojom velikom i rukom svojom moćnom.
NEH 1:11 Molim te, o, Gospode, neka bude prignuto tvoje uho da čuješ molitvu svoga sluge i molitve svojih slugu koji su voljni da se boje tvog imena. Molim te, daj danas uspeh svom sluzi; daj mu milosrđe pred ovim čovekom!“ A ja sam bio carev peharnik.
NEH 2:1 Bilo je to meseca nisana dvadesete godine cara Artakserksa. Pred njim je bilo vino i ja sam uzeo to vino i dao ga caru. I nikada ranije nisam bio tužan pred njim.
NEH 2:2 Car mi reče: „Zašto ti je lice tužno? Da nisi bolestan? To nije ništa nego neka tuga srca.“ A ja sam se jako uplašio
NEH 2:3 i rekao caru: „Neka je car živ doveka! Kako da mi lice ne bude žalosno kada je opustošen grad gde su grobovi mojih predaka, a vrata su mu ognjem spaljena?“
NEH 2:4 Reče mi car: „Dakle, šta želiš?“ A ja sam se pomolio Bogu nebeskom
NEH 2:5 i odgovorio caru: „Ako car nađe za dobro i ako mu je po volji tvoj sluga pred tobom, onda me pošalji u Judu, u grad gde su grobovi mojih predaka i ja ću da ga obnovim.“
NEH 2:6 Car me je – dok je carica sedela pored njega – pitao: „Dokle ćeš biti na putu i kada ćeš da se vratiš?“ Caru je to bilo po volji, pa me je poslao, a ja sam mu rekao za vreme.
NEH 2:7 Još sam kazao caru: „Ako je caru po volji, neka mi da pisma za upravitelje područja preko reke, kako bi me pustili da prođem dok ne dođem u Judu.
NEH 2:8 I pismo za Asafa, čuvara careve šume, da bi mi dao drva, kako bi se napravile grede za vrata utvrđenja, koje pripada Domu, za gradski zid i za kuću u kojoj ću biti.“ Car mi ih je dao jer je dobra ruka moga Boga bila nada mnom.
NEH 2:9 Tako sam otišao upraviteljima područja preko reke i dao im careva pisma. Car je još sa mnom poslao vojne zapovednike i konjanike.
NEH 2:10 Ali kada su to čuli Sanavalat Oronjanin i Tovija, sluga Amonac, bilo im je veoma mrsko što je došao neko da traži dobro za izrailjski narod.
NEH 2:11 Došao sam u Jerusalim i bio tamo tri dana.
NEH 2:12 Ustao sam noću, ja i nekolicina ljudi sa mnom, ali nikome nisam kazao šta mi je moj Bog stavio u srce da uradim za Jerusalim. A od životinja ništa nije bilo uz mene osim živinčeta na kome sam jahao.
NEH 2:13 Izašao sam na Dolinska vrata, noću, naspram Zmajevog izvora i Gnojnih vrata. Proveravao sam zidove Jerusalima. Bili su porušeni, a njegova vrata spaljena ognjem.
NEH 2:14 Prošao sam do Izvorskih vrata i do Carevog jezera, ali tamo nije bilo mesta da prođe živinče ispod mene.
NEH 2:15 Penjao sam se uz potok, noću, i proveravao zid, a onda sam se okrenuo nazad ka Dolinskim vratima i vratio se.
NEH 2:16 Dostojanstvenici nisu znali gde sam otišao i šta sam radio. Naime, nikog od Jevreja, sveštenika, glavara i dostojanstvenika, koji su radili na poduhvatu, nisam obavestio do sada.
NEH 2:17 I tada sam im kazao: „Vi vidite nevolju u kojoj smo: da je Jerusalim opustošen, da su mu vrata ognjem spalili. Dođite, hajde da obnovimo jerusalimski zid i ne budemo opet na sramotu!“
NEH 2:18 Ispričao sam im o dobroj ruci moga Boga, koja je bila nada mnom, o carevim rečima koje mi je rekao. A oni su rekli: „Ustanimo i zidajmo!“ Tako su se ohrabrili za dobro delo.
NEH 2:19 Ali to su čuli Sanavalat Oronjanin, Tovija, sluga Amonac i Gisem Arapin, rugali su nam se i gledali nas s prezirom. Kazali su: „Šta je to što radite? Bunite li se protiv cara?!“
NEH 2:20 Ja sam im uzvratio i kazao im: „Bog nebeski će nam dati da uspemo. I mi, njegove sluge, ćemo ustati i zidati. A vama ne pripada ni deo ni pravo ni spomen u Jerusalimu.“
NEH 3:1 Tada je ustao Prvosveštenik Elijasiv sa svojom braćom sveštenicima, pa su obnovili Ovčija vrata. Posvetili su ih i postavili im krila. A posvetili su ih do kule Meje i do kule Ananilove.
NEH 3:2 Pored njega su zidali ljudi iz Jerihona, a pored njega je zidao i Imrijev sin Zahur.
NEH 3:3 Riblja vrata su popravljali Asenajini sinovi. Napravili su grede za njih, postavili im njihova krila, brave i prevornice.
NEH 3:4 Pored njih je popravljao Merimot, sin Akosovog sina Urije; do njega je popravljao Mesulam, sin Mesizaveilovog sina Varahije; do njega je popravljao Vanin sin Sadok;
NEH 3:5 do njega su popravljali Tekujani, ali njihovi moćnici nisu hteli da podupru rad svojih gospodara.
NEH 3:6 Stara vrata su popravljali Fesejin sin Jodaj i Vesodijin sin Mesulam. Napravili su grede za njih i postavili im njihova krila, brave i prevornice.
NEH 3:7 Pored njih su popravljali Melatija Gavaonjanin i Jadon Meronoćanin, ljudi iz Gavaona i iz Mispe, pod vlašću upravitelja područja preko reke.
NEH 3:8 Pored njih je popravljao Arahijin sin Ozilo, jedan od zlatara; a pored njega je popravljao Hananija, jedan od apotekarskih sinova. Oni su obnovili Jerusalim do Širokog zida.
NEH 3:9 Pored njih je popravljao Orov sin Refaja, glavar polovine jerusalimske oblasti.
NEH 3:10 Pored njega je, pred svojom kućom, popravljao Arumafov sin Jedaja, a pored njega Asavnijin sin Hatuš.
NEH 3:11 Drugi izmereni deo i kulu kod peći su popravljali Harimov sin Malhija i Fat-Moavov sin Asuv.
NEH 3:12 Pored njih su popravljali Loisov sin Salum, glavar polovine jerusalimske oblasti, on i njegove ćerke.
NEH 3:13 Dolinska vrata je popravljao Anun sa stanovnicima Zanoja. Popravili su ih i stavili im krila, brave i prevornice; sazidali su hiljadu lakata zida do Gnojnih vrata.
NEH 3:14 Gnojna vrata je popravljao Rihavov sin Malhija, glavar oblasti Vet-Kerem. Popravio ih je i stavio im krila, brave i prevornice.
NEH 3:15 Izvorska vrata je popravljao Hol-Ozinov sin Šalun, glavar oblasti Mispa. Popravio ih je, pokrio ih i stavio im njihova krila, brave i prevornice. Popravio je i zid siloamskog jezera kraj carskog vrta do stepenica koje se spuštaju iz Davidovog grada.
NEH 3:16 Iza njega je Azvukov sin Nemija, glavar polovine oblasti Vet-Sur, popravljao ispred Davidovih grobnica do veštačkog jezera i do kuće junaka.
NEH 3:17 Iza njega su popravljali Leviti: Vanijev sin Reum i pored njega je, za svoju oblast popravljao Asavija, glavar polovine oblasti Keila.
NEH 3:18 Iza njih su popravljala njihova braća: Inadadov sin Vavaj, glavar polovine oblasti Keila.
NEH 3:19 Pored njega je Isusov sin Ezer, glavar Mispe, popravljao drugi izmereni deo naspram uspona ka oružarnici na uglu.
NEH 3:20 Iza njega je Zavajev sin, Varuh, sa žarom popravljao drugi izmereni deo od ugla do ulaza u kuću Prvosveštenika Elijasiva.
NEH 3:21 Iza njega je Merimot, sin Akosovog sina Urije popravljao drugi izmereni deo od ulaza Elijasivove kuće do kraja njegove kuće.
NEH 3:22 Iza njega su popravljali sveštenici, ljudi iz ravnice.
NEH 3:23 Iza njih su Venijamin i Asuv popravljali pred svojim kućama, a iza njih je uz svoju kuću popravljao Azarija, sin Ananijevog sina Masije.
NEH 3:24 Iza njih je Inadadov sin Vinuj popravljao drugi izmereni deo od Azarijine kuće do ugla i do krivine.
NEH 3:25 Uzajev sin Falal je popravljao naspram ugla i kule koja se uzdiže kod gornjeg carevog doma, kod dvorišta za stražu. Iza njega Farosov sin Fedaja.
NEH 3:26 Hramske sluge su još boravile u Ofilu naspram Vodenih vrata, na istoku i do uzdignute kule.
NEH 3:27 Iza njih su stanovnici Tekuje popravljali drugi izmereni deo naspram velike uzdignute kule do ofilskog zida.
NEH 3:28 Iznad Konjskih vrata popravljali su sveštenici, svaki ispred svoje kuće.
NEH 3:29 Iza njih, pred svojom kućom je popravljao Imirov sin Sadok; iza njega je popravljao Sehanijev sin Semaja, čuvar istočnih vrata.
NEH 3:30 Iza njega su drugi izmereni deo popravljali Selemijin sin Hanani i Salafov šesti sin Anun. Iza njih je pred svojom odajom popravljao Varahijin sin Mesulam
NEH 3:31 Iza njega je popravljao Malhija, zlatarev sin, sve do kuće hramskih slugu i trgovaca, do Tamničkih vrata i gornje sobe na uglu.
NEH 3:32 Između gornje sobe na uglu i Ovčijih vrata su popravljali zlatari i trgovci.
NEH 4:1 A kada je Sanavalat čuo da obnavljamo zid, plamteo je od besa i jako se razgnevio, pa se rugao Jevrejima.
NEH 4:2 Rekao je ispred svoje braće i samarijske vojske: „Šta to rade ti jadni Jevreji? Hoće li da ga obnove? Hoće li da žrtvuju? Hoće li da završe za dan? Hoće li da ožive to kamenje iz gomile ruševina i onog što je spaljeno?“
NEH 4:3 A Tovija Amonac, koji je stajao kraj njega, reče: „Pa na to što oni zidaju da se i lisica popne, srušiće zid od njihovog kamenja!“
NEH 4:4 „Čuj, o, Bože naš, kako nas preziru! Uzvrati im njihovu sramotu na njihovu glavu i daj im da budu plen u zemlji ropstva.
NEH 4:5 Ne pokrivaj njihovu krivicu i neka im gresi njihovi pred tobom ne budu izbrisani, jer su te gnevili pred graditeljima.“
NEH 4:6 I mi smo gradili zid i on je bio sastavljen do polovine, jer je narod imao srce za posao.
NEH 4:7 A kada su Sanavalat, Tovija, Arapi, Amonci i Azoćani čuli da obnova jerusalimskog zida napreduje, da su njegovi provaljeni delovi počeli da se zatvaraju, silno su se razgnevili.
NEH 4:8 Svi su skovali zaveru da zajedno zarate protiv Jerusalima i naprave nam pometnju.
NEH 4:9 Ali mi smo se pomolili našem Bogu i postavili smo danonoćne straže zbog njih.
NEH 4:10 Ipak, Jevreji su govorili: „Klonula je snaga nosačima, ruševina je previše, a mi nismo u stanju da obnovimo zid!“
NEH 4:11 Još su naši zlotvori govorili: „Neće ni znati, neće ni videti dok ne banemo među njih, pobijemo ih i okončamo im posao!“
NEH 4:12 I dogodilo se da su došli Jevreji koji žive pored njih, pa su nam deset puta dojavili: „Dolaze na vas iz svih mesta u koja ćete se vratiti k nama!“
NEH 4:13 A ja sam na najnižim položajima, iza zida i na otvorenim mestima, rasporedio ljude po porodicama. Postavio sam ih sa mačevima, kopljima i lukovima.
NEH 4:14 Kada sam sve pogledao, ustao sam i rekao glavarima, dostojanstvenicima i ostalom narodu: „Ne plašite ih se! Setite se Gospoda, velikog i strašnog i borite se za svoju braću i svoje sinove, za svoje ćerke, svoje žene i svoje domove.“
NEH 4:15 A kada su čuli naši zlotvori, da smo saznali, Bog im je osujetio namere i svi smo se vratili na zid i svako na svoj posao.
NEH 4:16 Od tog dana polovina mojih mladića su radili posao, a polovina je držala koplja, štitove, lukove i oklope. A glavari su stajali iza sveg Judinog doma.
NEH 4:17 Oni koji su obnavljali zid, oni koji su nosili teret i koji su tovarili, jednom su rukom radili posao, a drugom držali oružje.
NEH 4:18 Svaki je graditelj imao svoj mač, pripasan uz bok, i tako je gradio. A pored mene je stajao čovek koji je duvao u rog.
NEH 4:19 Rekao sam glavarima, dostojanstvenicima i ostalom narodu: „Mnogo je posla, razvučen je, a mi smo na zidu raštrkani i daleko jedan od drugoga.
NEH 4:20 Tamo gde čujete zvuk roga, tamo se oko nas i okupite. Bog naš će se boriti za nas!“
NEH 4:21 Tako smo radili posao, a polovina njih je držala koplja od rane zore do izlaska zvezda.
NEH 4:22 U to sam vreme još kazao narodu: „Neka svako od vas sa svojim slugom spava usred Jerusalima, da bi nam noću stražarili, a danju radili.“
NEH 4:23 Jer ni ja – moja braća, moje sluge, stražari koji su me pratili – nijedan nismo skidali svoje oružje i odeću, osim kada smo je prali.
NEH 5:1 U to vreme su neki ljudi i njihove žene pokrenuli velike optužbe protiv svoje braće Jevreja.
NEH 5:2 Neki su govorili: „Nas, naših sinova i naših ćerki je mnogo! Hajde da nabavimo žita da jedemo i preživimo.“
NEH 5:3 Neki su govorili: „Založimo svoje njive, svoje vinograde i svoje kuće da nabavimo žita za vreme gladi.“
NEH 5:4 Neki su govorili: „Zbog carskog danka smo pozajmili novac za naše njive i naše vinograde.
NEH 5:5 A naše je telo kao telo naših sunarodnika i naša deca kao njihova deca. A evo, potčinili smo naše sinove i naše ćerke kao roblje. Neke naše ćerke su odvedene u okovima, a u našim rukama više nema snage, jer naše njive i vinogradi naši pripadaju drugima.“
NEH 5:6 Planuo sam od ljutnje kada sam čuo njihove optužbe i sve te reči.
NEH 5:7 Odlučio sam u srcu da ukorim glavare i dostojanstvenike. Rekao sam im: „Svaki od vas svome bratu pozajmljuje zelenaški!“ Zato sam protiv njih sazvao veliki zbor.
NEH 5:8 Obratio sam im se: „Otkupili smo, koliko smo mogli, našu braću Jevreje koji su morali da se prodaju narodima. A vi prodajete svoju braću! I to još ih nama prodajete!“ A oni su samo ćutali i ni reči nisu našli.
NEH 5:9 Kazao sam: „Nije dobro to što radite. Zar ne bi trebalo da živite u strahu pred našim Bogom, da nas ne bude sramota pred narodima naših neprijatelja?
NEH 5:10 I ja i moja braća i moje sluge smo im pozajmljivali novac i žito. Ali, molim vas, ostavimo se ovog zelenašenja!
NEH 5:11 Molim vas, još danas im vratite njihove njive i njihove vinograde, njihove maslinjake i njihove kuće i otpišite kamate na žito, mlado vino i ulje što ste im pozajmili.“
NEH 5:12 Odgovorili su: „Vratićemo to i nećemo im tražiti ništa. Uradićemo kako kažeš.“ A ja sam okupio sveštenike i zavetovao ih da postupe po ovom dogovoru.
NEH 5:13 Još sam otresao svoj ogrtač uz reči: „Ovako neka Bog svakog ko se ne bude držao ovog dogovora otrese od njegove kuće i njegovog imanja. Tako neka bude otresen i prazan.“ Sav je zbor rekao „amin“ i slavili su Gospoda. A narod je postupio prema dogovoru.
NEH 5:14 Takođe, od dana kada su me postavili za njihovog upravitelja u Judi, od dvadesete do trideset druge godine cara Artakserksa, dvanaest godina, ni moja braća ni ja nismo jeli upraviteljski hleb.
NEH 5:15 Raniji upravitelji, oni koji su bili pre mene, stavili su težak jaram na narod. Naime, pored četrdeset srebrnih šekela, uzimali su im hranu i vino. A i njihove su sluge vladale nad narodom, ali ja to nisam radio iz bogobojaznosti.
NEH 5:16 Takođe, za rad na ovom zidu, koji sam obnovio, nismo stekli nikakvo imanje. I sve moje sluge su bile tamo okupljene na poslu.
NEH 5:17 Za mojim stolom su bili Jevreji i dostojanstvenici, njih stotinu pedeset, kao i oni oko nas, oni koji su nam došli iz drugih naroda.
NEH 5:18 Svaki dan je spreman jedan vo, šest odabranih ovaca i živina. To su oni spremali za mene. A svakih deset dana su dodavali razne sorte vina u izobilju. Ali ja nisam tražio svu tu hranu za upravitelja, jer sam video da je na ovom narodu bila teška služba.
NEH 5:19 Seti me se, o, moj Bože, zbog sveg dobra što sam učinio ovom narodu!
NEH 6:1 A kada su čuli Sanavalat, Tovija, Gisem Arapin i ostatak naših neprijatelja da sam obnovio zid i da u njemu nije ostala ni pukotina – iako do tada još nisam bio stavio krila na vrata –
NEH 6:2 Sanavalat i Gisem su mi poslali poruku: „Dođi da se sretnemo u Kefiru, u Onanovoj dolini.“ A nameravali su da mi nanesu zlo.
NEH 6:3 Ja sam im poslao glasnike i poručio: „U velikom sam poslu i ne mogu da siđem. Zašto da stane posao kada ga ostavim i siđem k vama?“
NEH 6:4 Četiri puta su mi slali istu poruku, a ja sam im uzvraćao istim rečima.
NEH 6:5 Tada mi je Sanavalat i peti put poslao istu poruku po svom sluzi, a u njegovoj ruci je bilo otvoreno pismo.
NEH 6:6 U njemu je pisalo: „Pročulo se među narodima, a i Gisem kaže da ti i Jevreji nameravate da se pobunite. Priča se da zato obnavljaš zid, da ćeš biti njihov car.
NEH 6:7 I proroke si postavio da u Jerusalimu objavljuju o tebi: ’Car je u Judi!’ Sada će i car čuti za to. Zato dođi da se zajedno posavetujemo.“
NEH 6:8 Ali ja sam mu poslao odgovor: „Ništa se nije dogodilo tako kako govoriš! Ti to izmišljaš iz srca.“
NEH 6:9 Naime, svi oni su hteli da nas preplaše, jer su govorili: „Klonuće im ruke od posla koji se neće završiti!“ Zato, osnaži moje ruke, Bože!
NEH 6:10 Tako sam otišao do kuće Semaje, sina Metaveilovog sina Dalaje. Jer, on se zatvorio i poručio: „Hajde da se sretnemo u Domu Božijem, usred Doma i da mu zatvorimo vrata. Jer će doći da te ubiju, noću će doći da te ubiju!“
NEH 6:11 Odgovorio sam mu: „Zar da beži čovek poput mene? Zar neko kao ja da ode u Dom da preživi? Ne, neću da idem.“
NEH 6:12 Tada sam shvatio: gle, nije ga Bog poslao! Za proroštvo koje mi je prorekao podmitili su ga Sanavalat i Tovija.
NEH 6:13 A podmitili su ga da bih se preplašio, da bih postupio onako i sagrešio, da bi mi ocrnili ime i narugali mi se.
NEH 6:14 Seti se, o, moj Bože, Tovije i Sanavalata po ovim njihovim delima, kao i proročice Noadije i svih ostalih proroka koji su me zastrašivali.
NEH 6:15 Tako je zid bio dovršen za pedeset dva dana, dvadeset petog dana meseca elula.
NEH 6:16 Čuli su za to svi naši neprijatelji i uplašili su se narodi koji su bili oko nas, pa su se jako pokunjili. Jer, znali su da je ovaj posao urađen uz pomoć našeg Boga.
NEH 6:17 Takođe, tih su dana mnogi Judini glavari slali pisma Toviji, a od Tovije su pisma dolazila njima,
NEH 6:18 jer su se mnogi u Judi s njim povezali zakletvom. Naime, on je bio zet Arahovom sinu Sehaniji, a njegov sin Joanan je oženio ćerku Varahijinog sina Mesulama.
NEH 6:19 Još su preda mnom govorili o njegovim dobrim delima, a moje su reči dojavljivali njemu. A Tovija je slao pisma da bi me zastrašio.
NEH 7:1 Kada je zid obnovljen, kada sam postavio vrata i kada su bili postavljeni vratari, pevači i Leviti;
NEH 7:2 postavio sam nad Jerusalimom svog brata Hanani i zapovednika utvrđenja Hananiju. Jer, on je bio čovek od poverenja i bogobojazniji od mnogih drugih.
NEH 7:3 Rekao sam im: „Neka se ne otvaraju vrata Jerusalima dok sunce ne ogreje. A kad stražari budu na mestima, nek oni zatvore vrata i zaključaju ih. Neka se postave stražari od stanovnika Jerusalima, neke na svoje mesto straže, a neke pred svojom kućom.“
NEH 7:4 Grad je bio prostran i velik, sa tek nešto žitelja u svom središtu, a kuće još nisu bile obnovljene.
NEH 7:5 A moj Bog mi je stavio na srce pa sam okupio glavare, dostojanstvenike i narod da se popišu u rodoslove. Tako sam pronašao rodoslovnu knjigu onih koji su se vratili prvi, i otkrio da je u njoj pisalo:
NEH 7:6 Ovo su imena ljudi one oblasti koji su došli iz ropstva u koje su izgnani, oni koje je Navuhodonosor, car Vavilona, odveo u izgnanstvo, a sada su se vratili u Jerusalim i Judu, svaki u svoje mesto;
NEH 7:7 došli su sa Zorovaveljom i sa Isusom, Nemijom, Azarijom, Remijom, Namanijem, Mardohejem, Vilsanom, Misparetom, Vigvajom, Neumom i Vanom. Ovo je popis ljudi iz Izrailja:
NEH 7:8 Farosovih potomaka: dve hiljade stotinu sedamdeset dva;
NEH 7:9 Sefatijevih potomaka: tri stotine sedamdeset dva;
NEH 7:10 Arahovih potomaka: šest stotina pedeset dva.
NEH 7:11 Fat-Moavovih potomaka od sinova Isusovih i Joavovih: dve hiljade osam stotina osamnaest;
NEH 7:12 Elamovih potomaka: hiljadu dve stotine pedeset četiri;
NEH 7:13 Zatujevih potomaka: osam stotina četrdeset pet;
NEH 7:14 Zahajevih potomaka: sedam stotina šezdeset;
NEH 7:15 Vinujevih potomaka: šest stotina četrdeset osam;
NEH 7:16 Vivajevih potomaka: šest stotina dvadeset osam;
NEH 7:17 Azgadovih potomaka: dve hiljade tri stotine dvadeset dva;
NEH 7:18 Adonikamovih potomaka: šest stotina šezdeset sedam;
NEH 7:19 Vigvajevih potomaka: dve hiljade šezdeset sedam;
NEH 7:20 Adinovih potomaka: šest stotina pedeset pet;
NEH 7:21 Atirovih potomaka od Jezekije: devedeset osam;
NEH 7:22 Asumovih potomaka: tri stotine dvadeset osam;
NEH 7:23 Visajevih potomaka: tri stotine dvadeset četiri;
NEH 7:24 Potomaka Arifovih: stotinu dvanaest;
NEH 7:25 Gavaonovih potomaka: devedeset pet;
NEH 7:26 Ljudi iz Vitlejema i Netofata: stotinu osamdeset osam;
NEH 7:27 Ljudi iz Anatota: stotinu dvadeset osam;
NEH 7:28 Ljudi iz Vet-Azmaveta: četrdeset dva;
NEH 7:29 Kirijat-Jarimovih, Kefirinih, Virotovih potomaka: sedam stotina četrdeset tri;
NEH 7:30 Raminih i Gavajinih potomaka: šest stotina dvadeset jedan;
NEH 7:31 Ljudi iz Mihmasa: stotinu dvadeset dva;
NEH 7:32 Ljudi iz Vetilja i Gaja: stotinu dvadeset tri;
NEH 7:33 Ljudi iz drugog Navava: pedeset dva;
NEH 7:34 Potomaka drugog Elama: hiljadu dve stotine pedeset četiri;
NEH 7:35 Harimovih potomaka: tri stotine dvadeset;
NEH 7:36 Ljudi iz Jerihona: tri stotine četrdeset pet;
NEH 7:37 Lodovih, Adidovih, Onanovih potomaka: sedam stotina dvadeset jedan;
NEH 7:38 Ljudi iz Senaje: tri hiljade devet stotina trideset.
NEH 7:39 Sveštenici: Jedajinih potomaka, iz Isusovog doma: devetsto sedamdeset tri;
NEH 7:40 Imirovih potomaka: hiljadu pedeset dva;
NEH 7:41 Pashorovih potomaka: hiljadu dve stotine četrdeset sedam;
NEH 7:42 Harimovih potomaka: hiljadu sedamnaest.
NEH 7:43 Leviti: Isusovih potomaka od Kadmila i od potomaka Ovadijinih: sedamdeset četiri.
NEH 7:44 Pevači: Asafovih potomaka: stotinu četrdeset osam.
NEH 7:45 Vratari: Salumovih potomaka, Atirovih potomaka, Talmonovih potomaka, Akuvovih potomaka, Atitinih potomaka i Sovajevih potomaka ukupno: stotinu trideset osam.
NEH 7:46 Hramske sluge: Sišovi potomci, Asufovi potomci, Tavaotovi potomci;
NEH 7:47 Kirosovi potomci, Sijini potomci, Fadonovi potomci;
NEH 7:48 Levanovi potomci, Agavini potomci, Salmejevi potomci;
NEH 7:49 Ananovi potomci; Gidilovi potomci, Garovi potomci;
NEH 7:50 Reajini potomci; Resini potomci, Nekodini potomci;
NEH 7:51 Gazamovi potomci; Uzini potomci, Fesejevi potomci;
NEH 7:52 Visajevi potomci, Meunimovi potomci, Nefusesimovi potomci;
NEH 7:53 Vakvukovi potomci, Akufovi potomci, Arurovi potomci;
NEH 7:54 Vaslitovi potomci, Meidinihovi potomci, Arsinihovi potomci;
NEH 7:55 Varkosovi potomci, Siserini potomci, Tamini potomci;
NEH 7:56 Nesijini potomci, Atifini potomci.
NEH 7:57 Solomonove sluge: Sotajevi potomci, Soferetovi potomci, Feridini potomci;
NEH 7:58 Jalini potomci, Darkonovi potomci, Gidilovi potomci;
NEH 7:59 Sefatijini potomci, Atilovi potomci, potomci Fohereta od Sevojima, Amonovi potomci;
NEH 7:60 Hramskih sluga i Solomonovih sluga ukupno tri stotine devedeset dva.
NEH 7:61 Ovo su oni koji su došli iz Tel-Meleha, Tel-Arise, Heruva, Adona i Imira, a nisu mogli da potvrde iz kojeg očinskog doma su i oni i njihovi potomci, i da li su Izrailjci:
NEH 7:62 Dalajini potomci, Tovijini potomci, Nekodini potomci, njih šest stotina četrdeset dva.
NEH 7:63 Potomci sveštenika: Avajini potomci, Akosovi potomci, potomci Varzelaja koji se oženio jednom od ćerki Varzelaja Galađanina i nazvao se njihovim imenom;
NEH 7:64 Oni su tražili svoje rodoslovne zapise, ali nisu mogli da se pronađu. Zato su kao nečisti bili odstranjeni iz sveštenstva.
NEH 7:65 Tirsata im je rekao da ne jedu od najsvetije hrane dok ne služi sveštenik sa Urimom i Tumimom.
NEH 7:66 Cela zajednica je ukupno brojila četrdeset dve hiljade tri stotine šezdeset,
NEH 7:67 ne računajući sluge i sluškinje, njih sedam hiljada tri stotine trideset sedam, i s njima dve stotine četrdeset pet pevača i pevačica.
NEH 7:68 Imali su četiri stotine trideset pet kamila,
NEH 7:69 šest hiljada sedam stotina dvadeset magaraca.
NEH 7:70 Neki su glavari otačkih domova priložili za delo. Tirsata je dao u riznicu hiljadu zlatnih drahmi, pedeset posuda i pet stotina trideset svešteničkih odora.
NEH 7:71 Neki su glavari otačkih domova priložili u riznicu za delo dvadeset hiljada zlatnih drahmi i dve hiljade dve stotine srebrnih mina.
NEH 7:72 Ostali narod je dao dvadeset hiljada zlatnih drahmi, dve hiljade srebrnih mina i šezdeset sedam odora za sveštenike.
NEH 7:73 Tako su se nastanili sveštenici i Leviti, vratari, pevači, neki od naroda, hramske sluge i sav Izrailj u svojim gradovima. A kada je došao sedmi mesec, sav je izrailjski narod bio u svojim gradovima.
NEH 8:1 Sav narod se složno okupio na trgu ispred Vodenih vrata. Rekli su Jezdri, znalcu Svetog pisma, da donese knjigu Mojsijevog Zakona koji je Gospod zapovedio Izrailju.
NEH 8:2 Sveštenik Jezdra je doneo Zakon pred zbor, pred muškarce, žene i sve koji su razumeli, da čuju tog prvog dana sedmog meseca.
NEH 8:3 Čitao ga je naglas na trgu ispred Vodenih vrata, pred muškarcima, ženama i onima koji su mogli da razumeju, od jutra do podneva. A sav narod je pažljivo slušao knjigu Zakona.
NEH 8:4 Jezdra, znalac Svetog pisma, je stajao na drvenom postolju koje su napravili za ovu svrhu. Pored njega je stajao Matatija, Sema, Anaja, Urija, Helkija, Masija sa desne strane. Sa leve strane je stajao Fedaja, Misailo, Malhija, Asum, Asvadana, Zaharija i Mesulam.
NEH 8:5 Tada je Jezdra pred očima sveg naroda otvorio knjigu – jer je i bio iznad svih – a kada ju je otvorio, sav narod je ustao.
NEH 8:6 Blagoslovio je Jezdra Gospoda, Boga velikog, a sav narod je uzvratio – „Amin! Amin!“ – i podižući ruke pognuli su glave i poklonili se Gospodu licem do zemlje.
NEH 8:7 A Isus, Vanija, Serevija, Jamin, Akuv, Savetaj, Odija, Masija, Kelita. Azarija, Jozavad, Anan, Felaja i Leviti su poučavali narod Zakonu, dok je narod stajao na svom mestu.
NEH 8:8 Naglas su čitali knjigu Božijeg Zakona i objašnjavali, davali smisao, pa su razumeli čitanje.
NEH 8:9 Tada Nemija – a on je bio Tirsata – i Jezdra sveštenik, znalac Svetog pisma, i Leviti koji su poučavali narod, rekoše svem narodu: „Ovaj dan je svet Gospodu, vašem Bogu. Zato ne tugujte i ne plačite.“ Jer je sav narod plakao kada je čuo reči Zakona.
NEH 8:10 I ovo im je rekao: „Idite i jedite masnu hranu i pijte slatka pića, pa deo pošaljite onima kojima ništa nije spremljeno. Jer, ovaj dan je svet našem Gospodu. I ne budite ožalošćeni, jer je radost Gospodnja naša tvrđava!“
NEH 8:11 A Leviti su utišavali sav narod. Govorili su: „Tiše! Pa ovaj je dan svet! Ne budite žalosni.“
NEH 8:12 Narod je otišao da jede i pije, da pošalje deo hrane, da slavi, jer su razumeli reči koje su im obznanjene.
NEH 8:13 Sutradan su se glavari otačkih domova sveg naroda, sveštenici i Leviti okupili kod Jezdre, znalca Svetog pisma, da proniknu u reči Zakona.
NEH 8:14 Otkrili su da je u Zakonu, koji je Gospod dao Mojsijevom rukom, zapisano da izrailjski narod boravi u senicama na praznik u sedmom mesecu;
NEH 8:15 da obznane i razglase po svim svojim gradovima i u Jerusalimu: „Izađite na brdo i ponesite grane masline, grane divljih maslina, grane mirte, grane palmi, pa granama lisnatih stabala napravite senice, kako je zapisano.“
NEH 8:16 Tako je narod otišao pa su doneli grane i napravili za sebe senice: svako na svom krovu, u svojim dvorištima, i u dvorištima Božijeg Doma, na trgu kod Vodenih vrata i na trgu kod Jefremovih vrata.
NEH 8:17 Tako je sav zbor koji se vratio iz izgnanstva napravio senice, pa su boravili u senicama. Jer Izrailjci nisu tako radili još od vremena Isusa Navina, pa do ovog dana. I bila je velika radost.
NEH 8:18 Čitao im je svakodnevno naglas iz knjige Božijeg Zakona, od prvog do poslednjeg dana. Tako su slavili praznik sedam dana, a osmog dana je bio svečani sabor, kao što je bilo propisano.
NEH 9:1 Dvadeset četvrtog dana istog meseca, izrailjski narod se okupio na post u kostreti, posuti prašinom.
NEH 9:2 Naime, potomci Izrailja su se odvojili od tuđinaca, pa su ustali i ispovedili svoje grehe i krivice svojih predaka.
NEH 9:3 Stajali su na svom mestu i naglas čitali knjigu Zakona Gospoda, Boga svoga, četvrtinu dana. Četvrtinu dana su se ispovedali i klanjali Gospodu, Bogu svome.
NEH 9:4 Tada su na postolje stali Leviti: Isus, Vanije, Kadmilo, Sevanija, Vunije, Serevija, Vanija i Henanije. Zaplakali su iz sveg glasa Gospodu, svom Bogu.
NEH 9:5 A Leviti Isus, Kadmilo, Vanija, Asavnija, Serevija, Odija, Sevanija i Petaja su rekli: „Ustanite i blagosiljajte Gospoda, svog Boga, od veka do veka!“ „Neka je blagosloveno tvoje slavno ime, neka je uzvišeno nad svakim blagoslovom i hvalom!
NEH 9:6 Jer ti si Gospod, ti jedini. Ti si stvorio nebesa i nebo nad nebesima sa svom vojskom njihovom; i zemlju i sve što je na njoj; i mora i sve što je u njima. Ti daješ život svima njima i vojska ti se nebeska klanja!
NEH 9:7 Ti si, Gospode, Bog koji je izabrao Avrama, izveo ga iz Ura Haldejskog i nazvao ga Avraham.
NEH 9:8 Našao si da mu je srce verno pred tobom, pa si sa njim sklopio savez, da mu daš zemlju Hananaca, Hetita, Amorejaca, Ferežana, Jevusejaca i Gergešana, njemu i njegovom potomstvu. I ispunio si svoje reči jer si pravedan!
NEH 9:9 Video si nevolju naših predaka u Egiptu, čuo si im vapaj kod Crvenog mora;
NEH 9:10 Učinio si znakove i čudesa nad faraonom, nad svim njegovim slugama i čitavim narodom njegove zemlje, jer si znao da su bahato postupili prema njima. Tako si stekao sebi ime, baš kakvo je i danas.
NEH 9:11 Ti si razdelio more pred njima i prošli su posred mora, po suvom dnu, a njihove si progonitelje bacio u dubine, kao kamen u silne vode!
NEH 9:12 Vodio si ih danju stubom od oblaka, a noću si im stubom od ognja osvetljavao put kojim su išli.
NEH 9:13 Sišao si na brdo Sinaj i govorio im sa nebesa; dao si im pravedne propise, istinite zakone i dobre uredbe i zapovesti.
NEH 9:14 Obznanio si im svoju svetu subotu i dao im zapovesti, uredbe i Zakon preko Mojsija, svoga sluge.
NEH 9:15 Dao si im hleb sa neba kad su bili gladni i vodu iz stene si im doveo kad su bili žedni; još si im rekao da idu i zaposednu zemlju za koju si se zakleo da ćeš im je dati.
NEH 9:16 Ali su oni i naši preci bili bahati i tvrdoglavi i nisu poslušali tvoje zapovesti.
NEH 9:17 Nisu hteli da slušaju, nisu zapamtili tvoja čudesa koja si uradio sa njima, nego su tvrdoglavo izabrali vođu da se vrate svom robovanju u Egipat. A ti si Bog koji prašta, milosrdni i milostivi, spor na srdžbu i bogat milosrđem, pa ih nisi napustio
NEH 9:18 ni kada su sebi napravili liveno tele, kad su rekli: ’Ovo je tvoj bog koji te je izveo iz Egipta!’, kad su učinili velika bogohuljenja.
NEH 9:19 Ti ih u svom mnogostrukom milosrđu nisi napustio u pustinji. Stub od oblaka ih nije napustio danju, da ih vodi putem; a ni stub od ognja, da im noću osvetljava put kojim su išli.
NEH 9:20 Dao si im svoj dobri Duh da ih poučava, svoju manu nisi uskratio njihovim ustima, a i vodu si im dao kad su bili žedni.
NEH 9:21 Četrdeset godina si ih zbrinjavao u pustinji i nisu oskudevali. Odeća im se nije pocepala i noge im nisu oticale.
NEH 9:22 Dao si im carstva i narode, razmestio ih po područjima, a oni su zaposeli zemlju Sihona, zemlju cara esevonskog i zemlju Oga, cara vasanskog.
NEH 9:23 Njihove si potomke umnožio kao zvezde nebeske i doveo ih u zemlju za koju si rekao njihovim precima da uđu u nju i zaposednu je.
NEH 9:24 I ušli su njihovi potomci i zaposeli su zemlju, a ti si im pokorio žitelje zemlje, Hanance. Još si im s njima dao u ruke njihove careve i narode zemaljske, da rade s njima kako im je volja.
NEH 9:25 Tako su osvojili utvrđenja i plodnu zemlju, zauzeli su kuće prepune svakog dobra, iskopane bunare, vinograde, masline, plodonosna stabla – obilje hrane – pa su jeli do mile volje, ugojili se i uživali u tvojoj velikoj dobroti.
NEH 9:26 Ali su ti bili neposlušni i buntovni. Bacili su tvoj Zakon iza svojih leđa i ubili tvoje proroke koji su ih upozoravali, kako bi ih tebi vratili. Tako su učinili velika bogohuljenja.
NEH 9:27 I ti si ih predao u ruke njihovih zlotvora i oni su im zadavali nevolje. Zato su u vreme svoje nevolje zavapili tebi, a ti si ih čuo sa nebesa i po svom mnogostrukom milosrđu si im dao izbavitelje koji su ih izbavljali iz ruku njihovih zlotvora.
NEH 9:28 Ali tek što bi zavladao mir, opet su pred tobom činili zlo. Ti si ih prepustio rukama njihovih zlotvora pa su oni vladali nad njima. A kada bi ti opet zavapili ti bi ih čuo sa nebesa i izbavljao ih po svom milosrđu mnogo puta.
NEH 9:29 Upozoravao si ih kako bi se vratili tvom Zakonu, ali su bili bahati i nisu poslušali tvoje zapovesti i tvoje propise. Ogrešili su se o njih, a ko god da ih vrši po njima će steći život. Ali, oni su se tvrdoglavo okrenuli od tebe, ukrutili vratove i nisu te poslušali.
NEH 9:30 A ti si ih podnosio mnoge godine i upozoravao ih svojim Duhom preko svojih proroka, ali nisu poslušali. Zato si ih predao u ruke naroda zemaljskih.
NEH 9:31 I u svom mnogostrukom milosrđu ih nisi zatro i nisi ih napustio, jer si ti Bog milosrdan i milostiv.
NEH 9:32 Stoga, o, Bože naš, Bože veliki, moćni i strašni, koji čuvaš savez i iskazuješ milost, neka pred tobom ne bude neznatna sva ova nevolja koja je snašla nas, naše careve, naše glavare, naše sveštenike, naše proroke, naše pretke i sav naš narod još od vremena careva asirskih do današnjih dana.
NEH 9:33 Ti si pravedan u svemu što nas je zadesilo. Jer ti si postupao verno, a mi smo postupali opako.
NEH 9:34 Naši carevi, naši glavari, naši sveštenici i naši preci nisu izvršavali tvoj Zakon i nisu marili za tvoje zapovesti i tvoja svedočanstva kojima si ih upozoravao.
NEH 9:35 Jer, u njihovom carstvu i u tvojoj velikoj dobroti koju si im dao, u zemlji velikoj i plodnoj koju si im podastro, nisu ti služili i nisu se odvratili od svojih zlih dela.
NEH 9:36 A evo nas danas – robovi smo u zemlji koju si dao našim precima da jedu njene plodove i sva njena dobra. Mi smo robovi u njoj!
NEH 9:37 Njen bogati urod pripada carevima koje si nad nama postavio zbog naših greha. Oni vladaju kako im je volja nad našim telima i nad našim stadima, a mi smo u velikoj nevolji!
NEH 9:38 I sada, zbog svega ovoga sklapamo pouzdan savez i potpisujemo ga, a zapečatiće ga naši glavari, naši Leviti i naši sveštenici.“
NEH 10:1 Oni koji su zapečatili su bili: Nemija Tirsata, Ahalijin sin. Zatim Sedekija,
NEH 10:2 Soraja, Azarija, Jeremija,
NEH 10:3 Pashor, Amarija, Malhija,
NEH 10:4 Hatuš, Sevanija, Maluh,
NEH 10:5 Harim, Merimot, Ovadija,
NEH 10:6 Danilo, Gineton, Varuh,
NEH 10:7 Mesulam, Avija, Mijamin,
NEH 10:8 Mazija, Vilgaj i Semaja. To su bili sveštenici.
NEH 10:9 I Leviti: Isus, Azanijin sin; Vinuj, jedan od Inadadovih sinova, zatim Kadmilo i njegova braća:
NEH 10:10 Sevanija, Odija, Kelita, Felaja, Anan,
NEH 10:11 Miha, Reov, Asavija,
NEH 10:12 Zahur, Serevija, Sevanija,
NEH 10:13 Odija, Vanije i Veninuj.
NEH 10:14 A od narodnih glavara: Faros, Fat-Moav, Elam, Zatuj, Vanija,
NEH 10:15 Vunije, Azgad, Vivaj,
NEH 10:16 Adonija, Vigvaj, Adin,
NEH 10:17 Atir, Jezekija, Azur,
NEH 10:18 Odija, Asum, Visaj,
NEH 10:19 Arif, Anatot, Navaj,
NEH 10:20 Magpija, Mesulam, Ezir,
NEH 10:21 Mesizaveilo, Sadok, Jadva,
NEH 10:22 Felatija, Anan, Anaja,
NEH 10:23 Osija, Hananija, Asuv,
NEH 10:24 Lois, Fileja, Sovik,
NEH 10:25 Reum, Asavana, Masija,
NEH 10:26 Ahija, Anan, Ganan,
NEH 10:27 Maluh, Harim, Vana.
NEH 10:28 „A ostali narod – sveštenici, Leviti, vratari, pevači, hramske sluge, i svako ko se odvojio od naroda zemaljskih ka Božijem Zakonu sa svojim ženama, svojim sinovima i svojim ćerkama, i svako ko je znao i razumeo –
NEH 10:29 podržao je svoje sunarodnike i svoje glavare, pa su se obavezali kletvom i zakletvom da će hodati u Božijem Zakonu, koji je dan preko Božijeg sluge Mojsija, da će čuvati i izvršavati zapovesti Gospoda, našeg Boga, i njegove propise i uredbe.
NEH 10:30 Nećemo davati svoje ćerke zemaljskim narodima i njihove ćerke nećemo uzimati za naše sinove.
NEH 10:31 I ako neki od zemaljskih naroda budu doneli robu i razno žito za prodaju u subotnji dan, mi je nećemo uzimati od njih u subotu, ili na neki sveti dan. Još ćemo se sedme godine odreći obrađivanja zemlje i zelenaštva.
NEH 10:32 Još smo sebi odredili zapovest da dajemo trećinu šekela godišnje za službu Doma našeg Boga.
NEH 10:33 I to za poređane hlebove, za svakodnevnu žitnu žrtvu, za svakodnevnu svespalnicu, za subote, za mladine, za propisane praznike, za svete stvari, za žrtve za greh, da se izvrši otkupljenje nad Izrailjem i svim poslovima na Domu našeg Boga.
NEH 10:34 Mi – sveštenici, Leviti i narod – bacili smo žreb za prinos drva koja se donose u Dom našeg Boga; prema našim otačkim domovima na određene praznike, godinu za godinom, da se pali na žrtveniku Gospoda, našeg Boga, kako je zapisano u Zakonu.
NEH 10:35 Takođe, da se iz godine u godinu donose prvine sa polja, prvine od svih plodova svakog stabla u Gospodnji Dom.
NEH 10:36 Zatim prvorođene od naših sinova i naše stoke, kako je zapisano u Zakonu; i prvinu od naših krda i naših stada da ćemo donositi u Dom našeg Boga, sveštenicima koji služe u Domu našeg Boga.
NEH 10:37 Pored toga: prvinu testa, naše prinose, plodove svakog stabla, mlado vino i ulje ćemo donositi sveštenicima za riznice Doma našeg Boga; i desetak sa naših polja za Levite. A Leviti sakupljaju desetak u svim gradovima gde obrađujemo polja.
NEH 10:38 Neka sveštenik, Aronov potomak, bude sa Levitima kada Leviti budu sakupljali desetak. I neka Leviti odnesu desetak od desetka u Dom našeg Boga, u odaje skladišta Doma.
NEH 10:39 Jer, u skladišta će donositi Izrailjci i potomci Levita prinose u žitu, mlado vino i ulje. Tamo je posuđe Svetilišta, sveštenici koji služe, vratari i pevači. Nećemo da zapostavimo Dom našeg Boga!“
NEH 11:1 U Jerusalimu su se nastanili glavari naroda, a ostatak naroda je bacio žreb da bi doveli jednog od desetoro da prebiva u Jerusalimu, u svetom gradu, a ostalih devet u drugim gradovima.
NEH 11:2 Narod je blagoslovio sve ljude koji su se voljno odazvali da stanuju u Jerusalimu.
NEH 11:3 Ovo su glavari oblasti koji su stanovali u Jerusalimu; a u gradovima Jude svako je stanovao na svom posedu, u svojim gradovima: Izrailjci, sveštenici i Leviti, hramske sluge i potomci Solomonovih slugu.
NEH 11:4 U Jerusalimu su stanovali neki od potomaka Jude i neki od potomaka Venijamina. Od potomaka Jude: Ataja sin Ozije, sin Zaharije, sin Amarije, sin Sefatije, sin Maleleilov od potomaka Faresovih;
NEH 11:5 zatim Masija, sin Varuha, sin Hol-Ozina, sin Azaje, sin Adaje, sin Jojariva, sin Zaharije, sin Silonijev;
NEH 11:6 svih Faresovih potomaka koji su stanovali u Jerusalimu je bilo četiri stotine šezdeset osam sposobnih ljudi.
NEH 11:7 Ovo su Venijaminovi potomci: Saluj sin Mesulama, sin Joada, sin Fedaje, sin Kolaje, sin Masija, sin Itila, sin Isaijin;
NEH 11:8 nakon njega Gava, Salaj, njih devet stotina dvadeset osam.
NEH 11:9 A Joilo, Zihrijev sin je bio njihov nadglednik, dok je Asenujin sin Juda bio drugi nad gradom.
NEH 11:10 Ovo su sveštenici: Jedaja sin Jojarivov, Jakin;
NEH 11:11 Soraja sin Helkije, sin Mesulama, sin Sadoka, sin Merajota, sin Ahituvov, starešina Božijeg Doma.
NEH 11:12 Zatim njihova braća koja su radila posao u Domu: njih osam stotina dvadeset dva; i Adaja sin Jeroama, sin Felalije, sin Amsija, sin Zaharije, sin Pashora, sin Malhijin.
NEH 11:13 Njegova braća, glavari otačkih domova, njih je bilo dve stotine četrdeset dva; i Amasaj sin Azareila, sin Azaja, sin Mesilemota, sin Imirov.
NEH 11:14 A njihova braća, hrabri ratnici, njih stotinu dvadeset osam. Nadglednik nad njima je bio Gedolimov sin Zavdilo.
NEH 11:15 Ovo su Leviti: Semaja sin Asuva, sin Azrikama, sin Asavije, sin Vunijev;
NEH 11:16 i Savetaj i Jozavad, od levitskih glavara, koji su bili na spoljnim poslovima Božijeg Doma.
NEH 11:17 Zatim, Matanija, sin Mihe, sin Zavdijev, sin Asafov. On je nadgledao otpočinjanje slavljenja u molitvi; pa Vakvukija, drugi od svoje braće i Avda sin Samuje, sin Galala, sin Jedutunov.
NEH 11:18 Tako je u svetom gradu bilo ukupno Levita dve stotine osamdeset četiri.
NEH 11:19 Ovo su vratari: Akuv, Talmon i njihova braća koja su čuvala vrata, njih stotinu sedamdeset dva.
NEH 11:20 Ostali – Izrailjci, sveštenici, Leviti – bili su u svim gradovima Jude i svako na svom nasledstvu.
NEH 11:21 Hramske sluge su prebivale u Ofilu, a nadgledali su ih Siha i Gispa.
NEH 11:22 Nadglednik Levita u Jerusalimu je bio Ozija sin Vanija, sin Asavije, sin Matanije, sin Mišin i jedan od Asafovih potomaka, pevača odgovornih za radove na Božijem Domu.
NEH 11:23 Naime, za njih je onog dana izašla careva zapovest i pouzdana uredba u vezi ove službe.
NEH 11:24 A Mesizaveilov sin Petaja, inače jedan od Zarinih potomaka i sin Jude, je bio careva ruka za sve poslove sa narodom.
NEH 11:25 Tako su se neki Jevreji nastanili po selima sa njihovim poljima. I to u okolnim selima Kirijat-Arve, okolnim selima Devona i selima Jekavseila.
NEH 11:26 Zatim u Jesuji, Moladi i Vet-Feletu;
NEH 11:27 pa u Asar-Sualu i Vir-Saveji sa njenim okolnim selima;
NEH 11:28 u Siklagu i u okolnim selima Mekone;
NEH 11:29 u En-Rimonu, Saraji, Jarmutu,
NEH 11:30 Zanoji, Odolamu i njegovim okolnim selima; u poljima Lahisa, u Azeki i njenim selima. Tako su se naselili od Vir-Saveje do doline Enom.
NEH 11:31 Venijaminovi potomci su se nastanili u Gavaji, u Mihmasu, u Gaju i okolnim selima Vetilja.
NEH 11:32 Zatim u Anatotu, Novu, Ananiji,
NEH 11:33 Asoru, Rami, Gitajimu,
NEH 11:34 Adidu, Sevojimu, Navalatu,
NEH 11:35 Lodu, Onanu i u Dolini rezbara.
NEH 11:36 A neki od Judinih levitskih redova su se nastanili u Venijaminu.
NEH 12:1 Ovo su sveštenici i Leviti koji su došli sa Salatilovim sinom Zorovaveljom i sa Isusom: Soraja, Jeremija, Jezdra,
NEH 12:2 Amarija, Maluh, Hatuš,
NEH 12:3 Sehanije, Reum, Merimot,
NEH 12:4 Ido, Gineto, Avija,
NEH 12:5 Mijamin, Madija, Vilga,
NEH 12:6 Semaja, Jojariv, Jedaja,
NEH 12:7 Saluj, Amok, Helkija, Jedaja. To su bili glavari sveštenika i njihova braća u Isusovo vreme.
NEH 12:8 Ovo su Leviti: Isus, Vinuj, Kadmilo, Serevija, Juda i Matanija koji je sa svojom braćom vodio hvalospeve.
NEH 12:9 Njihova braća, Vakvukija i Unije su na dužnostima stajali nasuprot njih.
NEH 12:10 Isusu se rodio Joakim, Joakimu Elijasiv, a Elijasivu Jodaj;
NEH 12:11 Jodaju se rodio Jonatan, a Jonatanu se rodio Jadva.
NEH 12:12 U Joakimovo vreme su bili sveštenici, glavari otačkih domova: od Sorajinog doma Meraja, od Jeremijinog Hananija;
NEH 12:13 od Jezdrinog Mesulam, od Amarijinog Joanana;
NEH 12:14 od Melihujevog Jonatan, od Sevanijinog Josif;
NEH 12:15 od Harimovog Adna, od Merajotovog Elkaj;
NEH 12:16 od Idovog Zaharija, od Ginetonovog Mesulama;
NEH 12:17 od Avijinog Zihrije, od Minijaminovog i od Moadijinog Filtaj;
NEH 12:18 od Vilžinog Samuja, od Semajinog Jonatan;
NEH 12:19 od Jojarivovog Matenaj, od Jedajinog Ozije;
NEH 12:20 od Salujevog Kalaj, od Amokovog Ever;
NEH 12:21 od Helkijinog Asavija, od Jedajinog Natanailo.
NEH 12:22 Leviti, glavari otačkih domova – u vreme Elijasiva, Jodaja, Joanana i Jadve – bili su popisani baš kao i sveštenici, kada je vladao Darije Persijanac.
NEH 12:23 Levijevi potomci, glavari otačkih domova su bili popisani u Knjizi dnevnika sve do vremena Elijasivovog sina Joanana.
NEH 12:24 A levitski glavari su bili Asavija, Serevija i Isus sin Kadmilov. Njihova braća su stajala nasuprot njih da slave i hvale po zapovesti Davida, čoveka Božijeg, i to straža pored straže.
NEH 12:25 Matanija, Vakvukija, Ovadija, Mesulam, Talmon i Akuv su bili vratari i čuvali su stražu kod skladišta pored vrata.
NEH 12:26 Oni su živeli u vreme Isusovog sina Joakima, sina Josedekovog, za vreme upravitelja Nemije i za vreme Jezdre, sveštenika i znalca Svetog pisma.
NEH 12:27 Za posvećenje jerusalimskog zida ljudi su potražili Levite iz svih njihovih mesta, da ih dovedu u Jerusalim, da proslave posvećenje u radosti, uz hvale sa pesmom, sa cimbalima, lirama i harfama.
NEH 12:28 Okupili su se i sinovi pevača iz ravnice oko Jerusalima, iz netofatskih sela;
NEH 12:29 iz Vet-Gilgala i sa polja Gavaje i Azmaveta, jer su pevači za sebe sazidali sela oko Jerusalima.
NEH 12:30 Sveštenici i Leviti su se očistili, a očistili su i narod, vrata i zid.
NEH 12:31 Doveo sam glavare Jude da se popnu na zid i postavio sam dva velika hora slavljenja i povorke, desno po zidu prema Gnojnim vratima.
NEH 12:32 Iza njih je išao Osaja, polovina Judinih glavara;
NEH 12:33 Zatim Azarija, Jezdra i Mesulam;
NEH 12:34 Juda, Venijamin, Semaja i Jeremija.
NEH 12:35 A od sinova sveštenika sa trubama: Jonatanov sin Zaharija, sin Semaje, sin Matanije, sin Miheje, sin Zahura, sin Asafov.
NEH 12:36 I njegova braća Semaja, Azareilo, Milalaj, Gilalaj, Maj, Natanailo, Juda i Hanani sa instrumentima Božijeg čoveka Davida. A Jezdra, znalac Svetog pisma, je išao pred njima.
NEH 12:37 Kod Izvorskih vrata, baš pred njima, popeli su se stepenicama Davidovog grada, zidnim usponom, do Davidovog doma i do Vodenih vrata na istoku.
NEH 12:38 Drugi hor slavljenja sa polovinom povorke je išao suprotno, a ja sam bio pozadi sa polovinom povorke na zidu, iznad kule kod peći i do Širokog zida.
NEH 12:39 Onda iznad Jefremovih vrata, pa iznad Starih vrata i iznad Ribljih vrata; i Ananilove kule i kule Meje do Ovčijih vrata. Stali su kod Tamničkih vrata.
NEH 12:40 Tada su oba hora slavljenja zauzela svoje mesto u Božijem Domu, baš kao i ja, polovina dostojanstvenika sa mnom,
NEH 12:41 i sveštenici Elijakim, Masija, Minijamin, Miheja, Elioinaj, Zaharija i Hananija sa trubama.
NEH 12:42 Zatim Masija, Semaja, Eleazar, Ozije, Joanan, Malhija, Elam i Ezer. A pevači su pevali glasno pod nadglednikom Jezrajom.
NEH 12:43 Tog dana su žrtvovali mnogo žrtava. Radovali su se jer ih je Bog obradovao velikom radošću, a i žene i deca su se radovali tako da se radost Jerusalima čula nadaleko.
NEH 12:44 Tog dana su određeni ljudi postavljeni nad odajama skladišta za prinose, za prve plodove i za desetine, da sakupljaju u njih sa gradskih polja delove po Zakonu za sveštenike i za Levite. Jer, narod Jude se radovao zbog sveštenika i Levita koji su služili.
NEH 12:45 Održavali su službu njihovog Boga i službu očišćenja, kao i pevači i vratari prema zapovesti Davida i njegovog sina Solomona.
NEH 12:46 Naime, još je od davnina, u vreme Davida i Asafa, bilo glavara pevača i slavopoja i hvalospeva Bogu.
NEH 12:47 Tako je sav Izrailj u vreme Zorovavelja i u vreme Nemije davao delove pevačima i vratarima, koliko je potrebno za taj dan. Odvajali su posvećeno za Levite, a Leviti su odvajali posvećeno za Aronove potomke.
NEH 13:1 Tog dana bila je narodu čitana Mojsijeva knjiga i u njoj se našlo da je zapisano da se Amonac i Moavac doveka ne primaju u Božiji zbor.
NEH 13:2 Jer nisu izašli u susret izrailjskom narodu sa hlebom i vodom. Čak su protiv njih unajmili Valama da ih prokune, ali je naš Bog preokrenuo kletvu u blagoslov.
NEH 13:3 I čim su čuli Zakon odvojili su od Izrailja svaku osobu mešanog porekla.
NEH 13:4 Pre toga je sveštenik Elijasiv, Tovijin rođak, postavljen nad odajama Doma našeg Boga.
NEH 13:5 On je uredio za njega veliku odaju, gde je narod ranije stavljao žitne žrtve, tamjan, posuđe, desetak u žitu, mladom vinu i ulju; prema zapovesti za Levite, pevače, vratare i prinose za sveštenike.
NEH 13:6 Naime, dok se sve to dešavalo, ja nisam bio u Jerusalimu, jer sam u trideset drugoj godini Artakserksa, cara Vavilona, otišao caru. Nakon nekoliko dana zatražio sam od cara da odsustvujem.
NEH 13:7 A kada sam došao u Jerusalim zapazio sam zlo koje je napravio Elijasiv za Toviju, da je za njega uredio odaju u dvorištu Doma Božijeg.
NEH 13:8 To mi je bilo veoma mrsko pa sam izbacio sve stvari Tovijine kuće van odaje.
NEH 13:9 Tada sam zapovedio i oni su očistili odaje, pa sam ponovo uneo posuđe Božijeg Doma, žitne žrtve i tamjan.
NEH 13:10 Zapazio sam i da se delovi za Levite nisu davali, pa su sa službe koju su obavljali odbegli i Leviti i pevači, svako na svoju njivu.
NEH 13:11 Zato sam ukorio dostojanstvenike i rekao im: „Zašto je zanemaren Božiji Dom?!“ Zatim sam ih okupio i postavio na njihova mesta.
NEH 13:12 Svi iz Jude su doneli u skladišta desetak u žitu, mladom vinu i ulju.
NEH 13:13 Nad skladištima sam kao nadglednike postavio sveštenika Selemiju i Sadoka, znalca Svetog pisma, i Fedaju kao jednog od Levita. Pored njih je bio Zahurov sin Anana, sin Matanijin. Njih su smatrali pouzdanima i na njima je bilo da razdeljuju svojoj braći.
NEH 13:14 Seti me se, o, moj Bože, zbog ovoga! Ne zaboravi moja dobra koja sam učinio u Domu moga Boga i u njegovim službama!
NEH 13:15 Tih dana video sam u Judi neke kako muljaju grožđe u subotu, neki su skupljali žito, neki ga tovarili na magarce sa vinom, grožđem, smokvama i raznim tovarima. Sve to su donosili u Jerusalim u subotnji dan, a ja sam ih upozoravao što na taj dan prodaju hranu.
NEH 13:16 A Tirci koji su tu prebivali donosili su ribu i raznovrsnu robu, pa su je prodavali subotom Jevrejima i u Jerusalimu.
NEH 13:17 Zato sam ukorio Judine glavare i rekao im: „Kakvo je to zlo što radite i skrnavite subotnji dan?!
NEH 13:18 Zar to nisu radili i vaši preci pa je Bog naš doveo na nas i na ovaj grad sve ove nevolje? A vi još rasplamsavate gnev nad Izrailjem skrnaveći subotu.“
NEH 13:19 Tako, kad se smrklo na vratima Jerusalima pred subotu, zapovedio sam i zatvorili su vrata. Još sam zapovedio da se ne otvaraju dok subota ne prođe. Zatim sam neke od mojih slugu postavio na vrata da ne bi ulazio tovar u subotnji dan.
NEH 13:20 Trgovci i prodavci raznovrsne robe su jednom ili dva puta prenoćili izvan Jerusalima.
NEH 13:21 Upozorio sam ih i rekao im: „Zašto noćite pred zidom? Dići ću ruku na vas ako to ponovo uradite!“ I od tada više nisu dolazili subotom.
NEH 13:22 Još sam rekao Levitima da se posvete i dođu da čuvaju vrata, da se posveti subotnji dan. Seti me se i zbog ovog, o, moj Bože, i sažali se na mene po bogatstvu svoje milosti!
NEH 13:23 Takođe, tih sam dana video Jevreje koji su oženili Azoćanke, Amonke i Moavke.
NEH 13:24 Polovina njihove dece su govorila azotski i nisu umela da pričaju judejski, nego jezik ovog ili onog naroda.
NEH 13:25 Ja sam ih korio, proklinjao ih, udarao neke ljude i čupao im kosu. Zavetovao sam ih Bogom: „Ne dajte svoje ćerke za njihove sinove i ne uzimajte njihove ćerke za svoje sinove i za sebe!
NEH 13:26 Zar nije tako zgrešio Solomon, car Izrailja, a među mnogim narodima nije bilo cara poput njega? Njegov Bog ga je voleo i učinio ga je Bog carem nad svim Izrailjem, ali su i njega na greh navele žene tuđinke.
NEH 13:27 Zar da slušamo o vama kako radite sve to veliko zlo, da radite nevernički prema našem Bogu ženeći se tuđinkama?“
NEH 13:28 A jedan od sinova Jodaja – koji je sin Prvosveštenika Elijasiva – bio je zet Sanavalata Oronjanina i ja sam ga oterao od sebe.
NEH 13:29 Seti ih se, o, moj Bože, zbog skrnavljenja sveštenstva i zaveta sveštenstva i levitstva!
NEH 13:30 Onda sam ih očistio od svega što je tuđe i postavio na dužnosti sveštenike i Levite, svakog na njegov posao,
NEH 13:31 i za prinos u drvima u određeno vreme i za prvine plodova. Seti me se, o, moj Bože, po dobru!
EST 1:1 Bilo je to u vreme Artakserksa, kada je Artakserks carevao od Indije pa sve do Kuša u stotinu dvadeset sedam oblasti.
EST 1:2 U to vreme, dok je car Artakserks sedeo na prestolu svog carstva, u dvoru koji je bio u Susanu,
EST 1:3 treće godine svoje vladavine je priredio gozbu za sve svoje glavare i sve njegove sluge. A zapovednici vojske Persije i Midije, plemići i glavari oblasti su bili pred njim.
EST 1:4 On im je mnogo dana pokazivao bogatstvo sjaja svog carstva i raskoš slave svoga veličanstva, čak stotinu osamdeset dana.
EST 1:5 Kada su se ti dani završili, car je priredio za sve ljude koji su se zatekli na dvoru u Susanu – od najvećih do najmanjih – sedmodnevnu gozbu u dvorištu vrta carskog dvora.
EST 1:6 Bele i ljubičaste zavese su visile na vrpcama od finog platna i od skerleta na srebrnim alkama i mermernim stubovima. Zlatni i srebrni ležajevi bili su na podu od porfira, sedefa, crnog i belog mermera.
EST 1:7 Pilo se iz zlatnih čaša i drugih različitih posuda. Bilo je obilja carskog vina, onako kako dolikuje carskoj darežljivosti.
EST 1:8 Ipak, pilo se prema ukazu da niko na to nije bio primoravan. Naime, car je naredio svakom nadgledniku svog dvora da postupa po želji svakog ponaosob.
EST 1:9 Takođe je i carica Astina priredila gozbu za žene u Artakserksovom carskom dvoru.
EST 1:10 A sedmog dana, kada je vino razgalilo carevo srce, zapovedio je Meumanu, Visati, Arvoni, Vikti, Avakti, Zetaru i Harkasu – sedmorici evnuha koji su služili pred carem Artakserksom –
EST 1:11 da dovedu caricu Astinu pred cara, sa carskom krunom, da narodu i glavarima pokaže njenu lepotu. Naime, ona je bila veoma lepa.
EST 1:12 Ali carica Astina je odbila da dođe na carevu zapovest koju su joj preneli evnusi. Na to se car jako razgnevio i u sebi razbuktao od besa.
EST 1:13 Tada je car upitao mudrace, koji su umeli da razumeju vremena – jer, car je tako postupao. Izložio bi stvar svima koji su poznavali zakon i pravo;
EST 1:14 onima koji su mu bili bliski: Karseni, Setaru, Admati, Tarsisu, Meresu, Marseni i Memukanu, sedmorici persijskih i midijskih glavara koji su gledali carevo lice i bili najuzvišeniji u carstvu:
EST 1:15 „Šta zakon nalaže da se uradi sa caricom Astinom zato što nije poslušala zapovest cara Artakserksa koju su joj preneli evnusi?“
EST 1:16 Tada je pred carem i glavarima odgovorio Memukan: „Carica Astina nije pogrešila samo protiv cara već i protiv svih glavara i protiv sveg naroda u svim oblastima cara Artakserksa.
EST 1:17 Naime, caričin slučaj će doći do svih žena i izazvati ih da prezrivo gledaju svoje muževe kada razglase: ’Car Artakserks je naredio da mu pred njega dovedu caricu Astinu, a ona nije došla!’
EST 1:18 I koliko danas će kneginje Persije i Midije, koje budu čule za caričin slučaj, reći tako svim carevim glavarima. Biće mnogo prezira i gneva.
EST 1:19 Ako je caru po volji, neka se od njega pošalje carski ukaz i neka se za stalno zapiše u zakone Persije i Midije: carica Astina više neće dolaziti u prisustvo cara Artakserksa, a caričino dostojanstvo car daje drugoj koja je bolja od nje.
EST 1:20 Carev će se ukaz – koji će on da donese – čuti po svem njegovom carstvu, koje je veliko. I sve će žene da poštuju svoje muževe, od najvećeg do najmanjeg.“
EST 1:21 Ovaj savet se dopao caru i glavarima, pa je car postupio prema Memukanovoj reči.
EST 1:22 Poslao je pisma po svim carskim oblastima, i to svakoj oblasti na njenom pismu i svakom narodu na njegovom jeziku – da svaki čovek bude domaćin svog doma i govori jezikom svog naroda.
EST 2:1 Nakon ovih događaja, kada se utišao bes cara Artakserksa, on se setio Astine, onoga što je uradila i što je bilo odlučeno protiv nje.
EST 2:2 Tada su carevi mladići, koji su mu služili, rekli: „Neka se potraže za cara devojke, device privlačnog izgleda!
EST 2:3 Neka car odredi nadglednike u svim oblastima svog carstva. Neka oni, u Susanu na dvoru, okupe u haremu svaku devojku, lepu i privlačnu devicu i predaju je Igaju, carevom evnuhu i nadgledniku žena, pa neka im obezbedi da se doteruju.
EST 2:4 Devojka koja se svidi caru neka vlada umesto Astine.“ Ovaj savet je caru bio prihvatljiv pa je tako i uradio.
EST 2:5 U Susanu, na dvoru, živeo je čovek Jevrejin zvani Mardohej. Bio je sin Jaira, sin Semaja, sin Kisa Venijaminovca
EST 2:6 koji je bio odveden iz Jerusalima sa grupom izgnanika odvedenom sa Jehonijom, Judinim carem koga je odveo vavilonski car Navuhodonosor.
EST 2:7 On je odgajao Adasu, to jest Jestiru, ćerku njegovog strica, jer nije imala ni oca ni majku. Devojka je bila lepa stasom i izgledom. Nakon smrti oca i majke, Mardohej ju je uzeo kod sebe kao ćerku.
EST 2:8 Tada se pročuo carev ukaz i njegova odredba, pa su mnoge devojke bile okupljene na dvoru u Susanu i predane Igaju. I Jestira je odvedena na carev dvor i predana Igaju, carevom nadgledniku žena.
EST 2:9 Devojka mu se svidela i stekla njegovu naklonost, a on se revno pobrinuo za njeno doterivanje i njena sledovanja. Dao joj je i sedam probranih pratilja sa carevog dvora, pa je i nju i njene pratilje preselio u najbolji deo harema.
EST 2:10 Jestira nije rekla iz kog je naroda i ko joj je rod, jer joj je Mardohej zabranio da to govori.
EST 2:11 A Mardohej se dan za danom šetao ispred dvora, ispred harema, da sazna za Jestirino stanje i šta će da bude sa njom.
EST 2:12 Na svaku devojku bi došao red da ide caru Artakserksu, kada bi se završilo njeno ulepšavanje od dvanaest meseci, prema odredbi za žene. Naime, toliko je trajalo vreme njihovog ulepšavanja: šest meseci sa uljem smirne i šest meseci sa balzamovim uljem i sredstvima za doterivanje žena.
EST 2:13 A devojka bi ovako otišla caru: bilo bi joj dano sve što bi zatražila da sa sobom iz harema ponese na carev dvor.
EST 2:14 Uveče bi ušla, a ujutro bi se vratila u drugi harem i bila bi predana Sazgazu, carevom evnuhu i nadgledniku inoča. Više nije smela da ide caru osim ako bi mu se svidela i ako bi je car pozvao po imenu.
EST 2:15 Kada je došao red na Jestiru – ćerku Aviheja, strica Mardoheja, koji ju je uzeo kod sebe kao ćerku – da ide caru, nije zahtevala nijednu stvar osim onoga što joj je odredio Igaj, carev evnuh i nadglednik žena. Tako je Jestira osvojila naklonost svih koji su je videli.
EST 2:16 Jestira je odvedena caru Artakserksu na njegov carski dvor desetog meseca, to jest meseca teveta, sedme godine njegove vladavine.
EST 2:17 Car je zavoleo Jestiru više od svih drugih žena. Stekla je njegovu naklonost i ljubav više od svih devica, pa je stavio carsku krunu na njenu glavu i proglasio je caricom umesto Astine.
EST 2:18 Tada je car u Jestirinu čast priredio veliku gozbu za sve svoje glavare i svoje sluge. Proglasio je praznik za oblasti i dao darove kakvi dolikuju carevoj darežljivosti.
EST 2:19 Kada su device ponovo bile okupljene, Mardohej je sedeo na carevim vratima.
EST 2:20 Jestira nije rekla ko joj je rod i iz kog je naroda, jer joj je Mardohej zabranio. Naime, Jestira je sve radila po Mardohejevim rečima, kao kada je kod njega bila odgajana.
EST 2:21 Tih dana, dok je Mardohej sedeo na carevim vratima, dvojica carevih evnuha od onih koji čuvaju prag – Vihtan i Tares – su se razgnevili, te nastojali da ubiju cara Artakserksa.
EST 2:22 Ali ta stvar je bila javljena Mardoheju i on ju je preneo carici Jestiri, a ona, Jestira, je ispričala caru u Mardohejevo ime.
EST 2:23 Kada se stvar razotkrila i dokazala, obojica su bila obešena o drvo, a sve se u carevom prisustvu zapisalo u Knjigu dnevnika.
EST 3:1 Nakon ovih događaja car Artakserks je uzvisio Amana, sina Amadeta Agageja. Unapredio ga je i postavio njegovu stolicu iznad svih glavara koji su bili sa njim.
EST 3:2 Sve careve sluge koje su bile na carevim vratima bi klečale i klanjale se Amanu. Naime, tako je car zapovedio za njega. Ali Mardohej mu nije klečao i nije mu se klanjao.
EST 3:3 Tada su careve sluge, koje su bile na carevim vratima rekle Mardoheju: „Zašto ne mariš za carevu zapovest?“
EST 3:4 Dogodilo se da su mu tako govorili dan za danom, ali on ih nije slušao. Tako su javili Amanu da bi se videlo vredi li Mardohejev izgovor. Naime, rekao im je da je Jevrejin.
EST 3:5 I Aman je video da Mardohej ne kleči i ne klanja mu se, pa se ispunio besom.
EST 3:6 Ali pomisao da ubije samo Mardoheja mu je bila nedovoljna, jer su mu otkrili Mardohejevo poreklo. Zato je Aman odlučio da istrebi sve Jevreje koji su živeli u Artakserksovom carstvu, sav Mardohejev narod.
EST 3:7 Prvog meseca, a to je mesec nisan, dvanaeste godine cara Artakserksa, bacili su pur – to jest žreb – pred Amanom za svaki dan i za svaki mesec, sve do dvanaestog meseca adara.
EST 3:8 Tada je Aman rekao caru Artakserksu: „Postoji izvesni narod koji se raštrkao i rasejao po narodima u svim oblastima tvog carstva. Njihovi zakoni su drugačiji od svih naroda i oni ne izvršavaju carske zakone. Caru ne odgovara da ih ostavi na miru.
EST 3:9 Ako je caru po volji, neka se napiše da se istrebe, a ja ću na ruke izvršilaca posla da odmerim deset hiljada talanata srebra, da se donesu u carevu riznicu!“
EST 3:10 Na to je car skinuo pečatni prsten sa svoje ruke i dao ga Amanu, sinu Amadeta Agageja, zlotvoru Jevreja.
EST 3:11 Car je rekao Amanu: „Srebro je tvoje, a i narod, pa sa njim čini ono što smatraš da je dobro.“
EST 3:12 Prvog meseca trinaestog dana pozvani su carevi pisari. Zapisano je sve što je Aman zapovedio carevim zapovednicima, upraviteljima svih oblasti i glavarima svih naroda, svim oblastima njihovim pismom i svakom narodu njegovim jezikom. Zapisano je u ime cara Artakserksa i zapečaćeno carskim pečatnim prstenom.
EST 3:13 Poslana su pisma po glasnicima u sve careve oblasti da se istrebe, pobiju i unište svi Jevreji – mlado i staro, deca i žene – u jednom danu. I to trinaestog dana dvanaestog meseca adara, i da im se dobra zaplene.
EST 3:14 Prepis pisma je učinjen zakonom za svaku oblast i objavljen svakom narodu kako bi se pripremili za ovaj dan.
EST 3:15 Po carevoj zapovesti, glasnici su krenuli u žurbi, a zakon je oglašen na dvoru u Susanu. Car i Aman su seli da piju dok je grad Susan bio smeten.
EST 4:1 Mardohej je saznao šta je sve učinjeno, pa je razdro svoju odeću, navukao kostret i posuo se pepelom. Izašao je nasred grada i plakao glasnim i gorkim jecajem.
EST 4:2 Ali otišao je samo do carevih vrata jer na careva vrata nije smelo da se uđe u kostreti.
EST 4:3 U svim oblastima, u mestima gde je dosegla careva reč i njegov zakon, Jevreji su bili u žalosti, postu, plaču i leleku. Mnogi su bili u kostreti i pepelu.
EST 4:4 Tada su Jestiri došle njene sluškinje i evnusi i to su joj javili. Carica se silno potresla. Poslala je odeću da obuku Mardoheja, da skine kostret, ali on nije hteo da je uzme.
EST 4:5 Jestira je pozvala Ataha, jednog od carevih evnuha koga je on poslao da joj služi, pa mu je naredila za Mardoheja da sazna o čemu se radi i šta se dešava.
EST 4:6 Atah je otišao kod Mardoheja na gradski trg ispred carevih vrata.
EST 4:7 I Mardohej mu je preneo sve što ga je zadesilo i koliko će srebra ukupno Aman da odmeri u carevu riznicu da istrebe Jevreje.
EST 4:8 Dao mu je prepis zapisanog zakona o njihovom istrebljenju, danog u Susanu, da pokaže Jestiri; da je obavesti i naloži joj da ide kod cara i moli ga za milost, da pred njim zastupa svoj narod.
EST 4:9 Atah se vratio i preneo Jestiri sve Mardohejeve reči.
EST 4:10 A Jestira je naredila Atahu da prenese Mardoheju:
EST 4:11 „Sve careve sluge i narod iz svih carevih oblasti znaju da bi bilo koji muškarac i žena, koji bi došao u unutrašnjost dvora, a nije pozvan, bio ubijen prema jednom njegovom zakonu. Osim ako bi mu car pružio zlatno žezlo i ostavio ga da živi. A ja, evo, nisam pozvana da idem kod cara trideset dana.“
EST 4:12 Tako su preneli Mardoheju Jestirine reči.
EST 4:13 A Mardohej je ovako odgovorio Jestiri: „I ne pomišljaj u svojoj duši da ćeš na carevom dvoru biti sačuvana više od svih Jevreja.
EST 4:14 Jer, ako zaćutiš u ovom času, Jevrejima će sa drugog mesta doći pomoć i izbavljenje, a ti i dom tvog oca ćete da nastradate. A ko zna, možda si baš za vreme poput ovog dospela na mesto carice?“
EST 4:15 Jestira je odgovorila Mardoheju:
EST 4:16 „Idi i okupi sve Jevreje koje nađeš u Susanu pa postite za mene. Ne jedite i ne pijte tri dana, ni danju ni noću. A i ja i moje sluškinje ćemo da postimo i takva ću da idem caru, makar i ne bilo po zakonu. Pa ako poginem – poginem.“
EST 4:17 Tako je Mardohej otišao i uradio sve kako mu je Jestira naložila.
EST 5:1 Trećeg dana Jestira se obukla carski i stala u dvorište carskog dvora, ispred dvora, dok je car sedeo na svom carskom prestolu u dvoru naspram ulaza u dvor.
EST 5:2 Car je tada video caricu Jestiru kako stoji u dvorištu i smilovao se na nju. Car je ispružio ka Jestiri svoje zlatno žezlo koje mu je bilo u ruci, pa je Jestira prišla i dotaknula vrh žezla.
EST 5:3 Rekao joj je car: „Šta ti je, carice Jestiro? Šta želiš? Daće ti se makar i polovina carstva!“
EST 5:4 Jestira mu je odgovorila: „Ako je caru po volji, neka danas dođe car sa Amanom na gozbu koju sam za njega pripremila.“
EST 5:5 Car zapovedi: „Požurite Amana da uradi po Jestirinoj reči!“ Tako je car sa Amanom došao na gozbu koju je Jestira pripremila.
EST 5:6 Kada su na gozbi pili vino, car je upitao Jestiru: „Koja je tvoja molba? Biće ti dano! Šta je to što želiš? Ako je i polovina carstva – neka bude!“
EST 5:7 A Jestira mu je odgovorila: „Ovo je moja molba i moja želja:
EST 5:8 Ako sam našla blagonaklonost pred carem i ako je caru po volji da ispuni moju molbu i učini po mojoj želji, neka dođu car i Aman na gozbu koju ću za njih da pripremim, i sutra ću učiniti prema carevoj reči.“
EST 5:9 Tog dana je Aman otišao veselog i radosnog srca. Ali kada je Aman video Mardoheja na carevim vratima, da mu ne ustaje i da ne drhti pred njim, Aman se ispunio besom prema Mardoheju.
EST 5:10 Ali, Aman se suzdržao i otišao svojoj kući. Zatim je poslao po svoje prijatelje i svoju ženu Seresu i okupio ih.
EST 5:11 Onda im je pripovedao Aman o slavi svog bogatstva, o mnogim svojim sinovima, o svemu čime ga je car unapredio i o tome kako ga je uzvisio nad carskim glavarima i slugama.
EST 5:12 Takođe je Aman rekao: „Nikog osim mene carica Jestira nije pozvala sa carem na gozbu koju je pripremila. Čak me je i sutra pozvala sa carem.
EST 5:13 Ali sve to mi ne odgovara dokle god gledam Mardoheja, Jevrejina, kako sedi na carevim vratima.“
EST 5:14 Na to mu je rekla Seresa, njegova žena, i svi njegovi prijatelji: „Neka naprave vešala visoka pedeset lakata, pa ujutru reci caru da na njih obese Mardoheja. Onda veselo idi s carem na gozbu.“ Amanu se svideo savet pa je napravio vešala.
EST 6:1 Car nije spavao te noći, pa je zapovedio da mu donesu spomen-knjigu, dnevnike, koja je bila pročitana pred njim.
EST 6:2 I tako se našlo zapisano kako je Mardohej razotkrio dvojicu carevih evnuha i čuvare praga, Vihtana i Taresa, u nameri da ubiju cara Artakserksa.
EST 6:3 Car je pitao: „Šta je zbog ovog urađeno u čast i dostojanstvo Mardoheja?“ Odgovorili su carevi mladići, njegove sluge: „Baš ništa nije urađeno za njega.“
EST 6:4 Car je upitao – „Ko je u dvorištu?“ – jer je Aman došao u spoljašnje dvorište carskog dvora da razgovara sa carem o vešanju Mardoheja na vešala koja je podigao za njega.
EST 6:5 Careve sluge su mu odgovorile: „To je Aman, stoji u dvorištu.“ A car im uzvrati: „Neka uđe.“
EST 6:6 Aman je došao, a car mu je rekao: „Šta bi trebalo da se uradi za čoveka koga car hoće da počastvuje?“ Na to je Aman rekao u srcu: „Kome bi car želeo da iskaže počast više nego meni?!“
EST 6:7 Aman je odgovorio caru: „Čoveku koga car želi da počastvuje
EST 6:8 neka bude doneta carska odeća koju je car nosio, konj koga je car jahao i kome je na glavu stavljena carska perjanica.
EST 6:9 Onda neka se odeća i konj daju u ruke čoveku koji je carski glavar, plemić. I neka obuku čoveka koga car želi da počastvuje, neka ga provedu na konju po gradskom trgu i neka pred njim objavljuju: ’Ovako će biti učinjeno čoveku koga car želi da počastvuje!’“
EST 6:10 A car je rekao Amanu: „Požuri, uzmi odeću i konja baš kako si kazao i uradi to za Mardoheja Jevrejina koji sedi na carevim vratima. I nemoj da propustiš ni reči od svega što si predložio!“
EST 6:11 Tako je Aman uzeo odeću i konja, obukao Mardoheja, proveo ga po gradskom trgu i objavio pred njim: „Ovako će biti učinjeno čoveku koga car želi da počastvuje!“
EST 6:12 Onda se Mardohej vratio na carska vrata, a Aman je pokrio glavu i ožalošćen požurio svojoj kući.
EST 6:13 Aman je sve ovo što ga je zadesilo ispripovedao Seresi, svojoj ženi i svojim prijateljima. A Seresa, njegova žena i njegovi mudraci su mu rekli: „Ako je Mardohej potomak Jevreja, a ti si već počeo da padaš pred njim, nećeš imati snage da mu se suprotstaviš. Sigurno ćeš pasti pred njim.“
EST 6:14 I dok su oni još razgovarali sa njim, stigli su carevi evnusi pa su požurili da odvedu Amana na gozbu koju je Jestira pripremila.
EST 7:1 Tako je car sa Amanom otišao na gozbu kod carice Jestire.
EST 7:2 Drugog dana gozbe, kod vina, car je ponovo upitao Jestiru: „Koja je tvoja molba, carice Jestiro? Biće ti dano! Šta je to što želiš? Ako je i polovina carstva – neka bude!“
EST 7:3 Carica Jestira mu je odgovorila i rekla: „Care, ako sam stekla blagonaklonost u tvojim očima i ako je caru po volji, neka mi se na moju molbu da život i moj narod na moju želju.
EST 7:4 Jer i ja i moj narod smo prodani da nas istrebe, pobiju i unište. Da su nas prodali kao robove i robinje, ja bih ćutala, jer ta nesreća ne bi oštetila cara.“
EST 7:5 Car Artakserks je na to rekao carici Jestiri: „Ko je on? Gde je taj koji je naumio da uradi tako nešto?“
EST 7:6 Jestira je odgovorila: „Tlačitelj i neprijatelj je ovaj zli Aman!“ Aman je bio prestravljen pred carem i caricom.
EST 7:7 Car je besno ustao od gozbe i vina, i otišao u dvorsku baštu, a Aman je ostao da moli za život caricu Jestiru. Naime, video je da je car rešen da mu nanese zlo.
EST 7:8 Kada se car vratio iz dvorske bašte u kuću gde je bila gozba i vino, Aman je bio pao na ležaj na kome je bila carica Jestira. A car je rekao: „Da neće još i caricu da obeščasti u mojoj kući?!“ Čim je car izustio ovu reč pokrili su Amanovo lice.
EST 7:9 A Arvona, jedan od evnuha koji služe caru je rekao: „Tu su vešala koja je Aman spremio za Mardoheja koji je govorio dobro za carevu korist. Eno stoje kod Amanove kuće i visoka su pedeset lakata.“ Na to je car naredio: „Obesite ga na njih!“
EST 7:10 Tako su obesili Amana na vešala koja je on podigao za Mardoheja i carev bes se utišao.
EST 8:1 Tog je dana car Artakserks dao carici Jestiri kuću Amana, zlotvora Jevreja, a Mardohej je došao pred cara, jer mu je Jestira ispričala šta joj je on.
EST 8:2 Car je skinuo pečatni prsten, koji je oduzeo Amanu i dao ga Mardoheju, a Jestira je postavila Mardoheja nad Amanovom kućom.
EST 8:3 Jestira je ponovo progovorila pred carem. Pala je pred njegove noge, plakala i preklinjala ga za milost da ukloni zlo Amana Agageja i njegov naum koji je skovao protiv Jevreja.
EST 8:4 Car je pružio Jestiri zlatno žezlo i Jestira je ustala i stala pred cara.
EST 8:5 Rekla je: „Ako je caru po volji, ako sam našla blagonaklonost pre njim, ako je ova stvar pogodna caru i ako sam mu ja draga – neka se zapiše i pismima opozove naum Amana Agageja, Amadetovog sina, koji je napisao da se unište Jevreji koji su u carevim oblastima.
EST 8:6 Jer kako bih mogla da gledam zlo koje bi zadesilo moj narod? Kako bih mogla da gledam uništenje svoga roda?“
EST 8:7 Car Artakserks je odgovorio carici Jestiri i Mardoheju Jevrejinu: „Evo, Amanovu kuću sam dao Jestiri, a njega su obesili na vešala, jer je podigao svoju ruku protiv Jevreja.
EST 8:8 Sad i vi pišite u korist Jevreja ono što smatrate da je dobro, u carevo ime, i opečatite carevim pečatnim prstenom. Jer je neopozivo pismo napisano u carevo ime i opečaćeno carevim pečatnim prstenom.“
EST 8:9 Tada su okupili sve careve pisare, baš u to vreme – trećeg meseca, a to je mesec sivan, dvadeset trećeg dana. Zapisano je sve što je Mardohej zapovedio Jevrejima, upraviteljima, zapovednicima i glavarima oblasti od Indije do Kuša za stotinu dvadeset sedam oblasti. I to za svaku oblast njenim pismom, za svaki narod njegovim jezikom i za Jevreje njihovim pismom i njihovim jezikom.
EST 8:10 Pisao je u ime cara Artakserksa i opečatio carevim pečatnim prstenom. Poslao je pisma po glasnicima na konjima. Oni su jahali najbrža carska grla.
EST 8:11 Naime, car je dozvolio Jevrejima u svim gradovima da se okupe, da brane svoje živote, da istrebe, pobiju i unište svaku vojsku naroda i oblasti koja bi ih napala sa njihovom decom i ženama, kao i da im zaplene dobra.
EST 8:12 I to u jednom danu u svim oblastima cara Artakserksa – trinaestog dana dvanaestog meseca adara.
EST 8:13 Prepis pisma je učinjen zakonom za svaku oblast i objavljen svakom narodu kako bi se Jevreji pripremili za ovaj dan i osvetili se svojim neprijateljima.
EST 8:14 Užurbani glasnici, koji su jahali najbrža carska grla, su izašli da pohitaju po carevoj zapovesti. Proglas je bio izdan na dvoru u Susanu.
EST 8:15 Mardohej je od cara otišao u ljubičastoj i beloj carskoj odeći, sa velikom zlatnom krunom, u ogrtaču od finog belog i skerletnog platna. A grad Susan je klicao i radovao se.
EST 8:16 To je za Jevreje bilo svetlo, radost, milina i čast.
EST 8:17 U svakoj oblasti i u svakom gradu dokle je dosegnula careva zapovest i njegov proglas, za Jevreje su nastali veselje, radost, gozba i radostan dan. Mnogi narodi zemlje su postali Jevreji jer ih spopao strah od Jevreja.
EST 9:1 Dvanaestog meseca – a to je mesec adar – trinaestog dana kada je došlo vreme da se izvrši careva reč i njegov proglas, neprijatelji Jevreja su se ponadali da će zavladati nad njima. Ali sve se preokrenulo kada su Jevreji zavladali nad svojim mrziteljima.
EST 9:2 Jevreji su se okupili u njihovim gradovima po svim oblastima cara Artakserksa kako bi pobili sve koji su im želeli zlo. I niko nije mogao da im se odupre, jer je strah spopao sve narode.
EST 9:3 Svi oblasni glavari, zapovednici, upravitelji i carevi službenici su pomagali Jevrejima, jer ih je spopao strah od Mardoheja.
EST 9:4 Naime, Mardohej je bio velik na carevom dvoru i njegova slava se pronosila kroz sve oblasti. Stvarno je taj čovek, Mardohej, postajao sve veći.
EST 9:5 Tako su Jevreji udarili na sve svoje neprijatelje i sasekli ih mačem. Činili su sa svojim mrziteljima kako su hteli kroz pokolj i zatiranje.
EST 9:6 Jevreji su u prestonici Susan poklali i zatrli pet stotina ljudi;
EST 9:7 i Farsandata, Dalfona i Aspata;
EST 9:8 Porata, Adaliju i Aridata;
EST 9:9 Farmasta, Arisaja, Aridaja i Vajezata,
EST 9:10 desetoricu sinova Amana, Amadetovog sina i zlotvora Jevreja. Ubili su ih, ali nisu pokupili plen.
EST 9:11 Tog dana su javili caru broj poklanih u prestonici Susan.
EST 9:12 Na to je car rekao carici Jestiri: „U prestonici Susan Jevreji su poklali i zatrli pet stotina ljudi i desetoricu Amanovih sinova. Šta li su tek uradili u ostatku carevih oblasti?! Koja je tvoja molba? Biće ti dano. Šta je to što još želiš? Neka bude.“
EST 9:13 Jestira je odgovorila caru: „Ako je caru po volji, neka se dopusti još sutra Jevrejima, koji su u Susanu, da čine prema današnjem proglasu, i da se na vešala obese desetorica Amanovih sinova.“
EST 9:14 Car je zapovedio da ovo bude izvršeno. Izdat je proglas u Susanu pa su obesili tela desetorice pobijenih Amanovih sinova.
EST 9:15 Jevreji, koji su bili u Susanu, okupili su se četrnaestog dana meseca adara, pa su u Susanu pobili tri stotine ljudi, ali nisu pokupili plen.
EST 9:16 Ostali Jevreji, oni po carevim oblastima, su se okupili, pa su ustali da brane svoje živote. I tako su se rešili svojih neprijatelja poklavši sedamdeset pet hiljada svojih mrzitelja, ali nisu pokupili plen.
EST 9:17 To se dogodilo trinaestog dana meseca adara, a četrnaestog dana su odahnuli i učinili ga danom gozbe i radosti.
EST 9:18 Jevreji iz Susana su se okupili trinaestog i četrnaestog, pa su odahnuli petnaestog dana i učinili ga danom gozbe i radosti.
EST 9:19 Zato Jevreji sa sela, oni koji prebivaju u neograđenim gradovima, slave četrnaesti adar u veselju, gozbi, praznovanju i slanju darova svakome iz susedstva.
EST 9:20 Mardohej je zapisao sve ove događaje i razaslao pisma svim Jevrejima po oblastima cara Artakserksa – i onima koji su blizu i onima koji su daleko –
EST 9:21 kako bi ih obavezao da svake godine slave četrnaestog dana i petnaestog dana meseca adara.
EST 9:22 Naime, tih dana su Jevreji odahnuli od svojih neprijatelja. Tog meseca se njihova tuga preokrenula u radost i žalost u srećan dan. Neka za njih to budu dani gozbe i radosti kada će slati darove svakome iz susedstva i siromasima.
EST 9:23 Jevreji su prihvatili da praznuju tako kako su i otpočeli, a i to što im je napisao Mardohej.
EST 9:24 Jer Aman, sin Amadeta Agageja i zlotvor svih Jevreja je naumio da zatre sve Jevreje. Bacao je pur, to jest žreb da ih smete i zatre.
EST 9:25 Ali kada je to došlo pred cara, on je zapovedio proglasom da se opozovu njegovi zli naumi koje je osmislio protiv Jevreja, i to na njegovu štetu, pa su njega i njegove sinove obesili na vešala.
EST 9:26 Zato su one dane nazvali Purim, od imena „pur“. Zbog svih reči ovog pisma, zbog onoga što su videli u ovome i onoga što im se dogodilo,
EST 9:27 Jevreji su ustanovili i obavezali sebe, svoje potomke i sve koji su im bili pripojeni, da neće propustiti da praznuju ova dva dana, prema proglasu koji im je dan, svake godine u vreme koje im je određeno;
EST 9:28 da će se tih dana sećati i praznovati ih u svakom naraštaju, u svakom rodu, u svakoj oblasti i u svakom gradu; da se dani ovog Purima neće propustiti među Jevrejima i da sećanje na njih neće nestati u njihovom potomstvu.
EST 9:29 Sa svim ovlašćenjem carica Jestira, ćerka Avihejeva, je sa Mardohejem Jevrejinom napisala da bi potvrdili ovo drugo pismo o Purimu.
EST 9:30 On je poslao pisma sa rečima mira i istine svim Jevrejima u stotinu dvadeset sedam carskih Artakserksovih oblasti,
EST 9:31 da ustanovi dane Purima u propisano vreme kao što ih je ustanovio Jevrejin Mardohej sa caricom Jestirom, onako kako su se obavezali i oni i njihovo potomstvo propisima o postovima i njihovim naricanjima.
EST 9:32 Tako je Jestirina zapovest potvrdila ove propise za Purim i to je bilo zapisano u knjigu.
EST 10:1 Car Artakserks je postavio nadzornike prinudnog rada nad zemljom i nad morskim ostrvima.
EST 10:2 Naime, sva dostignuća njegove moći i njegove sile i objava o Mardohejevoj veličini – koga je car uzveličao – zar nisu zapisana u Knjizi dnevnika o vremenu careva Midije i Persije?
EST 10:3 Jer je Mardohej Jevrejin bio drugi do cara Artakserksa, velik među Jevrejima i prihvaćen od mnoštva svoje braće, jer je tražio dobrobit za svoj narod i objavljivao mir za sve svoje potomke.
JOB 1:1 U zemlji Uz je živeo čovek po imenu Jov. Bio je bez mane, čovek pravedan i bogobojazan koji se klonio zla.
JOB 1:2 Rodilo mu se sedam sinova i tri ćerke.
JOB 1:3 Imao je posed od sedam hiljada ovaca, tri hiljade kamila, pet stotina pari volova, pet stotina magarica i jako mnogo slugu. Bio je imućniji od svakoga na istoku.
JOB 1:4 Elem, njegovi su sinovi odlazili na kućne gozbe koje su priređivali, svaki od njih u svoj dan. Slali su pozive svojim trima sestrama da sa njima piju i jedu.
JOB 1:5 A kada bi se izređali dani gozbe, Jov je slao po njih da ih posveti. Ustajao bi rano ujutro i prinosio svespalnice za svakog od njih. Naime, govorio je Jov: „Možda su deca sagrešila i u svom srcu proklela Boga.“ I Jov je to radio svakog dana.
JOB 1:6 Tek, jednog su dana Božiji sinovi došli i stali pred Gospoda, a među njih je došao i Satana.
JOB 1:7 I Gospod reče Satani: „Odakle dolaziš?“ Satana odgovori Gospodu rečima: „Prolazio sam zemljom i obilazio sam je.“
JOB 1:8 Gospod reče Satani: „A jesi li uočio Jova, slugu moga, jer na zemlji nema čoveka koji je poput njega bez mane, pravedan, bogobojazan i koji se kloni zla?“
JOB 1:9 Satana je odgovorio Gospodu rečima: „Uzalud li se Jov Boga boji?!
JOB 1:10 Zar ti nisi ogradio njega i kuću njegovu i sve što poseduje unaokolo? Blagoslovio si delo njegovih ruku i njegov se posed proširio po zemlji.
JOB 1:11 Ali pruži ruku svoju i dirni mu u sve to što ima – neće li te u lice prokleti!“
JOB 1:12 Gospod je uzvratio Satani: „Dobro, sve što ima u tvojim je rukama. Samo njega rukom ne dotiči.“ Tada je Satana otišao iz Božijeg prisustva.
JOB 1:13 Tako su jednog dana Jovovi sinovi i njegove ćerke jeli i pili vino u kući svog brata prvenca.
JOB 1:14 Tada je Jovu došao glasnik i poručio: „Znaš, dok su volovi orali i magarice pasle kraj njih,
JOB 1:15 banuli su Saveji i oteli ih! Sluge su pobili oštricom mača, samo sam ja jedini pobegao da ti javim!“
JOB 1:16 I dok je ovaj još govorio, došao je drugi s rečima: „Od Boga se vatra sručila s nebesa! Spalila je ovce i progutala sluge, samo sam ja jedini pobegao da ti javim!“
JOB 1:17 I dok je ovaj još govorio, došao je drugi s rečima: „Haldejci svrstani u tri čete su izvršili prepad na kamile! Oteli su ih, sluge su pobili oštricom mača i samo sam ja jedini pobegao da ti javim!“
JOB 1:18 I dok je ovaj još govorio, došao je drugi s rečima: „Tvoji sinovi i tvoje ćerke su jeli i pili vino u kući svog brata prvenca.
JOB 1:19 I gle, strahovit je vetar dunuo iz pravca pustinje! Udario je na četiri ugla kuće koja se srušila na decu i oni su izginuli! Samo sam ja jedini pobegao da ti javim!“
JOB 1:20 Jov je tada ustao i pocepao svoju odeću. Obrijao je svoju glavu, bacio se na tlo i poklonio.
JOB 1:21 Rekao je: „Go sam izašao iz utrobe majke svoje i go ću da se vratim tamo! Gospod je dao – Gospod je uzeo! Blagosloveno neka je ime Gospodnje!“
JOB 1:22 Tako Jov u svemu ovome nije sagrešio i nije optužio Boga.
JOB 2:1 Ponovo je došao dan kada su sinovi Božiji došli i stali pred Gospoda, a među njih je došao i Satana i stao pred Gospoda.
JOB 2:2 I Gospod reče Satani: „Odakle dolaziš?“ Satana odgovori Gospodu rečima: „Prolazio sam zemljom i obilazio je.“
JOB 2:3 Gospod reče Satani: „A jesi li uočio Jova, slugu moga, jer na zemlji nema čoveka koji je poput njega bez mane, pravedan, bogobojazan i koji se kloni zla? I još se drži svoje čestitosti, premda si me naveo protiv njega da ga bezrazložno ojadim!“
JOB 2:4 A Satana odgovori Gospodu rečima: „Kožu za kožu, sve što ima daće čovek za svoj život!
JOB 2:5 Ali pruži ruku svoju i takni mu kost i meso – neće li te u lice prokleti!“
JOB 2:6 Gospod je uzvratio Satani: „Dobro, evo ti ga u ruke tvoje, ali mu ipak život sačuvaj.“
JOB 2:7 Satana je tada otišao iz Gospodnje prisutnosti i od tabana do temena udario Jova odvratnim čirevima.
JOB 2:8 On je uzeo parče crepa i njime se češao dok je sedeo u pepelu.
JOB 2:9 Tada mu je žena rekla: „Ti li se još držiš svoje čestitosti? Prokuni Boga, pa umri!“
JOB 2:10 A on joj uzvrati: „Brbljaš ko da uma nemaš! Prihvatamo dobro od Boga, a zlo da ne prihvatamo?“ I u svemu ovome Jov nije sagrešio svojim usnama.
JOB 2:11 Elem, trojica Jovovih prijatelja su čuli za ovo zlo koje ga je snašlo, pa je svaki od njih stigao iz svog mesta: Elifas iz Temana, Vildad iz Suša i Sofar iz Namata. Našli su se po dogovoru i zajedno došli da žale sa njim i teše ga.
JOB 2:12 Opazili su ga izdaleka, ali ga nisu prepoznali. Onda su zakukali i zaridali, a svaki je pocepao svoju odeću. Posipali su se po svojim glavama prašinom bacajući je u vis.
JOB 2:13 Sedam dana i sedam noći su sedeli sa njim. Ni reči mu nisu rekli, jer su videli da je njegova patnja bila ogromna.
JOB 3:1 Onda je Jov progovorio proklinjući dan svog [rođenja].
JOB 3:2 Rekao je:
JOB 3:3 „Nek nestane dana u kome sam rođen i noći kada je rečeno: ’Začelo se muško!’
JOB 3:4 U tamu neka se okrene taj dan. Ne mario Bog odozgo za njega i svetlost ga nikada ne obasjala.
JOB 3:5 Zgrabili ga noć i tama najgušća, oblak ga prekrio i sve ga pomrčine dnevne prestravile!
JOB 3:6 Nek noć onu tama proguta, nek ne bude pridodana danima godišnjim, nek ne bude ubrojana mesecima!
JOB 3:7 Evo, noć ta jalova nek bude, povik sreće ne ušao u nju!
JOB 3:8 Prokleli je oni koji dan proklinju, što su voljni levijatana da bude.
JOB 3:9 Neka zgasnu zvezde svitanja njenoga, čekajući zoru neka je ne dočeka, ne videla pogled praskozorja;
JOB 3:10 jer mi nije zatvorila vrata od majčinog krila i sakrila nije muku od očiju mojih.
JOB 3:11 Zašto nisam umro u utrobi i skončao iz stomaka kad sam izašao?!
JOB 3:12 Zašto su me prihvatila kolena i zašto grudi koje sam sisao?
JOB 3:13 Jer ja bih sada spokojno ležao, spavao bih i u miru bio
JOB 3:14 s carevima i zemaljskim savetnicima, sa onima što su sebi obnovili razvaline;
JOB 3:15 s knezovima što imaju zlata, što su srebrom kuće svoje ispunili.
JOB 3:16 Ili zašto nisam bio mrtvorođenče zamotano, ili poput dojenčadi, što svetla videla nisu?!
JOB 3:17 Tamo zlobnici prestaju sa zlobom, tamo počivaju iznureni.
JOB 3:18 Zatvorenici su zajedno spokojni i ne čuju povik tlačiteljev.
JOB 3:19 Tamo su i veliki i mali, a rob se oslobodio gospodara svoga.
JOB 3:20 Zašto se stradalniku daje svetlo i život ljudima ogorčene duše;
JOB 3:21 onima što za smrti žude, a nje nema, i traže je više nego blago zakopano;
JOB 3:22 onima koji se bezmerno raduju i likuju jer su grob pronašli;
JOB 3:23 čoveku čiji je put sakriven i koga je Bog odasvud zagradio?
JOB 3:24 Mome jelu prethodi ječanje moje i moj se vapaj ko voda izliva.
JOB 3:25 Jer me snađe čegʼ sam se bojao, sustiglo me od čegʼ sam strepeo!
JOB 3:26 Nemam mira, nemam olakšanja, nemam počivanja, muka me sustiže.“
JOB 4:1 Tada je Elifas iz Temana uzvratio ovako:
JOB 4:2 „Hoćeš li imati strpljenja da ti neko odgovori? Ali ko bi se mogao uzdržati od reči?!
JOB 4:3 Eto, poučavao si mnoge i ruke klonule si snažio.
JOB 4:4 Posrnulog su tvoje reči podizale i kolena si klecava jačao.
JOB 4:5 A sad, kada je tebe snašlo, postao si nestrpljiv; kad se tebe taklo, ti si preneražen.
JOB 4:6 Nije li bogobojaznost tvoja pouzdanje tvoje, a čestitost puteva tvojih nada tvoja?
JOB 4:7 Molim te, seti se: ko je nevin postradao? Gde su to pravednici satrveni bili?
JOB 4:8 Koliko sam ja video, oni koji oru nepravdu i nevolju seju, baš to i žanju.
JOB 4:9 Oni ginu od Božijeg daha, iščezavaju od duha gneva njegovoga.
JOB 4:10 Rika lava, lavlje urlikanje i zubi lavića se lome.
JOB 4:11 Lav skapava bez plena i lavići se gube.
JOB 4:12 Znaš, k meni je potajno doprla reč, o tom mi je uho šapat uhvatilo;
JOB 4:13 u nemirnim mislima, u viđenjima noćnim, kad ljude ophrva duboki san;
JOB 4:14 strah i trepet su me spopali i od njih mi kosti zazvečaše.
JOB 4:15 Tek, duh mi je prešao preko lica i dlake na telu su mi se naježile!
JOB 4:16 I on stade, ali mu nisam razaznao lik. Bio mi je neki oblik pred očima i čuo sam glas koji šapuće:
JOB 4:17 ’Zar smrtnik može da bude pravedniji od Boga? Zar je čovek čistiji od Sazdatelja svoga?
JOB 4:18 Pa on se ni u sluge svoje ne pouzdaje i anđelima svojim on nalazi manu,
JOB 4:19 a kamoli onima što žive u nabijačama, što im je temelj u prašini i koje smrskaju ko moljca.
JOB 4:20 Satiru ih u komade od jutra do sutra, zauvek iščezavaju i niko ne mari.
JOB 4:21 Nije li uže njihovog šatora iščupano? Pomreće bez mudrosti.’
JOB 5:1 Hajde, pozivaj! Ko će ti se odazvati? Kome od svetih ćeš da se okreneš?
JOB 5:2 Bezumnika ubija bezumlje, a lakovernog satire zavist.
JOB 5:3 Lično sam video bezumnika kako se odomaćuje i odmah sam prokleo njegovo gazdinstvo.
JOB 5:4 Jer, deca su mu daleko od sigurnosti, ginu na vratima, a nema ko da ih izbavi.
JOB 5:5 Letinu njegovu jede ko je gladan, kupi je čak i ispod trnja, dok žedan vreba na njihovo blago.
JOB 5:6 Jer šteta ne izlazi iz prašine i iz zemlje ne niče nevolja;
JOB 5:7 već se čovek rađa za nevolju ko što u vis vrcaju varnice.
JOB 5:8 Ali ja bih da Boga tražim i Bogu svoj slučaj da iznesem;
JOB 5:9 njemu, što velike stvari čini, neistraživo mnoštvo čudesa njegovih;
JOB 5:10 njemu, koji daje kišu zemlji i koji šalje vodu poljima;
JOB 5:11 njemu, koji ponižene na visinu stavlja i žalosne na sigurno diže;
JOB 5:12 njemu, koji mrsi naume lukavih i ne daje da im ruke s uspehom posluju.
JOB 5:13 Bog nadmudruje mudre njihovim lukavstvom, sunovraćuje savet prepredenih
JOB 5:14 koji usred dana pomrčinu sreću i u podne pipaju ko noću.
JOB 5:15 Da, Bog spasava od mača iz njihovih usta i siromaha iz ruku jakoga!
JOB 5:16 Tad ubogi zadobija nadu, a nepravda zatvara usta svoja.
JOB 5:17 O, kako je blagosloven čovek koga Bog prekoreva! Zato ne preziri opomenu Svemoćnoga.
JOB 5:18 Jer on i rani i zavije; on udara, ali ruke njegove leče.
JOB 5:19 Od šest će te nevolja spasti, a i u sedmoj zlo te se neće dotaći.
JOB 5:20 U gladi će te spasti, od smrti i od snage mača u ratu.
JOB 5:21 Sakriven ćeš biti od šibe jezika i nećeš strepeti od propasti kad stigne.
JOB 5:22 Smejaćeš se razaranju i gladi i nećeš strepeti od zemaljskih zveri,
JOB 5:23 jer ćeš biti u savezu s kamenjem po polju i zemaljske će zveri biti u miru sa tobom.
JOB 5:24 Videćeš da si siguran u šatoru svome, obilazićeš imanje svoje i ništa mu zafaliti neće.
JOB 5:25 Videćeš da će ti deca biti brojna, da je tvojih naslednika kao trave po zemlji.
JOB 5:26 Jedar ćeš otići u grob, kao što se u pravo vreme sakuplja snop žita.
JOB 5:27 Eto, to smo proučili. To je tako. A ti si čuo, pa primeni to na sebe!“
JOB 6:1 A Jov je odgovorio [ovim rečima]:
JOB 6:2 „O, kad bi se tuga moja izmeriti mogla na terazijama, sa svom nesrećom mojom!
JOB 6:3 Od peska morskog bila bi teža i zato su reči moje nepromišljene.
JOB 6:4 Evo, strele su Svemoćnoga u meni i njihov otrov duh moj ispija. Božiji su se užasi postrojili protiv mene.
JOB 6:5 Njače li divlji magarac kraj ispaše? Muče li vo pokraj hrane svoje?
JOB 6:6 Jede li se neosoljeno jelo? Ukusno li je belance jajeta?
JOB 6:7 Ni da taknem tako nešto nisam hteo, a sad mi se hrana moja ogadila.
JOB 6:8 Eh, kad bi se ispunila moja molba i dao mi Bog čemu se nadam!
JOB 6:9 Kad bi hteo Bog da me skrši, da zamahne rukom svojom i sreže me!
JOB 6:10 I dalje bi za mene to uteha bila, skakao bih veselo i u muci kojoj nema olakšanja, jer nisam prećutao reči Svetoga.
JOB 6:11 A u čemu je to moja snaga da bih istrajao? I kakav je to moj kraj, pa da mi se duša strpi?
JOB 6:12 Jesam li snažan kao što je kamen snažan? Da nije moje telo od bronze?
JOB 6:13 Nije li svaka snaga u meni nestala? Iz mene je istrgnut svaki napredak.
JOB 6:14 Ko uskraćuje milost očajniku, prijatelju svome, odbacio je strah od Svemoćnoga.
JOB 6:15 A moja su me braća izneverila kao potok nepostojan, ko potoci suvih korita
JOB 6:16 mutnih od leda, na kojima se sneg krije.
JOB 6:17 Kada se istope, oni nestanu. Kada je toplo, oni ispare sa svog mesta.
JOB 6:18 Vijugaju staze njihovih tokova, odlaze u pustaru i nestaju.
JOB 6:19 Pogledom ih traže karavani Teme i putnici iz Save željno ih pogledaju.
JOB 6:20 I posramili su se, jer su se pouzdali, došli su do njih i razočarali se.
JOB 6:21 A sada ste vi za mene takvi – nikakvi – videli ste užas i prepali se!
JOB 6:22 Da li sam vama rekao: ’Dajte! Od svoga imanja dajte otkup za mene;
JOB 6:23 izbavite me iz ruku zlotvora, otkupite me iz ruku okrutnih?!’
JOB 6:24 Naučite me, pa ću da zaćutim. Objasnite mi šta sam sagrešio.
JOB 6:25 Kako su bolne reči prikladne! Ali koga to vaš prekor prekoreva?
JOB 6:26 Jelʼ mislite reči da prekorite i vetar očajnikovih žalopojki?
JOB 6:27 Pa vi biste i siroče oborili i pogađali se za prijatelja svoga!
JOB 6:28 Zato budite voljni da me pogledate, da li ću vas lagati u lice.
JOB 6:29 Molim vas, okanite se, nek ne bude nepravde! Prođite se, pravednost je moja još uvek ovde!
JOB 6:30 Ima li nepravde na jeziku mome? Zar usta moja ne prepoznaju zlo?
JOB 7:1 Ne kuluči li ljudski rod na zemlji i nisu li mu dani kao dani najamnikovi?
JOB 7:2 Kao sluga što uzdiše za hladom i kao najamnik što čezne za nadnicom svojom,
JOB 7:3 tako su i meni dodeljeni meseci besmisla, tegobne su mi noći određene.
JOB 7:4 Ako legnem, kažem: ’Kad ću da ustanem?’ Oduži se noć, dodija mi i prevrćem se do zore.
JOB 7:5 Telo mi se u crve i skoreno blato obuklo, koža mi je krastava i gnojna.
JOB 7:6 Dani moji prohujaše brže nego tkanje na razboju, do kraja se odmotala nada.
JOB 7:7 Priseti se da mi je život dašak, da mi oči više neće gledati dobra!
JOB 7:8 Više me neće gledati oko koje me je gledalo. Tvoje će me oči potražiti ali mene više biti neće.
JOB 7:9 Kao što se oblak raspline, nestane, tako se ne diže onaj što u Svet mrtvih siđe;
JOB 7:10 ne vraća se više kući svojoj, zavičaj ga njegov više ne poznaje.
JOB 7:11 Tako ni ja neću više da zatvaram usta svoja. Zavapiću u teskobi duha svoga, jadaću se u čemeru duše svoje.
JOB 7:12 Šta sam ja to – more ili morska neman – da si stražu oko mene postavio?!
JOB 7:13 Jer kad kažem: ’Postelja će moja da uteši mene, moj će ležaj da olakša žalopojke moje’,
JOB 7:14 ti snovima tad me plašiš, prestravljuješ viđenjima;
JOB 7:15 pa su mi i vešala draža i smrt više nego život.
JOB 7:16 Smučilo mi se! Pa neću ja doveka da živim! Prođi me se, jer su dašak dani moji!
JOB 7:17 Pa šta je čovek da ga tako uzdižeš, da ti je za srce prirastao;
JOB 7:18 da se baviš njime iz jutra u jutro, da ga svakog trena iskušavaš?
JOB 7:19 Dokle?! Nećeš li da skreneš svoj pogled sa mene? Nećeš li me pustiti nasamo, dok pljuvačku ja svoju progutam?
JOB 7:20 Sve i da sam sagrešio, šta sam tebi učinio, o, čuvaru ljudi?! Zašto si me sebi ko metu stavio, pa sam ti postao teret?
JOB 7:21 Što mi ne bi prestup oprostio i krivicu moju mimoišao? Jer, ja ću leći u prašinu, pa kad me potražiš – mene više biti neće.“
JOB 8:1 A Vildad iz Suša je odgovorio ovim rečima:
JOB 8:2 „Dokle ćeš o tome da pričaš i dokle će reči tvojih usta biti vihor?
JOB 8:3 Zar Bog izvrće pravdu? Izvrće li Svemoćni pravednost?
JOB 8:4 Ako su mu tvoja deca sagrešila, on ih je prepustio njihovim gresima!
JOB 8:5 Ali ako potražiš Boga i Svemoćnoga preklinješ za milost;
JOB 8:6 ako budeš čist i pravedan, on će bdeti nad tobom i obnoviće tvoje pravedno boravište.
JOB 8:7 Neznatni su bili počeci tvoji, a budućnost tvoja procvetaće silno.
JOB 8:8 Hajde, pitaj naraštaj pređašnji i istraži saznanja njihovih predaka.
JOB 8:9 Jer, mi smo od juče, ne znamo ništa, sena su naši zemaljski dani.
JOB 8:10 Zar te neće poučiti, reći ti iz srca svoga i izneti pouke?
JOB 8:11 Raste li papirus mimo močvare? Raste li trska mimo voda?
JOB 8:12 Dok je još u cvatu i neposečena, već se suši pre ostalih trava.
JOB 8:13 E, takve su staze onih što Boga zaboravljaju, tako se ruši nada bezbožnička;
JOB 8:14 onoga čije se pouzdanje kida i koji se oslanja na kuću od paučine;
JOB 8:15 Elem, osloni li se na kuću svoju – neće stajati; prihvati li je se – neće se držati.
JOB 8:16 On je kao jedra biljka na suncu, čije se mladice pružaju izvan vrta;
JOB 8:17 korenje mu se nad kamenjarem prepliće i u kršu traži mesta.
JOB 8:18 Ali, ako se iskoreni sa svog mesta, ono će ga se odreći: ’Videlo te nikad nisam!’
JOB 8:19 Eto, to ti je radost njegovog puta, a već neko drugi niče iz tla.
JOB 8:20 Gle, Bog ne odbacuje čoveka bez mane, ali i ne prihvata zlotvora za ruku.
JOB 8:21 Štaviše, smehom će ispuniti usta tvoja i usne tvoje klicanjem!
JOB 8:22 Stidom će se zagrnuti oni koji te mrze, a šator zlikovaca će nestati.“
JOB 9:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 9:2 „Zaista, ja znam da je tako, jer kako da se čovek opravda pred Bogom?
JOB 9:3 Ako bi neko hteo da se spori sa njim, ne bi mogao da mu odgovori jednu od hiljadu.
JOB 9:4 On je mudrog srca i svemoguć, pa ko da mu prkosi i ostane čitav?
JOB 9:5 On pomera gore da one to i ne znaju, prevrće ih u jarosti svojoj.
JOB 9:6 On potresa zemlju iz osnova njenih, pa stubovi njeni drhte.
JOB 9:7 On zapovedi suncu i ono ne sija, nad zvezdama pečat stavlja.
JOB 9:8 Samo on je taj što nebesa razastire i maršira po morskim talasima.
JOB 9:9 On je načinio Medveda, Orion, Vlašiće i južna sazvežđa.
JOB 9:10 On čini velike stvari, neistraživo je mnoštvo čudesa [njegovih].
JOB 9:11 Gle! Pored mene on prolazi, a ja ga ne vidim. On prolazi, a ja ga ne opažam.
JOB 9:12 Vidi – on otima i ko da ga spreči? Ko će da mu kaže: ’A šta to radiš?’
JOB 9:13 Bog ne odvraća svoj gnev, pod njim su prostrti pomoćnici čudovišta Rave.
JOB 9:14 A šta bih ja još mogao da mu uzvratim? Koje reči da odaberem protiv njega?
JOB 9:15 Čak i da sam nevin, pravdati se neću, sudiju ću svoga za milost da molim.
JOB 9:16 Ako ga zazovem i on mi se javi, neću verovati da je mom vapaju poklonio pažnju.
JOB 9:17 Jer on me lomi u oluji, bez povoda zadaje mi mnoge rane.
JOB 9:18 Ne pušta mi da dođem do daha jer me je gorkim jadima nalio.
JOB 9:19 Ako je do sile, nesumnjivo on je silan; ali ako je do pravde, ko će da me brani?
JOB 9:20 Sve i da se pravdam, moja će me usta proglasiti krivim; osudiće me i da sam bez mane.
JOB 9:21 I da sam bez mane, samog sebe ne poznajem i svoj život ja prezirem.
JOB 9:22 Sve je to jedno te isto. Zato kažem: ’I onog bez mane i onog zloga, [Bog] će da dokrajči.’
JOB 9:23 Ako bi bič nenadano ubijao, on bi se rugao očaju nedužnih.
JOB 9:24 Zemlja je predana u ruke zlikovca, a on zatvara oči njenim sudijama. Jer, ako nije on, ko je onda?
JOB 9:25 Moji dani protrčaše brže nego glasnik brzi; utekoše, dobra ne videše;
JOB 9:26 Skliznuli su ko brodovi trske, sručili se poput lešinara na lešinu.
JOB 9:27 Ako bih kazao: ’Zaboravljam žalopojku svoju, menjam izraz svoga lica i biću veseo’
JOB 9:28 opet bih strepeo u svim svojim jadima, i znam da ti me opravdao ne bi.
JOB 9:29 Jer ako ću biti kriv, zašto bih se uzalud trudio?
JOB 9:30 Sve da se i umijem snežnom vodom, ruke svoje lužinom da sperem;
JOB 9:31 i tad bi me u glibavu jamu uronio da sam gadan i odeći svojoj.
JOB 9:32 Nije on čovek poput mene, pa da mu uzvratim, da zajedno dođemo na sud.
JOB 9:33 Među nama nema posrednika što bi ruku svoju položio na nas obojicu;
JOB 9:34 ko bi žezlo Božije sa mene sklonio, da me užas njegov ne užasne!
JOB 9:35 Tada bih govorio i ne bih ga se plašio. Ali, sada nisam takav.
JOB 10:1 Duši mi se život ogadio! Nad sobom ću žalopojkom zažaliti, jadaću se u čemeru duše svoje.
JOB 10:2 Bogu ću reći: ’Ne osuđuj me! Objavi mi za šta me optužuješ
JOB 10:3 Zar ti je milo da tlačiš, da odbaciš delo svojih ruku, a da se smešiš nad naumom zlikovačkim?
JOB 10:4 Zar ti imaš oči čovekove, pa da vidiš to što ljudi gledaju?
JOB 10:5 Jesu li ti dani smrtnikovi dani i godine tvoje kao vek čoveka;
JOB 10:6 pa krivice moje ispituješ i za grehom mojim tragaš?
JOB 10:7 A ti znaš da krivac nisam, da iz tvoje ruke izbavljenja nema!
JOB 10:8 Uobličiše me tvoje ruke, sazdaše me, a ti me proždireš.
JOB 10:9 Seti se, molim te, da si me ko glinu stvorio, pa zar ćeš u prašinu da me vratiš?
JOB 10:10 Nisi li me ko mleko izlio i zgrušao poput sira?
JOB 10:11 Nisi li me obukao u kožu i meso; nisi li me izatkao kostima i venama?
JOB 10:12 Dao si mi i život i milost, svojim si staranjem duh mi očuvao.
JOB 10:13 Ali, sve ove stvari si sakrio u srcu svome, i znam da je to bilo u tebi!
JOB 10:14 Ako bih i zgrešio, ti bi bdeo nada mnom; ne bi me pomilovao zbog krivice moje.
JOB 10:15 Ako sam bio zlotvor, jao meni! Ako sam bio pravedan, glavu svoju uzdizao nisam. Ali ja se davim u sramoti i svestan sam bede svoje!
JOB 10:16 Uzdignem li se, kao lav me loviš i ponovo na meni veličanstvo svoje pokazuješ.
JOB 10:17 Protiv mene nove svedoke dovodiš, ljutiš se na mene sve više i vojsku za vojskom protiv mene šalješ.
JOB 10:18 Zašto si me izvadio iz majčinog krila? Da sam barem izdahnuo, da me oko ugledalo nije!
JOB 10:19 Bio bih kao da me nikad nije bilo, od majčinog krila do groba bi me odneli.
JOB 10:20 Zar moji dani nisu malobrojni? Dosta više! Prođi me se, daj mi da se malo razveselim;
JOB 10:21 pre nego odem u zemlju nepovrata, noći i mraka najgušćeg;
JOB 10:22 u zemlju krajnje tame, dubokog crnila i nereda, gde je i svetlo kao potpuni mrak.’“
JOB 11:1 A Sofar iz Namata je odgovorio ovim rečima:
JOB 11:2 „Zar na mnoge reči odgovora nema i hoće li pričalica postati pravedan?
JOB 11:3 Hoće li tvoje prazne priče ućutkati ljude i tvoje ruganje proći bez poniženja?
JOB 11:4 Eto, rekao si: ’Moja je pouka bez mane! Ja sam nevin u tvojim očima!’
JOB 11:5 Ali kada bi Bog hteo da govori, protiv tebe da otvori usta svoja;
JOB 11:6 da ti kaže tajne mudrosti – mudrosti što ima dvostruko značenje – saznao bi da Bog zaboravlja neke krivice tvoje!
JOB 11:7 Da li možeš da dokučiš Božije dubine i granice Svemoćnog možeš li da nađeš?
JOB 11:8 Od nebesa su više! I šta tu da uradiš? Dublje su od Sveta mrtvih! I šta tu da dokučiš?
JOB 11:9 One su od zemlje duže i merom su šire nego more.
JOB 11:10 Ako on dođe, pa zatvori ili okupi sudište, ko u tome da ga spreči?
JOB 11:11 Jer, on poznaje ljudsku prolaznost, vidi pokvarenost i s pažnjom je prati.
JOB 11:12 Ipak, šupljoglavac će mudar postati kad magare divlje okoti čoveka!
JOB 11:13 Ako budeš srce svoje pripremio i ruke svoje k njemu raširio;
JOB 11:14 a zlo ti se u rukama nađe – odbaci ga – nek nepravda ne prebiva u šatoru tvome!
JOB 11:15 Tada ćeš bez stida da podigneš lice svoje, čvrst ćeš biti, strahovati nećeš.
JOB 11:16 Zaboravićeš muku svoju, pomišljaćeš na nju kao na lanjske snegove.
JOB 11:17 Svetliji od podneva život će ti biti, a i kada noć nastupi, biće kao jutro.
JOB 11:18 Spokojan ćeš biti jer postoji nada! Bićeš dobro zaštićen, u spokojstvu spavaćeš.
JOB 11:19 Ležaćeš i niko te neće plašiti, mnogi će ti se dodvoravati.
JOB 11:20 Zgasnuće oči zlikovačke, utočište njihovo nestaće, a nada jedina im je da izdahnu dušu.“
JOB 12:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 12:2 „Nesumnjivo, baš vi ste mi ljudi s kojima će i mudrost da skonča!
JOB 12:3 Ali i ja imam pamet poput vaše, ništa gori od vas nisam. I ko još ne zna ove stvari?
JOB 12:4 Ja sam na podsmeh prijatelju svome, ja, koji sam zazvao Boga i on mi se odazvao. Na podsmeh je čovek pravedan, [čovek] besprekoran.
JOB 12:5 ’On je za propast i prezir’ – stav je bezbrižnoga – ’Gurnuti treba onoga što mu noge posrću!’
JOB 12:6 A u šatorima okrutnih je mir, spokojni su oni što Boga izazivaju i oni što u ruci svojoj boga svoga nose.
JOB 12:7 Ali, molim te, pitaj životinje i poučiće te; i ptice na nebu neka ti kažu!
JOB 12:8 Sa zemljom popričaj i poučiće te, ribe u moru će ti kazivati.
JOB 12:9 Ko od njih još ne zna da je ovo načinila Gospodnja ruka?
JOB 12:10 U njegovoj je ruci duša svega živog i dah tela čovečanstva celog.
JOB 12:11 Ne razaznaje li uho reči ko što nepce hranu proba?
JOB 12:12 Ne dolazi li mudrost s godinama i razboritost sa danima mnogim?
JOB 12:13 Sa Bogom su i mudrost i snaga, njegovi su i savet i razboritost.
JOB 12:14 Gle, što on razgradi, niko ne sagradi; kad on čoveka zatvori i niko ga ne oslobodi.
JOB 12:15 Gle, on vode zadržava i one presuše; on ih oslobađa i zemlja je izrovana.
JOB 12:16 Sa njim su snaga i pouzdana mudrost, zavedeni i zavodnik su njegovi.
JOB 12:17 On bosonoge odvodi savetnike i sluđuje sudije.
JOB 12:18 Careve on raspojasava, kaišom im opasuje bedra.
JOB 12:19 On bosonoge odvodi sveštenike i svrgava vlastodršce.
JOB 12:20 Pouzdanim usne on zatvara, pronicljivost starcima odnosi.
JOB 12:21 Na plemiće on prezir izliva, delijama kaiš otkopčava.
JOB 12:22 On iz mraka objavljuje nedokučive stvari, mrklu tamu iznosi na svetlo.
JOB 12:23 Narode on velikim čini i satire ih; umnoži narode, pa ih rasprši.
JOB 12:24 On uzima razum starešinama naroda zemaljskih, čini da lutaju pustarom besputnom.
JOB 12:25 Oni u mraku pipaju, bez svetla, a on čini da posrću ko pijanci.
JOB 13:1 Eto, oko je moje sve videlo, uho je moje čulo i to razabralo.
JOB 13:2 I ja imam znanje poput vašeg i nisam od vas gori.
JOB 13:3 Pa ipak bih Svemoćnom da govorim, sa Bogom bih da se pravdam.
JOB 13:4 Ali vi smišljate neistine i svi ste beskorisni lekari!
JOB 13:5 Kada biste sasvim zaćutali možda biste i mudri postali!
JOB 13:6 Ja vas molim, saslušajte moje opravdanje i tvrdnjama mojih usta pažnju poklonite.
JOB 13:7 Pa zar ćete Boga braniti nepravdom, svedočiti radi njega obmanu?
JOB 13:8 Zar ćete ga pristrasno zastupati? Za Boga ćete slučaj da vodite?
JOB 13:9 Dobro li će biti kad vas on ispita? Zar ćete ga prevariti ko što neko vara čoveka?
JOB 13:10 A on će vas svakako prekoriti, sve i da potajno budete pristrasni.
JOB 13:11 Zar vas neće preplašiti veličanstvo njegovo? Neće li vas spopasti jeza od njega?
JOB 13:12 Stavovi su vaši puste doskočice, odbrane su vaše odbrane zemljane.
JOB 13:13 Ne govorite mi više da bih i ja do reči došao, pa neka me snađe šta god da me snađe!
JOB 13:14 Zašto bih sebe kidao zubima svojim i glavu svoju u torbu stavljao?
JOB 13:15 Gle! Makar da me i ubije, nadaću se njemu; još uvek bih pred njim puteve svoje branio.
JOB 13:16 I izbavljenje to će mi biti, jer pred njega bezbožnik ne može da dođe.
JOB 13:17 Poslušajte pažljivo besedu moju, nek vam moje objašnjenje uđe u uši.
JOB 13:18 Evo, molim vas, izložiću slučaj svoj, jer znam da sam u pravu.
JOB 13:19 Ko će da se parniči sa mnom? Jer, ako sad ućutim mene neće biti!
JOB 13:20 Jedino mi dve stvari nemoj učiniti da se ne bih sakrivao ja od lica tvoga:
JOB 13:21 Svoju ruku ukloni od mene i tvoj užas neka me ne plaši!
JOB 13:22 Pozovi me i odgovaraću [ti], ili da se ja žalim, a ti mi odgovaraj.
JOB 13:23 Koje su to moje krivice i gresi? Pokaži mi prestup moj i greh moj!
JOB 13:24 Zašto lice svoje skrivaš i smatraš me dušmaninom svojim?
JOB 13:25 List oduvan zar ćeš da razdireš, travku suvu zar ćeš da oduvaš?
JOB 13:26 Gorke stvari protiv mene zapisuješ, krivice mladosti moje mi na teret stavljaš.
JOB 13:27 Noge moje u okove stavljaš, nadgledaš sve staze moje i beležiš svaki trag nogu mojih.
JOB 13:28 A ja propadam kao trulež, kao odeća koju moljac jede!
JOB 14:1 Čovek rođen od žene kratko živi i pun je nevolja.
JOB 14:2 Iznikne kao cvet, pa svene; beži poput sene i ne traje.
JOB 14:3 Zar na takvog pogled svoj obraćaš i mene pred sebe na sud dovodiš!
JOB 14:4 Ko će čistim nečisto da učini? Niko!
JOB 14:5 Njegovi su dani određeni, ti poznaješ broj njegovih meseci; međe si mu postavio da ih ne prelazi.
JOB 14:6 Skreni pogled s njega, pa neka odahne, dok kao najamnik svoj dan ne odradi.
JOB 14:7 Jer postoji nada i za drvo posečeno; ponovo će da iznikne i neće ostati bez mladica svojih.
JOB 14:8 Nek mu se i koren u zemlji sparuši i panj mu se u zemlji sasuši;
JOB 14:9 propupeće čim oseti vodu, pustiće izdanke kao da je zasad!
JOB 14:10 A čovek skončava onemoćao; izdahne smrtnik, i gde je on?
JOB 14:11 Iz mora ishlapi voda, a potok presahne, presuši;
JOB 14:12 tako i čovek legne da više ne ustane; dok nebesa ne bude bilo ne bude se, ne dižu se ljudi iz sna njihovoga.
JOB 14:13 O, kada bi me u Svet mrtvih sakrio, sklonio me dok gnev tvoj ne mine; kada bi mi postavio rok i tad me se setio!
JOB 14:14 Alʼ kad čovek umre, da li [više] živi? Kroz sve dane svog kulučenja, ja čekaću da mi stigne smena.
JOB 14:15 Ti ćeš [me] pozvati i ja ću se odazvati, zaželećeš delo ruku svojih.
JOB 14:16 Tada ćeš mi korake brojati, na moj greh se nećeš osvrtati.
JOB 14:17 Prestup si moj svezao u vreću, krivicu si moju izbelio.
JOB 14:18 Ali kao što se gora ruši, odranja se, kao što se kamen sa svog mesta svalja;
JOB 14:19 ko što vode razdrobe kamenje i bujice tlo isperu, i ti tako uništavaš čovekovu nadu.
JOB 14:20 Jednom zasvagda ti ga nadvladavaš i on odlazi, lice mu menjaš i otpuštaš ga.
JOB 14:21 I on ne zna da li su mu sinovi u časti, i ne vidi ako su neznatni.
JOB 14:22 Samo mu je telo u bolu svome, samo mu duša za sobom pati.“
JOB 15:1 Tada je Elifas iz Temana uzvratio ovako:
JOB 15:2 „Zar mudar čovek odgovara u vetar, zar svoj stomak puni istočnim vetrom?!
JOB 15:3 Raspravlja li rečima beznačajnim i govorima koji nikome nisu na korist?
JOB 15:4 A ti satireš pobožnost, razmišljanje pred Bogom ometaš.
JOB 15:5 Krivice tvoje pouku daju ustima tvojim, jezikom se lukavim ti služiš.
JOB 15:6 Sopstvena te usta osuđuju ko krivca, a ne ja; sopstvene usne protiv tebe svedoče.
JOB 15:7 Da ti nisi prvorođeno ljudsko biće, iznedren pre planina?
JOB 15:8 Da nisi slušao Božije tajne savete i za sebe zadržao mudrost?
JOB 15:9 Šta to ti znaš, a mi da ne znamo? Šta ti shvataš, a da nama to nije dano?
JOB 15:10 Među nama ima i sedih i starih, starijih i od oca tvoga.
JOB 15:11 Šta, nisu ti dovoljne Božije utehe i obzirno upućena ti reč?
JOB 15:12 Zašto ti se srce tvoje ponelo? Zašto ti sevaju oči tvoje,
JOB 15:13 pa se tvoj duh protiv Boga okrenuo i ustima svojim prosipaš reči?
JOB 15:14 Pa šta je čovek da bi čist bio, da bi pravedan bio onaj što ga žena rodi?!
JOB 15:15 On se ni u svete svoje ne pouzdaje, očima njegovim ni nebesa nisu čista,
JOB 15:16 a kamoli gnusan i iskvaren čovek, čovek što nepravdu kao vodu pije!
JOB 15:17 Elem, ja ću ti reći! Mene poslušaj, objaviću ti ono što sam video;
JOB 15:18 ono što su mudri ljudi predali od predaka svojih i to nisu prikrili.
JOB 15:19 A samo je njima zemlja bila dana i tuđinac nije prolazio među njima.
JOB 15:20 Tek, zlobnik se u bolu previja kroz sve dane, i malo godina je određeno okrutnome.
JOB 15:21 Zvuk strahote mu je u ušima i dok je još mir zatirač mu dolazi.
JOB 15:22 Ne nada se povratku iz tame, jer je za mač obeležen.
JOB 15:23 Potuca se zbog hleba: ’Gde je?’ On zna da mu se bliži crni dan.
JOB 15:24 Plaše ga i zebnja i nevolja, nadvladavaju ga kao car za napad spreman;
JOB 15:25 jer na Boga ruku svoju diže, pred Svemoćnim oholo se drži.
JOB 15:26 On juriša drsko protiv Boga, nosi štit veliki i jaki.
JOB 15:27 Lice mu je zadriglo, bokovi mu usaljeni;
JOB 15:28 živi u ruinama od gradova, u kućama napuštenim što postaće gomile kamenja.
JOB 15:29 Bogat neće biti i blago mu potrajati neće, imanje mu se neće širiti po zemlji.
JOB 15:30 On neće pobeći iz tame, plamen će mu izdanak sparušiti i nestaće u dahu [Božijih] usta.
JOB 15:31 Nek se ne uzda u bezvredno jer je zaveden, jer će mu bezvredno postati nagrada;
JOB 15:32 a nagrađen će biti i pre svoga dana i grana mu neće ozeleneti.
JOB 15:33 Kao loza otrešće svoj nezreli grozd i kao maslina strešće cvat svoj.
JOB 15:34 Jer jalovo je društvo bezbožničko, a šatore podmićenih vatra progutaće.
JOB 15:35 Začeće nevolju, a rodiće zlobu, stomaci im spremni za obmanu.“
JOB 16:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 16:2 „Mnogo sam ja takvih stvari čuo, svi vi ste mi mučni tešioci!
JOB 16:3 Ima li kraja pričanju u vetar? Šta te to tera da mi odgovaraš?
JOB 16:4 I ja bih poput vas govorio da ste vi na mome mestu, podbadao bih vas rečima i klimao glavom na vas.
JOB 16:5 Ali bi vas usta moja ojačala, usne moje donele utehu.
JOB 16:6 Ako bih govorio, svoj bol ne bih ublažio; ako bih ućutao, koliko bola bi me napustilo?
JOB 16:7 Ipak, on me je iznurio; ti si mi zatro sve ukućane moje!
JOB 16:8 Zgrabio si me, bol je svedok protiv mene; mršavost se moja podignula da u lice me optuži.
JOB 16:9 Njegov me gnev razdire i spopada, na mene zubima škrguće svojim, dušmanin moj je na mene upro oči svoje!
JOB 16:10 Razjapili su svoja usta prema meni, s prezirom mi šamaraju obraze, okupljaju se protiv mene.
JOB 16:11 Zlotvoru me Bog je izručio, bacio me u ruke zlobnika!
JOB 16:12 Mirno sam živeo, a on me je uzdrmao, za vrat me je dočepao, smrskao me; sebi me je za metu stavio;
JOB 16:13 strelci su me njegovi okružili, nutrinu mi je rasparao bez milosti i žuč mi je po zemlji prosuo.
JOB 16:14 Prolama kroz mene sve prolom za prolomom, kao ratnik prema meni tutnji.
JOB 16:15 Za kožu sam svoju, ja zašio kostret, u prašinu dostojanstvo svoje uvaljao.
JOB 16:16 Od ridanja podbulo je lice moje, kapci su mi poput smrti crni,
JOB 16:17 premda nasilja nema u rukama mojim i moja je molitva čista.
JOB 16:18 O, zemljo, krv moju ne prekrivaj! Ne bilo mesta za moj vapaj!
JOB 16:19 A sada, na nebesima eno svedoka moga! Da, moj branilac je na visinama.
JOB 16:20 A moji prijatelji – moji posrednici vajni! Oko moje Bogu plače.
JOB 16:21 Eh, kad bi se čovek pravdao sa Bogom kao čovek sa čovekom.
JOB 16:22 Još godina koja prohujaće i poći ću putem s kojeg povratka mi nema.
JOB 17:1 Moj duh je satrven, dani su moji zgasli i raka me čeka.
JOB 17:2 Eto, podsmevači su sa mnom, ne sklapa se oko moje zbog njihove svadljivosti.
JOB 17:3 Molim te, [Bože], ti sam jamac moj budi! [Jer] ko je taj ko bi mi se prihvatio ruke?
JOB 17:4 Ti si sklonio mudrost od njihovih srca zbog čega ih izdignuti nećeš.
JOB 17:5 Ko zbog dobiti izda prijatelje, deci će mu oči usahnuti!
JOB 17:6 On je mene učinio pričom za narode, ja sam lice za pljuvanje.
JOB 17:7 Tuga mi je oči zamutila, svaki je moj ud poput senke.
JOB 17:8 Zbog toga se pravednici zgranu, nedužni se groze nad bezbožnim.
JOB 17:9 Ali pravednik će istrajati na svom putu, još više će ojačati čovek čistih ruku.
JOB 17:10 Hajde, vratite se svi vi! Dođite, molim vas, ali mudrog među vama neću naći.
JOB 17:11 Prohujali su moji dani, namere i želje srca moga su razbijene.
JOB 17:12 Oni prave dan od noći, a mraku u lice kažu: ’Svetlo je blizu!’
JOB 17:13 Ako bih za Svetom mrtvih čeznuo kao za domom svojim i u tami postelju svoju prostro,
JOB 17:14 ako grobu viknem: ’Oče moj’, a crvu: ’Majko moja’ ili ’sestro moja’,
JOB 17:15 gde je onda nada moja?! Vidi li ko nadu moju?!
JOB 17:16 Silazi li ona do vrata Sveta mrtvih? Zajedno li ćemo u prah leći?“
JOB 18:1 A Vildad iz Suša je odgovorio ovim rečima:
JOB 18:2 „Kada ćete da stanete sa pričom? Urazumite se, pa da razgovaramo.
JOB 18:3 Zašto bi nas za stoku smatrali? Zar smo glupi u vašim očima?
JOB 18:4 Ti što razdireš u svom besu dušu svoju! Hoće li zbog tebe zemlja da opusti, hoće li se sa svog mesta pomeriti stena?
JOB 18:5 Baš se gasi svetlo zlikovca, neće sijati žar njegovog plama.
JOB 18:6 Zgasnuće svetlo u njegovom šatoru, a nad njim će dogoreti svetiljka.
JOB 18:7 Jenjava žilavost njegovih koraka i ruše ga namere njegove.
JOB 18:8 Jer su mu noge upale u mrežu, u njene se petlje zapetljao.
JOB 18:9 Zamka ga je za petu zgrabila, zaplela ga omča.
JOB 18:10 Za njega je klopka na tlu sakrivena, na putu je zamka za njega.
JOB 18:11 Užasnut je od strahota svud unaokolo, satiru ga na koraku svakom.
JOB 18:12 Gladna ga je nevolja njegova, propast je spremljena da ga saplete.
JOB 18:13 Ona mu rastače delove kože, najcrnja smrt mu jede udove.
JOB 18:14 Odvlače ga iz sigurnosti svog šatora, i teraju do cara strahote.
JOB 18:15 Njemu tuđi prebivaće u njegovom šatoru, sumpor će mu po imanju razasuti.
JOB 18:16 Korenje njegovo istruliće odozdo, a njegove grane svenuće odozgo.
JOB 18:17 Iščeznuće sa zemlje sećanje na njega, neće mu se na ulici ime čuti.
JOB 18:18 Oteraće ga sa svetla u tamu, proteraće ga sa zemlje.
JOB 18:19 Ostaće bez roda, bez poroda u narodu svome, bez preživeloga u svom zavičaju.
JOB 18:20 Na njegov dan zgranuće se i oni na zapadu, a i one na istoku podilaziće jeza.
JOB 18:21 Zaista, takav je zavičaj zlotvora, takvo je mesto onoga što za Boga ne zna!“
JOB 19:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 19:2 „Dokle ćete da kinjite dušu moju i rečima me lomite?!
JOB 19:3 Pa već ste me deset puta ponizili! Ne stidite li se što mi tako pakostite?
JOB 19:4 Sve i da sam stvarno pogrešio, moja greška je samo moja.
JOB 19:5 Ako biste stvarno da se nada mnom uzdižete i da me ubeđujete u ruglo moje,
JOB 19:6 znajte onda da me je Bog ojadio, svojom me je mrežom obmotao.
JOB 19:7 Eto, ja vičem: ’Nasilje!’, a uslišen nisam; ja za pomoć zapomažem, ali pravde nema.
JOB 19:8 Moj put on je zagradio, ne mogu da prođem; staze moje on je zamračio.
JOB 19:9 Čast je moju svukao sa mene, skinuo mi krunu s glave moje.
JOB 19:10 Sa svih strana svaljuje me da nestanem, izvaljuje kao drvo nadu moju.
JOB 19:11 Užario se gnev njegov na mene, pa me smatra dušmaninom svojim.
JOB 19:12 Složno marširaju njegove čete, eno, naspram mene nasip podižu; oko mog šatora logor dižu.
JOB 19:13 Daleko od mene on je odveo braću moju, a moji znanci su mi sada ko potpuni stranci.
JOB 19:14 Mojih rođaka više nema, zaboravili su me poznanici moji.
JOB 19:15 Gosti moga doma i sluškinje moje gledaju me ko tuđinca, za njihove oči ja sam pridošlica.
JOB 19:16 Slugu svoga ja dozivam, alʼ mi se ne javlja, ustima ga svojim preklinjem za pomoć.
JOB 19:17 Žena mi se gadi od zadaha moga, oduran sam i rodbini svojoj.
JOB 19:18 Čak me i dečaci preziru, rugaju mi se kad bih da ustanem.
JOB 19:19 Gade me se svi prijatelji bliski, oni koje sam voleo, sad su protiv mene.
JOB 19:20 Koža mi se slepila za kosti, zubi su mi poispadali.
JOB 19:21 Smilujte mi se! Smilujte mi se, o, prijatelji moji, jer je ruka Božija udarila na me!
JOB 19:22 Pa zašto me poput Boga progonite, mesa moga zar niste siti?
JOB 19:23 O, kada bi se reči moje zapisale! O, kada bi se u knjigu utisnule;
JOB 19:24 gvozdenim perom i olovom zauvek u kamen urezale!
JOB 19:25 Ali ja znam da Otkupitelj moj živi, da će na kraju on stati nad prahom!
JOB 19:26 Neka i pukne ova moja koža, gledaću Boga iz tela svoga;
JOB 19:27 njega ću ja lično gledati, očima svojim, a ne ko tuđinac. A nutrina moja u meni malakše.
JOB 19:28 A vi bi trebalo da kažete: ’Zašto ga progonimo?’, jer nalazite da je u meni koren ove stvari.
JOB 19:29 Od mača strahujte, jer gnev donosi odmazdu mača, da biste znali – sud postoji.“
JOB 20:1 A Sofar iz Namata je odgovorio ovim rečima:
JOB 20:2 „Ako je tako, nemirne me misli moje teraju da odgovorim, jer u meni vri.
JOB 20:3 Uvređen sam prekorom koji sam čuo, pa sad uzvraćam u duhu mog razumevanja.
JOB 20:4 Elem, znaš li da je tako od davnina, od kako je ljudski rod na zemlju stavljen:
JOB 20:5 prekratka je radost zlikovaca i za časak sreća bezbožnika.
JOB 20:6 Sve i da se stasom digne do nebesa, da mu glava oblake dosegne,
JOB 20:7 ishlapiće doveka ko sopstveni izmet, i pitaće: ’Gde je?’, oni što su ga viđali.
JOB 20:8 Poput sna će ispariti i neće ga naći, prognaće ga kao noćno priviđenje.
JOB 20:9 Oko koje ga je gledalo videti ga više neće; zavičaj ga njegov više neće videti.
JOB 20:10 Njegovi će se sinovi dodvoravati siromasima, a on će rukama svojim vraćati od bogatstva svoga.
JOB 20:11 Kosti su mu pune mladalačke snage koja će sa njime u prah leći.
JOB 20:12 Neka mu je i slatko zlo u ustima njegovim, što ga skriva pod jezikom svojim;
JOB 20:13 neka ga štedi, neka ga ne pušta, neka ga pod nepcem rastapa;
JOB 20:14 ta njegova hrana u crevima, u utrobi njegovoj će se pretvoriti u otrov kobre.
JOB 20:15 Povratiće iz stomaka svoga blago progutano, Bog će mu ga izbaciti.
JOB 20:16 Otrov kobri sisa, ubiće ga jezik otrovnice.
JOB 20:17 U potoke gledati neće, u brzake reka od meda i masla.
JOB 20:18 Vratiće šta je oteo, neće moći to da proguta; uživati neće dobra svoje trgovine.
JOB 20:19 Jer je tlačio i zapostavljao siromahe, harao je kuću koju zidao nije.
JOB 20:20 Njegov stomak ne zna šta je dosta, spokoja mu nema u onome za čim žudi.
JOB 20:21 Neće imati šta više da proždere i zato mu imanje neće potrajati.
JOB 20:22 I kada bude pun obilja biće u nevolji, stići će ga ruka svakog stradalnika.
JOB 20:23 Ali dok bude punio stomak svoj, [Bog] će mu poslati plamen gneva svoga, kao kišu na creva njegova.
JOB 20:24 I dok beži od gvozdenog oružja, probošće ga strela luka bronzanoga.
JOB 20:25 Kada je izvuče, kada mu izađe iz leđa i ko munja iz žuči njegove, doći će na njega užas.
JOB 20:26 Sva je tama sačuvana za njegovo blago, proždraće ga plamen neraspiren, zlo naneće preživelom šatora njegovog.
JOB 20:27 Nebesa će razotkriti njegovu krivicu, zemlja će se podići na njega.
JOB 20:28 Poplavljena biće letina kuće njegove, otplavljena u dan [Božijega] gneva.
JOB 20:29 Takva je od Boga sudbina za zlikovca, bogomdano mu nasledstvo.“
JOB 21:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 21:2 „Poslušajte pažljivo besedu moju, neka mi to bude uteha od vas.
JOB 21:3 Otrpite me, ja bih govorio! A vi se rugajte kada to kažem.
JOB 21:4 Žalim li se ja to čoveku? Zar da duh moj ne plane?
JOB 21:5 K meni se okrenite i zapanjite se, zatvorite rukom usta!
JOB 21:6 I ja sam potresen kad mislim o ovom, groznica mi telo grči.
JOB 21:7 Elem, zašto žive zlikovci, zašto ostare i osile?
JOB 21:8 Deca su njihova jedra pred njima, njihovi su potomci sa njima, pred očima njihovim.
JOB 21:9 Kuće su njihove lišene straha, nad njima nema Božijeg pruta.
JOB 21:10 Bikovi su im priplodni, osemenjuju, krave im se tele i nisu jalove.
JOB 21:11 Poput stada puštaju dečake, njihova deca skakuću okolo.
JOB 21:12 Podcikuju uz daire i liru, raduju se uz zvuke svirale.
JOB 21:13 Dane svoje prožive u dobru i spokojno silaze u Svet mrtvih.
JOB 21:14 A Bogu govore: ’Prođi nas se! Za puteve tvoje nećemo da znamo!
JOB 21:15 Ko je Svemoćni, pa da mu služimo? Šta to dobijamo ako ga molimo?’
JOB 21:16 Gle! Napredak njihov nije u ruci njihovoj, od mene je podaleko savet zlikovaca.
JOB 21:17 Koliko se često gasi svetiljka zlikovca? Stiže li ih propast njihova? Dodeljuje li im [Bog] u svom gnevu boli?
JOB 21:18 Jesu li oni poput slame na vetru, poput pleve koju vihor nosi?
JOB 21:19 ’Bog grehe čoveka čuva za decu njegovu’? Ma neka to njemu vrati, neka toga svestan bude!
JOB 21:20 Nek očima svojim svoju propast gleda, nek od gneva Svemoćnoga pije!
JOB 21:21 Jer, mari li on šta će nakon njega sa kućom mu biti, kada mu se broj meseci skrati?
JOB 21:22 Uči li iko Boga mudrosti? Njega, koji sudi uznositima?!
JOB 21:23 Jedan umre u obilju svega i sve mu je potaman, napredno;
JOB 21:24 telo mu je uhranjeno mlekom i jedra mu srž je u kostima.
JOB 21:25 Drugi umire ogorčene duše, a dobra se nauživao nije.
JOB 21:26 Tek, obojica će u prašinu leći, prekriće ih crvi.
JOB 21:27 Eto, meni su poznate misli vaše, spletke koje spletkarite protiv mene.
JOB 21:28 Vi kažete: ’Gde je sada kuća plemićeva? Gde je šator u kome zlikovci počivaju?’
JOB 21:29 Što niste pitali one koji prolaze tim putem?! Niste li njihove znakove uočili?
JOB 21:30 Jer, zlikovac se pošteđuje u danu propasti, izbavlja se zlobnik u danu jarosti.
JOB 21:31 Ko će da ga prekori u lice zbog njegovog puta? Ko će da mu uzvrati za ono što je učinio?
JOB 21:32 Ali kada ga na groblje budu izneli, neko će stražariti nad humkom.
JOB 21:33 Slatko će mu biti grumenje zemlje; svaki čovek njega će slediti, a pre njega bilo ih je bezbroj.
JOB 21:34 I kako me sada uludo tešite? Odgovori vaši ostali su lažni.“
JOB 22:1 Tada je Elifas iz Temana uzvratio ovako:
JOB 22:2 „Zar je čovek od koristi Bogu? Da li mu je mudrac od koristi?
JOB 22:3 Zar se Svemoćni raduje što si pravedan? Je li mu na korist kad puteve svoje učiniš bez mane?
JOB 22:4 Prekoreva li te za bogobojaznost tvoju i da li se sudi s tobom?
JOB 22:5 Nije li golema zloba tvoja? Zar nema kraja krivicama tvojim?
JOB 22:6 A ti si braći svojoj bezrazložno zalog uzimao, i sa njih si skidao haljine.
JOB 22:7 Iznemoglog vodom napojio nisi, a ni gladnom hleba nisi dao.
JOB 22:8 Jeste, ti si čovek silan, zemljoposednik si, uglednik što u njoj živi.
JOB 22:9 Tek, udovice si terao praznih ruku, kršio si ruke siročadi.
JOB 22:10 I zato su oko tebe zamke, nenadana strahota spopada te;
JOB 22:11 ili mrak, pa ne vidiš ništa, silna te je voda potopila.
JOB 22:12 Nije li Bog visoko na nebesima? Pogledaj povrh zvezda, kako su visoko!
JOB 22:13 A ti pitaš: ’Zna li šta Bog? Da li sudi kroz tamu najgušću?
JOB 22:14 Oblaci su skrovište njegovo, pa ne vidi, on korača po nebeskom svodu.’
JOB 22:15 Puta drevnog zar ćeš se držati, onog što ga utabaše ljudi pokvareni;
JOB 22:16 oni što su odnešeni kad im vreme nije bilo, kada im je temelje potopila reka?
JOB 22:17 Bogu su oni govorili: ’Prođi nas se!’ I: ’Šta će Svemoćni da nam radi?’
JOB 22:18 A on im je dobrima kuće prepunio. Zato je od mene podaleko savet zlikovaca!
JOB 22:19 Videće to pravednici i radovaće se, rugaće im se nedužni:
JOB 22:20 ’Dušmani će naši baš zbrisani biti, obilje njihovo progutaće plamen!’
JOB 22:21 Izmiri se s Bogom, molim te, i u miru budi, da na tebe dobro dođe.
JOB 22:22 Prihvati, molim te, pouku njegovih usta i njegove reči u srce svoje stavi.
JOB 22:23 Vratiš li se Svemoćnome, obnovljen ćeš biti; ukloniš li bezakonje iz šatora svoga,
JOB 22:24 odbaciš li zlato u prašinu i ofirsko [zlato] po potočnom kamenju;
JOB 22:25 Svemoćni biće zlato tvoje, najčistije srebro tvoje.
JOB 22:26 Tada ćeš se radovati Svemoćnome, lice svoje podignućeš Bogu.
JOB 22:27 Molićeš se njemu i on će te čuti, izvršićeš svoje zavete.
JOB 22:28 Ostvarićeš šta god da odlučiš, svetlo će ti staze obasjati.
JOB 22:29 Kad ponize ljude, ti ćeš reći: ’Uzvisite ih!’, i Bog će tada da spase skrušene.
JOB 22:30 On će da izbavi i onoga što nedužan nije, zbog čistoće ruku tvojih izbaviće njega.“
JOB 23:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 23:2 „Još i danas je jetka moja žalopojka i s mukom se borim da ne bih ječao.
JOB 23:3 O, kada bih znao gde ću da ga nađem, došao bih do njegovog mesta!
JOB 23:4 Pred njim bih izložio svoj slučaj, dokazima usta svoja napunio.
JOB 23:5 Da mi je da znam kojim bi mi rečima odgovorio; da mi je da razumem šta bi mi rekao.
JOB 23:6 Da li bi se silom velikom parničio sa mnom? Ne bi, nego bi se zauzeo za me.
JOB 23:7 Onde bi se pravednik sa njim raspravio, moj bi me sudija zauvek izbavio.
JOB 23:8 Gle, odem li napred, njega nema; ni pozadi njega ne opažam.
JOB 23:9 Ne vidim ga ni na levo, tamo gde deluje; ne vidim ga ni na desno, kada se okrene.
JOB 23:10 Ali on zna put kojim idem; pretapa me da čist budem poput zlata.
JOB 23:11 Po njegovoj stopi moj je korak išao, njegovog sam se puta držao i nisam skretao.
JOB 23:12 Zapovest njegovih usana nisam napustio, čuvao sam reči njegove više nego hleb nasušni.
JOB 23:13 Ali on je jedini i ko će da ga menja! Šta god da poželi, on tako i čini.
JOB 23:14 Naume će svoje, meni namenjene, izvršiti, a u njemu još je takvog mnogo čega.
JOB 23:15 Zato sam preplašen od njega; kad razmišljam, ježim se od njega!
JOB 23:16 Elem, Bog je moje srce smalaksao, Svemoćni me je prestravio;
JOB 23:17 ipak nisam bio satrt mrakom, niti mi je gusta tama zaklonila lice.
JOB 24:1 Zašto Svemoćni nije odredio vremena suda? Zašto oni koji ga poznaju ne vide dane njegove?
JOB 24:2 Pomeraju ljudi međe, stada otimaju, pa ih napasaju;
JOB 24:3 siročadi odvode magarca, vola za zalog uzimaju od udovice.
JOB 24:4 Oni razgone uboge sa puta, skrivaju se zajedno siromasi zemlje.
JOB 24:5 Eno, [kao] divlji magarci u pustinji idu svojim poslom; hranu sebi traže, u pustari hleb za sebe i za decu.
JOB 24:6 Po polju kupe krmu, pabirče po vinogradu zlobnika.
JOB 24:7 Neodeveni su, noćivaju bez ogrtača, na zimi su bez pokrivača.
JOB 24:8 Iskisli su od planinske kiše, bez zaklona krije se pod stenu.
JOB 24:9 Siroče od dojenja kradu i od siromaha uzimaju zalog.
JOB 24:10 Tumaraju obnaženi, neodeveni snoplje nose, a gladni.
JOB 24:11 Među svojim drvoredima cede ulje, grožđe muljaju u kaci, a žedni su.
JOB 24:12 Stenje narod u gradu, za pomoć vape smrtno ranjeni, a Bogu to nije mrsko.
JOB 24:13 A neki su u društvu onih što ratuju protiv svetla, što ne mare za puteve svetla i ne žive na stazama njegovim.
JOB 24:14 U zoru se krvnik diže, sirotana i ubogog da ubije, a po noći je ko lopov.
JOB 24:15 Preljubnikovo oko čeka sumrak jer govori: ’Da me oko ne ugleda!’, pa pokriva lice svoje.
JOB 24:16 Kad je tama, lopov kuće prokopava, a po danu se zaključava da za svetlost ne zna.
JOB 24:17 Jer je svima njima jutro poput gustog mraka, predani su užasima mraka gustog.
JOB 24:18 Prolete oni povrh voda, prokleto im nasledstvo u zemlji i neka nijedan ne krene ka vinogradima.
JOB 24:19 Poput suše i vrućine snežne vode kad odnesu, tako i Svet mrtvih nosi one što se ogrešiše.
JOB 24:20 Zaboravlja ga majčina utroba, crvima je hrana; njega više ne spominju, nepravda će biti kao stablo prelomljeno.
JOB 24:21 On navaljuje na jalovu, na nerotkinju; zlostavlja udovicu.
JOB 24:22 Silom svojom Bog moćnike odvlači, podiže se i niko za život siguran nije.
JOB 24:23 Bog im spokojstvo daje, pa se osiliše; ali njegove su oči na njihovim putevima.
JOB 24:24 Tek za malo uzdignu se i već ih nema; ko svi drugi propadaju, venu; odsecaju se kao vršci klasja.
JOB 24:25 Ako nije tako, ko će da mi laž dokaže? Ko će da obezvredi kazivanje moje?“
JOB 25:1 Tada je Vildad iz Suša uzvratio ovako:
JOB 25:2 „Božiji su i vlast i strah! On mir stvara u visinama svojim!
JOB 25:3 Da li ima broja njegovim četama? Koga to svetlo njegovo ne obasjava?
JOB 25:4 Kako da se čovek opravda pred Bogom? Kako da se očisti onaj što ga žena rodi?
JOB 25:5 Gle! Ni mesec mu bistar nije, očima njegovim niti zvezde nisu čiste;
JOB 25:6 a kamoli čovek – crv i potomak čoveka – crvić!“
JOB 26:1 A Jov je odgovorio ovim rečima:
JOB 26:2 „E, baš si pomogao bespomoćnom, baš spasao ruku malaksalu!
JOB 26:3 Baš si nemudrome savet dao i mudrosti pregršt obznanio!
JOB 26:4 A kome si te reči objavio? Čiji je to duh iz tebe izašao?
JOB 26:5 Pokojnici ispod voda drhte, alʼ i oni što u njima žive.
JOB 26:6 I Svet mrtvih pred njim je ogoljen, i trulež je mrtvih neskrivena.
JOB 26:7 Nad bezdanom sever je on prostro, okačio zemlju u praznini.
JOB 26:8 Vode je svezao nad oblake svoje, ali se oblaci ne cepaju pod njima.
JOB 26:9 Presto je svoj sakrio, svoj je oblak nad njim razastro.
JOB 26:10 Povrh voda obzorje postavlja, kao među svetlosti i mraku.
JOB 26:11 Drmaju se stubovi nebeski, užasnuti njegovim prekorom.
JOB 26:12 Silom svojom on more uzburka, čudovište Ravu mudrošću on smrska.
JOB 26:13 Njegov vetar razvedruje nebesa, ruka mu probada zmiju vijugavu.
JOB 26:14 Gle, ovo su obrisi puta njegovoga, samo šapat reči što čujemo o njemu! Grom moći njegove ko će da razume?“
JOB 27:1 A Jov je nastavio svoje kazivanje ovim rečima:
JOB 27:2 „Živoga mi Boga koji mi je uskratio pravo i Svemoćnog što mi dušu ogorči;
JOB 27:3 dok u meni daha ima i Božijeg duha u mom nosu;
JOB 27:4 usne moje neće govoriti nepravdu, moj jezik neće izustiti obmanu.
JOB 27:5 Daleko od mene bilo da izjavim kako ste u pravu! Dok me ima ne odustajem od svoje čestitosti.
JOB 27:6 Držaću se pravednosti svoje, neću je pustiti; sve dok živim savest moja me zapeći neće.
JOB 27:7 Dušmanin moj neka prođe kao pokvarenjak, kao zlotvor neka prođe onaj što se diže na me.
JOB 27:8 Jer kakva je nada bezbožnika kada je sasečen, kada Bog mu dušu uzme?
JOB 27:9 Čuje li Bog vapaj njegov kad na njega nevolja dođe?
JOB 27:10 Raduje li se Svemoćnome i zove li Boga u doba svako?
JOB 27:11 Ja ću vas poučiti o Božijoj ruci, neću da vam krijem naum Svemoćnoga.
JOB 27:12 Eto, svi vi ste videli ovo, pa zašto onda uludo govorite besmislice?
JOB 27:13 Takva je od Boga sudbina za zlikovca, nasledstvo Svemoćnog što primaju okrutni!
JOB 27:14 Makar i da mu se deca rađaju, za mač [se rađaju]; potomstvo mu nikad hleba neće biti sito.
JOB 27:15 Preživele će mu pokopati zaraza, a udovice im zakukati neće.
JOB 27:16 Makar da zgrne srebra ko da je prašina, i spremi odeće kao da je zemlja;
JOB 27:17 sve što spremi obući će pravednik, a srebro će da razdeli nedužni.
JOB 27:18 Poput moljca kuću sebi zida, kao da je kolibica što je čuvar pravi.
JOB 27:19 Leći će bogat tad i nikad više, kad oči svoje otvori – ničeg više nema.
JOB 27:20 Nenadane strahote ko bujice odnose ga, oluja ga noću krade.
JOB 27:21 Podiže ga vetar sa istoka, odleteće, svitlaće ga sa mesta njegovog.
JOB 27:22 Sjuriće se na njega, štedeti ga neće dok on bude strmoglavce bežao od ruke njegove.
JOB 27:23 I pljeskaće svojim rukama nad njim, i zviždaće ga sa njegovog mesta.
JOB 28:1 Eto, i srebro ima svoj rudnik, i zlato mesto na kom se ispira.
JOB 28:2 I gvožđe se iz zemlje uzima i kamen se pretapa u bronzu.
JOB 28:3 A [čovek] tamu dokrajčuje, istražuje do krajnjih granica, traži rudu u tami najgušćoj.
JOB 28:4 Okno kopa daleko od bližnjeg gde noga ne zalazi, penje se i klati daleko od ljudi.
JOB 28:5 Zemlja sa koje hleb dolazi iznutra se kovitla ko vatra.
JOB 28:6 U njenim je stenama nalazište safira, a ima i zlatne prašine.
JOB 28:7 Put do tamo ne zna ptica grabljivica, oko sokolovo trag mu ne nazire.
JOB 28:8 Ponosne se zveri njime ne šunjaju, a ni lav po njemu ne prolazi.
JOB 28:9 Čovek pruža ruku za kremenom, prekopava korenje planina;
JOB 28:10 u stenama tunele probija i očima vidi svaku vrednost;
JOB 28:11 obuzdava curenje voda i ono skriveno na svetlo iznosi.
JOB 28:12 Ali gde se mudrost pronalazi? Gde je mesto razboritosti?
JOB 28:13 Rod joj ljudski vrednost ne poznaje, ne pronalazi se u zemlji živih.
JOB 28:14 Tek, bezdan javlja: ’U meni nije!’ i more kaže: ’Nije ni sa mnom!’
JOB 28:15 Suvo zlato za nju se ne daje, za cenu njenu srebro se ne meri.
JOB 28:16 Ne plaća se ni zlatom ofirskim, ni skupocenim oniksom i safirom.
JOB 28:17 Nisu joj ravni ni zlato ni kristal, za ćup suvog zlata ne trampi se ona.
JOB 28:18 Korale i jaspis i ne spominjite, od bisera mudrost je vrednija.
JOB 28:19 Ne meri se sa njom ni topaz iz Kuša, ni suvim se zlatom platiti ne može.
JOB 28:20 Pa odakle onda dolazi mudrost? Gde je mesto razboritosti?
JOB 28:21 Od očiju svega živog je sklonjena, od nebeskih ptica je skrivena.
JOB 28:22 Trulež mrtvih i smrt nam kazuju: ’Ušima smo svojim čuli kazivanje o njoj.’
JOB 28:23 Bog razume put do nje i poznaje njeno mesto,
JOB 28:24 jer on vidi do krajeva zemlje i on gleda ispod svih nebesa.
JOB 28:25 Kad je vetru podario snagu i merama premerio vode;
JOB 28:26 kad je kiši odredbu davao i munje olujama;
JOB 28:27 tada ju je pogledao, objavio, postavio, tada ju je proverio.
JOB 28:28 A ljudima je rekao: ’Evo, mudrost je u bogobojaznosti a razboritost u uklanjanju od zla!’“
JOB 29:1 A Jov je nastavio svoje kazivanje ovim rečima:
JOB 29:2 „O, kada bi mi bilo kao koji mesec ranije, kao u danima kada me je Bog čuvao;
JOB 29:3 kada mi je svetlila njegova svetiljka nad glavom mojom, po njegovom svetlu kad sam mrakom išao;
JOB 29:4 baš kakav sam bio u svojim jedrim danima, kada sam u šatoru svome s Bogom blizak bio;
JOB 29:5 onda kad je Svemoćni sa mnom bio i deca moja oko mene!
JOB 29:6 Tad sam noge u maslu prao i potoke ulja cedio mi kamen!
JOB 29:7 A kada bih izašao na gradska vrata i na trg, stavio bih stolicu svoju;
JOB 29:8 mladići bi me videli, pa bi se povukli, a starci bi ustajali i stajali;
JOB 29:9 glavari bi priču prekidali, svoja usta rukom zatvarali;
JOB 29:10 utihnuo bi glas vladara, jezik im se za nepce lepio.
JOB 29:11 Blaženim me zvalo uho što me je slušalo, hvalilo me oko što me je gledalo;
JOB 29:12 jer sam izbavljao ubogoga što ko bednik vapi, sirotoga bez pomoći.
JOB 29:13 Stradalnikov blagoslov bio je na meni, a srcu sam udovice donosio pesmu.
JOB 29:14 Pravednost bih uzimao, ona me je odevala; pravda mi je moja bila ko odeća i ko turban.
JOB 29:15 Slepome sam oči bio, hromome sam noge bio.
JOB 29:16 Otac sam bio ubogima, neznanca sam na sudu branio.
JOB 29:17 Lomio sam vilice zlotvoru, iz usta mu žrtvu otimao.
JOB 29:18 A pričao sam: ’U svome ću gnezdu da preminem, umnožiću dane poput peska.
JOB 29:19 Moj je koren dosezao vodu, grane su moje preko noći rosne;
JOB 29:20 Moja je slava u meni sveža, u ruci je mojoj uvek mlad luk.’
JOB 29:21 Čekali su ljudi da me čuju, ćutali bi da čuju moj savet.
JOB 29:22 Posle moje reči nisu uzvraćali, po njima bi moj govor kapao.
JOB 29:23 Ko na kišu čekali bi na me, usta svoja otvarali kao da sam dažd prolećni.
JOB 29:24 Verovali ne bi kad bih im se nasmejao i vedrinu mog lica nisu potamnili.
JOB 29:25 Put sam im birao, poput kneza sam sedeo; bio sam kao car među četama, kao onaj što žalosne teši.
JOB 30:1 A sad mi se smeju mlađi od mene, oni čije očeve nisam hteo ni sa psima stada svoga!
JOB 30:2 A i šta bih sa njihovih ruku snagom? Usahla je ta snaga u njima.
JOB 30:3 Sparušeni su od bede i gladi, ti što glođu štagod po pustari, u sumraku, po ruševinama i razvalinama.
JOB 30:4 Oni čupaju slez po čestarima i koren smreke sebi za hranu.
JOB 30:5 Oterani su iz društva, ljudi na njih viču kao na lopova.
JOB 30:6 Eno ih u jarugama potoka, konače po jamama u zemlji i po kamenjarima.
JOB 30:7 Zapomažu među grmljem, skupljaju se u koprivama.
JOB 30:8 Sinovi su bezumnika, soj bezimenih iz zemlje proteranih.
JOB 30:9 A sad sam im pesma rugalica, postao sam priča za njih!
JOB 30:10 Gade me se, stoje izdaleka, ne libe se da me u lice pljunu.
JOB 30:11 Jer Bog je razvezao mog šatora uže, udario me je, a ljudi se na mene razulariše.
JOB 30:12 Meni s desna diže se mladalačka rulja, teraju me da bežim, protiv mene nasipaju bedeme propasti.
JOB 30:13 Ruše mi puteve, uspešno me razaraju i za to im pomoć nije potrebna.
JOB 30:14 Naviru ko kroz širok procep, navaljuju preko razvalina.
JOB 30:15 Nenadane strahote pale su na mene, poput vetra razgone mi dostojanstvo, a moje spasenje nestade ko oblak.
JOB 30:16 Sad se duša moja razlila u meni, jer su me sustigli dani jada.
JOB 30:17 Kosti moje noć probada u meni, bolovi me glođu bez prestanka.
JOB 30:18 Odora se moja izobličila od sile velike, sapela me kao kragna od tunike moje.
JOB 30:19 On me je u blato bacio, sad sam nalik prahu i pepelu.
JOB 30:20 Za pomoć ja tebi vapim, alʼ se ne odazivaš; a kada sam stao, na mene si pažnju obratio.
JOB 30:21 U krvnika moga si se pretvorio, silom ruke svoje si me spopao.
JOB 30:22 Vinuo si me da vetar zajašem, rastapaš me u oluji.
JOB 30:23 Jer ja znam da me u smrt odvodiš, u kuću sastanka svih koji su živi.
JOB 30:24 Ali niko ne pruža ruku svoju ruini, makar da za pomoć vapi u propasti svojoj.
JOB 30:25 Zar ja nisam zaplakao radi nevoljnika? Zar mi duša zajecala nije radi ubogoga?
JOB 30:26 Ali kad sam čekao na dobro, zlo je došlo; kada sam se ponadao svetlu, pristigla je tama.
JOB 30:27 Utroba je moja ustreptala i nije se primirila, dani patnje su me zadesili.
JOB 30:28 Pocrneo hodam, ali ne od sunca; ustajem u zboru i vičem za pomoć.
JOB 30:29 Zbratimljen sam sa šakalima, prijatelj sam nojevima.
JOB 30:30 Pocrnela koža je na meni, od groznice cvokoću mi kosti.
JOB 30:31 Moja lira sad je za kuknjavu, a svirala moja za plač narikača.
JOB 31:1 Sa očima svojim savez sam sklopio, pa kako bih onda zagledao devojku?
JOB 31:2 Pa šta to onda Bog odozgo deli? Kakvo je sa visina nasledstvo Svemoćnog?
JOB 31:3 Nije li to propast za zlotvora i nesreća za pokvarenjaka?
JOB 31:4 Ne vidi li on puteve moje, zar ne broji sve moje korake?
JOB 31:5 Ako sam se družio s lažovima, ako mi je noga žurila ka obmani;
JOB 31:6 neka me izmeri na tasovima tačnim, nek čestitost moju Bog otkrije.
JOB 31:7 Ako je moj korak zašao sa puta, srce moje povelo se za mojim očima, za ruke mi prionula ljaga;
JOB 31:8 tad nek žanjem, a drugi nek jede, nek se moja letina počupa.
JOB 31:9 Ako li je žena srce mi zavela, ako sam bližnjeg svoga na ulazu vrebao;
JOB 31:10 nek tad drugom moja žena melje, u postelji drugih neka bude.
JOB 31:11 Ali to bi bila gadost, baš krivica za osudu!
JOB 31:12 Da, bila bi to vatra koja guta sve do truleži mrtvih i spaljuje svu letinu moju.
JOB 31:13 Elem, ako sam se oglušio na tužbu sluškinje svoje ili sluge svoga, kada su se parničili sa mnom;
JOB 31:14 šta bih uradio kada bi Bog ustao, kad bi mi račun zatražio? Šta li bih mu tada uzvratio?
JOB 31:15 Nije li onaj što me sazdao u utrobi i njih sazdao? Zar nas nije jedan isti načinio u stomaku?
JOB 31:16 Ako sam se oglušio na želju siromaha i rasplakao oči udovici;
JOB 31:17 ako sam svoj zalogaj hleba jeo u samoći, a siroče nije uzelo od njega –
JOB 31:18 jer je uz mene raslo kao uz oca još od mladosti moje, a udovici sam pomagao još od kako me majka rodila –
JOB 31:19 ako sam video stradalnika neodevenog, ako nisam zaodenuo ubogog;
JOB 31:20 ako me bedra njegova blagosiljala nisu, ako se runom ovaca mojih utoplio nije;
JOB 31:21 ako sam odmahnuo rukom protiv siročeta, a znao sam da na sudu mogu da pomognem;
JOB 31:22 neka mi ruka iz ramena otpadne i nek mi se šaka prelomi u zglobu!
JOB 31:23 Jer, drhtao sam od Božije strahote, pred njegovim veličanstvom ne bih to činio.
JOB 31:24 Ako sam se u zlato uzdao, suvom zlatu govorio: ’Pouzdanje moje!’;
JOB 31:25 ako sam se radovao svom velikom blagu, što mi je ruka toliko zgrnula;
JOB 31:26 ako sam u sunce gledao dok sija i u mesec sjajni dok putuje;
JOB 31:27 ako mi se srce potajno zanosilo, pa sam im rukom slao poljupce sa svojih usta;
JOB 31:28 i to bi bila krivica što vapi za sudom, jer bih tako porekao Boga sa visine!
JOB 31:29 Elem, ako sam se radovao nad nesrećom dušmanina moga, likovao kad ga propast snađe;
JOB 31:30 nisam dao ustima da zgreše, da mu kletvu prizivam na dušu.
JOB 31:31 Nisu li ljudi iz šatora rekli: ’Ko se još mesa njegovoga najeo nije?’
JOB 31:32 Pridošlica na ulici noć proveo nije, putniku sam otvarao vrata.
JOB 31:33 Da li sam grehe svoje prikrivao kao Adam, i krivicu krio u grudima svojim;
JOB 31:34 jer sam se prepao velikog mnoštva, strahovao od prezira u rodu, pa se ućutao i kroz vrata ne bih izlazio?
JOB 31:35 O, kad bi me neko čuo! Evo, ovo potpisujem, pa neka me usliši Svemoćni, a evo i optužnice što je tužilac protiv mene podigao!
JOB 31:36 Zar je ne bih ja poneo na ramenu svome, na sebe je kao krunu pričvrstio?
JOB 31:37 Račun bih mu položio za korake svoje, kao vladar bih mu pristupio.
JOB 31:38 Ako je zbog mene vapila zemlja moja i u glas plakale brazde njene;
JOB 31:39 ako sam zabadava jeo plodove njene i duši njihovih vlasnika zadao jade;
JOB 31:40 umesto pšenicom nek urodi trnjem i korovom umesto ječma!“ Jov je završio svoja kazivanja.
JOB 32:1 I tako su trojica ljudi prestali da uzvraćaju Jovu koji je u svojim očima bio pravedan.
JOB 32:2 Na to je na Jova u ljutnji planuo Elijuj iz Vuza, sin Varahilov iz Ramovog roda. Razljutio se, jer se ovaj činio pravednijim od Boga.
JOB 32:3 Razljutio se i na tri prijatelja što nisu imali odgovor, a opet su osudili Jova.
JOB 32:4 Naime, Elijuj je čekao da uzvrati Jovu, jer su ostali bili stariji po godinama od njega.
JOB 32:5 Razljutio se Elijuj kada je video da ova trojica ljudi nemaju šta da kažu i odgovore.
JOB 32:6 Tada je ovako odgovorio Elijuj iz Vuza, sin Varahilov: „Mlađi sam od vas po godinama. Vi ste stariji, pa sam se zato sklanjao u strahu da vam kažem svoje mišljenje.
JOB 32:7 Naime, rekao sam sebi: ’Starost neka govori i godine mnoge nek razglase mudrost!’
JOB 32:8 Jer je duh u ljudima i dah Svemoćnoga im daje razum.
JOB 32:9 Godine mnoge mudrost ne daju i stari pravednost ne shvataju.
JOB 32:10 Zato kažem: ’Poslušajte me, pa da vam i ja iznesem svoje mišljenje.’
JOB 32:11 Eto, čekao sam besede vaše, saslušao mišljenja vaša dok ste birali reči.
JOB 32:12 Da, pažljivo sam vas pratio. Ali – gle – niko nije opovrgnuo Jova i nijedan od vas nije uzvratio na reči njegove!
JOB 32:13 I ne govorite: ’Mudrost smo pronašli! A njega neka Bog opovrgne, a ne čovek.’
JOB 32:14 Ali, nije on protiv mene govorio pa ni ja neću da uzvratim njemu vašim dokazima.
JOB 32:15 A oni su se smeli i više ne uzvraćaju, sasvim su ostali bez reči.
JOB 32:16 Zašto da čekam kada ne govore, samo stoje i više ne uzvraćaju?!
JOB 32:17 A sada ću ja svoje da kažem, mišljenje ću svoje da iznesem.
JOB 32:18 Jer prepun sam reči, iz utrobe moje duh me na to tera.
JOB 32:19 Evo, poput vina bez oduška utroba je moja, raspukla bi se ko mešina nova.
JOB 32:20 Moram da govorim, da sebi oduška dam; otvoriću usne svoje da bih uzvratio.
JOB 32:21 Neću da gledam ko je ko, nikome da laskam neću.
JOB 32:22 Pa ja i ne umem da laskam, jer bi me odmah uzeo Sazdatelj moj!
JOB 33:1 Zato, o, Jove, molim te čuj moja kazivanja i sve reči moje poslušaj!
JOB 33:2 Molim te, vidi, jer otvaram usta svoja da moj jezik progovori.
JOB 33:3 Iz čestitosti moga srca su reči moje i po znanju moja će usta iskreno da govore.
JOB 33:4 Elem, Božiji Duh me je sazdao, dah Svemoćnoga život mi je dao.
JOB 33:5 Pa ako si kadar, ti mi odgovori; spremi se, pa pred mene stani.
JOB 33:6 Znaj, i ja sam pred Bogom poput tebe; i ja sam od ilovače oblikovan.
JOB 33:7 Neka te ništa u meni užasno ne plaši, od mene nećeš biti pritisnut teško.
JOB 33:8 Dakle, govorio si na moje uši, reči sam tvoje jasno čuo:
JOB 33:9 ’Ja sam čist, bez greha sam i bez mane! U meni krivice nema!
JOB 33:10 Ali, eto, Bog zadevicu sa mnom traži, gleda me ko dušmanina svoga.
JOB 33:11 Noge moje u okove stavlja pa nadgleda sve puteve moje.’
JOB 33:12 Ali ja ću da ti kažem – nisi u pravu – jer Bog je od čoveka veći.
JOB 33:13 Zašto se ubeđuješ s Bogom kada on ne odgovara na svaku čovekovu reč?
JOB 33:14 Jer Bog govori jednom ovako, drugi put onako – ali niko za to ne pazi –
JOB 33:15 u snu, u viđenju noćnom, kada dubok san na ljude pada dok spavaju na postelji.
JOB 33:16 Tada on daje objavu ljudima, upozorava ih opomenama;
JOB 33:17 da bi čoveka odvratio od nedela i sakrio oholost od njega.
JOB 33:18 On mu dušu čuva od rake, život njegov od mača što seče.
JOB 33:19 Čoveka bolom kori na postelji njegovoj, bez prestanka žigaju ga kosti.
JOB 33:20 Život mu se gadi hleba, a duša omiljenog jela.
JOB 33:21 Naočigled telo mu propada, još mu štrče kosti ogoljene.
JOB 33:22 Duša mu je sve bliža raki, a život vesniku smrti.
JOB 33:23 Kad bi bilo poslanika, posrednika jednog od hiljadu, da čoveku javi put njegove čestitosti,
JOB 33:24 kad bi mu se Bog smilovao, pa rekao: ’Spasite ga od pada u raku! Našao sam otkup!’;
JOB 33:25 tad bi mu se ko detetu podmladilo telo, vratio bi se u dane mladalačke snage.
JOB 33:26 Tad će se moliti Bogu i on će ga prihvatiti, gledaće lice njegovo i klicaće. Bog će obnoviti čoveku pravednost njegovu.
JOB 33:27 A on pogledaće ljude i kazaće: ’Grešio sam, pravdu izvrtao, ali mi nije vraćeno po meri!
JOB 33:28 On je dušu moju otkupio od pada u raku, da mi život svetla vidi!’
JOB 33:29 Eto, sve ovo Bog čini dvaput, triput sa čovekom;
JOB 33:30 da mu dušu iz rake povrati i obasja svetlošću života.
JOB 33:31 Jove! Pazi, saslušaj me! Ti ćuti, a ja ću da pričam.
JOB 33:32 Reci ako imaš reči da mi uzvratiš, jer bih hteo da te opravdam.
JOB 33:33 Ako nemaš, ti saslušaj mene. Ćuti, da te mudrošću poučim.“
JOB 34:1 Elijuj je nastavio svoje kazivanje:
JOB 34:2 „Vi mudri, poslušajte reči moje; vi učeni, obratite pažnju!
JOB 34:3 Jer, besede se uhom propituju, ko što nepcem probaju se jela.
JOB 34:4 Šta je pravo, sami razlučimo, među sobom prepoznajmo dobro.
JOB 34:5 Eto, Jov je rekao: ’Pravedan sam, a Bog mi je uskratio moju pravdu!
JOB 34:6 Zar bih o svojoj pravdi lagao? Na smrt sam proboden, a zgrešio nisam.’
JOB 34:7 Poput Jova ima li čoveka, što porugu pije kao da je voda;
JOB 34:8 koji ide za društvom zlotvora, prijateljuje s pokvarenjacima?
JOB 34:9 Jer je kazao: ’Nikakva je korist za čoveka da Bogu ugađa!’
JOB 34:10 Zato me čujte, ljudi razumnog srca: daleko bila od Boga pokvarenost i nepravednost od Svemoćnog!
JOB 34:11 Jer po delu on čoveku vraća, čoveku uzvraća po putu njegovom.
JOB 34:12 Bog zaista ne radi zlobno i Svemoćni ne izvrće pravdu.
JOB 34:13 Ko je njemu poverio zemlju? Ko li ga je postavio nad čitavim svetom?
JOB 34:14 Kada bi se srcem tome posvetio, pa svoj duh i dah svoj sebi zadržao,
JOB 34:15 svako bi telo nestalo, čovečanstvo celo u prah bi se vratilo.
JOB 34:16 Saslušaj me ako razum imaš, počuj dobro reči moje.
JOB 34:17 Hoće li da vlada onaj koji pravdu mrzi? Zar ćeš krivim da proglasiš svemogućeg Pravednika?
JOB 34:18 Pa on caru kaže: ’Ništarijo’, i plemiću: ’Zlikovče!’
JOB 34:19 On pristrasan nije prema glavarima i ne povlađuje bogatom pred sirotim, jer njegovih ruku svi su oni delo.
JOB 34:20 Usred noći u trenu umiru, skončavaju ljudi potrešeni, moćnik nestaje bez ičije ruke.
JOB 34:21 Jer oči njegove put čovekov prate, svaki korak njegov on posmatra.
JOB 34:22 Nema mraka, nema pomrčine zlotvora da skrije.
JOB 34:23 Jer Bog ne odlaže vreme kad mu čovek na sud dođe.
JOB 34:24 Bez istrage moćnike obara, na njihovo mesto on druge postavlja.
JOB 34:25 Jer dela njihova njemu su znana, preko noći on ih odbacuje, satrveni budu.
JOB 34:26 Potire ih zbog njihove zlobe, tamo gde i drugi vide,
JOB 34:27 jer su se od njega okrenuli, jer nisu marili za sve njegove puteve;
JOB 34:28 jer je zbog njih do njega došao vapaj siromaha i plač ubogih on je čuo.
JOB 34:29 A kada on umiri, ko da uznemiri? Kad lice sakrije, ko će da ga nađe? A tako biva i za narod i za čoveka,
JOB 34:30 da bezbožnik ne zavlada i narodu ne postavi zamke.
JOB 34:31 Zar sme neko Bogu da kaže: ’Trpeo sam, alʼ grešiti više neću.
JOB 34:32 Pouči me onom što ne vidim; ako li sam činio nepravdu, više neću.’
JOB 34:33 Hoće li ti po tvome uzvratiti jer ti ovo odbijaš? Ali ti biraš, a ne ja, pa sada govori ono što znaš.
JOB 34:34 Razumni ljudi će mi reći, a i čovek mudar što me sluša:
JOB 34:35 ’Nemudro zbori Jov! Bez pouke su njegove reči!’
JOB 34:36 O, da bi doveka Jov kušan bio kad već odgovara kao jedan od pokvarenjaka!
JOB 34:37 Jer je grehu svome i prestup dodao, među nama on pljeska rukama i rečima mnogim obasipa Boga.“
JOB 35:1 I još je kazao Elijuj:
JOB 35:2 „Misliš li da je ispravno to što si rekao: ’Pravedan sam ja pred Bogom’?
JOB 35:3 Da, rekao si: ’Kakvu ti korist imaš? Šta mi vredi to što ne grešim?’
JOB 35:4 Evo ja, ja ću da odgovorim i tebi i tvojim prijateljima što su sa tobom.
JOB 35:5 U nebesa gledaj i videćeš; posmatraj oblake, kako su samo viši od tebe!
JOB 35:6 Ako si grešio, šta si njemu učinio? Ako je tvojih prestupa mnogo, jesi li njemu uradio nešto?
JOB 35:7 Ako si pravedan, jesi li mu nešto dao? Da nije primio nešto iz tvoje ruke?
JOB 35:8 Pokvarenost tvoja škodi onom poput tebe, a pravednost tvoja koristi potomku čoveka.
JOB 35:9 Zbog silnoga tlačenja vape ljudi, preklinju za pomoć zbog ruke silnika.
JOB 35:10 I niko ne pita: ’A gde je Bog, Sazdatelj moj, koji u noći pesme daje;
JOB 35:11 koji nas poučava više nego zemaljske zveri i mudrim nas čini više nego nebeske ptice?’
JOB 35:12 Onda oni zapomažu, a on se ne odaziva zbog ponosa zlobnika.
JOB 35:13 Bog zacelo taštinu ne sluša, Svemoćni i ne gleda na nju.
JOB 35:14 A koliko tek kad kažeš kako ga ne vidiš, kako je tvoj slučaj pred njim, kako njega iščekuješ;
JOB 35:15 kako gnev njegov ne kažnjava i kako za greh i ne mari!
JOB 35:16 Elem, uzaludno Jov usta otvara i gomila beznačajne reči.“
JOB 36:1 Elijuj je nastavio ovim rečima:
JOB 36:2 „Strpi se malo da ti objasnim, još bih da ti nešto kažem o Bogu.
JOB 36:3 Znanje ću svoje naširoko da iznesem, zarad Sazdatelja svoga pravednost ću da objasnim.
JOB 36:4 Stvarno nema neistine u rečima mojim, pred tobom je [čovek] besprekornog znanja.
JOB 36:5 Gle! Bog je silan, ne prezire nikog. On je silan, u naumu velik!
JOB 36:6 On zlotvora ne ostavlja živog, ojađenim udeljuje pravdu.
JOB 36:7 Sa pravednog svoj pogled ne skida, s carevima navek na presto ih postavlja i oni se uzdižu visoko.
JOB 36:8 Ako su i lancima okovani i svezani konopcima jada,
JOB 36:9 on im javlja šta su uradili, o prestupima kojim se bahate.
JOB 36:10 On im uho za prekor otvara, poziva ih da se greha klone.
JOB 36:11 Budu li ga čuli i njemu služili, u napretku dane svoje proživeće i godine svoje u milini.
JOB 36:12 A ako ne poslušaju, mač će ih saseći; iščeznuće bez ikakvog znanja.
JOB 36:13 Gnev navlače ljudi srca bezbožnoga, čak i za pomoć ne preklinju kad ih on vezuje.
JOB 36:14 Dok su mladi duša im umire, skončavaju među hramskim bludnicima.
JOB 36:15 Nevoljnika on nevoljom spasava i uho mu tlačenjem otvara.
JOB 36:16 I tebe će iščupati iz ralja nevolje na prostrano mesto; na mesto gde zebnje nema, gde je prostrt sto krcat izobiljem.
JOB 36:17 Ali ti kipiš sudom za zlobnike, obuzet si i sudom i pravdom!
JOB 36:18 Pazi da te niko bogatstvom ne mami, ne daj da te zavede golemi otkup.
JOB 36:19 Hoće li te iz nevolje izbaviti blago tvoje i sav trud snage tvoje?
JOB 36:20 Ne žudi za noći kada ljude uzimaju iz njihovih kuća.
JOB 36:21 Čuvaj se, zlu se ne priklanjaj, jer to si i odabrao rađe nego muku.
JOB 36:22 Gle! Uzvišen je Gospod u sili svojoj! Poput njega učitelj ko li je?
JOB 36:23 Ko li mu je put njegov namenio? Kaže li mu iko: ’Loše si činio’?
JOB 36:24 Imaj na umu da njegovo veličaš delo o kome pevaju ljudi.
JOB 36:25 Sav ga je ljudski rod video, motre ga ljudi izdaleka.
JOB 36:26 Jeste, uzvišen je Bog, nama nesaznatljiv i broj godina njegovih nam je nedokučiv!
JOB 36:27 Jer on podiže kapi vode što iz kiše maglom rose,
JOB 36:28 pa ljudima obilno iz oblaka pljušte.
JOB 36:29 Ko još razume kako se valja oblak i kako grmi iz kuće njegove?
JOB 36:30 Eno, oko sebe on prostire munju svoju i pokriva dubine mora!
JOB 36:31 On time vlada narodima i daje obilje hrane.
JOB 36:32 Munjama puni ruke pa im naredi gde će da udare.
JOB 36:33 Grmljavina njihova ga najavljuje, ali i stoka kada oluja stiže.
JOB 37:1 Stvarno, i moje srce zbog toga tuče, otima se u grudima!
JOB 37:2 Slušajte! Počujte tutnjavu glasa njegovoga, prolamanje što izlazi iz usta njegovih.
JOB 37:3 Ispod svih nebesa on ga pušta, i munju svoju do krajeva zemlje.
JOB 37:4 Za njom gromovi tuku glasom slave njegove, a kada se oglase tutnjavom svojom ne vraća se više munja.
JOB 37:5 To Bog čudesno grmi glasom svojim i velike, nama neshvatljive stvari čini!
JOB 37:6 Elem, on snegu kaže: ’Na zemlju padni!’ i obilnoj kiši: ’Pljušti!’
JOB 37:7 Time svačiju ruku sputava u radu, da bi svaki čovek znao za delo njegovo.
JOB 37:8 Tada zveri idu u brloge svoje, počivaju u svojim jazbinama.
JOB 37:9 Oluja se sruči iz odaje svoje i severci donose zimu.
JOB 37:10 Dah Božiji led donosi i široke vode ledi.
JOB 37:11 Oblake tmurne je vlagom napunio i sevne munjom po oblaku;
JOB 37:12 i oni onda kruže, valjaju se kako ih on vodi; da urade što im je zapovedio po licu sveta i zemlje.
JOB 37:13 A on to čini bilo kao prekor ili kao milosrđe na dobro zemlje.
JOB 37:14 O, Jove, poslušaj ovo! Stani pa razmotri čudesa Božija.
JOB 37:15 Znaš li kako ih je Bog poslagao, kako zablešti munjom oblaka svoga?
JOB 37:16 Znaš li kako oblaci vise i čudesa onog što je savršen u znanju?
JOB 37:17 Ti, čije su haljine vruće dok je zemlja mirna zbog južnog vetra;
JOB 37:18 hoćeš li sa njim da razvlačiš oblake, tvrde kao izliveno ogledalo?
JOB 37:19 Hajde nam kaži šta da mu kažemo! Zbog tame svoj slučaj ne možemo da iznesemo.
JOB 37:20 Da mu javimo da bih ja da progovorim? Zar bi bilo ko govorio da bi proždran bio!
JOB 37:21 Sjajno svetlo na nebu ljudi sada ne mogu da vide, ali vetar huji i razvejava oblake.
JOB 37:22 Sa severa stiže zlatni sjaj i oko Boga je slava veličanstva!
JOB 37:23 Svemoćnoga ne možemo naći. Uzvišen je u sili, ali u pravdi i velikoj pravednosti svojoj on ne tlači.
JOB 37:24 Zato ga se boje ljudi: on ne mari za mudre u srcu.“
JOB 38:1 Tada je Gospod uzvratio Jovu iz vihora ovim rečima:
JOB 38:2 „Ko je taj što [moj] savet pomračuje rečima neznanja?
JOB 38:3 Kao muško opaši slabine svoje, da te ja pitam, a ti da mi odgovaraš.
JOB 38:4 Gde si ti bio kada sam polagao temelje zemlji? Kaži ako si pametan!
JOB 38:5 Ko joj je odredio mere – ako to znaš – ko je merno uže nad njom razvukao?
JOB 38:6 Na čemu su njene osnove uglavljene? Ko li joj je postavio ugaoni kamen
JOB 38:7 kada su jutarnje zvezde pevale složno i kad su klicali svi Božiji sinovi?
JOB 38:8 Ko je more zatvorio vratima kada je prokuljalo i iz utrobe izašlo;
JOB 38:9 kada sam mu od oblaka haljinu skrojio i povoje od gustoga mraka;
JOB 38:10 i pobo mu graničnike svoje, uglavio rešetku i vrata;
JOB 38:11 kada sam mu rekao: ’Dolazićeš dovde ali ne i dalje, ovde je međa obesti talasa tvojih!’?
JOB 38:12 Jesi li za života svoga zapovedao jutru i kazao zori gde joj je mesto,
JOB 38:13 da prihvati zemlju za uglove, da s nje budu otreseni zlobni ljudi?
JOB 38:14 A zemlja se oblikuje kao glina pod pečatom, pa sve na njoj ko haljina stoji.
JOB 38:15 Tada se od zlobnika uzima svetlo njihovo, lomi im se ruka uzdignuta.
JOB 38:16 Da li si išao do izvora mora? Jesi li hodao dubinom bezdana?
JOB 38:17 Da li su ti pokazana vrata smrti? Jesi li video vrata od najcrnje tame?
JOB 38:18 Jesi li sagledao zemljina prostranstva? Reci, ako znaš sve to!
JOB 38:19 Koji je put do kuće svetla? Na kom se mestu nalazi tama?
JOB 38:20 Zar možeš da ih poneseš do njihovog mesta? Znaš li za staze do njihovog stana?
JOB 38:21 Ma, ti to znaš, ti si se tada rodio i golem je broj tvojih dana!
JOB 38:22 Jesi li bio u riznicama snega? Jesi li video oružarnicu grada
JOB 38:23 koju sam sačuvao za vreme nevolje, za dan boja i vojevanja?
JOB 38:24 U kojem se smeru račva munja i gde se istočni vetar po zemlji raznosi?
JOB 38:25 Ko poplavu račva na kanale i put tutnjavi groma,
JOB 38:26 da donese kišu zemlji bez ikoga i pustari bez žive duše;
JOB 38:27 da napoji pustoš i pustinju i učini da iznikne trava?
JOB 38:28 Da li kiša oca ima? Kapi rose ko je izrodio?
JOB 38:29 Iz čije se utrobe led rodio i inje s nebesa ko je porodio,
JOB 38:30 kad ko kamen vode se skamene, površinom sledi se dubina?
JOB 38:31 Jesi li ti svezao Vlašiće lancima? Hoćeš li da odrešiš Orion?
JOB 38:32 Možeš li da na vreme izvedeš sazvežđa i povedeš Medveda sa njegovim medvedićima?
JOB 38:33 Poznaješ li zakone nebesa i postavljaš li njihova pravila na zemlji?
JOB 38:34 Zar ti možeš oblacima da dovikneš, pa da te silnim vodama obliju?
JOB 38:35 Možeš li da pošalješ munje, da one krenu i kažu ti: ’Tu smo!’?
JOB 38:36 Ko je petlu dao mudrost i ko je razumu znanje dao?
JOB 38:37 Ko mudrošću oblake broji i ko ih izliva ko nebeske mešine,
JOB 38:38 da stvrdne grumenje zemlje i zgrudva busenje?
JOB 39:1 Hoćeš li ti lavu plen da loviš i nahraniš laviće,
JOB 39:2 kad se primire u jazbinama, kad iz potaje vrebaju u žbunju?
JOB 39:3 Ko gavranu jelo sprema, kada mu ptići pište Bogu, kada za hranom gegaju se?
JOB 39:4 A znaš li vreme kad se divokoze koze? Jesi li gledao kad košute kote mlade?
JOB 39:5 Da li brojiš koliko su meseci skotne? Znaš li kada će se omladiti?
JOB 39:6 Šćućure se i okote svoje mlade, bolova se oslobode.
JOB 39:7 I mladi im ojačaju, rastu u divljini, i kad odu više im se ne vraćaju.
JOB 39:8 Ko je divljeg magarca oslobodio i ko mu je razvezao užad?
JOB 39:9 Ja sam njemu pustaru za kuću dao i slatinu za prebivalište.
JOB 39:10 On na gradsku vrevu njače i ne haje za povik goniča.
JOB 39:11 Po brdima pašu svoju traži, njuši za svakim zelenilom.
JOB 39:12 Pristaje li bivo da ti služi, da zanoći za tvojim jaslama?
JOB 39:13 Zar ćeš bivola užetom u plug da upregneš? Hoće li za tobom dolove da drlja?
JOB 39:14 Hoćeš li se uzdati u njega zbog njegove pogoleme snage? Hoćeš da mu svoj rad prepustiš?
JOB 39:15 Zar veruješ kako će ti dovući letinu, na gumno ti skupiti pšenicu?
JOB 39:16 Noj ponosno lepeće krilima, ali to nisu ni krila ni perje rode!
JOB 39:17 Svoja jaja na zemlji polaže, u prašini, da im bude toplo.
JOB 39:18 On ne mari dalʼ će noga da ih smrska, divlja zverka da ih zgazi.
JOB 39:19 Nema sažaljenja za ptiće svoje kao da nisu njegovi, ne mari što trud mu je uzaludan.
JOB 39:20 Bog ga je mudrosti lišio, razuma mu nije udelio.
JOB 39:21 Kad se visoko razmaše, i konju i njegovom jahaču se smeje.
JOB 39:22 Dade li ti konju snagu? Da li si mu grivom ukrasio vrat?
JOB 39:23 Ti li mu daješ da ko skakavac skače? Užasno je rzanje njegovo ponosno.
JOB 39:24 Zemlju kopa, od snage drhti, na oružje hrli!
JOB 39:25 Strahu se smeje, ne da se smesti i pred mačem ne uzmiče.
JOB 39:26 Tobolac nad njim zveči, sevaju sablja i koplje.
JOB 39:27 Od drhtanja i frktanja zemlju grize, ne miruje na poziv roga.
JOB 39:28 On zanjišti na zvuk roga i nanjuši izdaleka bitku, viku zapovednika i bojni poklič.
JOB 39:29 Vine li se kraguj po zamisli tvojoj i raširi krila prema jugu?
JOB 39:30 Po tvojoj li se reči orao uzdiže i na visinama gnezdi?
JOB 39:31 Na litici živi, noć provodi na grebenu i na utvrđenju.
JOB 39:32 Odatle on hranu vreba i oči mu nadaleko vide.
JOB 39:33 Njegovi ptići krv piju, leševi gde su – i on je tamo.“
JOB 39:34 Tada je Gospod uzvratio Jovu ovim rečima:
JOB 39:35 „Zar će svađalica Svemoćnoga da ispravlja? Neka Bogu sad uzvrati taj što mu zamera!“
JOB 39:36 I Jov je ovim rečima uzvratio Gospodu:
JOB 39:37 „Gle, ja nikakav kako bih tebi uzvratio?! Rukom svojom zatvaram usta svoja!
JOB 39:38 Neću da uzvratim, već jednom sam govorio; i još jednom, ali više neću.“
JOB 40:1 Gospod još reče Jovu:
JOB 40:2 „Kao muško opaši slabine svoje, da te ja pitam, a ti da mi odgovaraš.
JOB 40:3 Zar bi ti da pravednost moju obezvrediš? Proglasio bi mene krivim da bi sebe proglasio pravim?
JOB 40:4 Imaš li ti ruku ko što je Božija? Glas tvoj da li kao njegov grmi?
JOB 40:5 Hajde, veličanstvom i ugledom ukrasi se, u čast i slavu obuci se!
JOB 40:6 Izlij poplavu srdžbe svoje! Svakog gordog pogledaj i sruši ga.
JOB 40:7 Pogledaj sve gorde, pa ih ponizi; na licu mesta izgazi zle.
JOB 40:8 Zajedno ih u prašinu zatrpaj, preko lica pokrov u grobnici sveži.
JOB 40:9 Tada ću ti ja priznati da desnica tvoja može da te spase.
JOB 40:10 A gle, čudovište behemota koje sam sa tobom zajedno stvorio! On poput vola pase,
JOB 40:11 a vidi mu snage u bedrima njegovim! Sila mu je u trbušnim mišićima.
JOB 40:12 Rep ukruti kao kedar, bedrene mu žile prepletene.
JOB 40:13 Kosti su mu ko cevi bronzane, a udovi ko metalne cevi.
JOB 40:14 On je prvo delo Božijeg stvaranja, Sazdatelj mu njegov sa mačem prilazi.
JOB 40:15 Njemu brda hranu daju, tamo gde se igraju zveri poljske.
JOB 40:16 Ispod lotosa on leži, krije se u trski i močvari.
JOB 40:17 Lotosi ga zaklanjaju senkom, okružen je potočnim vrbama.
JOB 40:18 Gle, podivlja li reka, njega to ne straši; nema straha ni kad Jordan jurne mu u usta.
JOB 40:19 Može li ga iko zgrabiti dok gleda? Može li mu iko njušku probosti kukama?
JOB 40:20 Zar ćeš levijatana udicom da izvučeš i konopcem jezik da mu svežeš?
JOB 40:21 Hoćeš li mu uže kroz nos da provučeš i čeljust mu kukom da probodeš?
JOB 40:22 Hoće li te preklinjati mnogo i umilne pričati ti reči?
JOB 40:23 Zar će savez s tobom da načini? Držaćeš ga doveka ko roba?
JOB 40:24 Igraćeš se sa njim ko sa pticom, povocem svezati za svoje devojke?
JOB 40:25 Zar će se ortaci cenjkati za njega, na komade podeliti trgovcima?
JOB 40:26 Hoćeš li mu kožu izbosti ostvama i glavu harpunom?
JOB 40:27 Ako ruke na njega položiš – sećaćeš se toga boja, alʼ ga više ponoviti nećeš!
JOB 40:28 Ali, uludo je nadati se tome! Zar čovek ne pada samo kada ga ugleda?
JOB 41:1 Ne divlja li kada ga probudiš? A ko je taj što bi pred mene da stane?
JOB 41:2 Zar mi je ko ikada dao šta, da bi mu ja to vratio? Pa sve je moje pod nebesima!
JOB 41:3 O udovima njegovim ja da ćutim neću, ni o njegovoj snazi, ni o skladu njegovog tela.
JOB 41:4 Ko će da mu razotkrije površinu njegove odeće? Dupli oklop ko da mu probije?
JOB 41:5 Ko bi da mu čeljusti razjapi kada je strava oko njegovih zuba?
JOB 41:6 Leđa su mu od nizova krljušti poređanih i čvrsto spojenih.
JOB 41:7 Prijanjaju jedna uz drugu, ni vazduh među njima ne prolazi.
JOB 41:8 Spojene su među sobom, jedna drugu drže, razmaka nemaju.
JOB 41:9 Kad on kine, ko da munja sine; oči mu se crvene ko zora.
JOB 41:10 Plamen mu iz usta suklja, žeravice vatrene vrcaju.
JOB 41:11 Para mu se diže iz nozdrva, ko kotao ključa i preliva.
JOB 41:12 Svojim dahom ugalj raspiruje, iz ždrela mu vatra plamti.
JOB 41:13 Njemu snaga počiva u šiji, ispred njega nastupa strahota.
JOB 41:14 Nabori mu na telu prijanjaju, čvrsti su i nepomični.
JOB 41:15 Srce mu je kao kamen tvrdo, tvrdo mu je kao donji žrvanj.
JOB 41:16 Kad se digne, zastrepe delije, pred lomnjavom odstupaju.
JOB 41:17 Ko ga mačem i dohvati – ništa mu ne vredi – tako i kopljem, strelom ilʼ ostvama.
JOB 41:18 Gvožđe mu je poput pleve, a bronza mu kao drvo trulo.
JOB 41:19 Njega strela poterati neće, a kamenje iz praćke za njega je pleva.
JOB 41:20 Kao prutić njemu je toljaga, fijuku se koplja on podsmeva.
JOB 41:21 Stomak mu je ko od lomljenih crepova, pa kroz blato prođe ko drljača.
JOB 41:22 Zbog njega dubina provri kao lonac, more se peni kao kazan masti.
JOB 41:23 Za sobom ostavlja trag od pene, pa se čini da je dubina osedela.
JOB 41:24 Niko mu sličan na zemlji nije! To je stvorenje koje straha nema!
JOB 41:25 On gleda svakog ko je ponosan jer on je car svih ponosnih!“
JOB 42:1 Tada je Jov odgovorio Gospodu ovim rečima:
JOB 42:2 „Ja znam da si ti svemoguć, nezadržive su tvoje namere!
JOB 42:3 [Pitao si]: ’Ko je taj što neznanjem pokriva savet?’ Eto, govorio sam, a nisam shvatao stvari koje su mi bile čudesne da bi ih poznavao!
JOB 42:4 [Rekao si]: ’Molim te, čuj me, ja ću da govorim! Ja ću tebe da pitam a ti mi razjasni.’
JOB 42:5 Ušima sam slušao o tebi a sada sam te i očima video!
JOB 42:6 Zato se sam sebe gadim! U prašini i pepelu ja se kajem!“
JOB 42:7 A kada je Gospod Jovu kazao sve ove reči, Gospod se obratio i Elifasu iz Temana: „Planuo je moj gnev i na tebe i na tvoja dva prijatelja jer niste o meni – poput moga sluge Jova – govorili tačno!
JOB 42:8 Zato uzmite za sebe sedam junaca i sedam ovnova, pa idite Jovu, mome sluzi. Tada za sebe prinesite svespalnicu. I neka se Jov, sluga moj, pomoli za vas. Zaista, uslišiću ga i neću da vas kaznim za ludost, što niste govorili o meni tačno, kao moj sluga Jov.“
JOB 42:9 Tako su Elifas iz Temana, Vildad iz Suša i Sofar iz Namata otišli i uradili kako im je Gospod zapovedio. A Gospod je uslišio Jova.
JOB 42:10 Gospod je Jovu vratio sve oteto, nakon što se on pomolio za svoje prijatelje. I još je Gospod uvećao i udvostručio sve što je Jov imao.
JOB 42:11 Došla su mu sva njegova braća, sve sestre njegove i svi koji su ga ranije poznavali. Sa njim su jeli hleb u njegovoj kući, tešili su ga i žalili zbog svih nevolja koje mu je Gospod naneo. Svako mu je dao po kesit i svako po jedan zlatan prsten.
JOB 42:12 Elem, Gospod je više blagoslovio Jova na kraju nego na početku. Tako je imao četrnaest hiljada ovaca, šest hiljada kamila, hiljadu pari volova i hiljadu magarica.
JOB 42:13 Dobio je sedam sinova i tri ćerke.
JOB 42:14 Prvu je nazvao Jemima, drugu Kesija a treću Karen-Apuha.
JOB 42:15 Po svoj zemlji nije bilo žena lepih kao Jovove ćerke. Otac im je dao nasledstvo među njihovom braćom.
JOB 42:16 Jov je nakon ovoga živeo stotinu četrdeset godina. Dočekao je i svoju decu i njihove potomke do četvrtog naraštaja.
JOB 42:17 Tako je umro Jov, star i sit života.
PSA 1:1 Blažen čovek koji ne sledi savet opakih, ne stoji na grešničkom putu, niti seda u društvo rugača,
PSA 1:2 već uživa u Zakonu Gospodnjem, dan i noć mu o Zakonu misli.
PSA 1:3 On je kao drvo usađeno kraj potočnih voda, koje rod svoj daje kada mu je vreme, a lišće mu nikada ne vene. Sve što radi, na dobro mu ide.
PSA 1:4 Nisu takvi opaki! Oni su kao pleva što je vetar nosi.
PSA 1:5 Zato opaki neće opstati na sudu, ni grešnici na zboru pravednih.
PSA 1:6 Jer zna Gospod put pravednika, a put opakih vodi u propast.
PSA 2:1 Zašto li se bune narodi, šta to ljudi uzalud smišljaju?
PSA 2:2 Carevi se sveta prikupljaju, knezovi se s njima savetuju, da navale složno na Gospoda i na njegovog Pomazanika:
PSA 2:3 „Zbacimo sa sebe okove njihove, strgnimo sa sebe sveze njihove!“
PSA 2:4 Smeje se onaj što na nebesima stoluje, Gospod se to njima podruguje.
PSA 2:5 On im onda u gnevu progovara, jarošću ih svojom užasava:
PSA 2:6 „Cara svoga ja sam postavio, na Sionu, svetoj gori svojoj.“
PSA 2:7 Objaviću odluku Gospodnju. On mi reče: „Ti si Sin moj, danas si se meni rodio.
PSA 2:8 Traži od mene, i daću ti u nasledstvo puke, i krajeve zemaljske da ti budu imovina.
PSA 2:9 Slomićeš ih gvozdenom palicom, razbićeš ih kao posudu od gline.“
PSA 2:10 Zato, carevi, budite razumni, primite nauk, vladari zemaljski!
PSA 2:11 Služite Gospodu u strahu, s trepetom se radujte.
PSA 2:12 Volite Sina, da mu gnev ne plane, pa da propadnete na svom putu, jer gnev njegov za tren oka plane. Blago svakom ko u njemu utočište traži!
PSA 3:1 Psalam Davidov, kad je bežao pred svojim sinom Avesalomom. Gospode, koliko li je mojih protivnika, koliko li je onih što ustaju na mene!
PSA 3:2 Mnogo je onih što o meni kažu: „Nema njemu spasenja od Boga.“ Sela
PSA 3:3 A ti, Gospode, štit si oko mene, slavo moja, ti mi glavu dižeš!
PSA 3:4 Glasom svojim prizivam Gospoda, odgovara on mi s gore svoje svete. Sela
PSA 3:5 Ja ležem i spavam, i opet se budim, jer On, Gospod, pruža mi oslonac.
PSA 3:6 Ne bojim se ni hiljada ljudi, što odasvud nadiru na mene.
PSA 3:7 Ustani, Gospode, spasi me, moj Bože; sve dušmane moje udari u bradu, opakima sve zube polomi.
PSA 3:8 Spasenje pripada Gospodu, tvoj blagoslov na tvom je narodu. Sela
PSA 4:1 Horovođi, uz žičane instrumente. Davidov psalam. Odgovori kad te zovnem, Bože, moja pravdo, u mojoj teskobi, daj mi da odahnem, smiluj mi se, počuj mi molitvu.
PSA 4:2 Dokle će, o, ljudski sinovi, slava moja biti u sramoti? Dokle ćete voleti ispraznost, dokle ćete ići za prevarom? Sela
PSA 4:3 Znajte, verne je Gospod odvojio za sebe, Gospod sluša kad god ga pozovem.
PSA 4:4 Gnevite se, ali ne grešite, na postelji srcem razmišljajte, utihnite. Sela
PSA 4:5 Prinesite žrtve pravedne, u Gospoda se uzdajte.
PSA 4:6 Mnogi kažu: „Ko će nam pokazati sreću?“ Obasjaj nas, Gospode, svetlom svoga lica!
PSA 4:7 Ti si mi veseljem ispunio srce, više ga ima od njihovog žita, i od mladoga vina njihovog.
PSA 4:8 Ja spokojno ležem, [spokojno] i spavam, jer ti sam, Gospode, daješ mi spokoja. Sela
PSA 5:1 Horovođi, uz frule: Davidov psalam. O, Gospode, počuj moje reči, i razmotri uzdisaje moje.
PSA 5:2 Čuj moj vapaj, care moj i Bože, jer tebi svoju upravljam molitvu.
PSA 5:3 Jutrom, Gospode, ti glas mi čuješ, jutrom tebi prinosim molitvu, netremice pazim, iščekujem.
PSA 5:4 Jer ti nisi Bog kome zločin prija, zlo ne može tvojim gostom biti.
PSA 5:5 Oholi ti na oči ne mogu izaći, mrziš sve što čine nepravdu.
PSA 5:6 Ti zatireš one što govore laži, krvožedne i podmukle Gospod ne podnosi.
PSA 5:7 A ja ću u Dom tvoj doći, po obilnom tvome smilovanju, pred tvojim ću svetim Domom biti, u strahu se tebi pokloniti.
PSA 5:8 Svojom me pravdom vodi, Gospode, zbog mrzitelja koji mi zasedu spremaju; put svoj poravnaj preda mnom.
PSA 5:9 Istine im nema na usnama, srce im je ispunjeno zlobom, grob otvoren grlo je njihovo, a jezik im laska prevrtljivo.
PSA 5:10 O, Bože, krivim ih proglasi, spletke njihove nek ih upropaste. Za grehe ih mnoge izagnaj, jer na tebe oni ustadoše.
PSA 5:11 Neka se raduju svi što u tebi utočište traže, neka se doveka vesele koje ti zaklanjaš, neka kliču oni koji ime tvoje ljube.
PSA 5:12 Jer ti, Gospode, blagosiljaš pravednog, milošću ga kao štitom zaklanjaš.
PSA 6:1 Horovođi, uz žičane instrumente. Za duboke glasove. Psalam Davidov. Ne karaj me, Gospode, u svome gnevu, u srdžbi me svojoj ne kažnjavaj.
PSA 6:2 Smiluj mi se, Gospode, jer sam klonuo, isceli me, Gospode, kosti mi se tresu.
PSA 6:3 Duša mi je vrlo ustreptala, dokle, Gospode, dokle ćeš čekati?
PSA 6:4 Okreni se, Gospode, izbavi mi dušu, spasi mene zbog milosti svoje.
PSA 6:5 Jer, mrtav čovek tebe ne spominje, ko će te iz Sveta mrtvih proslavljati?
PSA 6:6 Od jecanja sasvim sam klonuo; svu noć ležaj ja plačem natapam, i svoj krevet suzama oblivam.
PSA 6:7 Oko moje od muke se gasi, iščezava zbog svih mojih dušmana.
PSA 6:8 Odbijte od mene, svi prestupnici, jer čuo je Gospod glas mog vapaja.
PSA 6:9 Čuo je Gospod moju molbu, Gospod prima moju molitvu.
PSA 6:10 Nek se osramote svi moji dušmani, nek velikoj smutnji podlegnu, nek se odmah povuku u sramu.
PSA 7:1 Tužbalica Davidova, koju je ispevao Gospodu zbog reči Huša, Venijaminovca. Gospode, Bože moj, u tebi je moje utočište, spasi me, izbavi, od svih koji me gone,
PSA 7:2 da mi dušu kao lav ne razderu, rastrgnu me, a spasa ni od koga.
PSA 7:3 Gospode, Bože moj, ako sam ovo učinio, ako sam ruke svoje nepravdom okaljao,
PSA 7:4 ako sam prijatelju zlom uzvratio, a protivnika bez razloga pljačkao,
PSA 7:5 neka me neprijatelj goni i sustigne, neka život moj na zemlju zgazi, a slavu moju u prašinu baci. Sela
PSA 7:6 U svom gnevu ustani, Gospode, digni se na bes mojih dušmana, probudi se, u pomoć mi dođi, jer ti si svoj sud zakazao.
PSA 7:7 Neka se zbor naroda skupi oko tebe, pa nad njima vladaj sa visina.
PSA 7:8 Gospod sudi narodima, sudi mi, Gospode, po pravednosti i neporočnosti mojoj.
PSA 7:9 Bog je pravedan, on ispituje i srca i nutrinu; neka dođe kraj zlu opakih, a pravednoga ti učvrsti.
PSA 7:10 Bog je moj štit, on spasava ispravnog u srcu.
PSA 7:11 Bog je pravedni sudija, svakog dana Bog gnev svoj izliva.
PSA 7:12 A za onog ko se ne pokaje, on će svoj mač naoštriti, i luk svoj zapeti, uperiti;
PSA 7:13 takvom sprema oružje smrtno, strele svoje pravi zapaljive.
PSA 7:14 Eto, opaki je zlom bremenit, začinje nevolju, a rađa prevaru.
PSA 7:15 Kopa jamu, izdubi je, i pada u jamu koju je načinio.
PSA 7:16 Nevolja njegova neka mu se na glavu vrati, nasilje njegovo neka mu na teme padne.
PSA 7:17 Hvaliću Gospoda radi njegove pravednosti, slaviću pesmom ime Gospoda Svevišnjeg!
PSA 8:1 Horovođi, „Radosnica“. Psalam Davidov. O, Gospode, naš Bože, kako je uzvišeno ime tvoje po svoj zemlji! Ti si hvalu sebi dao na nebesima.
PSA 8:2 Sa usana dece i dojenčadi, ti si sebi moć podigao radi svojih neprijatelja; da ućutkaš dušmanina i osvetnika.
PSA 8:3 Kad pogledam tvoja nebesa, koje tvoji prsti načiniše, mesec i zvezde koje ti postavi…
PSA 8:4 Šta je čovek da ga se sećaš, šta li sin čovečiji da brineš za njega?
PSA 8:5 Ti si ga malo manjim od Boga učinio, slavom i čašću njega si ovenčao,
PSA 8:6 dela ruku svojih u vlast si mu dao, njemu pod noge sve si pokorio:
PSA 8:7 sve ovce i goveda, i zverinje poljsko,
PSA 8:8 ptice nebeske, i ribe morske, što plivaju morskim stazama.
PSA 8:9 O, Gospode, naš Bože, kako je uzvišeno ime tvoje po svoj zemlji!
PSA 9:1 Za horovođu, po napevu „Smrt sina“. Psalam Davidov. Slaviću Gospoda svim srcem svojim, pričaću o svim tvojim čudesima.
PSA 9:2 Veseliću se, tebi ću klicati, tvome ću imenu pevati, Svevišnji.
PSA 9:3 Kad se moji neprijatelji povuku u begu, neka se sapletu i propadnu pred tobom.
PSA 9:4 Jer ti si odbranio moje pravo i sud, seo si na presto da sudiš po pravdi.
PSA 9:5 Ukorio si narode, uništio opake, zatro si im ime u veke vekova.
PSA 9:6 Dokrajčen je dušmanin, u ruševinama je doveka, gradove si mu istrebio, spomen na njih izbrisao.
PSA 9:7 Ali Gospod stoluje do veka, presto je svoj postavio da sudi,
PSA 9:8 i svetu će suditi po pravdi, jednako će suditi narodima.
PSA 9:9 Gospod je zaklon ugnjetenom, zaklon u vreme nevolje.
PSA 9:10 Neka se uzdaju u tebe oni koji tvoje ime znaju, jer ti, Gospode, ne ostavljaš one što te traže.
PSA 9:11 Pevajte Gospodu, koji stoluje na Sionu! Pričajte narodima o delima njegovim!
PSA 9:12 Jer onaj što se sveti za prolivenu krv, on pamti, ne zaboravlja vapaj poniznih.
PSA 9:13 Smiluj mi se, o, Gospode, vidi kako me kinje mrzitelji moji – ti što me izvlačiš iz vrata smrti –
PSA 9:14 da bih naveštao sva slavna dela tvoja na dverima ćerke sionske, i tamo se radovao tvojemu spasenju.
PSA 9:15 Narodi jamu iskopaše, alʼ u nju sami upadoše, noga im se uhvati u mrežu koju sakriše.
PSA 9:16 Gospod je sebe učinio znanim, on postupa po pravu, a opaki se hvata u zamku svoje ruke. Misli. Sela
PSA 9:17 Neka se opaki vrate u Svet mrtvih, svi narodi koji Boga zaboravljaju,
PSA 9:18 jer ubogi neće uvek biti zaboravljen, niti propasti nada poniznih.
PSA 9:19 Ustani, Gospode, neka čovek ne nadvlada, neka se sudi narodima pred tobom.
PSA 9:20 Uteraj im strah u kosti, Gospode, neka znaju puci da su [samo] ljudi. Sela
PSA 10:1 Zašto, Gospode, stojiš daleko? Što se skrivaš u vreme nevolje?
PSA 10:2 Opaki, nadmeni, ljuto goni ubogog, u spletke ga hvata koje je ispleo.
PSA 10:3 Jer opaki se hvali žudnjama svog srca, pohlepni proklinje, prezire Gospoda.
PSA 10:4 U svojoj ga oholosti on ne traži, nema Boga ni u jednoj misli svojoj.
PSA 10:5 Taj uvek uspeva na svojim stazama, na sudove tvoje on s visoka gleda, i svojim se dušmanima ruga.
PSA 10:6 On u srcu kaže: „Ništa mene neće uzdrmati, zlo me nikad zadesiti neće.“
PSA 10:7 Usta su mu puna kletve, laži i uvrede, a muka i nevolja pod jezikom njegovim.
PSA 10:8 U dvorištu vreba iz zasede, iz potaje ubija nevinoga, iz skrovišta motri nemoćnoga.
PSA 10:9 Kao lav on vreba u šipražju, u zasedi čeka da ulovi ubogoga; u svoju ga mrežu hvata i odvlači.
PSA 10:10 Bespomoćne lomi i obara, oni mu u kandže dopadaju.
PSA 10:11 On govori u srcu: „Bog zaboravlja, skriva lice, nikada on to neće videti.“
PSA 10:12 Ustani, Gospode, digni svoju ruku, Bože, ponizne nemoj zaboraviti!
PSA 10:13 Zašto opaki da prezire Boga, zašto da u svom srcu kaže: „Ti me nećeš za to pitati“?
PSA 10:14 Ali, ti to ipak vidiš, jer posmatraš muku i nevolju, da stvar uzmeš u svoje ruke. Nemoćni se oslanja na tebe, sirotome ti si pomoćnik.
PSA 10:15 Slomi ruku opakome, zlome, pa kad tražiš njegovu opakost, ni traga od nje da ne nađeš.
PSA 10:16 Gospod je car u veke vekova, nestaće narodi sa njegove zemlje.
PSA 10:17 Ti, Gospode, čuješ čežnju poniznih, hrabriš ih, uho svoje priklanjaš,
PSA 10:18 da daš pravo sirotome i ugnjetenom, da čovek na zemlji ne zadaje više strah.
PSA 11:1 Horovođi. Davidov. Utočište je meni u Gospodu. Zašto onda meni govorite: „Kao ptica u goru uteci!
PSA 11:2 Jer, gle, opaki luk svoj natežu, na tetivu strelu postavljaju, da poštene iz mraka gađaju.
PSA 11:3 Kada se temelji raspadaju, šta pravednik može da učini?“
PSA 11:4 Gospod je u svom svetom hramu, Gospodnji je presto na nebesima, očima on pomno posmatra, on proniče potomke ljudi.
PSA 11:5 Pravednoga ispituje Gospod, ali duša njegova mrzi onoga, ko je opak i voli nasilje.
PSA 11:6 Na opakog on će sručiti užareno ugljevlje i sumpor; plamenovi ognjenog vihora, to je deo njihov, to im je u čaši.
PSA 11:7 Jer pravedan je Gospod, pravednost on voli, pošteni će gledati mu lice.
PSA 12:1 Horovođi: prema Šeminitu. Psalam Davidov. Spasavaj, Gospode, jer nestade verni, iščeznuše pobožni među potomcima ljudi.
PSA 12:2 Svako vara svoga bližnjega, usne njihove govore laskavo, a u srcu drugačije misle.
PSA 12:3 Nek zatre Gospod usne prevrtljive, nek istrebi jezik hvalisavi.
PSA 12:4 „Naš je jezik, naša snaga“ – kažu, „usne su nam naša uzdanica. Ko će onda da vlada nad nama?“
PSA 12:5 „Radi siromaha što su potlačeni, i ubogoga što stenje pod mukom, ja ću sad ustati – govori Gospod – spasenje mu dati za kojim uzdiše.“
PSA 12:6 Reči Gospodnje čiste su reči, srebro kaljeno u peći od gline, sedam puta one su topljene.
PSA 12:7 Ti ćeš ih, o, Gospode, sačuvati, zauvek nas štititi od tog naraštaja.
PSA 12:8 Opaki se nesputano šire unaokolo, kad se zlo veliča među potomcima ljudi.
PSA 13:1 Horovođi. Psalam Davidov. Dokle više, dokle, o, Gospode? Zar ćeš me ti vazdan zaboravljati? Dokle ćeš od mene svoje lice kriti?
PSA 13:2 Dokle više da se pitam u duši, i svaki dan u srcu tugujem? Dokle će dušmanin da bude nada mnom?
PSA 13:3 Pogledaj, usliši me, Gospode, Bože moj, oči mi prosvetli, da u san smrtni ja ne utonem,
PSA 13:4 da ne kaže neprijatelj: „Ja sam ga nadjačao“, i protivnici ne likuju nada mnom.
PSA 13:5 A ja ću se u tvoju milost uzdati, tvome se spasenju u srcu radovati.
PSA 13:6 Pevaću Gospodu, jer mi je bio dobrostiv.
PSA 14:1 Za horovođu. Davidov psalam. Bezumnik u svom srcu kaže: „Nema Boga!“ Dela su im opaka i gadna, nema nikoga da čini dobro.
PSA 14:2 Gospod s neba gleda potomke ljudi, da vidi ima li razumnoga, takvoga koji traži Boga.
PSA 14:3 [Od Boga] se svi odvratiše, pokvareni svi postadoše; nema toga koji čini dobro, takvoga nijednoga nema.
PSA 14:4 Zar ne znaju svi ti zlikovci, da moj narod kao hleb proždiru, a ni samog Gospoda ne prizivaju?
PSA 14:5 Tu će njih strah silni spopasti, jer je Bog s rodom pravedničkim.
PSA 14:6 Rugate se onom što ubogi misli, ali utočište je njemu u Gospodu.
PSA 14:7 Ko će sa Siona dati spasenje Izrailju? Kada Gospod vrati svoj narod izgnani, radovaće se Jakov, veseliće se Izrailj.
PSA 15:1 Psalam Davidov. Ko to sme, o, Gospode, da prebiva u tvom šatoru, i da živi na svetoj gori tvojoj?
PSA 15:2 Onaj koji hoda besprekorno, i čini što pravda zahteva; ko iz srca govori istinu,
PSA 15:3 i svoj jezik čuva od pakosti; ko svom bližnjem ne čini zla, niti ocrnjuje svoga bližnjega;
PSA 15:4 ko s prezirom gleda na opake, a poštuje one što se boje Gospoda; ko svoju zakletvu ne poriče makar mu to i na zlo izašlo;
PSA 15:5 ko ne pozajmljuje novac s kamatom, niti prima mito protiv nevinog. Ko to čini, neće se poljuljati doveka.
PSA 16:1 Davidova pesma pouzdanja u Boga. Čuvaj me, o, Bože, jer u tebi je utočište moje.
PSA 16:2 Kažem Gospodu: „Ti si moj Gospod, bez tebe mi nema dobra.“
PSA 16:3 Uzvišeni su sveti u zemlji, u njima mi je sva milina.
PSA 16:4 Mnoge muke stižu one, što za [drugim bogovima] hrle. Zato neću njima krvne žrtve liti, niti će mi usne prizivati im ime.
PSA 16:5 Gospod mi je baština, moja čaša; ti čvrsto držiš moj deo.
PSA 16:6 Zemlja mi je dana na prijatnom mestu; kako li je divna moja baština!
PSA 16:7 Blagosiljam Gospoda koji me savetuje, i u noćno doba opominje me nutrina.
PSA 16:8 Gospod mi je uvek pred očima. Pošto mi je on sa desne strane, ništa mene uzdrmati neće.
PSA 16:9 Zato mi je srce ushićeno, a biće moje tome se raduje; celo moje telo počiva spokojno,
PSA 16:10 što mi dušu nećeš prepustiti Svetu mrtvih, niti dati da tvoj verni truli.
PSA 16:11 Stazu života ti si mi otkrio, pun radosti pred tobom ću biti. Večne su divote u tvojoj desnici!
PSA 17:1 Davidova molitva. Čuj, Gospode, pravednosti radi, okreni se k mome vapaju, prigni uho mojoj molitvi, jer na mojim usnama nema prevare.
PSA 17:2 Nek mi sud s tvoga lica dođe; tvoje oči čestitost nek vide.
PSA 17:3 Ti si meni ispitao srce, došao mi noću u posetu, misli si mi ognjem iskušao, ali ništa tamo nisi našao; a ja reših da ustima ne zgrešim.
PSA 17:4 Po čemu će čovek da postupa? Prema reči sa tvojih usana, ja se čuvam staza nasilnika.
PSA 17:5 Održi mi stope na svojim stazama, da se moje noge ne okliznu.
PSA 17:6 Prizivam te, Bože, jer mi odgovaraš, prigni uho k meni, počuj moje reči.
PSA 17:7 Pokaži milost svoju čudesnu, ti što desnicom svojom izbavljaš one, koji traže utočište od svojih zlotvora.
PSA 17:8 Čuvaj me kao zenicu svog oka, pod senku me svojih krila skloni,
PSA 17:9 od opakih koji me napadaju, od dušmana što me opkoljuju.
PSA 17:10 [Srce] im je postalo bezdušno, a usta im govore uznosito.
PSA 17:11 Oni mene gone, opkoljuju, a oči im pažljivo gledaju, kako da me na tlo obore.
PSA 17:12 Kao lav su što žudi da rastrgne, kao mladi lav što vreba iz potaje.
PSA 17:13 Ustani na njih, Gospode, baci ih na kolena, mačem me svojim izbavi od opakog!
PSA 17:14 [Izbavi me] svojom rukom, Gospode, od ljudi kojima je deo ovaj svet prolazni; neka im trbuh puni ono što si zlima namenio; siti će im biti i sinovi, i za potomstvo će im još ostati.
PSA 17:15 A ja ću u pravednosti lice tvoje videti, kad se probudim tvoga ću se lika nasititi.
PSA 18:1 David je ispevao Gospodu reči ove pesme onoga dana kada ga je Gospod izbavio iz ruku svih njegovih neprijatelja i iz Saulove ruke. Rekao je: Volim te, Gospode, moja snago.
PSA 18:2 Gospode, steno moja, tvrđavo moja, izbavitelju moj. Moj Bog je meni stena, gde zaklon nalazim. Štite moj, rože mog spasenja, zaklone moj, utočište moje!
PSA 18:3 Prizvaću Gospoda slave predostojnog, i on će me spasti od mojih dušmana.
PSA 18:4 Smrtna su se užad splela oko mene, užasnut sam razornim rekama.
PSA 18:5 Užad su me Sveta mrtvih opkolila, smrt me vreba sa svojim zamkama.
PSA 18:6 U nevolji zavapih Gospodu, i povikah ka Bogu svojemu. Iz svog hrama glas je moj čuo, moj vapaj stiže do njega, do njegovih ušiju.
PSA 18:7 Tad se zemlja uzdrma, zatrese, zadrhtaše temelji planina, stresoše se zbog njegovog gneva.
PSA 18:8 Dim se diže njemu iz nozdrva, oganj plamti iz njegovih usta, žar ugljeni iz njega izbija.
PSA 18:9 On nebesa presavi i siđe, pod nogama gusta mu je tama.
PSA 18:10 Heruvima uzjaha, polete, i zaplovi na krilima vetra.
PSA 18:11 Od tame načini oko sebe šator, senicu za sebe od tamnih voda i od oblaka tamnih.
PSA 18:12 Od sjaja pred njim prođoše oblaci, pljušti grad i ugalj užareni.
PSA 18:13 Tada Gospod zagrme s nebesa, razleže se glas Svevišnjega, grad i ugalj užareni.
PSA 18:14 Strele svoje odape i dušmane rasu, bljesnu munjama, u pometnju ih baci.
PSA 18:15 Kad si Gospode počeo da karaš, kad ti dah iz nozdrva planu, doline se vodne pokazaše, otkriše se temelji sveta.
PSA 18:16 Ruku pruži sa visina, dohvati me, iz voda me moćnih izvuče,
PSA 18:17 od moćnog me izbavi dušmana, i od onih jačih što me mrze.
PSA 18:18 Navališe na mene u dan moje muke, ali Gospod mi je bio oslonac.
PSA 18:19 Izvede me na prostrano mesto, izbavi me jer sam mu po volji.
PSA 18:20 Gospod mi po pravdi mojoj plati, nagradi mi čistoću ruku mojih,
PSA 18:21 jer puteve Gospodnje sačuvah; Bogu svome ja nisam skrivio.
PSA 18:22 Sudovi njegovi svi su mi pred očima, od odredbi njegovih odvratio se nisam.
PSA 18:23 Pred njim sam ja bio besprekoran, sačuvao sam sebe od krivice,
PSA 18:24 po pravdi me je mojoj Gospod nagradio, ruke su mi nedužne pred njegovim očima.
PSA 18:25 Ti vernima iskazuješ vernost, besprekornima uzvraćaš poštenjem.
PSA 18:26 S čistima ti postupaš čisto, a s opakima postupaš lukavo.
PSA 18:27 Ti izbavljaš krotak narod, a obaraš pogled uznositi.
PSA 18:28 Jer ti, Gospode, svetiljku mi pališ, moj Bog moju tamu rasvetljuje.
PSA 18:29 Jer sa tobom ja razbijam četu, s Bogom mojim preskačem zidine.
PSA 18:30 Put je Božiji besprekoran, reč je Gospodnja u vatri prekaljena; štit je svima što u njemu utočište traže.
PSA 18:31 Jer ko je Bog osim Gospoda? Ko je stena osim našeg Boga?
PSA 18:32 On je Bog koji me snagom oprema, on put moj čini besprekornim.
PSA 18:33 Dade mi noge hitre ko u košute, postavi me čvrsto na visine.
PSA 18:34 Ruke moje uči vojevanju, da luk bronzani natežem mišicama.
PSA 18:35 Ti mi daješ štit spasenja svoga, desnica me tvoja podupire, tvoj odaziv čini me velikim.
PSA 18:36 Širiš tlo pod korakom mojim, da mi noge ne bi posrnule.
PSA 18:37 Dušmane svoje gonim i sustižem, ne vraćam se dok ih ne dokrajčim.
PSA 18:38 Razbijam ih i ne mogu ustati, i padaju pod moje noge.
PSA 18:39 Ti me opremaš snagom za bitku, i obaraš poda mnom moje protivnike.
PSA 18:40 Ti učini da dušmani moji rep svoj podviju preda mnom, da mrzitelje svoje iskorenim.
PSA 18:41 Zavapiše, ali im spasa nema niotkuda; Gospodu [zavapiše], ali on im ne odgovara.
PSA 18:42 Izmrvih ih kao prah pred vetar, izbacih ih kao blato sa ulica.
PSA 18:43 Ti si me izbavio od sukoba s narodom, i postavio me za glavu pucima. Narod koji nisam znao, taj mi narod služi.
PSA 18:44 Tuđinci mi laskaju, čim me čuju, oni me slušaju.
PSA 18:45 Tuđinci gube srčanost, iz svojih tvrđava izlaze drhćući.
PSA 18:46 Živeo Gospod! Blagoslovena bila stena moja! Uzvišen bio Bog moga spasenja!
PSA 18:47 To je Bog što me osvećuje, on meni pokorava narode;
PSA 18:48 izbavlja me od mojih dušmana. Nad mojim si me mrziteljima uzvisio, izbavio me od čoveka nasilnog.
PSA 18:49 Zato ću te hvaliti, Gospode, među pucima, tvoje ću ime pesmom proslavljati.
PSA 18:50 Veliko spasenje daje svome caru; iskazuje milost pomazaniku svome, Davidu, i njegovom potomstvu doveka.
PSA 19:1 Horovođi. Psalam Davidov. Nebesa pričaju o slavi Božijoj, nebo objavljuje delo ruku njegovih.
PSA 19:2 Jedan dan drugom danu javlja, a noć noći prenosi saznanje.
PSA 19:3 Nema govora, nema ni jezika, gde se glas njihov nije začuo.
PSA 19:4 Glas je celom odjeknuo zemljom, reči su im do nakraj sveta stigle. Suncu je na nebu šator razapeo,
PSA 19:5 pa ono kao ženik iz sobe izlazi, veselo kao junak što trči po putu.
PSA 19:6 Izlazak mu je na jednom kraju neba, a hod mu je do njegovog kraja; nema skrivanja od njegove jare.
PSA 19:7 Zakon je Gospodnji besprekoran – obnavlja dušu, pouzdano je svedočanstvo Gospodnje – umudruje lakovernog.
PSA 19:8 Pravedne su odluke Gospodnje – vesele srce; bez mane su sudovi Gospodnji – prosvetljuju oči.
PSA 19:9 Čist je strah Gospodnji – traje doveka; istiniti su sudovi Gospodnji – pravedni su svi zajedno.
PSA 19:10 Poželjniji od zlata, zlata žeženog, slađi su od meda što teče iz saća.
PSA 19:11 Njima se tvoj sluga opominje, ko njih čuva veliku nagradu prima.
PSA 19:12 Ko će razaznati svoje pogreške? Očisti me i od onih skrivenih.
PSA 19:13 I od voljnih greha čuvaj slugu svoga; ne dozvoli da ovladaju mnome. Tada ću ja biti bez krivice, i nedužan za veliki prestup.
PSA 19:14 Neka reči mojih usta i misli moga srca, tebi budu ugodne, Gospode, steno moja, otkupitelju moj.
PSA 20:1 Horovođi. Psalam Davidov. Neka te Gospod usliši u dan nevolje, neka te ime Boga Jakovljevog štiti.
PSA 20:2 Neka ti pošalje pomoć iz Svetinje, sa Siona neka te podupre.
PSA 20:3 Neka se seti svih tvojih prinosa, i svespalnicu tvoju neka primi. Sela
PSA 20:4 Neka ti da što ti srce [hoće], i svaku zamisao tvoju neka ispuni.
PSA 20:5 A mi ćemo klicati radi tvog spasenja, i u ime Boga našega dizati zastave. Neka Gospod ispuni sve tvoje molbe.
PSA 20:6 Sada znam da Gospod spasava svoga pomazanika, i uslišava ga sa svog svetog neba, silnim spasenjem svoje desnice.
PSA 20:7 Jedni se hvale kolima, drugi konjima, a mi imenom Gospoda, Boga našega.
PSA 20:8 Oni posrću i padaju, mi se dižemo i stojimo.
PSA 20:9 Gospode, spasi cara, usliši nas kad te prizovemo!
PSA 21:1 Horovođi. Psalam Davidov. Gospode, po tvojoj se snazi car veseli, kako se mnogo raduje tvome spasenju!
PSA 21:2 Dao si mu što mu srce želi, prošnju njegovu nisi odbio. Sela
PSA 21:3 Jer susreo si ga dobrim blagoslovima, na glavu mu stavio krunu od suvoga zlata.
PSA 21:4 Život je od tebe tražio i život si mu dao; duge dane zauvek i doveka.
PSA 21:5 Velika je tvoja slava u tvome spasenju, podario si mu sjaj i veličanstvo,
PSA 21:6 Jer ti mu podari blagoslove doveka, dao mu da se veseli u radosti tvog lica.
PSA 21:7 Jer car se uzda u Gospoda, i milošću se Svevišnjega neće uzdrmati.
PSA 21:8 Ruka će ti naći sve tvoje dušmane, desnica ti naći one što te mrze.
PSA 21:9 Učinićeš da budu kao peć ognjena kad se pojaviš, Gospod će ih progutati u svome gnevu, oganj proždraće ih.
PSA 21:10 Istrebićeš im potomke sa zemlje, i seme njihovo među potomcima ljudi.
PSA 21:11 Jer zlo su naumili protiv tebe, zaveru skovaše, alʼ neće im uspeti,
PSA 21:12 jer ti ćeš ih u beg naterati, kad im strelu uperiš u lice.
PSA 21:13 Uzvisi se, Gospode, u svojoj sili! A mi ćemo pevati i slaviti tvoju snagu.
PSA 22:1 Horovođi, po napevu košuta u zori. Davidov psalam. Bože moj, Bože moj, zašto si me ostavio?! Daleko si od moga spasenja, i od reči vapaja mojega.
PSA 22:2 Bože moj, vapim danju, a ti ne odgovaraš; noću, ali nema mi odmora.
PSA 22:3 A ti si onaj Sveti, presto ti je na hvalama Izrailjevim.
PSA 22:4 U tebe su se naši preci uzdali, uzdali se i ti ih izbavi.
PSA 22:5 Tebi su vapili i izbavljeni bili, u tebe se uzdali i nisu se osramotili.
PSA 22:6 A ja sam crv, a ne čovek, ruglo ljudima, prezir naroda.
PSA 22:7 Ko god me vidi, taj mi se ruga, cere mi se i mašu glavama:
PSA 22:8 „U Gospoda se uzdao, neka ga on izbavi, kad u njemu radost nalazi.“
PSA 22:9 Jer ti si me izvukao iz utrobe majčine, na grudima majke dao mi počinak.
PSA 22:10 Tebi sam predan od majčina krila, od utrobe majčine ti si Bog moj.
PSA 22:11 Ne udaljuj se od mene, jer nevolja je blizu, a pomoćnika nema.
PSA 22:12 Okružiše me mnogi bikovi, bikovi me vasanski opkoliše.
PSA 22:13 Na mene su čeljust raširili, kao lav što razdire i riče.
PSA 22:14 Poput vode život mi ističe, sve su mi se kosti razglavile, srce mi je ko vosak postalo, i topi se u mojim grudima.
PSA 22:15 Snaga mi se kao crep sasuši, jezik mi je uz nepce prionuo; u smrtni si me prah stavio.
PSA 22:16 Jer psi su me, evo, opkolili, okružila me četa zlikovaca, ruke su mi i noge probili.
PSA 22:17 Sve kosti svoje izbrojati mogu, a oni me gledaju i zure u mene.
PSA 22:18 Moje haljine dele među sobom, kocku bacaju za moju odeću.
PSA 22:19 Ne udaljuj se od mene, Gospode, snago moja, požuri mi u pomoć,
PSA 22:20 dušu moju izbavi od mača, i moj život od kandži pasa.
PSA 22:21 Izbavi me od lavlje čeljusti, i od rogova bivolovih!
PSA 22:22 A ja ću pričati o tvom imenu braći svojoj, hvaliću te usred zbora.
PSA 22:23 Hvalite Gospoda, vi što ga se bojite, slavite ga, sve seme Jakovljevo, sav rod Izrailjev, nek od njega strepi!
PSA 22:24 Jer patnju ugnjetenog nije prezreo, niti mu je postala odvratna, nije svoje lice sakrio od njega, nego mu je vapaj uslišio.
PSA 22:25 O tebi ću pevati na velikom zboru, ispuniću zavete svoje pred onima koji ga se boje.
PSA 22:26 Ponizni će jesti i biti siti, hvaliće Gospoda koji ga traže. Neka srca vaša žive doveka!
PSA 22:27 Setiće se i vratiti Gospodu, svi krajevi zemaljski, pašće ničice pred tobom sva plemena naroda.
PSA 22:28 Jer Gospodnje je Carstvo, on vlada nad narodima.
PSA 22:29 Njemu će se klanjati svi bogati i siti na zemlji, pred njim će kleknuti svi koji u prah silaze, kojima se život ugasio.
PSA 22:30 Potomstvo njemu će služiti, pričaće o Gospodu budućem naraštaju,
PSA 22:31 doći će i objaviti pravednost njegovu narodu koji se još nije rodio, da je on to učinio.
PSA 23:1 Psalam Davidov. Gospod je meni Pastir, ni u čemu ja ne oskudevam.
PSA 23:2 Na zelenoj paši odmara me, vodi me na vode počinka.
PSA 23:3 Dušu moju oporavlja, vodi me stazama pravednosti, radi svog imena.
PSA 23:4 Pa da i dolinom smrtne sene hodam, neću se bojati zla, jer si ti sa mnom; štap tvoj i palica tvoja daju mi utehu.
PSA 23:5 Ti prostireš sto preda mnom u prisustvu mojih dušmana, namazao si uljem glavu moju, i čaša se moja preliva.
PSA 23:6 Da, dobrota i milost tvoja pratiće me u sve dane života moga i ja ću stanovati u Domu Gospodnjem u danima mnogim.
PSA 24:1 Psalam Davidov. Gospodu pripada zemlja i sve što je na njoj, svet i svi koji žive na njemu.
PSA 24:2 Jer on ga je utemeljio na morima, na vodama ga osnovao.
PSA 24:3 Ko će da se uspne na goru Gospodnju? Ko će da stane na sveto mesto njegovo?
PSA 24:4 Onaj kome su ruke nedužne, čovek koji ima srce bez mane, čija duša ne sledi ispraznost, i koji se ne zaklinje lažno.
PSA 24:5 On će požnjeti blagoslov od Gospoda, i pravednost od Boga, svog Spasitelja.
PSA 24:6 Takav je naraštaj onih koji ga traže, koji traže lice tvoje, [Bože] Jakovljev. Sela
PSA 24:7 Dignite, o, vrata, svoje nadvratnike, dignite se, dveri večne, da uđe Car slave.
PSA 24:8 Ko je taj Car slave? Gospod jak i junačan, Gospod silan u boju.
PSA 24:9 Dignite, o, vrata, svoje nadvratnike, dignite se, dveri večne, da uđe Car slave.
PSA 24:10 Ko je taj Car slave? Gospod nad vojskama, on je taj Car slave. Sela
PSA 25:1 Davidov. K tebi, Gospode, uzdižem dušu svoju,
PSA 25:2 u tebe se pouzdajem, moj Bože, ne daj da se osramotim; ne daj da dušmani moji likuju nada mnom.
PSA 25:3 Neće se stideti ni jedan od onih koji u tebe nadu svoju polažu; stideće se oni koji svoju veru krše bez razloga.
PSA 25:4 Objavi mi, Gospode, svoje puteve, nauči me svojim stazama.
PSA 25:5 Vodi me svojom istinom, uči me, jer ti si moj Bog, moj Spasitelj, tebi se nadam povazdan.
PSA 25:6 Seti se, Gospode, milosrđa i milosti svoje, jer su od večnosti.
PSA 25:7 Ne sećaj se greha moje mladosti, ni mojih prestupa; sećaj me se po milosti svojoj, radi svoje dobrote, Gospode.
PSA 25:8 Gospod je dobar i pravedan, zato pokazuje put grešnicima.
PSA 25:9 On vodi ponizne po pravdi, i uči ponizne svome putu.
PSA 25:10 Sve staze Gospodnje milost su i istina, onima što čuvaju savez njegov i propise.
PSA 25:11 Oprosti mi krivicu, jer je velika, radi svoga imena, Gospode.
PSA 25:12 Ko je čovek što se boji Gospoda? On će ga uputiti na put, koji on izabra za njega.
PSA 25:13 Duša će mu počivati u dobru, a seme mu naslediti zemlju.
PSA 25:14 Prisan je Gospod s onima koji ga se boje, njima svoj savez obznanjuje.
PSA 25:15 Stalno oči upirem ka Gospodu, jer mi noge iz mreže izvlači.
PSA 25:16 Okreni se k meni, smiluj mi se, jer sam usamljen i jadan.
PSA 25:17 Množe se muke srca moga; izvuci me iz mojih nevolja.
PSA 25:18 Pogledaj na moju muku i patnju, i oprosti sve grehe moje.
PSA 25:19 Pogledaj koliko je dušmana mojih, koji mene mrze iz dubine duše.
PSA 25:20 Čuvaj moju dušu, izbavi me, ne daj da se postidim, jer u tebi nađoh utočište.
PSA 25:21 Neka me nedužnost i poštenje čuvaju, jer sam svoju nadu stavio u tebe.
PSA 25:22 Otkupi, Bože, Izrailj, od svih njegovih nevolja.
PSA 26:1 Davidov. Opravdaj me, Gospode, jer sam živeo u nedužnosti, u Gospoda sam se pouzdao, pokolebao se nisam.
PSA 26:2 Istraži me, Gospode, iskušaj me, ispitaj mi i nutrinu i srce.
PSA 26:3 Hod svoj upravljam po tvojoj istini, jer mi je tvoja milost pred očima.
PSA 26:4 Ja ne sedim s lažljivcima, s licemerima se ja ne družim.
PSA 26:5 Ja mrzim zbor zlikovaca, s opakima neću ni da sednem.
PSA 26:6 Ruke perem u svojoj nevinosti, i idem oko tvog žrtvenika, Gospode,
PSA 26:7 da glasno uzdignem glas hvalospeva, i drugima pričam o svim tvojim čudima.
PSA 26:8 Volim, Gospode, Prebivalište tvoje, mesto u kome prebiva tvoja slava.
PSA 26:9 Ne pogubi moju dušu s grešnicima, ni moj život s ljudima krvoločnim;
PSA 26:10 na rukama je njima bezakonje, a desnica puna im je mita.
PSA 26:11 A ja ću hodati u nedužnosti; otkupi me, smiluj mi se!
PSA 26:12 Moja noga stoji na ravnom mestu: na zborovima blagosiljaću Gospoda.
PSA 27:1 Davidov. Gospod mi je svetlost i spasenje, koga da se bojim? Gospod je moja tvrđava, od koga da strahujem?
PSA 27:2 Kad na mene navale opaki da mi telo žderu, moji protivnici i dušmani, oni se spotiču i padaju.
PSA 27:3 Pa da i vojska krene protiv mene, moje se srce neće uplašiti. Da se i rat povede protiv mene, i tada ću biti pun pouzdanja.
PSA 27:4 Jedno tražim od Gospoda i za time žudim: da prebivam u Domu Gospodnjem kroz sve dane svog života; da posmatram lepotu Gospodnju, i savet potražim u njegovom Domu.
PSA 27:5 Jer on me sklanja pod senicu svoju u dan nevolje, skriva me u skrovištu svog šatora, na stenu me podiže.
PSA 27:6 Uzvisila se sada moja glava iznad mojih dušmana oko mene: u njegovom šatoru žrtve ću hvale prineti, pevaću Gospodu, pesmom ga slaviti.
PSA 27:7 Čuj, Gospode, glas moj, smiluj mi se, usliši me!
PSA 27:8 Moje me srce upućuje k tebi: „Traži lice moje.“ Tvoje lice tražim, Gospode.
PSA 27:9 Ne krij svoje lice od mene, ne izruči gnevu slugu svoga, ti si uvek bio moja pomoć, ne napuštaj me, ne ostavljaj me, Bože spasenja moga.
PSA 27:10 Ako me napuste i otac i majka, Gospod će me primiti.
PSA 27:11 Uči me, Gospode, svome putu, ravnom me stazom vodi, radi mrzitelja mojih.
PSA 27:12 Ne predaj me volji moga protivnika, jer lažni svedoci ustaju na mene, koji odišu nasiljem.
PSA 27:13 Ja verujem da ću videti dobrotu Gospodnju u zemlji živih.
PSA 27:14 Čekaj na Gospoda: budi jak i odvažna srca, i čekaj na Gospoda.
PSA 28:1 Davidov. K tebi, Gospode, vapim, steno moja, ne budi gluv prema meni, da neuslišen ne budem kao oni što u raku silaze.
PSA 28:2 Počuj glas moga preklinjanja kad zavapim k tebi, kad podignem ruke svoje k tvom najsvetijem mestu.
PSA 28:3 Ne odvedi me s opakima, s onima koji čine bezakonje. Oni pričaju blago s bližnjima svojim, a u srcu zloba im počiva.
PSA 28:4 Vrati im po delima njihovim, i po njihovim zlim postupcima. Plati im po delima ruku njihovih, ti im vrati što su zaslužili.
PSA 28:5 Pošto ne mare za dela Gospodnja, niti za dela ruku njegovih, srušiće ih, podići ih neće.
PSA 28:6 Neka je blagosloven Gospod, jer je čuo glas moga preklinjanja.
PSA 28:7 Gospod je moja snaga i moj štit, u njega se pouzdaje moje srce. On mi je pomogao, pa mi kliče srce, svojom pesmom davaću mu hvale.
PSA 28:8 Gospod je snaga svom narodu, tvrđava spasenja svom pomazaniku.
PSA 28:9 Spasi svoj narod! Blagoslovi svoje nasledstvo! Napasaj ga i nosi zauvek!
PSA 29:1 Psalam Davidov. Dajte slavu Gospodu, sinovi Božiji, dajte Gospodu slavu i silu,
PSA 29:2 dajte Gospodu slavu imena njegovog, klanjajte se Gospodu u veličanstvu svetinje njegove.
PSA 29:3 Glas je Gospodnji nad vodama, on to tutnji, on, Bog slave, on, Gospod, nad mnogim vodama.
PSA 29:4 Glas je Gospodnji silan, glas je Gospodnji veličanstven.
PSA 29:5 Glas Gospodnji lomi kedrove, Gospod lomi kedrove livanske.
PSA 29:6 Od njega poskakuju kao tele, a Livan i Sirjon kao bivolče.
PSA 29:7 Glas Gospodnji sipa munje ognjene,
PSA 29:8 glas Gospodnji potresa pustinju, trese Gospod pustinju kadisku.
PSA 29:9 Od glasa Gospodnjeg košute se mlade, šumama on skida koru sa stabala, a u Domu njegovom svi govore „Slava!“
PSA 29:10 Gospod stoluje nad potopom, Gospod stoluje kao Car doveka.
PSA 29:11 Gospod daje silu svom narodu, Gospod mirom blagosilja svoj narod.
PSA 30:1 Psalam Davidov. Pesma za posvećenje hrama. Uzvisujem te, Gospode, jer si me podigao, nisi dao da se dušmani nada mnom raduju.
PSA 30:2 Tebi zavapih, Gospode, Bože moj, i ti si me iscelio.
PSA 30:3 Gospode, iz Sveta mrtvih ti si me izveo, moju si dušu spasao od rake.
PSA 30:4 Zapojte Gospodu, verni njegovi, hvalite ga, spominjite svetost njegovu.
PSA 30:5 Jer gnev njegov traje za tren, a čitav život milost njegova. Veče donosi plač, a jutro klicanje.
PSA 30:6 U svom spokojstvu rekao sam sebi: „Nikada me ništa neće uzdrmati.“
PSA 30:7 Milošću si me svojom, Gospode, učvrstio kao moćnu goru; kad si lice svoje sakrio, svega me je strah obuzeo.
PSA 30:8 K tebi vapim, Gospode, od svoga Boga tražim milost.
PSA 30:9 „Kakva korist od moje smrti, ako siđem u raku? Hoće li te prah proslavljati? Zar će prah o tvojoj vernosti da priča?
PSA 30:10 Počuj, Gospode, smiluj mi se, budi moja pomoć, o, Gospode!“
PSA 30:11 Moj si plač okrenuo u kolo, skinuo si s mene ruho žalosti, i u ruho me radosti obukao.
PSA 30:12 Zato te duša moja slavi bez prestanka. O, Gospode, Bože moj, hvaliću te večno!
PSA 31:1 Za horovođu. Psalam Davidov. U tebi je utočište moje, Gospode; o, da se nikad ne postidim; izbavi me po svojoj pravednosti.
PSA 31:2 Prigni uho svoje k meni, brzo me izbavi, budi mi stena, utočište, jaka tvrđava za moje spasenje.
PSA 31:3 Ti si moja stena i tvrđava, radi svog imena vodi me, usmeravaj.
PSA 31:4 Izvuci me iz mreže koju mi postaviše, jer ti si moja tvrđava.
PSA 31:5 U tvoje ruke predajem svoj duh, otkupi me, Gospode, verni Bože.
PSA 31:6 Mrzim služitelje bezvrednih idola; pouzdajem se jedino u Gospoda.
PSA 31:7 Klicaću i radovaću se po tvojoj milosti, jer ti si video moju muku; ti si znao teskobu moje duše.
PSA 31:8 Nisi me dao u ruke dušmaninu, nego si mi noge postavio na prostrano mesto.
PSA 31:9 Smiluj mi se, Gospode, jer sam u nevolji, moje oko od žalosti kopni, vene moja duša i nutrina.
PSA 31:10 Život mi se troši u žalosti, u jecanju odmiču godine, snaga me izdaje zbog moje nepravde, i kosti se moje raspadaju.
PSA 31:11 Poruga postadoh zbog svih svojih dušmana: susedima teret, a znancima strašilo; beže od mene kad me vide na ulici.
PSA 31:12 Padoh u zaborav, kao da sam umro, postao sam kao razbijeni sud.
PSA 31:13 Jer ja čujem klevete mnogih, užas me je opkolio odasvud. A oni se udružuju protiv mene, kuju zaveru da mi život uzmu.
PSA 31:14 Ali ja se u tebe uzdam, Gospode, i kažem: „Ti si Bog moj.“
PSA 31:15 Vreme je moje u ruci tvojoj; izbavi me iz ruku dušmana, i od onih koji me progone.
PSA 31:16 Neka lice tvoje obasja slugu tvoga, milošću me svojom izbavi.
PSA 31:17 Ne daj da se postidim, Gospode, jer tebi zavapih; neka se opaki postide, u Svetu mrtvih nek umuknu.
PSA 31:18 Neka umuknu usta lažljiva, koja protiv pravednika govore obesno, oholo i prezrivo.
PSA 31:19 Kako je obilna dobrota tvoja, koju čuvaš za one koji te se boje; iskazuješ je pred potomcima ljudi, onima što u tebi utočište nađu.
PSA 31:20 Ti ih skrivaš u zaklonu svog lica, od zavera koje ljudi kuju, zaklanjaš ih pod svoju senicu, od jezika koji optužuju.
PSA 31:21 Blagosloven bio Gospod, jer mi iskaza divnu milost svoju, kad sam bio u gradu pod opsadom.
PSA 31:22 Tada rekoh uznemiren: „Odbačen sam od tvog pogleda.“ Ali ti si čuo glas moga preklinjanja, kada sam zavapio k tebi.
PSA 31:23 Volite Gospoda, svi verni njegovi, Gospod čuva one koji veruju, a oholima plaća punom merom.
PSA 31:24 Budite jaki i hrabra srca, svi vi što se nadate Gospodu!
PSA 32:1 Davidov. Poučna pesma. Blago onome kome je oprošten prestup, kome je pokriven greh.
PSA 32:2 Blago čoveku kome Gospod ne uračunava greh i u čijem duhu nema prevare.
PSA 32:3 Htedoh da prećutim, alʼ kosti mi usahnuše, jer dan čitavi u vapaju sam provodio.
PSA 32:4 Jer danju i noću ruka me je tvoja teško pritiskala, snaga mi je sahnula kao na letnjoj žezi. Sela
PSA 32:5 Tada priznah tebi greh svoj, i prestup svoj nisam krio. Rekoh: „Priznaću Gospodu svoje prestupe.“ I ti si mi prestup greha oprostio. Sela
PSA 32:6 Zato neka ti se svaki verni moli u vremenu kad se možeš naći; čak i potop da jurne na njega, silne vode sustići ga neće.
PSA 32:7 Ti si meni utočište, čuvaj me od nevolje; ti me zaogrćeš radošću izbavljenja. Sela
PSA 32:8 „Ja ću te umudriti i poučiti kojim putem ti valja krenuti; savet ću ti dati i nad tobom bdeti.
PSA 32:9 Ne budite kao konj ili mazga bez razuma, koji se krote vođicama i uzdom, inače ti neće prići blizu.“
PSA 32:10 Mnogi jadi snalaze opakoga, a onog ko se uzda u Gospoda okružuje milost.
PSA 32:11 Radujte se u Gospodu, veselite se, vi pravedni, kličite, vi s čestitim srcem!
PSA 33:1 Uskliknite u Gospodu, pravedni, slaviti ga priliči poštenima.
PSA 33:2 Hvalite Gospoda harfom, svirajte mu na liri od deset struna,
PSA 33:3 Pevajte mu novu pesmu, svirajte skladno uz klicanje.
PSA 33:4 Jer prava je reč Gospodnja, dosledan je on u svakom delu svome.
PSA 33:5 On voli pravednost i pravdu, puna je zemlja milosti Gospodnje.
PSA 33:6 Rečju Gospodnjom nebesa su stvorena, i dahom usta njegovih sva vojska njihova.
PSA 33:7 On sabire vode morske kao gomilu, dubine on stavlja u skladišta.
PSA 33:8 Cela zemlja nek se boji Gospoda, nek strepe pred njim svi žitelji sveta.
PSA 33:9 Jer on reče, i sve postade, on naredi, i sve se stvori.
PSA 33:10 Gospod razbija namere pucima, i remeti naume narodima.
PSA 33:11 Namera Gospodnja ostaje doveka, misli srca njegovog od kolena do kolena.
PSA 33:12 Blago narodu kome je Bog Gospod, narodu koji izabra sebi za baštinu.
PSA 33:13 Gospod posmatra sa nebesa, on sve ljude vidi.
PSA 33:14 Iz svog boravišta on motri sve žitelje zemlje,
PSA 33:15 on oblikuje srce njihovo, on proniče sva njihova dela.
PSA 33:16 Ne spasava cara vojska mnogobrojna, silna snaga ne izbavlja junaka.
PSA 33:17 Zaludno je u konju tražiti spasenje, velika sila neće ga izbaviti.
PSA 33:18 Oko je Gospodnje nad onima što ga se boje, nad onima koji očekuju milost njegovu,
PSA 33:19 da im dušu od smrti izbavi, život im sačuva u vreme gladi.
PSA 33:20 Naša duša čeka na Gospoda; on je naša pomoć, štit naš.
PSA 33:21 U njemu se srce naše raduje, jer se uzdamo u sveto ime njegovo.
PSA 33:22 Neka milost tvoja bude nad nama, Gospode, jer smo nadu svoju položili u tebe.
PSA 34:1 Davidov. Kada se David pretvarao da je lud pred Avimelehom. Ovaj ga je, zatim, oterao, pa je David otišao. Blagosiljaću Gospoda neprestano, stalno će ga usne moje hvaliti.
PSA 34:2 Hvaliće se Gospodom moja duša; neka čuju ponizni, neka se raduju.
PSA 34:3 Veličajte sa mnom Gospoda, zajedno mu uzvisujmo ime.
PSA 34:4 Tražio sam Gospoda, i on mi odgovori, od svih me je strahova izbavio.
PSA 34:5 Vedri su oni koji gledaju u njega, lice se njihovo neće postideti.
PSA 34:6 Kad je ovaj siromah vapio, Gospod ga je čuo, i od svih ga je nevolja izbavio.
PSA 34:7 Anđeo Gospodnji taborom okružuje one koji ga se boje; izbavlja ih.
PSA 34:8 Iskusite i vidite da je Gospod dobar, blago čoveku što u njemu utočište nađe.
PSA 34:9 Bojte se Gospoda, vi sveti njegovi, jer nema oskudice za one koji ga se boje.
PSA 34:10 I mladi lavovi trpe i gladuju, ali onima što traže Gospoda, njima dobra nikakvog ne manjka.
PSA 34:11 Dođite, o, deco, i čujte me, bogobojaznosti ću vas poučiti.
PSA 34:12 Koji čovek voli život? [Ko] želi da dobre dane vidi?
PSA 34:13 Nek se tvoj jezik od zla uzdrži, nek ti usne ne govore laži,
PSA 34:14 zla se kloni, a dobro čini, traži mir i za njim ti idi.
PSA 34:15 Oči Gospodnje motre na pravedne, i uši njegove vapaj im čuju.
PSA 34:16 Lice se Gospodnje mršti na zlikovce, da sa zemlje pomen im istrebi.
PSA 34:17 Gospod čuje kad pravedni zavape, od svih nevolja on ih izbavlja.
PSA 34:18 Blizu je Gospod onima sa slomljenim srcem, on spasava one sa klonulim duhom.
PSA 34:19 Mnoga zla snalaze pravednika, ali Gospod ga izbavlja od svih.
PSA 34:20 On čuva sve kosti njegove, nijedna mu se neće polomiti.
PSA 34:21 Zlo će ubiti opakoga, a koji mrze pravednika biće okrivljeni.
PSA 34:22 Gospod otkupljuje život svojih slugu; neće biti kriv niko ko u njemu utočište nađe.
PSA 35:1 Davidov. Osudi, Gospode, moje tužioce, i vojuj protiv mojih napadača.
PSA 35:2 Uzmi oružje i štit, ustani, pomozi mi!
PSA 35:3 Potegni koplje dugo i kratko, protiv onih koji me progone. Reci mojoj duši: „Ja sam ti spasenje!“
PSA 35:4 Nek se postide i osramote oni koji mi o glavi rade, nek se povuku u sramoti oni što mi zlo smišljaju.
PSA 35:5 Nek budu kao pleva na vetru, tako nek ih Anđeo Gospodnji goni,
PSA 35:6 nek je taman i klizav put njihov, kad ih goni Anđeo Gospodnji.
PSA 35:7 Bez povoda mi razapeše mrežu, bez razloga mi iskopaše jamu.
PSA 35:8 Nek ih snađe propast iznenada, nek se uhvate u mrežu koju su sakrili, nek u nju padnu na svoju propast.
PSA 35:9 A moja će se duša radovati u Gospodu, veseliće se u njegovom spasenju.
PSA 35:10 Sve će moje kosti govoriti: „Ko je kao ti, o, Gospode? Ti izbavljaš siromaha od moćnijeg od njega, siromaha i ubogoga od onoga što ga pljačka.“
PSA 35:11 Istupaju okrutni svedoci, pitaju me za ono što ne znam.
PSA 35:12 Za dobro mi zlom plaćaju, dušu moju u bedu guraju.
PSA 35:13 A kad su oni bili u bolesti, u kostret sam se zbog njih oblačio, dušu svoju postom sam mučio, a molitva mi se u krilo vraćala.
PSA 35:14 Kao za drugom ili bratom, šetao sam gore-dole; kao kad se žali za majkom, tako sam se u žalosti svio.
PSA 35:15 A kad ja posrnem, oni se raduju, skupljaju se protiv mene bednici, oni koje ne znam razdiru me neprestano.
PSA 35:16 Kao bezbožni zlobno se rugaju, i zubima svojim škrguću na mene.
PSA 35:17 Dokle ćeš to gledati, Gospode? Spasi me od njihovih napada, i moj život od mladih lavova.
PSA 35:18 Hvaliću te u velikom zboru, slaviću te među mnogim narodom.
PSA 35:19 Ne daj da se vesele nada mnom podmukli moji dušmani, da ne namiguju očima oni što me bez razloga mrze.
PSA 35:20 Oni ne govore o miru, već smišljaju prevare protiv mirnih u zemlji.
PSA 35:21 Usta svoja razjapljuju na mene, i govore: „Evo! Evo! Svojim smo to očima videli!“
PSA 35:22 Ti vidiš to, Gospode, ne ćuti! Ne udaljuj se, Gospode, od mene.
PSA 35:23 Probudi se, ustani, radi moga prava, moj spor odbrani, Bože moj, Gospode.
PSA 35:24 Opravdaj me, Gospode, moj Bože, po pravednosti svojoj, ne daj da se oni raduju nada mnom.
PSA 35:25 Ne daj da u srcu oni kažu: „Eto, to smo hteli!“ Da ne kažu: „Progutali smo ga!“
PSA 35:26 Nek se postide i osramote oni što se nevolji mojoj raduju; nek stid i sram pokrije one, koji sebe uzdižu nada mnom.
PSA 35:27 Neka kliču i raduju se oni, kojima je milo moje opravdanje; neka oni govore stalno: „Velik je Gospod! Mio mu je napredak sluge njegovog.“
PSA 35:28 Jezik će mi pričati o pravednosti tvojoj, povazdan ću proslavljati tebe.
PSA 36:1 Horovođi. Sluge Gospodnjeg Davida. Prestup progovara iz srca opakog, za strah Božiji oči mu ne znaju.
PSA 36:2 Jer on laska sebi i očima svojim ne nalazi svoju krivicu da bi je mrzeo.
PSA 36:3 Zlobne su i zavodljive reči njegovih usta, prestao je da pokazuje mudrost, da čini dobro.
PSA 36:4 On zlobu smišlja na postelji svojoj, predao se putu nevaljalom, zla se ne odriče.
PSA 36:5 O, Gospode, milost ti je do nebesa, a vernost ti je do oblaka.
PSA 36:6 Pravednost je tvoja poput gore Božije, a tvoja je pravda dubina golema. Ti, Gospode, čuvaš i ljude i zveri.
PSA 36:7 Kako je skupocena milost tvoja, Bože, potomci ljudi u senci krila tvojih utočište nalaze.
PSA 36:8 Site se izobiljem tvoga Doma, napajaš ih rekom tvojih dobara.
PSA 36:9 Jer u tebi je vrelo života, u tvom svetlu mi vidimo svetlo.
PSA 36:10 Milost svoju pruži onima koji te poznaju, i pravednost svoju onima srca čestitoga.
PSA 36:11 Noga ponosita nek mi ne prilazi, ruka zlikovaca nek me ne protera.
PSA 36:12 Eno, padoše oni koji rade zlobno, srušeni su i dići se neće moći.
PSA 37:1 Davidov. Ne žesti se zbog zlotvora, ne zavidi onim što nepravdu čine.
PSA 37:2 Jer će poput trave brzo da uvenu, ko zeleno bilje osušiće se.
PSA 37:3 U Gospoda se uzdaj i čini dobro, prebivaj na zemlji i vernošću napasaj se.
PSA 37:4 Raduj se u Gospodu i daće ti po željama srca tvoga.
PSA 37:5 Gospodu prepusti put svoj, pouzdaj se u njega i on će učiniti:
PSA 37:6 pravednost će tvoju poput svetla da izvede, i pravdu tvoju poput podneva.
PSA 37:7 Umiri se pred Gospodom, iščekuj ga sa strpljenjem; ne žesti se na onoga što mu dobro ide na njegovom putu, na čoveka koji spliće spletke.
PSA 37:8 Od jarosti suzdrži se i gneva se okani; ne žesti se, to samo zlo donosi.
PSA 37:9 Jer, zlikovce će istrebiti, a zemlju će naslediti oni što Gospoda očekuju.
PSA 37:10 Još samo malo, i zlikovca više neće biti; pomno ćeš da gledaš po njegovom mestu, a njega neće biti.
PSA 37:11 Ponizni će naslediti zemlju, radovaće se zbog obilja mira.
PSA 37:12 Zlikovac spletkari protiv pravednika, i zubima svojim škrguće na njega.
PSA 37:13 A Gospod mu se smeje, jer vidi da dan njegov stiže.
PSA 37:14 Zlikovci su mač isukali, luk su svoj nategnuli; da obore siromaha i ubogog, da zakolju ljude pravednih puteva.
PSA 37:15 Srce će im mač probosti, njihov luk će biti slomljen.
PSA 37:16 Bolje je i malo pravednikovo nego blago zlikovaca mnogih.
PSA 37:17 Jer, snaga će zlikovaca biti polomljena, a pravedne Gospod potpomaže.
PSA 37:18 Gospodu su znani dani besprekornih, nasledstvo njihovo ostaje doveka.
PSA 37:19 U vremenu lošem neće se stideti, i siti će biti u danima gladi.
PSA 37:20 A zlikovci će propasti; dušmani Gospodnji biće kao pašnjaci najbolji – okončaće, u dimu će okončati.
PSA 37:21 Zlikovac pozajmljuje i ne vraća, a pravednik je darežljiv i daje.
PSA 37:22 Jer, oni koje on blagoslovi, naslediće zemlju; a koje on prokune, biće istrebljeni.
PSA 37:23 Od Gospoda su čovekovi koraci, i na putu njegovom on uživa.
PSA 37:24 Pa ako i padne, on odbačen neće biti, jer mu Gospod ruku drži.
PSA 37:25 Bio sam mlad, sada sam star, i nisam video pravednika napuštenog, ni njegove potomke da prosjače hleba.
PSA 37:26 Darežljiv je povazdan, pozajmljuje, potomstvo mu je blaženo.
PSA 37:27 Od zla se odvrati, čini dobro i živećeš doveka.
PSA 37:28 Jer Gospod voli pravdu i svoje verne neće napustiti, doveka će biti sačuvani; a potomci zlikovaca biće istrebljeni.
PSA 37:29 Pravedni će zemlju da naslede, prebivaće na njoj trajno.
PSA 37:30 Mudrost zbore usta pravednoga i jezik mu objavljuje pravdu.
PSA 37:31 U srcu mu je Zakon Boga njegovoga, koraci mu se ne klizaju.
PSA 37:32 Zlikovac pravednika vreba i nastoji da ga ubije.
PSA 37:33 Ali njegovoj ga ruci Gospod prepustiti neće; kada mu se sudi, osuditi ga neće.
PSA 37:34 Čekaj na Gospoda, puta se njegovoga drži; da te uzvisi, da naslediš zemlju i gledaš kada se zlikovci budu istrebili.
PSA 37:35 Video sam zlikovca bezdušnog, grana se kao domaće stablo zeleno.
PSA 37:36 Ali prošao je; pogledao sam, a njega nema; potražio sam ga, i nisam ga pronašao.
PSA 37:37 Posmatraj onoga bez mane, gledaj u čestitoga; jer budućnost pripada mirotvorcu.
PSA 37:38 Svi će prestupnici biti razoreni, istrebljenje je budućnost zlikovaca.
PSA 37:39 Od Gospoda je spasenje pravednih, u vreme nevolje on im je tvrđava.
PSA 37:40 Gospod im pomaže, on ih izbavlja; od zlikovaca izbavlja ih, spasava ih jer u njemu utočište traže.
PSA 38:1 Psalam Davidov. Za sećanje. Ne karaj me u gnevu svom, Gospode, ne kažnjavaj u jarosti svojoj,
PSA 38:2 jer tvoje su se strele zabole u mene, i tvoja me je ruka pritisnula.
PSA 38:3 Na mom telu zdravog mesta nema od tvoje srdžbe, radi mog greha kosti mi nemaju počinka.
PSA 38:4 Jer moje me nepravde preplaviše, navališe se na mene kao teret preteški.
PSA 38:5 Moje rane smrde, gnoje se zbog moje ludosti,
PSA 38:6 pognuo sam se, sasvim se zgurio, pa povazdan hodam u žalosti.
PSA 38:7 Jer bedra su moja puna bola ljutog, na telu mi zdravog mesta nema.
PSA 38:8 Potpuno sam ukočen i slomljen, urlam jer mi srce stenje.
PSA 38:9 O, Gospode, znana ti je svaka želja moja, uzdisanje moje nije ti skriveno.
PSA 38:10 Srce moje silno udara, snaga me moja napušta, nema više svetla u mojim očima.
PSA 38:11 Prijatelji i bližnji moji odstupaju od mene zbog bolesti moje, pa i oni koji su mi rod rođeni, i oni od mene stoje daleko.
PSA 38:12 Oni što mi o glavi rade, oni meni zamke postavljaju; ti što hoće meni da naude, takvi meni prete uništenjem, pa povazdan smišljaju podlosti.
PSA 38:13 A ja sam kao gluv i ne čujem ništa, kao nem sam koji ne otvara usta.
PSA 38:14 Postao sam kao čovek koji ne čuje, i kao onaj čija usta nemaju odgovor.
PSA 38:15 Jer na tebe ja čekam, Gospode, ti odgovori, Gospode, moj Bože.
PSA 38:16 Ja rekoh: „Ne daj da se raduju nada mnom, da likuju nada mnom kad mi noga posrne.“
PSA 38:17 Jer moj pad već se primakao, bol moj stalno je preda mnom.
PSA 38:18 Ja priznajem svoje bezakonje, zabrinut sam zbog svog greha.
PSA 38:19 A dušmani moji puni su života, moćni su i brojni oni što me nepravedno mrze.
PSA 38:20 Oni koji uzvraćaju zlo za dobro optužuju me što sledim dobro.
PSA 38:21 Ne ostavljaj me, Gospode, ne udaljuj se od mene, Bože moj!
PSA 38:22 Požuri mi u pomoć, Gospode, Spasitelju moj!
PSA 39:1 Horovođi, za Jedutuna. Psalam Davidov. Zarekoh se: „Paziću na put svoj da ne zgrešim jezikom, držaću uzde na ustima, sve dok je opaki preda mnom.“
PSA 39:2 Zanemeh, zaćutah, čak ni što je dobro ne rekoh, ali bol moj samo žešći posta.
PSA 39:3 Zapalilo se srce u meni, u mislima mojim planuo je oganj, te ja progovorih svojim jezikom:
PSA 39:4 „Objavi mi, Gospode, moj svršetak i kolika je dužina mojih dana, da bih znao kako sam prolazan.
PSA 39:5 Eto, dao si mi dane ne duže od pedlja, i vek je moj kao ništa pred tobom; svaki čovek, naizgled siguran, tek je dašak. Sela
PSA 39:6 Baš kao senka čovek prolazi; uzalud se kida i skuplja bogatstvo, a ne zna ko će ga pobrati.
PSA 39:7 Čemu sada da se nadam, Gospode? Moja nada je u tebi.
PSA 39:8 Izbavi me od svih mojih prestupa, ne daj da budem na podsmeh bezumniku.
PSA 39:9 Ja sam nem, ne otvaram usta, jer ti si to sam učinio.
PSA 39:10 Ukloni svoj bič od mene, izgiboh od siline ruke tvoje!
PSA 39:11 Kad opomenama karaš čoveka zbog greha, kao moljac rastačeš što mu je najdraže; da, svaki čovek je tek dašak. Sela
PSA 39:12 Poslušaj, Gospode, moju molitvu i čuj moj vapaj, ne ogluši se o moje suze, jer kao došljak kod tebe prebivam, kao svi preci moji.
PSA 39:13 Odvrati svoj pogled od mene, da odahnem, pre nego što odem i ne bude me više.“
PSA 40:1 Za horovođu. Psalam Davidov. Strpljivo sam čekao na Gospoda, i on se prignuo i čuo mi vapaj.
PSA 40:2 Podigao me je iz jame očaja, iz gliba blatnjavog, noge mi je postavio na stenu, i učvrstio korake moje.
PSA 40:3 U usta mi je stavio novu pesmu, hvalospev Bogu našem. Mnogi će to videti, bojati se, i pouzdati se u Gospoda.
PSA 40:4 Blago čoveku koji se uzda u Gospoda, a ne okreće se oholima, ili onima što idu za prevarom.
PSA 40:5 Mnoga si svoja čudesa učinio za nas, Gospode, Bože moj, i naumi su tvoji za nas neizbrojivi. A ja ću javljati, govoriti o njima, kojima nema broja.
PSA 40:6 Žrtve i prinose nisi poželeo, ali si mi zato uši otvorio. U žrtvama svespalnicama i žrtvama za greh nisi uživao.
PSA 40:7 Tada rekoh: „Evo, dolazim, [jer] je tako napisano za mene u svitku.
PSA 40:8 Želim da izvršim volju tvoju, Bože moj; Zakon je tvoj u mom srcu.“
PSA 40:9 Objavljujem pravednost u velikom zboru, ustima svojim to ne branim, Gospode, i ti to znaš.
PSA 40:10 Pravednost tvoju ne krijem u srcu, već govorim o vernosti i spasenju tvome, ne skrivam milost i istinu tvoju od velikog zbora.
PSA 40:11 Gospode, ne uskraćuj mi milosrđe tvoje; neka me milost i vernost tvoja štite doveka.
PSA 40:12 Jer okružiše me nevolje nebrojene, bezakonja me moja sustigoše, videti ne mogu. Brojni su kao kosa na mojoj glavi, pa me srce moje izdaje.
PSA 40:13 Neka ti je milo, Gospode, da me izbaviš! U pomoć mi požuri, Gospode!
PSA 40:14 Neka se postide zajedno, neka se osramote oni što mi o glavi rade da je smaknu; neka se povuku u sramoti, neka budu poniženi ti što im je mila nevolja moja.
PSA 40:15 Neka se zapanje nad sramotom svojom, ti što mi dovikuju: „Aha! Aha!“
PSA 40:16 Nek likuju i nek se raduju u tebi svi koji te traže; neka uvek govore oni što spasenje tvoje vole: „Velik je Gospod!“
PSA 40:17 A ja sam siromah i ubog, neka Gospod misli na mene. Ti si mi pomoćnik i izbavitelj. O, moj Bože, ne oklevaj!
PSA 41:1 Za horovođu. Psalam Davidov. Blago onom koji misli na siromaha, Gospod ga izbavlja u dan nevolje.
PSA 41:2 Gospod ga čuva i drži u životu, on će ga blagosloviti u zemlji, neće ga izručiti želji dušmana njegovih.
PSA 41:3 Gospod će ga krepiti na postelji boli; ti ćeš ga od bolesti oporaviti na ležaju.
PSA 41:4 Rekoh: „Gospode, smiluj mi se, isceli mi dušu, jer sam ti zgrešio.“
PSA 41:5 Neprijatelji zlurado govore o meni: „Kada će umreti? Kada će mu se ime zatrti?“
PSA 41:6 Kad mi ko u posetu dođe, govori koješta, a u srcu skuplja pakost; kad izađe onda javno kaže.
PSA 41:7 Zajedno protiv mene šapuću svi što me mrze, nesreću mi predviđaju:
PSA 41:8 „Kobna ga je bolest udarila; legao je i dići se više neće.“
PSA 41:9 Pa i bližnji moj kome sam verovao, onaj koji sa mnom jede, okrenu se protiv mene.
PSA 41:10 A ti, Gospode, smiluj mi se, podigni me, da im vratim milo za drago.
PSA 41:11 Po ovome znam da sam ti ugodan, jer moj neprijatelj ne likuje nada mnom.
PSA 41:12 U mome me poštenju podrži, pred svoje me lice postavi doveka.
PSA 41:13 Blagosloven da je Gospod, Bog Izrailjev, od veka i do veka. Amin. Amin.
PSA 42:1 Za horovođu. Poučna pesma sinova Korejevih. Kao što košuta čezne za potocima, tako duša moja čezne za tobom, Bože.
PSA 42:2 Žedna mi je duša Boga, Boga živoga. Kada ću doći i pred Bogom se pojaviti?
PSA 42:3 Suze su mi hrana i danju i noću, dok mi povazdan govore: „Gde ti je Bog tvoj?“
PSA 42:4 Duša mi vene kad se setim kako sam hodio s mnogima, predvodeći ih k Domu Božijem uz klicanje i hvalospeve, s mnoštvom koje slavi praznik.
PSA 42:5 Što si mi klonula, dušo moja, i što uzdišeš u meni? Bogu se nadaj, jer opet ću ga slaviti, Spasitelja mog, Boga mog.
PSA 42:6 Klonula je duša u meni, zato te spominjem iz kraja jordanskog, i s Ermona, na gori Misaru.
PSA 42:7 Dubina dubinu doziva hukom slapova tvojih, sve bujice i talasi tvoji pređoše preko mene.
PSA 42:8 Danju Gospod šalje svoju milost, a noću je pesma njegova sa mnom – molitva Bogu života mog.
PSA 42:9 Reći ću Bogu: „Steno moja, zašto si me zaboravio? Zašto žalim pod tlakom neprijatelja svog?“
PSA 42:10 Kosti mi se lome od ruganja dušmana mojih, dok mi povazdan govore: „Gde ti je Bog tvoj?“
PSA 42:11 Što si mi klonula, dušo moja, što uzdišeš u meni? Bogu se nadaj, jer opet ću ga slaviti, Spasitelja i Boga svog.
PSA 43:1 Dosudi mi pravdu, Bože, odbrani moj spor od bezbožnog sveta, izbavi me od čoveka podlog i nepravednog.
PSA 43:2 Jer ti si Bog moj, tvrđava moja. Zašto si me odbacio? Zašto idem okolo u žalosti pod tlakom neprijatelja moga?
PSA 43:3 Pošalji svetlost i istinu tvoju da me vode, da me dovedu na svetu goru tvoju, i do mesta gde ti prebivaš.
PSA 43:4 Pristupiću tada k žrtveniku Božijem, k Bogu radosti i užitka svog; da te harfom hvalim, Bože, Bože moj.
PSA 43:5 Zašto si mi klonula, dušo moja, zašto uzdišeš u meni? Bogu se nadaj, jer opet ću ga slaviti, Spasitelja i Boga svog.
PSA 44:1 Za horovođu. Poučna pesma sinova Korejevih. O, Bože, svojim smo ušima čuli, naši nam preci rekoše, za delo koje ti učini u dane njihove, u dane pradavne.
PSA 44:2 Svojom si rukom izgnao narode, a njih posadio, puke si razbio, a njih umnožio.
PSA 44:3 Nisu oni zemlju mačem osvojili, niti ih je ruka njihova izbavila, nego tvoja ruka desnica, i svetlo tvoga lica, jer si ih zavoleo.
PSA 44:4 Ti si moj car, Bože! Naredi, i Jakov će biti spasen.
PSA 44:5 S tobom probadamo dušmane svoje, u ime tvoje gazimo neprijatelje svoje.
PSA 44:6 Jer ja se ne uzdam u luk svoj, mač moj mene ne spasava.
PSA 44:7 Jer ti nas izbavi od naših dušmana, ti osramoti naše mrzitelje.
PSA 44:8 Bogom smo se hvalili povazdan, ime tvoje slavili povazdan.
PSA 44:9 No, ti si nas odbacio i ponizio, i ne ideš u boj s vojskom našom.
PSA 44:10 Činiš da se povlačimo pred dušmaninom, da nas pljačkaju naši mrzitelji.
PSA 44:11 Izručio si nas kao ovce za klanje, rasejao nas među narode.
PSA 44:12 Prodao si svoj narod u bescenje, a od prodaje se nisi obogatio.
PSA 44:13 Učinio si nas ruglom našim susedima, na podsmeh smo i ruganje onima oko nas.
PSA 44:14 Učinio si nas rugalicom među narodima, mašu glavom narodi nad nama.
PSA 44:15 Sramota je moja stalno preda mnom, stid mi je lice pokrio
PSA 44:16 od glasa rugača i podsmevača, pred dušmaninom, osvetnikom.
PSA 44:17 Sve nas to snađe, alʼ nismo te zaboravili, a ni savez tvoj nismo izneverili.
PSA 44:18 Srce nam se nije odvratilo, niti su nam stope s tvog puta skrenule,
PSA 44:19 kad si nas razbio u kraju šakalskom, i u smrtnu nas tamu zavio.
PSA 44:20 Ako zaboravimo ime Boga našega, i raširimo ruke prema tuđem bogu,
PSA 44:21 neće li Bog to otkriti, kad poznaje tajne srca?
PSA 44:22 Jer zbog tebe nas ubijaju svagda, smatraju nas ovcama za klanje.
PSA 44:23 Probudi se, zašto spavaš, Gospode? Ustani, ne odbacuj nas doveka!
PSA 44:24 Zašto kriješ svoje lice? [Zašto] zaboravljaš muku i potlačenost našu?
PSA 44:25 Jer duša naša leži u prašini, stomak nam se prilepio uz zemlju.
PSA 44:26 Ustani, pomozi nam, otkupi nas zbog milosti svoje!
PSA 45:1 Za horovođu, po napevu „Ljiljani“, sinova Korejevih. Pouka. Pesma ljubavi. Iz srca mi teku reči umilne, caru upravljam svoje stihove; jezik je moj pisaljka hitroga pisara.
PSA 45:2 Ti si lepši od svih potomaka ljudi, s tvojih usta milost se preliva, jer Bog te je blagoslovio doveka.
PSA 45:3 Uz bok pripaši mač svoj, junače, u sjaju i veličanstvu svome.
PSA 45:4 Izjaši pobednički u veličanstvu svome, za istinu, krotkost i pravednost; nek desnica tvoja strašna dela pokaže.
PSA 45:5 Nek strele tvoje zašiljene probiju srce carevih dušmana, i narodi nek padaju pod noge tvoje.
PSA 45:6 Tvoj je presto, Bože, u veke vekova! Žezlo je pravde žezlo tvoga carstva.
PSA 45:7 Voliš pravdu, a mrziš nepravdu. Zato te je Bog, tvoj Bog, pomazao uljem radosti, više nego tvoje drugove;
PSA 45:8 Sva ti odeća miriše na smirnu, aloju i kasiju, iz dvorova od slonovače harfom te vesele.
PSA 45:9 Ćerke carske tvoje su dvorkinje, s desna ti carica stoji u ofirskom zlatu.
PSA 45:10 Poslušaj, ćerko, pogledaj, dobro slušaj, zaboravi narod svoj i dom oca svog.
PSA 45:11 Kad car poželi lepotu tvoju, pokloni mu se, jer on je gospodar tvoj.
PSA 45:12 Ćerka tirska doći će ti s darom, bogati ljudi tražiće tvoju naklonost.
PSA 45:13 Sva slavna, ćerka careva [čeka] u sobi, u haljini zlatom izvezenoj,
PSA 45:14 da je ukrašenu dovedu pred cara, Device je prate, drugarice njene, da i njih dovedu pred tebe.
PSA 45:15 Dovode ih radosno, s veseljem, te stupaju u careve dvore.
PSA 45:16 Tvoji sinovi zauzeće mesto očeva tvojih, postavićeš ih za knezove po svoj zemlji.
PSA 45:17 Ime ću ti ovekovečiti kroz sva pokolenja; zato će te narodi slaviti u veke vekova.
PSA 46:1 Horovođi. Za potomke Korejeve. Pesma za visoke glasove. Bog nam je utočište i sila, trajni pomoćnik u nevolji.
PSA 46:2 Ne bojmo se, zato, kad se zemlja ljulja, kad se gore ruše u dubine mora.
PSA 46:3 Ma, nek buče i pene se njegove vode, nek se gore tresu od njegove sile. Sela
PSA 46:4 Teče reka i njene pritoke, gradu Božijem radost donose, svetom mestu gde Svevišnji živi.
PSA 46:5 Bog je usred njega, pomaći se neće, Bog će mu pomoći u sam osvit jutra.
PSA 46:6 Bune se narodi, propadaju carstva, kad glas povisi zemlja se rastvara.
PSA 46:7 S nama je Gospod nad vojskama, Bog Jakovljev naša je tvrđava. Sela
PSA 46:8 Dođite, razmotrite dela Gospodnja, koji pustoš po zemlji ostavlja.
PSA 46:9 On prekida ratove do na kraj zemlje, luk krši, koplje prelama, bojna kola ognju izručuje.
PSA 46:10 Utihnite i znajte da sam ja Bog, uzvišen među narodima, uzvišen na zemlji.
PSA 46:11 S nama je Gospod nad vojskama, Bog Jakovljev naša je tvrđava. Sela
PSA 47:1 Horovođi. Psalam potomaka Korejevih. Svi narodi, zapljeskajte dlanovima; kličite Bogu veselim uzvikom!
PSA 47:2 Jer je strašan Svevišnji Gospod, car veliki nad svom zemljom.
PSA 47:3 On nam je pokorio narode i ljude pod noge naše.
PSA 47:4 Nasledstvo je za nas odabrao, ponos za Jakova koga voli. Sela
PSA 47:5 Podiže se Bog uz poklik; Gospod, uz zvuk trube.
PSA 47:6 Pevajte slavopoje Bogu, pevajte slavopoje; pevajte slavopoje caru našem, pevajte slavopoje.
PSA 47:7 Jer, Bog je car cele zemlje; pevajte pesmu poučnu.
PSA 47:8 Bog vlada nad narodima, Bog stoluje na prestolu svom svetom.
PSA 47:9 Plemići naroda se okupljaju, sa narodom Boga Avrahamovog; Božiji su štitovi zemlje i on je preuzvišen.
PSA 48:1 Pesma. Psalam potomaka Korejevih. Velik je Gospod, mnoge hvale vredan, u gradu Boga našeg, na njegovoj svetoj gori.
PSA 48:2 Prelepa je njena visina, radost je cele zemlje; gora Sion, na ivicama severa, grad je velikog cara.
PSA 48:3 Bog je u utvrđenjima svojim, za zaklon je sebe obznanio.
PSA 48:4 Jer, gle, carevi su okupljeni, zajedno napreduju.
PSA 48:5 I kad su ga videli, zapanjiše se, užasnuše se i umakoše.
PSA 48:6 Trepet ih je tamo obuzeo i bol kao porodilju.
PSA 48:7 Vetrom sa istoka skršio si lađe tarsiske.
PSA 48:8 Kao što smo čuli, tako smo i videli u gradu Gospoda nad vojskama, u gradu Boga našega, Boga koji ga je doveka osnovao. Sela
PSA 48:9 Bože, usred Doma tvoga razmišljamo o milosti tvojoj.
PSA 48:10 Poput tvog imena, Bože, slava ti prelazi krajeve zemlje, desnica ti obiluje pravednošću.
PSA 48:11 Gora Sion neka se raduje, neka se vesele Judina naselja zbog tvojih propisa.
PSA 48:12 Obiđite Sion, oko njega koračajte, kule mu prebrojte;
PSA 48:13 proverite njegove zidine, utvrđenja mu pregledajte, da pokolenju novom o tome pričate.
PSA 48:14 Jer, ovo je Bog, naš Bog u veke vekova; on nas vodi i do smrti!
PSA 49:1 Horovođi. Potomaka Korejevih. Psalam. Čujte ovo, o, svi narodi; poslušajte, svi žitelji sveta;
PSA 49:2 potomci ljudi, potomci čovekovi; bogati i siromasi.
PSA 49:3 Moja će usta objaviti mudrost i razmišljanje srca moga biće razborito.
PSA 49:4 Uho svoje prikloniću poslovici, zagonetku svoju izložiću uz harfu.
PSA 49:5 Od zlih dana zašto da strahujem, kad krivica zlikovačka opkoli me;
PSA 49:6 baš onih što se u imanje svoje uzdaju, i obiljem se svog bogatstva hvale?
PSA 49:7 Ne može čovek brata svog da otkupi, ne može za njega Bogu naknadu da plati.
PSA 49:8 Elem, visok je otkup za njegov život; doveka je neizmiriv
PSA 49:9 da bi doveka živeo i groba ne bi video.
PSA 49:10 Jer čovek vidi da mudar umire; da i bezumnik i onaj bez pameti propadaju, da drugima imanja svoja ostavljaju.
PSA 49:11 U sebi misle da im domovi doveka ostaju, i njihova mesta od pokolenja do pokolenja; imenom svojim zemlje nazivaju.
PSA 49:12 Tek, čovek ni u raskoši ne istrajava, već je poput stoke što ugine.
PSA 49:13 To je put njihov – ludilo – ali i onih što nakon njih uživaju u njihovim govorima. Sela
PSA 49:14 Poput ovaca određeni su za Svet mrtvih, smrt će ih napasati. Pravedni će jutrom vladati nad njima. Lik će im progutati Svet mrtvih, daleko od njihovog doma.
PSA 49:15 Zacelo će Bog dušu moju da otkupi iz ruku Sveta mrtvih, jer on će me prihvatiti. Sela
PSA 49:16 Ne plaši se kad se bilo ko bogati, kada raste slava doma njegovoga.
PSA 49:17 Jer kad umre, poneti ništa neće; slava njegova za njim neće sići.
PSA 49:18 A on sebe u životu blagosilja – i ljudi te hvale kad si sebi dobro učinio –
PSA 49:19 ali će poći pokolenju svojih predaka, gde doveka svetlo videti neće.
PSA 49:20 Čovek u raskoši, a bez razuma je poput stoke što ugine.
PSA 50:1 Psalam Asafov. Gospod, Bog Svevišnji, govori, doziva zemlju od izlaska sunca pa do njegovog zalaska.
PSA 50:2 Od Siona, savršeno lepog, Bog je zablistao.
PSA 50:3 Dolazi naš Bog i ćutati neće; pred njim plamen guta, oko njega buči nepogoda.
PSA 50:4 On s visina poziva nebesa, a i zemlju, da sudi svom narodu:
PSA 50:5 „Okupite mi moj verni narod što uz žrtvu savez sa mnom sklopi.“
PSA 50:6 Nebesa javljaju njegovu pravednost; jer je sam Bog sudija. Sela
PSA 50:7 „Čuj, moj narode, govoriću, o, Izrailju, protiv tebe svedočiću; ja sam Bog, tvoj Bog jesam.
PSA 50:8 Ne korim te zbog tvojih žrtava i tvojih svespalnica što su stalno preda mnom.
PSA 50:9 Ne primam bika iz tvoje štale i jarce iz tvojih stada.
PSA 50:10 Jer moja je svaka šumska životinja, stoka sa hiljadu gora.
PSA 50:11 Svaka gorska ptica meni je poznata, pripada mi što po polju miče.
PSA 50:12 Da ogladnim, ne bih tebi kazao; jer su moji i svet i šta ga ispunjava.
PSA 50:13 Jedem li ja meso bikova i pijem li krv jaraca?
PSA 50:14 Žrtvuj Bogu zahvalnicu, ispuni Svevišnjem zavete svoje;
PSA 50:15 pozovi me u danu nevolje; izbaviću te, a ti ćeš me proslaviti.“
PSA 50:16 A zlikovcu govori Bog: „Zašto propise moje recituješ i moj savez uzimaš u usta?
PSA 50:17 Ti, koji mrziš ukor, i moje si reči odbacio od sebe.
PSA 50:18 Kad vidiš lopova, s njim pod ruku ideš, ortačiš s preljubnicima.
PSA 50:19 Zlu prepuštaš usta svoja, jezik ti se s klevetom upleo.
PSA 50:20 Sediš i ocrnjuješ brata svoga, sina majke svoje ogovaraš.
PSA 50:21 Takve stvari si činio, a ja sam ćutao; zamišljao si me sebi ravnim; a ja ću te ukoriti, slučaj svoj ti redom predočiti.
PSA 50:22 Razmislite o ovome, vi što Boga zaboravljate; ili ću vas rastrgnuti, i neće biti izbavitelja.
PSA 50:23 Mene slavi ko žrtvuje zahvalnicu; ko se puta drži pokazaću mu Božije spasenje.“
PSA 51:1 Horovođi. Davidov Psalam, kada mu je, nakon posete Vitsaveji, došao prorok Natan. Po milosti svojoj, Bože, smiluj mi se; po golemom milosrđu svome, obriši mi prestupe.
PSA 51:2 Od krivice moje operi me sasvim i od greha moga očisti me.
PSA 51:3 Prestupa sam svojih svestan, preda mnom je greh moj neprestano.
PSA 51:4 Tebi, tebi samom zgrešio sam; u očima tvojim zlo sam učinio. Zato si pravedan kada progovoriš, i čist kada sudiš.
PSA 51:5 Gle, u krivici sam se i rodio i u grehu začela me moja majka.
PSA 51:6 Gle, mila ti je istina u srcu; u nutrini učiš me mudrosti.
PSA 51:7 Očisti me izopom da čist budem; operi me da od snega belji budem.
PSA 51:8 Veselje i radost mi daj da slušam; nek se obraduju kosti koje si smrskao.
PSA 51:9 Sakrij lice svoje od greha mojih, sve krivice moje ti očisti.
PSA 51:10 Čisto srce stvori meni, Bože; u nutrini mojoj postojan duh obnovi.
PSA 51:11 Od sebe me ne odbacuj i od mene ne uzimaj svoga Duha Svetog.
PSA 51:12 Radost svog spasenja obnovi u meni, i duhom voljnim ti mene obodri.
PSA 51:13 Tvojim putevima naučiću prestupnike i grešnici tebi će se vratiti.
PSA 51:14 Od krvoprolića me oslobodi, Bože, Bože Spasitelju moj; i klicaće moj jezik o pravednosti tvojoj.
PSA 51:15 Gospode, usne mi otvori; i usta će moja slavu tvoju da javljaju.
PSA 51:16 Jer ti žrtvu ne želiš, jer ja bih je prineo; ne mili ti se svespalnica.
PSA 51:17 Bogu je žrtva duh potrešen; potrešeno i skrhano srce ti ne prezri, Bože.
PSA 51:18 Naklonošću svojom čini dobro Sionu; sazidaj zidine Jerusalimu.
PSA 51:19 Tada ćeš se zaželeti pravednih žrtava, svespalnice i paljenih žrtava; tada će ti na žrtveniku prineti bikove.
PSA 52:1 Horovođi. Davidova poučna pesma, kada je Doik Edomac došao i dojavio Saulu, rekavši mu: „David je otišao u Ahimelekovu kuću.“ Što se hvališ zlobom, silniče? Milost je Božija od jutra do sutra.
PSA 52:2 Razaranja ti smišlja jezik poput britve oštar, o, prevrtljivče!
PSA 52:3 Ti zlo voliš više nego dobro, i laž više nego pravo da govoriš. Sela
PSA 52:4 Ti voliš sve reči proždrljive, o, jeziče obmanjivi!
PSA 52:5 Ali tebe će Bog doveka oboriti; zgrabiće te, od šatora otrgnuti; iz zemlje živih iščupaće te. Sela
PSA 52:6 I videće to pravednici i bojaće se, pa će mu se smejati:
PSA 52:7 „Gle čoveka što Boga nije uzeo za tvrđavu, rušitelja silnog, što se pouzdao u obilje svoga blaga!“
PSA 52:8 A ja sam kao zelena maslina u Domu Božijem; u milost se Božiju uzdam od veka do veka.
PSA 52:9 Hvaliću te u veke vekova za dela tvoja; nadaću se imenu tvome jer je dobro pred tvojim vernima.
PSA 53:1 Horovođi. Žalosno. Davidova poučna pesma. Bezumnik u svom srcu kaže: „Nema Boga!“ Dela su im opaka i gadna, nema nikoga da čini dobro.
PSA 53:2 Bog s neba gleda potomke ljudi, da vidi ima li razumnoga, takvoga koji traži Boga.
PSA 53:3 [Od Boga] se svi odvratiše, pokvareni svi postadoše; nema toga koji čini dobro, takvoga nijednoga nema.
PSA 53:4 Zar ne znaju ti zlikovci, da moj narod kao hleb proždiru, a ni samog Boga ne prizivaju?
PSA 53:5 Tu će njih strah silni spopasti, kada straha i ne bude bilo. Jer, Bog će rasejati kosti onog koji te opseda. Osramotićeš ih, jer Bog ih je odbacio.
PSA 53:6 Ko će sa Siona dati spasenje Izrailju? Kada Bog vrati svoj narod izgnani, radovaće se Jakov, veseliće se Izrailj.
PSA 54:1 Horovođi, uz žičane instrumente. Davidova poučna pesma, kada su Zifejci došli Saulu i rekli: „Ne krije li se David kod nas?“ Bože, imenom me svojim spasi i snagom me svojom ti odbrani.
PSA 54:2 Bože, čuj molitvu moju; reči usta mojih poslušaj.
PSA 54:3 Jer, protiv mene ustaju tuđinci; moju dušu traže bezdušnici; oni Boga nemaju pred sobom. Sela
PSA 54:4 Gle, Bog mi je pomoćnik; Gospod je među onima što mi dušu podupiru.
PSA 54:5 Vratilo se zlo mrzitelju mome; ti ih satri u vernosti svojoj.
PSA 54:6 Rado ću ti žrtvovati; hvaliću ime tvoje, Gospode, jer je dobro.
PSA 54:7 Jer ono me je izbavilo iz svake nevolje i oko mi pobednički gleda protivnike moje.
PSA 55:1 Horovođi, uz žičane instrumente. Davidova poučna pesma. Poslušaj, Bože, molitvu moju; od moje se molbe ne sakrivaj.
PSA 55:2 Dobro me počuj i usliši me. Nespokojan sam i smeten u žalopojci svojoj;
PSA 55:3 od glasa protivnika, zbog pritiska zlikovca, jer navališe na mene nevolju i u gnevu zamrzeše me.
PSA 55:4 U meni je srce moje ustreptalo i smrtni užas na mene je pao.
PSA 55:5 Strah i strepnja došli su na mene, jeza me je ophrvala.
PSA 55:6 Govorim: „Ko će mi dati krila golubice? Ja bih da odletim i skrasim se.
PSA 55:7 Baš daleko ja bih odleteo, skrasio se u pustinji. Sela
PSA 55:8 Pohitaću u sklonište svoje, zbog vetra što kovitla i zbog oluje.“
PSA 55:9 Smeti ih, Gospode, jezik im rascepi; jer vidim nasilje i sukob u gradu.
PSA 55:10 Dan i noć zidine mu obilaze, u njemu su zloba i stradanje.
PSA 55:11 U njemu je razaranje, s trgova mu ne nestaju tlačenje i prevara.
PSA 55:12 Jer nije neprijatelj taj koji me vređa – ja bih to pretrpeo; ni onaj što me mrzi nije taj koji mi čini šta veliko – od njega bih se ja sakrio;
PSA 55:13 već ti – čovek meni ravan – prijatelj moj bliski koji me poznaje;
PSA 55:14 sa kim sam se rado savetovao, u Dom Božiji išao u mnoštvu.
PSA 55:15 Smrt neka ih zaskoči; u Svet mrtvih neka živi odu, jer je zlo tamo gde borave, u njima samima.
PSA 55:16 Ja ću Boga da zazovem i Gospod će da me spase.
PSA 55:17 Jadaću se, uzdisaću uveče, ujutro i u podne; i on moj glas čuće.
PSA 55:18 Otkupiće u miru dušu moju iz boja protiv mene, jer je mnogo onih što mi se protive.
PSA 55:19 Čuće Bog, poniziće ih onaj što stoluje od davnina; Sela one što se ne menjaju i koji se Boga ne boje.
PSA 55:20 Svoju ruku diže na one s kojima je u miru, svoj savez raskida.
PSA 55:21 Usta su mu meka kao maslo, a rat mu je u srcu; reči su mu od ulja mekše, a ipak su mačevi isukani.
PSA 55:22 Na Gospoda tovar svoj prebaci i on će te podržati; pravedniku neće dati nikad da se zatetura.
PSA 55:23 A ti ćeš ih, Bože, oboriti u ždrelo, u jamu; krvoloci i varalice ni polovinu svojih dana doživeti neće. A ja se u tebe uzdam.
PSA 56:1 Horovođi. Prema napevu: „Nema golubica u daljini.“ Davidova pesma pouzdanja u Boga, kada su ga Filistejci uhvatili u Gatu. Smiluj mi se, Bože, jer me čovek gazi; od jutra do sutra napadač me ugnjetava.
PSA 56:2 Gaze me mrzitelji moji od jutra do sutra; jer mnogo je napadača protiv mene, Uzvišeni.
PSA 56:3 U dan bojazni ja ću u tebe da se uzdam.
PSA 56:4 U Boga, čiju reč ja slavim, u Boga se uzdam; neću da se plašim. Šta mi može puki smrtnik?
PSA 56:5 Od jutra do sutra reči mi izvrću, pogubno je sve što protiv mene smisle.
PSA 56:6 Započinju svađe, skrivaju se, na korake mi paze dok mi dušu vrebaju.
PSA 56:7 Zar im od krivice ima izbavljenja? U gnevu obori narode, Bože.
PSA 56:8 Potucanja moja izbroj, u mešinu svoju suze moje stavi; nisu li one u knjizi tvojoj?
PSA 56:9 Onda će moji protivnici da se vrate, ustuknuće kad zazovem; znam to, jer je Bog uz mene.
PSA 56:10 U Boga, čiju reč ja slavim; u Gospoda, čiju reč ja slavim;
PSA 56:11 u Boga se uzdam; neću da se plašim. Šta mi može puki smrtnik?
PSA 56:12 Na meni su, Bože, zaveti tvoji; prineću ti zahvalnice,
PSA 56:13 jer si dušu moju od smrti izbavio, korake moje od spoticanja; da hodam pred Bogom u svetlu života.
PSA 57:1 Horovođi. Davidov napev: „Ne pogubi.“ Pesma pouzdanja u Boga, kada je pred Saulom pobegao u pećinu. Smiluj mi se, Bože, smiluj mi se, jer u tebi duša moja utočište traži; i u seni tvojih krila utočište tražim dok nevolje prođu.
PSA 57:2 Vapim Bogu Svevišnjemu, Bogu koji mi sve čini.
PSA 57:3 Posegnuće sa nebesa, spašće me; prekoriće tog koji me gazi; Sela poslaće Bog milost svoju i vernost svoju.
PSA 57:4 Duša mi je među lavovima, ležim među proždrljivcima; potomcima ljudi zuba ko koplja i strele, jezika kao mača oštrog.
PSA 57:5 Neka si uzvišen vrh nebesa, Bože; slava tvoja nek je nad svom zemljom.
PSA 57:6 Nozi mojoj spremili su mrežu, duša mi se povila; ispred mene jamu iskopaše i u nju sami upadoše. Sela
PSA 57:7 Srce mi je voljno, Bože, srce mi je voljno, da ti pevam, i da ti sviram!
PSA 57:8 Probudi se, biće moje; budite se, o, liro i harfo, ja bih zoru da probudim.
PSA 57:9 O, Gospode, hvaliću te među narodima, slaviću te među tuđincima.
PSA 57:10 Jer velika je milost tvoja; do nebesa, i do oblaka seže vernost tvoja.
PSA 57:11 Neka si uzvišen vrh nebesa, Bože; slava tvoja nek je nad svom zemljom.
PSA 58:1 Horovođi. Davidov napev: „Ne pogubi.“ Pesma pouzdanja u Boga. Zar ćutanjem pravednost javljate? Sudite li podjednako potomcima ljudi?
PSA 58:2 Štaviše, smišljate nepravdu da je činite; rukama svojim nasilje zemljom razmeravate.
PSA 58:3 Zastraniše zlikovci od majčinog krila, zalutaše govornici laži od stomaka.
PSA 58:4 Njihov otrov nalikuje zmijskom otrovu; poput kobrinog je, što je gluva, zatvorenog uva;
PSA 58:5 što ne čuje glas šaptača, vračara veštog u bacanju vrački.
PSA 58:6 Zube im, Bože, u ustima polomi; Gospode, čeljusti lavićima skrši.
PSA 58:7 Nek ispare poput voda što otiču svojim putem; strele svoje nek odapnu kao da su polomljene.
PSA 58:8 Nek iscure poput puža koji puzi, nek su poput mrtvorođenčeta što ne vidi sunca.
PSA 58:9 Pre nego ti lonci osete potpalu od trnja – sirovog ilʼ svelog – biće razvejano.
PSA 58:10 A pravednik će se radovati kad vidi osvetu; noge će oprati u krvi zlikovca.
PSA 58:11 I kazaće svako: „Pravedniku stvarno plod pripada. Stvarno ima Boga koji sudi zemlji.“
PSA 59:1 Horovođi. Davidov napev: „Ne pogubi.“ Pesma pouzdanja u Boga, kada je Saul poslao ljude da motre na Davidovu kuću i ubiju ga. Bože moj, oslobodi me od protivnika mojih; skloni me od onih što se dižu protiv mene.
PSA 59:2 Od zlotvora me oslobodi, od krvoloka me spasi.
PSA 59:3 Jer, eno, iz potaje vrebaju mi život; moćnici protiv mene pokreću nevolju, ali ne zbog prestupa, ne zbog greha moga, Gospode.
PSA 59:4 Bez krivice moje oni jure, spremaju se. Podigni se, susretni me i primeti!
PSA 59:5 A ti, Gospode, Bože nad vojskama, Bože Izrailjev, probudi se da sve narode kazniš; ne smiluj se nijednom zlotvoru zlobnom. Sela
PSA 59:6 Uveče se vraćaju, poput pseta reže i šunjaju oko grada.
PSA 59:7 Eno, ustima brbljaju, a mačevi im na usnama, jer [govore]: „Ko još sluša?“
PSA 59:8 A ti im se, o, Gospode, smeješ; ti se rugaš svim tim narodima.
PSA 59:9 Ti si moja snaga, tebe iščekujem; jer Bog je moj zaklon.
PSA 59:10 Bog milosti će me sresti, daće mi Bog da likujem nad mrziteljima svojim.
PSA 59:11 Ne ubij ih, da moj narod zaboravio ne bi; snagom svojom rasprši ih i obori, Gospode, štite naš.
PSA 59:12 Za grehe svojih usta i reč usana svojih, neka budu uhvaćeni u svome ponosu, zbog kletve i laži što iznose.
PSA 59:13 Satri ih u gnevu, satri da ih nema, pa da narod shvati da Bog vlada u Jakovu do krajeva zemlje. Sela
PSA 59:14 Uveče se vraćaju, poput pseta reže i šunjaju oko grada.
PSA 59:15 Raspršeni lutaju za jelom, noć probdeju ako nisu siti.
PSA 59:16 A ja ću da pevam o tvojoj sili, veseliću se jutrom zbog milosti tvoje; jer si moj zaklon, utočište u danu nevolje.
PSA 59:17 Silo moja, slavopoj ti pevam; jer Bog je moj zaklon, Bog milosti moje.
PSA 60:1 Horovođi. Prema „Ljiljanima“. Svedočenja. Davidova pesma pouzdanja u Boga. Za pouku: kada se borio protiv Aram-Naharajima i Aram-Sove i kada se Joav vratio, pa u Slanoj dolini pobio dvanaest hiljada Edomaca. Odbacio si nas, Bože, srušio nas, razgnevio se. Oporavi nas!
PSA 60:2 Ti si zemlju uzdrmao, rascepao si je; raseline njene spoji jer je uzdrmana.
PSA 60:3 Pustio si da tvoj narod vidi strahotu, primorao da pijemo vino što opija.
PSA 60:4 Zastavu si bogobojaznima dao da se zbog istine razvije. Sela
PSA 60:5 Desnicom nas svojom spasi, usliši nas, pa da tvoji miljenici izbavljeni budu.
PSA 60:6 U svom Svetilištu Bog je objavio: „Zaklicaću, podeliću Sihem, premeriću dolinu Sokota.
PSA 60:7 Moj je Galad, moj je Manasija; Jefrem mi je kaciga na glavi, a Juda mi carsko žezlo.
PSA 60:8 Moav mi je korito za pranje, na Edom sam bacio sandalu; Filistejo, zbog mene usklikni!“
PSA 60:9 Ko će mene da otprati u grad utvrđeni? A na Edom ko će me povesti?
PSA 60:10 Nećeš li ti, o, Bože, koji si nas odbacio, pa s vojskama našim, Bože, više ne koračaš?
PSA 60:11 Pomoć daj nam ispred protivnika, uzalud je ljudsko izbavljenje.
PSA 60:12 Silno ćemo stupati sa Bogom, izgaziće naše protivnike!
PSA 61:1 Horovođi na žičanim instrumentima. Davidov. Bože, čuj moj vapaj; molitvu mi dobro počuj.
PSA 61:2 Ja te zovem sa krajeva zemlje dok mi srce klone; povedi me na stenu od mene višu.
PSA 61:3 Jer ti si mi utočište, moćna kula ispred protivnika.
PSA 61:4 U šatoru tvome doveka bih da prebivam, utočište da mi bude zaklon tvojih krila. Sela
PSA 61:5 Jer ti si, Bože, čuo zavete moje; dao si mi nasledstvo onih koji strepe od imena tvoga.
PSA 61:6 Caru dane na dane nadodaj, godina njegovih neka bude od naraštaja do naraštaja.
PSA 61:7 Neka ga ima doveka pred Bogom, odredi mu i milost i vernost, neka ga čuvaju.
PSA 61:8 Imenu ću tvome zato slavopoj da pevam doveka; da ispunim zavete svoje dan za danom.
PSA 62:1 Horovođi. Za Jedutuna. Psalam Davidov. Samo u Bogu duša moja počiva, od njega je spasenje moje.
PSA 62:2 Samo on je stena moja i spasenje moje; zaklon moj, ništa mene neće uzdrmati.
PSA 62:3 Dokle ćete se obrušavati na čoveka? Pobiće vas, sve vas, poput zida nakrivljenog i ograde polegnute.
PSA 62:4 Zacelo, dogovoriše se sa visina njegovih da ga obore. Oni vole laž, pa ustima svojim blagosiljaju, a nutrinom svojom proklinju. Sela
PSA 62:5 Samo se u Bogu smiri, dušo moja, jer je od njega nadanje moje.
PSA 62:6 Samo on je stena moja i spasenje moje; zaklon moj, mene neće uzdrmati.
PSA 62:7 Od Boga je spasenje moje i slava moja; stena snage moje, utočište moje je u Bogu.
PSA 62:8 U njega se uzdaj uvek, narode; pred njim srce svoje izlivajte, Bog je naše utočište. Sela
PSA 62:9 Samo su dah potomci ljudi, laž su potomci čovekovi; na terazijama mereni zajedno oni su od daha lakši.
PSA 62:10 Ne uzdajte se u otimačinu i u grabež taštu nadu ne stavljajte; a bogatstvo kada se umnoži, srcem se za njega ne vezujte.
PSA 62:11 Bog je jedno objavio, a dve stvari ja sam čuo: da je sila jedino Božija,
PSA 62:12 da je milost jedino Gospodnja; jer, ti uzvraćaš čoveku po delu njegovom.
PSA 63:1 Psalam Davidov. Kada je bio u judejskoj pustinji. Bože, moj Bog ti si i ja tebe tražim. Moja je duša tebe žedna, telo je moje tebe željno, u zemlji suvoj, ogoljenoj i bezvodnoj.
PSA 63:2 Zaista, u Svetinji sam te video, gledao ti i silu i slavu.
PSA 63:3 Milost je tvoja bolja od života, usne moje veličaće tebe.
PSA 63:4 Zato ću te blagosiljati kroz život svoj, u ime ću tvoje podizati ruke svoje.
PSA 63:5 Sita će mi biti duša ko od sala i obilja; sa veseljem na usnama usta moja proslavljaće te.
PSA 63:6 Na postelji svojoj setim te se, o stražama noćnim razmišljam o tebi.
PSA 63:7 Jer si ti pomoć moja u senci krila tvojih ja se veselim.
PSA 63:8 Uz tebe mi je duša prionula, desnica me tvoja podržava.
PSA 63:9 A oni žude da mi dušu upropaste, oni će otići u dubine zemlje.
PSA 63:10 Biće predani maču, biće hrana lisicama.
PSA 63:11 A car će se u Bogu veseliti, hvaliće se svako ko se njime zakune, jer će se zatvoriti usta onima što govore laži.
PSA 64:1 Horovođi. Psalam Davidov. Čuj, o, Bože, glas moj, žalopojku moju; od strahote protivnika život mi sačuvaj.
PSA 64:2 Zakloni me od spletki zlotvora, od halabuke počinitelja zlobe.
PSA 64:3 Jezike svoje poput mača oni oštre, odapinju strele svoje – reči zajedljive –
PSA 64:4 da iz skrivenih mesta gađaju čoveka bez mane; i najednom gađaju ga i straha nemaju.
PSA 64:5 Sokole se među sobom na zle stvari, dogovaraju se da prikriju klopke, pa govore: „Ko će da ih vidi?“
PSA 64:6 Spliću nepravdu: „Smislili smo! Spletka je spletena.“ Duboki su čovekova nutrina i srce.
PSA 64:7 Ali Bog će ih strelom gađati i najednom ranjeni će biti.
PSA 64:8 O svoj jezik sapleće se, zadrhtaće svako ko ih gleda;
PSA 64:9 prepašće se sav rod ljudski, objaviće delo Božije i njegovo delo razmatraće.
PSA 64:10 Radovaće se pravednik u Gospodu, u njemu će utočište naći, pa će se hvaliti svako srca čestitoga.
PSA 65:1 Horovođi. Psalam Davidov. Pesma. Bože, na Sionu te hvala očekuje, tebi dani zavet ispunjen će biti.
PSA 65:2 Tebi, što čuješ molitvu, svaki čovek stiže.
PSA 65:3 Krivice me nadvladaše, ti oprosti prestupe nam naše.
PSA 65:4 Kako je blažen izabranik, onaj kog privučeš, što prebiva u tvojim dvorištima. Siti bili od dobara Doma tvoga, od tvog svetog hrama.
PSA 65:5 Čudesnim i pravednim delima si nas uslišio, Bože spasenja našeg, pouzdanje svih krajeva zemlje i mora dalekih.
PSA 65:6 Ti si snagom svojom osnovao gore, silom si se opasao.
PSA 65:7 Ti stišavaš huk mora, huk talasa njihovih i vrevu naroda.
PSA 65:8 Preplašiše se od čudesa tvojih stanovnici svih krajeva; i jutro i veče od radosti kliču.
PSA 65:9 Zemljom prolaziš i natapaš je; izobilno ti je gizdaš potocima Božijim punim vode; za žito se njeno brineš. Eto, to si tako uredio.
PSA 65:10 Brazde joj natapaš, oranje joj poravnavaš; pljuskovima omekšavaš i njen urod blagosiljaš.
PSA 65:11 Godinu si okrunio urodom svojim, staze tvoje kipe izobiljem.
PSA 65:12 Bujaju pašnjaci pustinjski, veseljem se brda opasuju.
PSA 65:13 Stadima se oblače pašnjaci, doline se ogrću pšenicom, pa pevaju, pa još usklikuju.
PSA 66:1 Horovođi. Psalam. Pesma. Kliči Bogu, zemljo sva!
PSA 66:2 Pevajte slavi njegovog imena; slavu mu i hvalu dajte.
PSA 66:3 Recite Bogu: „Kako su strašna dela tvoja! Zbog velike sile tvoje pred tobom puze tvoji protivnici.
PSA 66:4 Sva ti se zemlja klanja; slavopoj pevaju tebi, slavopoj pevaju imenu tvome.“ Sela
PSA 66:5 Dođite i vidite dela Božija, strašna dela prema potomcima ljudi.
PSA 66:6 On od mora čini suvu zemlju, pa su vode pregazili nogom; hajde da se tamo radujemo njemu.
PSA 66:7 Snagom svojom on doveka vlada; njegove oči na narode motre, pa dušmani nek se ne uzdižu. Sela
PSA 66:8 Blagosiljaj našeg Boga, narode, nek se čuje glas hvale o njemu;
PSA 66:9 o njemu koji nam život u dušu stavi i ne dade nogama našim da posrnu.
PSA 66:10 Oprobao si nas, Bože, pretopio nas kao srebro što se topi.
PSA 66:11 U mrežu si nas doveo, teret si nam na bedra stavio.
PSA 66:12 Pustio si da nam čovek vrat zajaše, prošli smo i kroz vatru i kroz vodu, ali si nas doveo do izobilja.
PSA 66:13 Ući ću sa svespalnicama u Dom tvoj; ispuniću što sam ti se zavetovao,
PSA 66:14 što su usne moje izustile, i što su mi usta u nevolji mojoj rekla.
PSA 66:15 Prineću ti tovnu stoku na svespalnicu sa kadom ovnova; prineću ti i junce i jarce. Sela
PSA 66:16 Dođite i slušajte, vi koji se Boga bojite, reći ću vam šta je duši mojoj učinio.
PSA 66:17 Njemu sam vapio ustima svojim, moj ga je jezik uzdizao.
PSA 66:18 Da sam zlobu u svom srcu pazio, ne bi me Gospod uslišio.
PSA 66:19 Zaista je Gospod čuo, na zov molitve moje se osvrnuo.
PSA 66:20 Blagosloven da je Bog što molitvu moju nije uklonio, a ni milost svoju od mene.
PSA 67:1 Horovođi, uz žičane instrumente. Psalam. Pesma. Smilovao nam se Bog i blagoslovio nas, licem svojim obasjao nas; Sela
PSA 67:2 da bi se na zemlji znalo za put tvoj, za spasenje tvoje u svim narodima.
PSA 67:3 Nek te hvale narodi, o, Bože, nek te hvale svi narodi.
PSA 67:4 Neka se raduju i nek se vesele ljudi, jer pravedno sudiš narodima i vodiš ljude na zemlji. Sela
PSA 67:5 Nek te hvale narodi, o, Bože, nek te hvale svi narodi.
PSA 67:6 Zemlja rađa svojim plodovima; blagoslovio nas Bog, Bog naš.
PSA 67:7 Blagoslovio nas Bog da bi ga se bojali svi krajevi zemlje.
PSA 68:1 Horovođi. Davidov. Psalam. Pesma. Neka Bog ustane, neka se raziđu njegovi dušmani! Neka se razbeže pred njim oni što ga mrze!
PSA 68:2 Razvej ih poput dima razvejanog; nek propadnu zlikovci pred Bogom kao vosak istopljen u vatri.
PSA 68:3 A pravedni neka se raduju, nek pred Bogom kliču, nek likuju u veselju.
PSA 68:4 Pevajte Bogu, pevajte slavopoj njegovom imenu; uzdignite onog što na oblacima jaše. Njegovo je ime Gospod, uskliknite pred njim.
PSA 68:5 Otac siročadi i sudija udovica – to je Bog u svom svetom Prebivalištu.
PSA 68:6 Bog usamljenima daje da u kući žive, zatočene vodi blagostanju, a buntovnici boraviće u sparušenoj zemlji.
PSA 68:7 Bože, kad si išao ispred svog naroda, kada si stupao pustinjom, Sela
PSA 68:8 zemlja se tresla, nebesa su pljuštala, pred Bogom, Bogom sinajskim, pred Bogom, Bogom Izrailjevim.
PSA 68:9 Bože, obilje si kiše poslao nasledstvu svome; umorno je ono bilo, a ti si ga ojačao.
PSA 68:10 Živalj tvoj se onde nastanio, snabdevaš ubogog dobrima svojim, Bože.
PSA 68:11 Gospod objavljuje, a žena što nose vesti veliko je mnoštvo.
PSA 68:12 Carevi i vojske beže li beže, a lepotica kuće plen razdeljuje.
PSA 68:13 Ako i legneš između torova, ti si golubica krila obloženih srebrom, i perja svetlucavo zlatnog.
PSA 68:14 Kad Svemoćni rasprši careve u zemlji, pade sneg na Salmonu.
PSA 68:15 Gora Božija vasanska je gora, gora s vrhovima vasanska je gora.
PSA 68:16 Zašto zavidno gledate, o, gore, vrhove gore koju Bog želi za boravište svoje; gde će Gospod zacelo doveka da prebiva?
PSA 68:17 Božijih je kola na hiljade, na mnoge hiljade; a Gospod je među njima, na Sinaju, u svetosti.
PSA 68:18 Ti se pope na visinu, povede roblje silno, primi darove od ljudi, pa čak i od buntovnika; da prebivaš tamo, Gospode Bože.
PSA 68:19 Blagosloven da je Gospod, što terete naše dan za danom nosi, Bog našeg spasenja. Sela
PSA 68:20 Bog naš Bog je dela spasonosnih, od Gospoda Boga izbavljenje je od smrti.
PSA 68:21 Zacelo će Bog razbiti glavu svojih protivnika, i kosmato teme onog koji živi u svojim gresima.
PSA 68:22 Gospod kaže: „Sa Vasana vratiću ih, iz dubina mora vratiću ih,
PSA 68:23 pa da ti noga gaca u krvi i jezik tvojih pasa dobije svoj deo od tvojih protivnika.“
PSA 68:24 Videše povorke tvoje, Bože; povorke Boga moga, moga cara ka Svetinji.
PSA 68:25 Napred su išli pevači, potom svirači, a u sredini su devojke udarale daire.
PSA 68:26 Blagosiljajte u zborovima Boga Gospoda, vi sa vrela Izrailjeva!
PSA 68:27 Eno, mladi Venijamin predvodi ih, glavari Jude sa mnoštvom, glavari Zavulona i glavari Neftalima.
PSA 68:28 Tvoj Bog snagu ti je odredio; pokaži snagu svoju, Bože, što si za nas delovao.
PSA 68:29 Zbog tvog Doma u Jerusalimu carevi će ti darove donositi.
PSA 68:30 Zapreti zverima u trsci, krdu bikova među teladima naroda; pa nek se ponize i donesu komade srebra, a on će rasuti narode što u ratu uživaju.
PSA 68:31 Doći će izaslanici iz Egipta, Kuš žurno pruža ruke svoje Bogu.
PSA 68:32 O, carstva zemaljska, pevajte Bogu; pevajte slavopoj Gospodu; Sela
PSA 68:33 onome što jaše nebom, drevnim nebesima! Eno, on tutnji glasom svojim, glasom silnim.
PSA 68:34 Prepoznajte silu Božiju nad Izrailjem, veličanstvo njegovo i njegovu silu u nebesima.
PSA 68:35 Ti si strašan, Bože, u Svetilištu svome; Bog Izrailjev sam daje silu i snagu narodu. Blagosloven da je Bog!
PSA 69:1 Horovođi. Napev: „Ljiljani“. Davidov Spasi me, o, Bože, dođoše do grla vode!
PSA 69:2 Potonuo sam u blato duboko, a nigde oslonca; dospeo sam u vode duboke, bujica me zahvatila.
PSA 69:3 Klonuo sam zovući te, promuče mi grlo; oči su mi usahnule čekajući Boga moga.
PSA 69:4 Brojniji su ti što me bez razloga mrze od kose na glavi mojoj, ti moćnici što bi da me zbrišu, bezrazložni protivnici. Vraćam, a ukrao nisam.
PSA 69:5 Ludost moju ti poznaješ, Bože; gresi moji skriveni ti nisu.
PSA 69:6 Neka se zbog mene ne postide oni koji u tebe nadu svoju polažu, Gospode, Bože nad vojskama. Neka se zbog mene ne osramote oni koji te traže, Bože Izrailjev.
PSA 69:7 Jer ja zbog tebe trpim prezir, lice moje prekrila je bruka.
PSA 69:8 Braći svojoj neznanac postadoh, tuđinac sam deci moje majke.
PSA 69:9 Izjeda me revnost za tvoj Dom. Uvrede onih koji tebe vređaju, pale su na mene.
PSA 69:10 Plakao sam i postio, i to mi je na prezir bilo.
PSA 69:11 Za odeću sebi kostret ogrnuh, i postadoh ruglo za njih.
PSA 69:12 O meni pričaju oni što sede na gradskim vratima i pevaju pesme pijanice.
PSA 69:13 A ja se samo tebi molim, o, Gospode, u vreme povoljno; Bože, usliši me po obilnom tvome smilovanju, po vernosti svog spasenja.
PSA 69:14 Iz blata me oslobodi, ne daj da potonem; oslobodi me od onih što me mrze, od dubokih voda.
PSA 69:15 Bujica vode nek me ne zahvati, nek me ne proguta dubina i ždrelo njeno nada mnom ne zatvori se.
PSA 69:16 Usliši me, Gospode, jer je dobra milost tvoja; po golemom milosrđu svome na mene se osvrni.
PSA 69:17 Lice svoje od svog sluge ne sakrivaj, jer sam na mukama; pohitaj, usliši me.
PSA 69:18 Priđi bliže duši mojoj, otkupi je; radi mojih protivnika, izbavi me.
PSA 69:19 Ti znaš da sam prezren, osramoćen i obrukan; pred tobom su svi dušmani moji.
PSA 69:20 Prezir mi je srce slomio, razboleh se; žudeo sam za utehom – nikog niotkuda; za utešiteljima – našao ih nisam.
PSA 69:21 Pelen su mi u hranu stavili, sirće su mi žednom dali da pijem.
PSA 69:22 Nek im sto postane zamka, odmazda i klopka;
PSA 69:23 nek im oči potamne, da ne vide, i leđa im se zauvek pogrbe.
PSA 69:24 Srdžbu svoju na njih izlij, jarka ljutnja tvoja neka ih sustigne.
PSA 69:25 Tabor nek im opustoši; ne živeo niko u njihovim šatorima.
PSA 69:26 Jer oni gone one što si udario i javljaju jade onih koje si ranio.
PSA 69:27 Krivicu im na krivicu dodaj, da ne uđu u pravednost tvoju.
PSA 69:28 Izbrisani bili iz Knjige života, da sa pravednima ne budu zapisani.
PSA 69:29 A ja sam siromah, u bolovima sam; spasenje tvoje, Bože, neka me zaštiti.
PSA 69:30 Ime Božije pesmom ću da slavim, veličaću ga hvalospevom.
PSA 69:31 To će biti Gospodu milije od vola i od bika, rogatog papkara.
PSA 69:32 Videće to ponizni, radovaće se; vi, što Boga tražite, nek vam srce bude živo.
PSA 69:33 Jer uboge Gospod čuje, ne prezire zatočene svoje.
PSA 69:34 Nek ga slave nebesa, zemlja, mora i sve što se u njima kreće.
PSA 69:35 Jer Sion će Bog da spase, sazidaće judejske gradove; i oni će ih zaposesti i živeće tamo.
PSA 69:36 I potomci njegovih sluga to će da naslede, i oni što ime njegovo vole boraviće tamo.
PSA 70:1 Horovođi. Davidov. Za spomen. Bože, izbavi me! U pomoć mi požuri, Gospode!
PSA 70:2 Neka se postide, neka se osramote ti što mi o glavi rade. Neka se povuku u sramoti, neka budu poniženi ti što im je mila nevolja moja.
PSA 70:3 Nek ustuknu zbog sramote svoje ti što dovikuju: „Aha! Aha!“
PSA 70:4 Nek likuju i nek se raduju u tebi svi koji te traže; neka uvek govore oni što spasenje tvoje vole: „Velik je Bog!“
PSA 70:5 A ja sam siromah i ubog, Bože, požuri k meni. Ti si moja pomoć i moj izbavitelj. O, Gospode, ne oklevaj!
PSA 71:1 U tebi je utočište moje, Gospode; o, da se nikad ne postidim.
PSA 71:2 Oslobodi me po svojoj pravednosti i izbavi me, prigni uho svoje k meni i spasi me.
PSA 71:3 Budi mi stena prebivališta kojoj uvek dolazim; spasenje moje ti si zapovedio, jer si moja stena i tvrđava.
PSA 71:4 Izbavi me, Bože moj, iz ruke zlikovačke, od ruke prestupnika i okrutnoga.
PSA 71:5 Jer, ti si moja nada, o, Bože Gospode, pouzdanje si mi od mladosti moje.
PSA 71:6 Na tebe se oslanjam od utrobe, iz krila majke moje si me izvukao; slaviću te neprestano.
PSA 71:7 Poput znaka postao sam mnogima, a ti si mi utočište jako.
PSA 71:8 Usta si mi slavom svojom ispunio i krasotom svojom od jutra do sutra.
PSA 71:9 Ne odbaci me u doba starosti, kad mi snaga klone ne zaboravi me.
PSA 71:10 Jer o meni govore protivnici moji, oni što mi život vrebaju zajedno se savetuju.
PSA 71:11 Kažu: „Bog je njega ostavio! Gonite ga, uhvatite, jer izbavitelja nema!“
PSA 71:12 Bože, od mene se ne udaljuj! O, moj Bože, požuri mi u pomoć!
PSA 71:13 Neka se postide i neka propadnu tužitelji moje duše; i prezir i bruka nek pokriju one koji mi o glavi rade.
PSA 71:14 A ja ću uvek da se nadam, sve više i više slaviću te.
PSA 71:15 Usta će moja o pravednosti tvojoj da govore, o delima tvog spasenja od jutra do sutra, jer im broja ne znam.
PSA 71:16 U moćnim delima Boga Gospoda ja ću doći, tvoju pravednost ću spominjati, samo tvoju.
PSA 71:17 Od mladosti moje, Bože, ti si me učio; i čudesa tvoja dosad javljao sam.
PSA 71:18 Čak i kada ostarim i osedim, Bože, ne ostavljaj me, dok ti silu ne objavim naraštaju novom; silu tvoju svakom što dolazi.
PSA 71:19 Pravednost je tvoja, Bože, do visina, velika si dela učinio; ko je poput tebe, Bože?
PSA 71:20 Ti – dao si da gledam mnoge nevolje i muke – ti ćeš mi opet obnoviti život; iz dubina zemlje podićeš me opet.
PSA 71:21 Ti ojačaj dostojanstvo moje i ponovo uteši me.
PSA 71:22 I ja ću harfom da te hvalim zbog vernosti tvoje; Bože moj, sviraću ti na liri, Svetitelju Izrailjev.
PSA 71:23 Klicaće radosno usne moje, jer ću ti svirati, i duša moja što si je otkupio.
PSA 71:24 I moj će jezik od jutra do sutra pričati o tvojoj pravednosti; jer će se postideti, jer će se osramotiti ti što mi o glavi rade.
PSA 72:1 Solomonu. O, Bože, propise svoje caru podaj i pravednost svoju sinu carevome!
PSA 72:2 Nek narodu tvome on pravedno sudi i siromasima prema propisima.
PSA 72:3 Neka gore narodu mir donesu i brda pravednost.
PSA 72:4 On će siromasima da sudi, deci ubogih pobedu daće i skršiće tlačitelja.
PSA 72:5 Bojaće te se ljudi dok je sunca i meseca, od roda do roda.
PSA 72:6 Spustiće se kao kiša na košenu travu i poput pljuskova natapaće zemlju.
PSA 72:7 U njegovim danima procvetaće pravednik i obilje mira dok meseca bude bilo.
PSA 72:8 Vladaće od mora do mora i od reke do krajeva gde zemlja prestaje.
PSA 72:9 Kleknuće pred njim pustinjska plemena, protivnici njegovi lizaće prašinu.
PSA 72:10 Prineće mu prinos carevi tarsiski i ostrvski; carevi Save i Seve danak će da daju.
PSA 72:11 Pokloniće mu se svi carevi, svi narodi služiće mu.
PSA 72:12 Jer on će da izbavi ubogog što za pomoć vapi, i siromaha bez pomoći niotkuda.
PSA 72:13 Poštedeće slabog i ubogog, živote ubogih spasti.
PSA 72:14 Od tlačenja i nasilja život njihov otkupiće, očima njegovim krv njihova dragocena će biti.
PSA 72:15 Živ nek bude! Nek mu daju od zlata savskoga; neka stalno za njega se mole, od jutra do sutra blagosiljaju ga.
PSA 72:16 Nek pšenicom obiluje zemlja, nek se rod njegov povija na vrhu gora, kao na Livanu; nek procveta narod iz gradova ko trava zemaljska.
PSA 72:17 Njegovo ime nek bude doveka, neka traje dokle je i sunca. Nek u njemu svi narodi blagoslove se i blaženim nek ga nazivaju.
PSA 72:18 Blagosloven bio Gospod Bog, Bog Izrailja, on jedini čudesa čini.
PSA 72:19 I blagosloveno doveka bilo njegovo slavno ime, nek svu zemlju slava mu ispuni.
PSA 72:20 Dovršiše se molitve Davida, sina Jesejevog.
PSA 73:1 Psalam Asafov. Zacelo je Bog dobar Izrailju, i onima čije srce je bez mane.
PSA 73:2 Što se mene tiče, zamalo mi noge nisu zašle s puta; koraci se moji skoro isklizaše.
PSA 73:3 Jer sam zavideo bahatima gledajući blagostanje zlikovaca.
PSA 73:4 Eto, strepnju od smrti nemaju, telo im je zadriglo.
PSA 73:5 Ljudske muke ne poznaju, ne stradaju sa ljudima.
PSA 73:6 Nadmenost je zato njima kao ogrlica, ogrće ih odeća nasilja.
PSA 73:7 Od debljine oči svoje izbečiše, zlo im srce za granicu ne zna.
PSA 73:8 Ismevaju se, govore zlobno i nasiljem prete ponosito.
PSA 73:9 Njihova su usta okrenuta nebesima, a njihov jezik zemljom šeta.
PSA 73:10 Zato im se njihov narod vraća i obilje vode ispijaju.
PSA 73:11 I govore: „Kako bi Bog znao? Postoji li znanje Svevišnjega?“
PSA 73:12 Gle, takvi su zlikovci: spokojni doveka i bogatstvo gomilaju!
PSA 73:13 Zacelo sam uzalud svoje srce čistim očuvao, svoje ruke nevinošću očistio!
PSA 73:14 Od jutra do sutra ojađen sam bio, jutra su mi donosila kaznu.
PSA 73:15 A da sam kazao da ću i ja tako da pričam, izneverio bih naraštaj tvoje dece.
PSA 73:16 Razmišljao sam da razaznam ovo, i očima mojim to je mučno bilo;
PSA 73:17 dok nisam ušao u Božije Svetilište, i shvatio njihov svršetak.
PSA 73:18 Zacelo ih stavljaš na klizavo mesto, obaraš ih u ruine.
PSA 73:19 Kako su opustošeni, u trenu su okončali i naglom strahotom dokrajčeni!
PSA 73:20 Oni su poput sna kada se neko probudi. O, Gospode, kada se probudiš, lik njihov prezrećeš.
PSA 73:21 Kada ogorčeno beše srce moje i nutrina moja beše probodena,
PSA 73:22 bez pameti i bez znanja sam bio, pred tobom sam bio životinja.
PSA 73:23 Ipak sam ja sa tobom stalno, ti mi držiš desnu ruku.
PSA 73:24 Savetom me svojim vodiš, naposletku ćeš me u slavu uzeti.
PSA 73:25 Koga ja imam na nebesima? Pored tebe na zemlji mi ništa milo nije.
PSA 73:26 Neka mi okopne i telo i srce, Bog je doveka stena moga srca i baština moja.
PSA 73:27 Gle, eno propašće oni od tebe daleki, ti satireš svakog ko ti je neveran.
PSA 73:28 Što se mene tiče, dobra mi je Božija blizina. U Gospodu Bogu sebi načiniću utočište i sva dela tvoja objaviću.
PSA 74:1 Asafova poučna pesma. Zašto si nas, o, Bože, odbacio doveka? Zašto da se jarost tvoja puši na stado tvoje paše?
PSA 74:2 Priseti se svoje zajednice što si je od davnina stekao, plemena svoga nasledstva koje si otkupio – gore Sion na kojoj si prebivao.
PSA 74:3 Korake svoje okreni ka ruinama večnim, svemu čemu je naudio protivnik u Svetinji.
PSA 74:4 Dušmani tvoji riču usred tvog mesta sastanka, postaviše zastave svoje za znakove.
PSA 74:5 Poznati su kao čovek što sekiru na šipražje diže;
PSA 74:6 i onda sekirom i polugama sve rezbarije lomi.
PSA 74:7 Svetilište tvoje do tla spališe, opoganiše Prebivalište imena tvog.
PSA 74:8 U srcu su svome rekli: „Hajde da ih sasvim potlačimo!“ Spalili su sva Božija mesta sastanka u zemlji.
PSA 74:9 A naše znakove videli nismo, ni proroka još nema, i nikoga s nama ko bi znao – dokle?
PSA 74:10 Dokle će se, o, Bože, rugati dušmanin? Hoće li protivnik doveka tvoje ime da prezire?
PSA 74:11 Zašto ruku svoju, baš svoju desnicu, povlačiš? Iz nedara svojih izvuci je i satri ih!
PSA 74:12 A Bog car moj je od davnina, posred zemlje spasonosna dela čini.
PSA 74:13 Silom svojom ti si more razdelio, u vodama smrskao si glave morskim nemanima.
PSA 74:14 Levijatanu si glave razdrobio, narodima uz obalu za hranu si ga dao.
PSA 74:15 Ti si dao da nabuja i vrelo i potok, ti si nepresušne presušio reke.
PSA 74:16 Tvoj je dan, baš kao i noć; ti si postavio i mesec i sunce.
PSA 74:17 Ti si zemlji odredio svaku među; i leto i zimu načinio ti si.
PSA 74:18 Seti se tog protivnika koji te prezire, Gospode, i bezumnih što preziru ti ime.
PSA 74:19 Ne daj zveri život golubice svoje, doveka ne zaboravi na život svojih siromaha.
PSA 74:20 Pogledaj na savez, jer se mračni krajevi zemlje napuniše mestima nasilja.
PSA 74:21 Ne daj ugnjetenom da se ponižen vrati, neka ime tvoje slave i siromah i ubogi.
PSA 74:22 Ustani, o, Bože, svoj slučaj odbrani! Seti se prezira bezumnog prema tebi od jutra do sutra.
PSA 74:23 Ne zaboravi glas dušmana svojih, poklič što se neprestano diže, onih što se protiv tebe bune.
PSA 75:1 Horovođi. Napev: „Ne pogubi“. Psalam Asafov. Pesma. Hvalimo te, Bože, hvalimo te, jer nam je ime tvoje blisko; čudesa tvoja spominje narod.
PSA 75:2 „Ja određujem zakazano vreme, ja podjednako sudim.
PSA 75:3 Rastapa se zemlja i sav njezin živalj, a ja stubove njene postavljam. Sela
PSA 75:4 Bahatima kažem: ’Nemojte se bahatiti’; i zlikovcima: ’Rog svoj ne dižite.
PSA 75:5 Rog svoj u visine ne dižite, drsko ne pričajte.’“
PSA 75:6 Jer uzdizanje ne dolazi ni sa zapada, ni sa istoka, ni iz pustinje;
PSA 75:7 već je Bog sudija: jednog ruši, jednog diže.
PSA 75:8 Eno, čaša je u Gospodnjoj ruci i vino puno začina se peni. I izliće iz nje, i zaista će piti, do taloga iskapiće je svi zemaljski zlikovci.
PSA 75:9 O tome ću doveka da javljam, pevaću pohvale Bogu Jakovljevom!
PSA 75:10 „Sve rogove zlikovačke ja ću da izlomim, a rogovi pravednika uzdignuti biće.“
PSA 76:1 Horovođi, uz žičane instrumente. Asafov psalam. Pesma. Bog je poznat u Judi, ime mu je uzvišeno u Izrailju!
PSA 76:2 Salim mu je konak, na Sionu mu stan.
PSA 76:3 Tamo je slomio strelu zapaljenu, štit i mač i sprave ratničke. Sela
PSA 76:4 Ti blistaš, slavniji si od tih brda sa plenom.
PSA 76:5 Ljudi hrabrog srca su oplenjeni, pozaspaše; jaki ljudi, alʼ ni ruku da podignu.
PSA 76:6 Zaspaše doveka od pokliča tvoga, o, Bože Jakovljev, i konj i konjanik!
PSA 76:7 Ti! Ti si strašan! Kad se gneviš, ko pred tobom može da opstane?
PSA 76:8 Sa nebesa ti sud javljaš. Zemlja se preplaši, onemi,
PSA 76:9 kad ustaje Bog da sudi i da spase sve ponizne na zemlji. Sela
PSA 76:10 Proslavljaš se i ljudskim gnevom, opasuješ se preživelima od gneva.
PSA 76:11 Zavetujte se i zavete izvršite Gospodu, svome Bogu; svi koji su oko njega, nek Strašnome dar donesu!
PSA 76:12 Vladarima on duh obara, od njega strepe carevi zemaljski!
PSA 77:1 Horovođi. Za Jedutuna od Asafa. Psalam. Glas svoj Bogu dižem, glasom svojim vapim Bogu i on me usliši!
PSA 77:2 U danu nevolje svoje Gospoda sam tražio, ruke neumorno noću sam pružao. Ali duša moja neće utehu!
PSA 77:3 Spominjem Boga i jecam, jadam se, a duh mi malakše. Sela
PSA 77:4 Kapke očne ne daš mi da sklopim! Nemiran sam, da pričam ne mogu.
PSA 77:5 Mislim na minule dane i godine davne.
PSA 77:6 Noću se sećam svoje pesme pa srcem svojim razmišljam i duhom svojim ispitujem.
PSA 77:7 Odbacuje li Gospod doveka? Zar se neće opet prikloniti?
PSA 77:8 Je li mu ljubav doveka iščezla? Je li propalo obećanje dano naraštaju svakom?
PSA 77:9 Zar je Bog zaboravio da se smiluje ili je milosrđe svoje u svom gnevu ugušio? Sela
PSA 77:10 Rekao sam: „Ovo je moja rana – desnica Svevišnjeg više nije ista!“
PSA 77:11 Spominjem dela Gospodnja, čuda tvoja od starina pamtim.
PSA 77:12 Na sva dela tvoja mislim, razmatram to što si učinio!
PSA 77:13 O, Bože, u Svetinji je put tvoj! Koji je bog velik poput Boga našeg?!
PSA 77:14 Ti si Bog što čudesa činiš, silu svoju obznanjuješ među narodima.
PSA 77:15 Svoj si narod otkupio snagom svojom, sinove Jakova i Josifa. Sela
PSA 77:16 Kad te vode ugledaše, Bože, kad te vode ugledaše, skupiše se, a dubine uzburkaše.
PSA 77:17 Oblaci se provališe kišom, iz oblaka grmljavina dođe i sevnuše tvoje munje.
PSA 77:18 Prolom tvoga groma beše u vihoru, munje svetom zasvetliše, a zemlja se drmala i tresla.
PSA 77:19 Po moru je staza tvoja prošla, prošao si nemirnim vodama, a stopama tvojim traga nema.
PSA 77:20 Vodio si svoj narod ko stado, Mojsijevom i Aronovom rukom.
PSA 78:1 Asafova poučna pesma. O, narode moj, poslušaj pouku moju i rečima mojih usta uho priklonite!
PSA 78:2 Moj govor biće u priči, objaviću zagonetke od davnina.
PSA 78:3 Ono što smo čuli, ono što smo naučili i što su nam stari naši ispričali;
PSA 78:4 to nećemo da krijemo od njihove dece. Objavićemo novom naraštaju hvale Gospodnje, njegovu silu i čudesa koja je učinio.
PSA 78:5 On je u Jakovu učvrstio svedočanstvo, Izrailju je dao Zakon i zapovedio našim precima da ih predaju svojim potomcima,
PSA 78:6 da bi novi naraštaj znao, deca što će se roditi, pa kad odrastu da to prenesu deci svojoj;
PSA 78:7 da se u Boga pouzdaju, da dela Božija ne zaboravljaju i zapovesti njegove da izvršavaju.
PSA 78:8 Da ne budu ko njihovi stari, naraštaj buntovni, neposlušno pokolenje nestalnoga srca i duha koju nije veran Bogu.
PSA 78:9 Jefremovci su bili lukovima naoružani ali su pobegli na dan boja!
PSA 78:10 Nisu održali savez sa Bogom, odbili su da postupe po njegovom Zakonu.
PSA 78:11 Zaboravili su njegova dela, čudesa njegova koja im je pokazao.
PSA 78:12 A on je pred njihovim precima učinio čudo, u egipatskoj zemlji, u oblasti Soan.
PSA 78:13 More je razdelio i proveo ih, vode je uspravio da su poput zida.
PSA 78:14 Danju ih je vodio oblakom i svetlošću vatre cele noći.
PSA 78:15 Stene je u pustinji rascepio, obilno ih napojio kao iz dubina.
PSA 78:16 Brzake im je izveo iz raseline stene, učinio da im vode kao reke teku.
PSA 78:17 A oni su mu uporno grešili, prkosili Svevišnjem u pustinji;
PSA 78:18 u srcima kušali su Boga, izvoljevali tražeći hranu.
PSA 78:19 Prigovarali su Bogu i rekli: „Kadar li je Bog da u pustinji prostre trpezu?!
PSA 78:20 Jeste, stenu je udario, potekla je voda i potoci se razlili. Ali kadar li je da nam da i hranu, da svoj narod mesom snabde?“
PSA 78:21 Zato se Gospod razjario kada je to čuo, pa je požar planuo na Jakova i gnev je buknuo na Izrailj;
PSA 78:22 jer u Boga verovali nisu, nisu se pouzdali da će da ih spase.
PSA 78:23 I on je zapovedio oblacima i otvorio odgore vrata nebeska,
PSA 78:24 da ih zapljusne mana, dade im žito sa neba da jedu.
PSA 78:25 I svi su jeli hleb moćnika, obilje hrane im je poslao.
PSA 78:26 Doveo je istočni vetar sa nebesa, doneo je južni vetar snagom svojom.
PSA 78:27 Mesom ih je ko prašinom zasuo i krilatim pticama kao morskim peskom.
PSA 78:28 Dao je da padaju po njihovom taboru, oko njihovih šatora.
PSA 78:29 I oni su jeli, najeli se do sitosti, jer on im je dao kako su žudeli.
PSA 78:30 Ali još ih žudnja nije prošla i još im je hrana u ustima bila,
PSA 78:31 kada se gnev Božiji digao na njih. I on pobi njihove najjače i obori mladiće Izrailja.
PSA 78:32 I pored toga opet su grešili, nisu verovali njegovim čudima.
PSA 78:33 Uzaludne dane im je prekratio i nevoljom naglom njihove godine.
PSA 78:34 A kad ih je ubijao, tražili su ga i vraćali se, za Bogom čeznuli.
PSA 78:35 Tada bi se prisetili da im je Bog bio stena, Bog Svevišnji njihov Otkupitelj!
PSA 78:36 Ali bi ga ustima varali i lagali jezicima svojim.
PSA 78:37 Srcem mu nisu bili odani, nisu bili verni njegovom savezu.
PSA 78:38 Ipak, on se smilovao, krivicu im opraštao i nije ih uništio. Uporno je susprezao gnev svoj, ljutnju svoju nije podsticao.
PSA 78:39 Sećao se da su telo, da su dah što isparava i što se ne vraća.
PSA 78:40 A kako su se često bunili u pustinji i žalostili ga u pustari!
PSA 78:41 Uporno su iskušavali Boga, vređali su Svetitelja Izrailjevog.
PSA 78:42 Nisu se sećali njegove ruke i dana kada ih je otkupio od tlačitelja,
PSA 78:43 kada je u Egiptu znakove svoje izveo i čudesa svoja u oblasti Soan.
PSA 78:44 Reke je njihove u krv pretvorio, a njihovi se potoci nisu mogli piti.
PSA 78:45 Na njih je poslao komarce, da ih ujedaju, žabe da ih upropaste.
PSA 78:46 Useve njihove dade gusenicama i skakavcima sav trud njihov.
PSA 78:47 Gradom im je stukao vinograde, a smokve slanom.
PSA 78:48 Stoku im je gradu izložio i njihova goveda munjama.
PSA 78:49 Poslao je na njih vrelinu svog gneva, srdžbu i jarost, nevolju i četu anđela propasti.
PSA 78:50 Svom je gnevu stazu pripremio i život im od smrti poštedeo nije, život im je pomoru predao.
PSA 78:51 Pobio je sve prvence u Egiptu, prve od muških u šatorima Hamovim.
PSA 78:52 Svoj je narod izveo ko ovce, vodio ih poput stada kroz pustinju.
PSA 78:53 Vodio ih je sigurno i plašili se nisu, a njihove dušmane je preplavilo more.
PSA 78:54 Tada ih je doveo na svoje sveto tlo, na ovu goru, osvojenu njegovom desnicom.
PSA 78:55 Pred njima je oterao narode, dodelio im je razmereno nasledstvo i nastanio plemena Izrailja po njihovim šatorima.
PSA 78:56 Ali oni su ponovo iskušavali i bunili se protiv Boga Svevišnjega, propise njegovi nisu držali.
PSA 78:57 Okrenuli su se, izneverili poput očeva svojih, izdali su kao luk slomljeni.
PSA 78:58 Izazivali su ga svojim žrtvenim bregovima, činili ga ljubomornim svojim idolima.
PSA 78:59 Bog je to čuo, razjario se i sasvim odbacio Izrailj,
PSA 78:60 pa je napustio Prebivalište u Silomu, stan koji je podigao među ljudima.
PSA 78:61 Tako je ropstvu prepustio snagu svoju i svoju krasotu rukama dušmana.
PSA 78:62 I narod je svoj on predao maču jer se razjario na svoje nasledstvo.
PSA 78:63 Njegove mladiće proždrala je vatra, pa su mu device ko usedelice.
PSA 78:64 Od mača su mu sveštenici pali, a udovice ih ožalile nisu.
PSA 78:65 Probudi se tada Gospod ko da je spavao, kao junak kojega je savladalo vino!
PSA 78:66 Dušmane je svoje nazad odvukao i doveka ih osramotio.
PSA 78:67 Josifov je šator odbacio, pleme Jefremovo nije izabrao,
PSA 78:68 već je izabrao Judino pleme i goru Sion koju zavoli!
PSA 78:69 I tu je podigao Svetilište svoje, visoko ko nebo, poput zemlje doveka ga učvrstio.
PSA 78:70 Izabrao je svog slugu Davida, uzeo ga je od stada ovaca.
PSA 78:71 Doveo ga je od ovaca dojilica da napasa Jakova, njegov narod i Izrailj, njegovo nasledstvo.
PSA 78:72 I on im je Pastir bio po čestitosti svoga srca, vodio ih je svojim umešnim rukama.
PSA 79:1 Psalam Asafov. O, Bože, tuđinci su došli u nasledstvo tvoje! Opoganili su Dom tvoje svetosti, Jerusalim učinili ruševinom!
PSA 79:2 Mrtva tela tvojih slugu kao hranu pticama nebeskim su dali i zverima zemaljskim tela tvojih vernih.
PSA 79:3 Krv njihovu izlili su oko Jerusalima kao da je voda, i niko ih sahranio nije.
PSA 79:4 Svojim komšijama postali smo ruglo, na podsmeh smo i na prezir svojoj okolini.
PSA 79:5 Dokle ćeš se gneviti, Gospode? Do kada? Zar će doveka da gori plamen ljubomore tvoje?
PSA 79:6 Jarost svoju izlij na tuđince što te ne poznaju i na carstva koja tvoje ime ne prizivaju!
PSA 79:7 Jer oni su proždrali Jakova i naselje mu uništili.
PSA 79:8 Ne pamti nam pređašnje krivice! Pohitaj! Milosrđem svojim presretni nas jer smo u velikoj bedi!
PSA 79:9 Pomozi nam, o, Bože spasenja našega! Izbavi nas radi svog imena slavnog! Oprosti nam grehe naše zbog imena svoga!
PSA 79:10 Zašto da tuđinci kažu: „Gde je njihov Bog?“ Daj da nam oči vide osvetu među narodima zbog prolivene krvi slugu tvojih.
PSA 79:11 Nek pred tebe dopre jecaj zatočenih, pa velikom snagom svojom spasi na smrt osuđene.
PSA 79:12 Osveti se sedmostruko po nedrima komšijama našim prezirom njihovim kojim su te, Gospode, prezreli!
PSA 79:13 A mi, tvoj narod i stado tvoje paše, u vekove hvalićemo tebe! Slavu tvoju javićemo svakom naraštaju!
PSA 80:1 Horovođi. Prema „Ljiljanima“. Svedočenja. Psalam Asafov. O, Pastiru Izrailja, čuj nas! Ti što Josifa si vodio ko stado! Zablistaj ti, što sediš nad heruvimima!
PSA 80:2 Ustani u sili svojoj pred Jefremom, Venijaminom i Manasijom. Dođi i izbavi nas.
PSA 80:3 Obnovi nas, o, Bože! Ozari lice svoje da bismo se izbavili.
PSA 80:4 O, Gospode, Bože nad vojskama, do kada ćeš srdit biti, a tvoj ti se narod moli?
PSA 80:5 Suznim hlebom ti ih hraniš, suzama iz čanka pojiš.
PSA 80:6 Od nas si napravio razdor među komšijama našim, među sobom šegače se dušmani sa nama.
PSA 80:7 O, Bože nad vojskama, povrati nas! Ozari lice svoje da bismo se izbavili.
PSA 80:8 Čokot si iz Egipta iskorenio i narode oterao da bi ga usadio.
PSA 80:9 Pred njime si raskrčio i on se ukorenio, svud po zemlji pružio je žile.
PSA 80:10 Hlad je njegov brda zasenio, a lozama Božije kedrove.
PSA 80:11 Do mora su se granale njegove loze, izdanci njegovi sve do Eufrata.
PSA 80:12 Zašto si mu srušio ograde da ga bere svako ko prolazi putem?
PSA 80:13 Rovari ga divlji vepar, glođe ga sve što se po polju miče.
PSA 80:14 Bože nad vojskama, molimo te, vrati se! Sa nebesa pogledaj i vidi, pobrini se za čokot ovaj;
PSA 80:15 za koren što si ga desnicom svojom usadio i mladice što si sebi ojačao.
PSA 80:16 Eto, sažežen je vatrom i posečen, oni ginu od prekornog lica tvoga.
PSA 80:17 Neka ruka tvoja bude nad čovekom desnice tvoje, nad potomkom ljudi kojega si sebi ojačao.
PSA 80:18 Tada se od tebe više odvratiti nećemo. Ti nas oživi, mi ime tvoje prizivamo!
PSA 80:19 Obnovi nas Gospode, Bože nad vojskama! Ozari lice svoje da bismo se izbavili.
PSA 81:1 Horovođi. Radosnica. Asafova. Radujte se Bogu, snazi našoj! Kličite Bogu Jakovljevom!
PSA 81:2 Pesmu zapevajte, daire dajte, liru i harfu umilnu.
PSA 81:3 O mladini u rog zaduvajte, u dan praznika našeg kada je pun mesec.
PSA 81:4 Jer takav je propis Izrailju i zapovest Jakovljevog Boga.
PSA 81:5 On je Josifu dao to svedočanstvo kada je krenuo protiv egipatske zemlje. Slušao sam jezik neznan što kazuje:
PSA 81:6 „S pleća sam mu uklonio teret i iz ruku uzeo košaru.
PSA 81:7 Vapio si u nevolji i ja sam te izbavio, odazvao sam ti se iz groma i mraka; iskušao na vodama Merive. Sela
PSA 81:8 Poslušaj me, moj narode, ja te opominjem! O, Izrailju, kada bi me poslušao;
PSA 81:9 među vama ne bi bilo drugog boga i ne bi se ti klanjao bogu tuđinskome.
PSA 81:10 Ja sam Gospod, Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje egipatske. Otvori širom usta svoja i ja ću da ih napunim!
PSA 81:11 Ali moj narod nije poslušao glas moj, Izrailj mi se pokorio nije.
PSA 81:12 I ja sam ih prepustio samovolji njihovoga srca, živeli su kako su želeli.
PSA 81:13 O, kad bi me poslušao narod moj i puteve moje Izrailj sledio!
PSA 81:14 Ja bih brzo savladao njihove dušmane, na njihove zlotvore bih ruku svoju podigao.
PSA 81:15 Puzali bi pred njim oni što Gospoda mrze i takvo bi stanje za njih trajalo doveka.
PSA 81:16 A ja bih da ih hranim najboljom pšenicom, iz kamena sitiću ih medom.“
PSA 82:1 Psalam Asafov. Bog je stao u Božijem zboru, pa sad sudi među bogovima:
PSA 82:2 „Dokle ćete suditi nečasno i držati stranu zlotvorima? Sela
PSA 82:3 Zastupajte pravo ubogoga i sirotoga, opravdajte siromaha i nevoljnika.
PSA 82:4 Spasavajte slabog i tlačenog, izbavite ih iz ruke zlikovaca.
PSA 82:5 Ali nisu znali, nisu razumeli; u tami su posrtali i temelje zemlji zadrmali.
PSA 82:6 Ja rekoh: ’Bogovi ste, svi ste deca Svevišnjega!’
PSA 82:7 Ipak ćete pomreti ko ljudi, propašćete ko i glavar svaki.“
PSA 82:8 Ustani, Bože, i sudi zemlji, jer svi su narodi nasledstvo tvoje!
PSA 83:1 Pesma. Psalam Asafov. O, Bože, nemoj da zaćutiš! Ne onemi, nemoj da miruješ, o Bože!
PSA 83:2 Gle, eno ih buče tvoji dušmani, glavu dižu oni što te mrze!
PSA 83:3 Spletke kuju protiv tvog naroda i zaveru prave tvome štićeniku.
PSA 83:4 Rekli su: „Dođite, dajte da ih satremo kao narod, da se ime Izrailja više ne spomene!“
PSA 83:5 Eno, svi su složni u zamisli da protiv tebe savez sklope:
PSA 83:6 šatori Edoma i Ismaila, Moava i Agarina;
PSA 83:7 Gevala, Amona i Amalika, Filistejci s žiteljima Tira.
PSA 83:8 Još im je i Asirija prišla, pristala ko vojska uz decu Lotovu. Sela
PSA 83:9 Učini im kao Madijanu i kao Siseri, kao Javinu na potoku Kisonu!
PSA 83:10 Bili su potrveni kod En-Dora, pretvoreni u đubrivo za njivu.
PSA 83:11 S plemićima im postupi kao s Orivom i Zivom, a sa knezovima njihovim kao sa Zevejem i Salmanom.
PSA 83:12 Jer oni govore: „Zauzmimo Božije pašnjake!“
PSA 83:13 O, moj Bože, pretvori ih u klupko korova, u plevu na vetru!
PSA 83:14 Ko kad vatra šumu pali i ko kad plamen gore žari,
PSA 83:15 tako ih poteraj vihorom svojim, užasni ih svojom olujom.
PSA 83:16 Beščašćem im lice pokrij, pa nek vape za imenom tvojim, o, Gospode!
PSA 83:17 Nek se stide i smetu doveka! Nek propadnu srameći se!
PSA 83:18 Pa neka se zna – ime ti je Gospod – nad zemljom si celom ti jedini Svevišnji!
PSA 84:1 Horovođi. Radosnica potomaka Korejevih. Psalam. O, Gospode nad vojskama, divno li je boravište tvoje!
PSA 84:2 Čezne mi i kopni duša za dvorištem Gospodnjim! Srce mi i telo kliču živom Bogu!
PSA 84:3 Kraj tvojih žrtvenika – o, Gospode nad vojskama, Care moj i Bože moj – ptica dom svoj nađe i lastavica gnezdo svoje, u koje ptiće svoje stavi.
PSA 84:4 Kako su blaženi oni što borave u tvom Domu, oni što te slave bez prestanka. Sela
PSA 84:5 Kako je blažen čovek kome je u tebi snaga, onaj čije srce želi k tebi da putuje.
PSA 84:6 Oni što prolaze suznom dolinom čine je izvorom, blagoslove joj rana kiša nosi.
PSA 84:7 Putuju, i sve su silniji, dok se svako ne pokaže Bogu na Sionu.
PSA 84:8 O, Gospode, Bože nad vojskama, čuj molitvu moju! Prigni uho, o, Jakovljev Bože!
PSA 84:9 Štit naš pogledaj, o, Bože, i zapazi lice svog pomazanika.
PSA 84:10 Jer bolji je i jedan dan u tvojim dvorištima nego hiljadu drugih; bolje i da stojim na pragu Doma Boga moga, nego da boravim u šatorima zloga.
PSA 84:11 Jer Gospod Bog je i sunce i štit, Gospod daje i naklonost i čast. Ne uzima dobro besprekornim ljudima.
PSA 84:12 O, Gospode nad vojskama, blago svakom ko se u tebe pouzda!
PSA 85:1 Horovođi. Potomaka Korejevih. Psalam. Ti si, Gospode, blagonaklon zemlji svojoj; Jakovu si sreću povratio;
PSA 85:2 svom narodu krivicu oprostio, sve njihove grehe si pokrio. Sela
PSA 85:3 Svu si srdžbu svoju utihnuo i zgasnuo jaru svoga gneva.
PSA 85:4 Obnovi nas, Bože našega spasenja i ne budi na nas više gnevan.
PSA 85:5 Hoćeš li doveka da se gneviš na nas, srdžbu svoju da preneseš s naraštaja na naraštaj?
PSA 85:6 Nećeš li nam opet doći i oživeti nas, pa da ti se raduje tvoj narod?
PSA 85:7 Milost svoju pokaži nam, o, Gospode! Svoje nam spasenje ti podari!
PSA 85:8 Poslušaću šta god da mi Gospod Bog objavi. Jer, on najavljuje mir narodu svome, svojim vernima; alʼ na ludost nek se ne vraćaju.
PSA 85:9 Zaista je njegovo spasenje blizu bogobojaznima, kad će slava našu zemlju da nastani.
PSA 85:10 Sreću se milost i istina, pravda i mir ljube se!
PSA 85:11 Iz zemlje istina buja, a pravda s nebesa dole gleda.
PSA 85:12 Još će Gospod dobra dati, našoj zemlji daće njenog roda.
PSA 85:13 Pravda pred njim ide i stazu sprema po koracima njegovim.
PSA 86:1 Davidova molitva. Svoje uho prigni, o, Gospode! Usliši me, jer siromah i nevoljnik ja sam.
PSA 86:2 Dušu moju ti sačuvaj, jer sam veran; svoga slugu spasi, jer ti si moj Bog u koga se uzdam.
PSA 86:3 Smiluj mi se, o, Gospode, jer ti vapim od jutra do sutra!
PSA 86:4 Razgali dušu sluge svoga, jer ja tebi, o, Gospode, dušu svoju dižem.
PSA 86:5 Ti si dobar, Gospode; voljan si da praštaš, milošću si bogat za sve što te prizivaju.
PSA 86:6 O, Gospode, čuj molitvu moju! Pokloni pažnju glasu moga preklinjanja.
PSA 86:7 Ja ću tebe zvati u danu moje nevolje jer ti ćeš se odazvati.
PSA 86:8 Nema, Gospode, nikog poput tebe među bogovima, ne postoje dela kao što su tvoja.
PSA 86:9 Svi narodi koje si stvorio će doći, pred tobom se pokloniti, Gospode, ime tvoje proslaviti.
PSA 86:10 Jer ti si velik, čudesa ti tvoriš, ti si Bog jedini.
PSA 86:11 Nauči me svome putu, Gospode, da postupam po istini tvojoj, da se srcem celim tvog imena bojim.
PSA 86:12 I ja ću da te hvalim, Gospode, moj Bože, srcem svojim celim! Doveka ću da veličam ime tvoje.
PSA 86:13 Jer velika je milost tvoja prema meni, jer si dušu moju izbavio iz najdubljeg Sveta mrtvih.
PSA 86:14 Bože, protiv mene ustaju oholi; moju dušu traže bezdušnici; oni tebe nemaju pred sobom.
PSA 86:15 A ti si, Gospode, Bog milostiv i milosrdan, spor na srdžbu, bogat milošću i istinom.
PSA 86:16 Na mene se osvrni, milostiv mi budi; svoju snagu podaj sluzi svome, spasi sina sluškinje svoje.
PSA 86:17 Na meni pokaži znak dobrote, pa nek vide oni što me mrze; neka se zastide tebe, o, Gospode, jer si mi pomogao i utešio me.
PSA 87:1 Potomaka Korejevih. Psalam. Pesma. Na svetim je gorama njegov temelj.
PSA 87:2 Gospod voli vrata Siona više od svih Jakovljevih prebivališta.
PSA 87:3 Slavne se stvari govore o tebi, o, grade Božiji! Sela
PSA 87:4 „Spominjaću i Vavilon i Ravu sa onima koji me poznaju; eno, onde su Filisteja i Tir sa Kušom, ’A ovaj je ovde rođen.’“
PSA 87:5 A Sionu će reći: „Taj i taj se u njemu rodio; Svevišnji je njega osnovao.“
PSA 87:6 Upisaće Gospod u knjigu popisa naroda: „Ovaj se rodio ovde!“ Sela
PSA 87:7 A pevači i igrači kažu: „U tebi su svi izvori moji!“
PSA 88:1 Pesma. Psalam. Potomaka Korejevih. Horovođi. Žalosno. Peva se naizmenično. Poučna pesma Emana Ezraita. O, Gospode, Bože mog spasenja, i danju i noću ja pred tobom vapim!
PSA 88:2 Nek pred tebe dođe molitva moja, mome preklinjanju ti uho prikloni!
PSA 88:3 Duša mi je prepuna očaja, Svetu mrtvih život mi sve bliži.
PSA 88:4 U društvu sam onih što idu u raku, ja sam kao čovek koji snage nema;
PSA 88:5 položen sam među mrtve, poput mrtvih što leže u grobu, kao oni koje više ne spominješ i što su daleko od tvoje pomoći.
PSA 88:6 Ti si me položio u najdublju raku, u tamne dubine.
PSA 88:7 Srdžba tvoja na mene je legla i plave me svi talasi tvoji. Sela
PSA 88:8 Od mene si odvojio prijatelje moje, gadnim si me njima učinio; sada sam sputan, napolje ne mogu!
PSA 88:9 Oči su mi usahle od bede. Prizivam te svakog dana, o, Gospode, tebi širim ruke svoje!
PSA 88:10 Zar ćeš čuda za mrtve da činiš? Hoće li pokojni ustati da te slave? Sela
PSA 88:11 Da li se u grobu tvoja milost razglašava, i vernost tvoja u truležu mrtvih?
PSA 88:12 Pa zar se u tami zna za čuda tvoja, za pravednost tvoju u zemlji zaborava?
PSA 88:13 A ja tebe, o, Gospode, prizivam u pomoć; molitva se moja jutrom podiže do tebe.
PSA 88:14 Gospode, zašto me odbacuješ? [Zašto] svoje lice od mene sakrivaš?
PSA 88:15 Ojađen sam, od mladosti blizu smrti; očajan sam, natovaren užasima tvojim.
PSA 88:16 Srdžba tvoja me je pregazila, strahote me tvoje uništile.
PSA 88:17 Okružiše me poput vode povazdan, navaljuju jednodušno na me.
PSA 88:18 Voljene i bliske od mene si uklonio i ja sada drugujem sa tamom.
PSA 89:1 Poučna pesma Etan Ezraita. O milosti Gospodnjoj ja doveka pevam; ustima svojim vernost tvoju razglašavam naraštaju svakom!
PSA 89:2 Jer rekao sam: „Doveka je milost čvrsta, vernost ti je postavljena u nebesa.“
PSA 89:3 A ti: „Savez sam sklopio sa izabranikom svojim, zakleo se svom sluzi Davidu:
PSA 89:4 ’Potomstvo ću tvoje doveka da učvrstim, tvoj će presto da potraje kroz pokolenje svako!’“ Sela
PSA 89:5 O, Gospode, nebesa slave čudesa tvoja i tvoju vernost u zboru svetih!
PSA 89:6 Jer ko je taj na nebu da je Gospodu nalik, da je kao Gospod među sinovima Božijim?
PSA 89:7 Bog je veličanstven na saboru svetih, strašniji je od svih što ga okružuju.
PSA 89:8 Gospode, Bože nad vojskama, ko je poput tebe moćan Gospod? Vernošću si svojom obavijen.
PSA 89:9 Ti upravljaš morem ponositim, ti mu spuštaš talase nemirne.
PSA 89:10 Skršio si Ravu kao da je zaklan, dušmane si svoje rasterao silom ruke svoje.
PSA 89:11 Tvoja su nebesa, baš kao i zemlja; svet i ono što ga čini ti si postavio.
PSA 89:12 Jug i sever ti si načinio, i Tavor i Ermon tvom imenu kliču.
PSA 89:13 Mišica je tvoja jaka, ruka ti je moćna, desnica je tvoja podignuta.
PSA 89:14 Tvog prestola temelji su pravednost i pravda; milost i istina idu ispred tvoga lica.
PSA 89:15 Blago narodu kome je klicanje znano, koji živi u svetlosti lica tvoga, o, Gospode!
PSA 89:16 Imenu se tvome oni povazdan raduju, pravednošću tvojom oni se uzdižu.
PSA 89:17 Jer ti si slava njihove jakosti, naklonošću tvojom naš se rog uzdiže.
PSA 89:18 Jer naš je štit od Gospoda, naš je car od Svetitelja Izrailjevog.
PSA 89:19 Tada si u viđenju govorio svom vernom narodu i rekao: „Svoju pomoć dao sam junaku, izabranog iz naroda digoh.
PSA 89:20 Našao sam Davida, slugu svoga, uljem svojim svetim pomazao sam ga.
PSA 89:21 Na njemu će moja ruka da počiva, mišica će moja da ga jača.
PSA 89:22 Neće ga varati neprijatelj, neće mu nauditi nepravednik.
PSA 89:23 Izlomiću pred njim dušmane njegove, i potući one što ga mrze.
PSA 89:24 Moja vernost i milost moja biće sa njim, u moje će se ime podići rog njegov.
PSA 89:25 Njegovu ću ruku dignuti na more i na reke desnicu njegovu.
PSA 89:26 A on će me zvati: ’Oče moj, Bože moj, Steno mog spasenja!’
PSA 89:27 A ja ću ga postaviti za prvorođenog, za najuzvišenijeg među carevima zemlje.
PSA 89:28 Doveka ću mu očuvati milost svoju i svoj ću savez da učvrstim sa njim.
PSA 89:29 Doveka ću da učvrstim potomstvo njegovo, presto njegov biće dok je dana nebu.
PSA 89:30 A ako sinovi njegovi moj Zakon napuste i ne žive po mojim uredbama;
PSA 89:31 ako prekrše odredbe moje i zapovesti moje ne drže;
PSA 89:32 kazniću im prestupe šibom i krivicu udarcima.
PSA 89:33 Ali milost svoju nikad neću da im uzmem, vernost svoju neću da poreknem.
PSA 89:34 Neću da pogazim svoj savez, neću da poreknem ono što ustima obećao sam.
PSA 89:35 Jednom sam se zakleo Davidu svetošću svojom i poreći neću!
PSA 89:36 Potomstvo će njegovo doveka da traje i preda mnom poput sunca presto njegov;
PSA 89:37 kao mesec zauvek će potrajati, poput neba svedok verni.“ Sela
PSA 89:38 A sada si ga svrgnuo, zgrozio se i razjario na svog pomazanika;
PSA 89:39 Porekao si savez sa slugom svojim, u prašini mu krunu oskrnavio.
PSA 89:40 Zarušio si mu sve zidine i utvrđenja mu u ruine pretvorio.
PSA 89:41 Haraju ga svi što putem prođu, komšijama svojim postao je ruglo.
PSA 89:42 Digao si desnicu dušmana njegovih, krvnika njegovog ti činiš veselim.
PSA 89:43 Još si mu oštricu mača otupio, u boju mu pomogao nisi.
PSA 89:44 Njegov sjaj si okončao, srušio mu presto u prašinu.
PSA 89:45 Skratio si dane mladosti njegove i zagrnuo ga sramotom. Sela
PSA 89:46 O, Gospode, dokle ćeš se kriti? Doveka ti srdžba kao vatra bukti?
PSA 89:47 Priseti se dužine mog života. Zar uzalud stvorio si sve potomke ljudi?
PSA 89:48 Ko je čovek koji je živeo, a da smrti ugledao nije? Iz ruku Sveta mrtvih ko je život izbavio? Sela
PSA 89:49 O, Gospode, gde su tvoja milosrđa davna kojima si se u vernosti svojoj zakleo Davidu?
PSA 89:50 Seti se, o, Gospode, sramoćenja svojih slugu, koja nosim u nedrima od naroda mnogih!
PSA 89:51 Gospode, njima su nas sramotili protivnici tvoji; njima su sramotili korake tvog pomazanika.
PSA 89:52 Blagosloven doveka da je Gospod!
PSA 90:1 Molitva Mojsija, čoveka Božijega. O, Gospode, ti si nama bio prebivalište kroz sva pokolenja!
PSA 90:2 Pre rođenja planina, pre nego si sazdao zemlju i svet, od veka do veka, ti si Bog.
PSA 90:3 Ti smrtnika vraćaš u prašinu i govoriš: „Vratite se, o, potomci ljudi!“
PSA 90:4 Jer je u tvojim očima hiljadu godina poput minulog, jučerašnjeg dana i poput smene noćne straže.
PSA 90:5 Odnosiš ih ko bujica, poput sna su, jutrom su ko trava izniknuli;
PSA 90:6 ujutro cvetaju i rastu, a uveče suše se i venu.
PSA 90:7 Tako i mi nestajemo u tvom gnevu i tvoja nas srdžba prestravljuje!
PSA 90:8 Naše si krivice pred sebe stavio, naše tajne licem svojim obasjao.
PSA 90:9 Tako su minuli dani naši svi u tvome gnevu, poput daha godine su naše isparile.
PSA 90:10 U našem je veku sedamdeset leta, osamdeset leta ako smo u snazi; njihovo najbolje – tegoba i muka – brzo prođu i mi odletimo.
PSA 90:11 Ko je upoznao silu tvoga gneva? Koliko si strašan, toliko si srdit.
PSA 90:12 Nauči nas da brojimo svoje dane tako, da bismo srce mudro zadobili!
PSA 90:13 O, Gospode, okreni se! Dokle više? Smiluj se na svoje sluge.
PSA 90:14 Milošću nas svojom ujutro nahrani; da kličemo, da se veselimo kroz sve svoje dane!
PSA 90:15 Obraduj nas za sve one dane kad si nas tlačio, za godine gledane nedaće.
PSA 90:16 Nek slugama tvojim prikaže se delo tvoje i njihovoj deci veličanstvo tvoje!
PSA 90:17 Nek naklonost Gospoda, Boga našeg, počiva na nama. Šta radili u tome uspeli! Šta radili u tome uspeli!
PSA 91:1 U zaklonu Svevišnjeg ko prebiva, u senci Svemoćnog taj počiva!
PSA 91:2 Gospodu ću reći: „Moj zaklone i tvrđavo moja! Moj Bože u koga se uzdam.“
PSA 91:3 Jer on će te izbaviti iz ptičarske omče i pomora kobnog.
PSA 91:4 Svojim perjem pokriće te, sakrićeš se pod njegova krila; štit i bedem istina je njegova.
PSA 91:5 Strahote noćne nećeš se plašiti, a ni strele koja danju leti;
PSA 91:6 ni pomora što se mrakom šunja, ni zaraze što kosi u podne.
PSA 91:7 Pored tebe hiljada će pasti, tebi zdesna i deset hiljada, a tebi se približiti neće!
PSA 91:8 Samo ćeš rođenim očima da gledaš, nad opakim videćeš osvetu.
PSA 91:9 Zato što si u Gospodu, u utočištu mome, u Svevišnjem prebivalište sebi našao
PSA 91:10 zlo te zadesiti neće, i ni blizu tvog šatora pošast prići neće.
PSA 91:11 Jer on će zapovediti svojim anđelima da te čuvaju na svim tvojim putevima.
PSA 91:12 Oni će te poneti na svojim rukama, da nogom ne bi o kamen zapeo.
PSA 91:13 Izgazićeš i lava i zmiju, pregazićeš lavića i guju.
PSA 91:14 „Izbaviću ga jer mi je privržen; na visinu, u zaklon ga stavljam, jer poznaje moje ime.
PSA 91:15 On će mene zvati, a ja ću mu se odazvati; biću sa njim u nevolji da ga spasem i učinim časnim.
PSA 91:16 Životom dugim ću ga nasititi, daću mu da vidi izbavljenje moje.“
PSA 92:1 Psalam. Pesma za dan subotnji. Baš je dobro hvaliti Gospoda, tvom imenu pevati, Svevišnji;
PSA 92:2 milost tvoju ujutru javljati, svake noći vernost tvoju;
PSA 92:3 lirom sa deset struna i harfinom melodijom!
PSA 92:4 Jer ti si me, o, Gospode, obradovo delom svojim; kličem trudu ruku tvojih.
PSA 92:5 Kako su velika dela tvoja, o, Gospode! Kako su duboki naumi tvoji.
PSA 92:6 Čovek bez pameti ne zna i bezumnik ovo ne razume;
PSA 92:7 Kad zlikovci niču kao trava i kad svaki zlotvor cveta, to je da bi zauvek propali!
PSA 92:8 A ti si doveka uzvišen, o, Gospode!
PSA 92:9 O, Gospode, eno tvojih dušmana; eno tvojih dušmana, ginu, i svi što zlobno rade biće oduvani.
PSA 92:10 Ti si moj rog uzdigao kao u bivola, pomazan sam svežim uljem.
PSA 92:11 Očima gledam po zidinama mojim one što se protiv mene dižu; ušima svojim slušam zlotvore.
PSA 92:12 Kao palma grana se pravednik, kao kedar raste na Livanu!
PSA 92:13 Posađeni u Domu Gospodnjem cvetaće u dvorištima Boga našeg.
PSA 92:14 Biće plodonosni i kada ostare, jedri i zeleni biće;
PSA 92:15 i javljaće: pravedan je Gospod, stena moja, nepravde u njemu nema!
PSA 93:1 Gospod vlada veličanstvom zaodeven! Zagrnut je i opasan Gospod snagom; a svet je utvrđen, nepomičan.
PSA 93:2 Utvrđen je od davnina presto tvoj, a i ti si od iskona.
PSA 93:3 Reke dižu, o, Gospode, reke dižu svoju huku; reke dižu svoju buku.
PSA 93:4 I od huke voda mnogih, i od silnih talasa morskih, silniji je Gospod uzvišeni.
PSA 93:5 Propisi su tvoji čvrsti, pouzdani; Dolikuje svetost tvome Domu, Gospode, kroz dane mnoge.
PSA 94:1 O, Bože osvete! Sevni, Gospode, Bože osvetniče!
PSA 94:2 Ustani, sudijo zemlje, pa uzvrati bahatima istom merom.
PSA 94:3 Dokle će zlikovci, o, Gospode, dokle će zlikovci da likuju?
PSA 94:4 Brbljivci su, bahati hvalisavci svi ti što opako rade.
PSA 94:5 Oni satiru tvoj narod, Gospode, i nasledstvo tvoje tlače.
PSA 94:6 Ubijaju udovicu, došljaka i siročad kolju.
PSA 94:7 I još kažu: „Gospod ne vidi, ne opaža Bog Jakovljev!“
PSA 94:8 Razmislite, vi svirepi ljudi! Budale! Kad ćete se opametiti?
PSA 94:9 Ne čuje li onaj što je tvorac uha? Ne vidi li onaj što je tvorac oka?
PSA 94:10 Zar narode on da ne kori? Zar da ne pokara onaj koji ljude znanju uči?
PSA 94:11 Gospod zna da su misli čovekove bezvredne.
PSA 94:12 Blago onome koga ti učiš, Gospode, koga poučavaš o Zakonu svome;
PSA 94:13 da bude spokojan u danima patnje, dok se za zlikovca jama ne iskopa.
PSA 94:14 Jer Gospod ne ostavlja svoj narod i nasledstva svoga on se ne odriče.
PSA 94:15 Jer pravednost se sudu vraća i slede je sva srca čestita.
PSA 94:16 Ko će mene da zastupa protiv zlikovaca? Ko će protiv zločinaca uz mene da stane?
PSA 94:17 Da mi Gospod nije bio pomoć, ubrzo bi duša moja u grobu ćutala.
PSA 94:18 Kada kažem – „Moja noga kleca!“ – nek me tvoja milost okrepi, Gospode!
PSA 94:19 Kada su u meni samom mnogobrojne brige, utehe mi tvoje razgaljuju dušu.
PSA 94:20 Zar okrutni vladari da ti budu saveznici, i oni koji krše zapovesti?
PSA 94:21 Urotu prave protiv duše pravednika, krv nevinih osude ko krivu.
PSA 94:22 Gospod mi je zaklon na visini! Moj je Bog stena utočišta!
PSA 94:23 On će njima da uzvrati za zlobu njihovu, zbrisaće ih zbog zala njihovih; zbrisaće ih, Gospod, Bog naš.
PSA 95:1 Dođite! Kličimo Gospodu! Uskliknimo Steni našega spasenja!
PSA 95:2 Dođimo pred njega s pohvalama, u pesmama kličimo mu!
PSA 95:3 Jer Gospod je velik Bog, car je velik nad svim bogovima.
PSA 95:4 U njegovoj su ruci dubine zemaljske, njegovi su vrhovi planina.
PSA 95:5 Njegovo je more, on ga je stvorio; ruke su mu kopno načinile.
PSA 95:6 Dođite da ničice popadamo! Hajde da se poklonimo i kleknemo pred Gospodom, Sazdateljem našim!
PSA 95:7 Jer on je naš Bog, a mi narod njegove ispaše, stado koje vodi. Danas kad glas njegov čujete:
PSA 95:8 „Tvrda srca ne budite kao na Merivi, u pustinji u dan Mase.
PSA 95:9 Oci vaši [mene] su kušali, izazivali me, iako su dela moja gledali.
PSA 95:10 Četrdeset leta sam se gnušao onog naraštaja i rekoh: ’Vernosti nema u njima nikakve, puteve moje oni ne poznaju.’
PSA 95:11 U gnevu sam se tada zakleo: ’Neće oni ući u moj počinak.’“
PSA 96:1 Pevajte Gospodu novu pesmu! Pevaj Gospodu, sva zemljo!
PSA 96:2 Pevajte Gospodu i ime mu blagosiljajte; dan za danom navešćujte njegovo spasenje.
PSA 96:3 Objavite mu slavu među pucima, njegova čudesa među svim narodima.
PSA 96:4 Jer velik je Gospod, mnoge hvale vredan; strašniji od svih bogova.
PSA 96:5 Jer ništavni su svi bogovi naroda, ali Gospod je sazdao nebesa.
PSA 96:6 Pred njim su slava i veličanstvo, sila i lepota u njegovom Svetilištu.
PSA 96:7 Dajte Gospodu, plemena narodna, dajte Gospodu slavu i silu,
PSA 96:8 dajte Gospodu slavu radi njegovog imena, donesite mu prinos, dođite u njegova dvorišta,
PSA 96:9 klanjajte se Gospodu sjajnom u svetosti, drhti pred njim, sva zemljo!
PSA 96:10 Govorite među narodima: „Gospod vlada! Čvrsto stoji svet, neće se poljuljati. On pravedno sudi narodima.“
PSA 96:11 Neka se raduju nebesa, neka se veseli zemlja, Neka huči more i sve što je u njemu,
PSA 96:12 nek se raduje polje i sve što je na njemu. Tada će pevati šumsko drveće
PSA 96:13 pred Gospodom, jer on dolazi da sudi zemlji. On će da sudi svetu po pravdi, narodima po vernosti svojoj.
PSA 97:1 Gospod vlada! Neka se raduje zemlja, neka se raduju ostrva mnoga!
PSA 97:2 Okružen je oblacima, gustom tamom; na pravednosti i na pravu presto mu počiva.
PSA 97:3 Pred njim oganj suklja, na sve strane pali njegove dušmane.
PSA 97:4 Njegove munje blešte svetom, a zemlja zadrhti kada to ugleda.
PSA 97:5 Kao vosak tope se planine pred Gospodom, pred Gospodarem zemlje cele.
PSA 97:6 Pravednost njegovu nebesa javljaju i slavu njegovu svi narodi vide.
PSA 97:7 Neka se postide sve sluge kipova, svi koji se idolima hvale; o, božanstva razna, njemu se klanjajte!
PSA 97:8 Sion čuje pa se raduje; vesele se Judina naselja zbog sudova tvojih, Gospode.
PSA 97:9 Jer, Gospode, ti si Svevišnji sve zemlje; neizmerno uzvišen si nad svim božanstvima!
PSA 97:10 O, vi što Gospoda volite, zlo zamrzite! On je čuvar duše svojih vernih; on otima dušu njinu iz zlikovačkih ruku.
PSA 97:11 Po pravedniku rasipa se svetlo i veselje u srca čestitih!
PSA 97:12 Pravednici, radujte se u Gospodu! Zahvaljujte mu, svetost njegovu spominjite!
PSA 98:1 Psalam. Pevajte Gospodu novu pesmu, jer je čudesa učinio! Desnica mu donese pobedu i mišica njegova sveta.
PSA 98:2 Spasenje je svoje Gospod obznanio, naočigled naroda je objavio pravednost svoju.
PSA 98:3 Setio se svoje milosti i svoje vernosti prema domu Izrailjevom, i svi su krajevi zemlje videli spasenje Boga našeg.
PSA 98:4 Usklikni Gospodu, zemljo sva! Podvikujte, zapevajte i zasvirajte!
PSA 98:5 Zasvirajte Gospodu uz harfu; i uz harfu, i uz zvuke pesme.
PSA 98:6 Uz trube, uz jeku rogova uskliknite pred carem Gospodom!
PSA 98:7 Neka huči more i sve što je u njemu, svet i njegovi stanovnici.
PSA 98:8 Nek rukama zapljeskaju reke, s njima gore nek radosno kliču
PSA 98:9 pred Gospodom; jer dolazi da sudi zemlji, da pošteno sudi svetu i ljudima po pravdi.
PSA 99:1 Gospod vlada – nek narodi drhte! Nad heruvimima on sedi – nek se zemlja trese!
PSA 99:2 Veliki je Gospod na Sionu, uzvišen je nad svim narodima.
PSA 99:3 Veliko ti ime neka slave, jer je strašno – on je svet!
PSA 99:4 Moćan je car koji voli pravdu; Jakovu si učvrstio podjednako i pravdu i pravednost, ti si to učinio.
PSA 99:5 Uzdižite Gospoda, Boga našeg! Poklonite se pred podnožjem njegovih nogu, jer je on svet.
PSA 99:6 Mojsije i Aron, sveštenici njegovi; Samuilo, jedan od onih što su mu se molili, zvali su Gospoda i on ih je uslišio.
PSA 99:7 U stubu od oblaka im je govorio, a oni su držali propise i uredbe koje im je dao.
PSA 99:8 O, Gospode, Bože naš, ti si ih uslišio! Bio si im Bog koji oprašta ali i onaj što kažnjava njihova zlodela.
PSA 99:9 Uzdižite Gospoda, Boga našeg! Poklonite se na njegovoj svetoj gori, jer naš Gospod, Bog je sveti.
PSA 100:1 Psalam zahvalnosti. Kliči Gospodu, zemljo sva!
PSA 100:2 Rado Gospodu služite, priđite mu pevajući!
PSA 100:3 Znajte: Gospod je Bog, on nas je sazdao i njemu pripadamo; mi smo njegov narod i stado njegove ispaše.
PSA 100:4 Sa hvalama ulazite na vrata njegova i s pesmama u njegova dvorišta; hvalite ga, ime mu slavite.
PSA 100:5 Jer je dobar Gospod, jer je milost njegova doveka i veran je naraštaju svakom!
PSA 101:1 Davidov Psalam. O milosti i o pravdi pevam! Ja tebi, Gospode, pevam pohvale.
PSA 101:2 Predaću se putu besprekornom! Kada ćeš mi doći? U čestitosti srca svoga živeću u svom domu.
PSA 101:3 Stvari gnusne ne stavljam pred oči svoje; otpadničke stvari mrzim, na njih ne pristajem!
PSA 101:4 Ništa nemam s podlacima i za zlo neću da znam.
PSA 101:5 Ko svog bližnjeg iza leđa ocrnjuje, ja toga satirem; ko je prkosnog pogleda i nadmenog srca, ja toga ne trpim.
PSA 101:6 Moje su oči na vernima u zemlji da bi sa mnom boravili; nek mi služi onaj koji ide putem besprekornim.
PSA 101:7 U mom domu mesta nema za prepredenjaka, pred očima mojim lažov potrajati neće.
PSA 101:8 Iz jutra u jutro satirem sve neverne [iz] zemlje, sve zlotvore istrebljujem iz Gospodnjeg grada.
PSA 102:1 Molitva ojađenog čoveka pred Gospodom, kad izliva svoju muku. O, Gospode, čuj molitvu moju i moj vapaj nek do tebe dođe!
PSA 102:2 Svoje lice ne skrivaj od mene u danu nevolje, uho svoje prigni meni; ti požuri, usliši me u dan kad te zovem.
PSA 102:3 Moji dani nestaju u dimu, poput peći kosti mi spečene.
PSA 102:4 Srce je moje kao trava košena, uvela, pa ni hleb se ne setim da jedem.
PSA 102:5 Od jecanja moga silnog koža mi se slepila za kosti.
PSA 102:6 Na pustinjsku buljinu ličim i na ćuka s ruševina pustih!
PSA 102:7 Budan ležim, postao sam ptica što samuje na krovu.
PSA 102:8 Povazdan mi se rugaju dušmani, imenom mojim proklinju oni što me ruže.
PSA 102:9 Pepeo jedem kao da je hleb; to što pijem sa suzama mešam,
PSA 102:10 zbog tvog gneva i ljutine tvoje; jer si me podigao, pa onda bacio.
PSA 102:11 Kao senka blede dani moji, ja sam kao trava sparušena.
PSA 102:12 A ti si, Gospode, doveka! Ti traješ, spominješ se kroz naraštaj svaki.
PSA 102:13 Ti ustaješ da Sionu se smiluješ, jer je vreme da ga pomiluješ, jer je došlo vreme određeno.
PSA 102:14 Jer sluge tvoje vole mu zidine, žao im je njegovih ruina.
PSA 102:15 Drhtaće narodi od imena Gospodnjeg i od tvoje slave svi carevi zemaljski;
PSA 102:16 jer će Gospod da izgradi Sion i objavi se u njegovoj slavi;
PSA 102:17 kada čuje molitvu jadnika njihove vapaje prezreti neće.
PSA 102:18 Nek se to zapiše za naraštaj novi, za narod sazdan da Gospoda slavi!
PSA 102:19 Jer će s visine svetosti svoje gledati Gospod, s nebesa će zemlju da pogleda;
PSA 102:20 čuće ropac zatočenih i od smrti spasti osuđenike;
PSA 102:21 da objavi sa Siona ime Gospodnje i hvalu svoju u Jerusalimu;
PSA 102:22 kada se zajedno okupe narodi, i carstva da Gospodu služe.
PSA 102:23 Sred života snagu mi je oduzeo i dane mi prekratio!
PSA 102:24 Rekao sam: „Ne uzmi me usred mojih dana kad već živiš od roda do roda!
PSA 102:25 Ti si u početku utemeljio zemlju, i nebesa su delo tvojih ruku.
PSA 102:26 Ona će propasti, ali ti ćeš ostati, i sve će se ishabati kao iznošena odeća, izmenićeš ih kao odeću i proći će.
PSA 102:27 A ti si [uvek] isti, veku tvome [nigde] kraja nema.
PSA 102:28 Sinovi tvojih slugu živeće i potomci njihovi pred tobom spokojni će biti.“
PSA 103:1 Davidov. Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda i ime mu sveto sve što je u meni!
PSA 103:2 Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda, ne zaboravi sva dobročinstva njegova!
PSA 103:3 On ti krivice sve tvoje oprašta i leči ti sve bolesti tvoje;
PSA 103:4 od propasti spasava ti život, ovenčava milošću i milosrđem;
PSA 103:5 život ti dobrotom hrani, mladost ti je sveža ko u orla.
PSA 103:6 Gospod čini ono što je pravo, presuđuje u korist tlačenih.
PSA 103:7 Puteve je svoje otkrio Mojsiju, dela svoja deci Izrailja.
PSA 103:8 Milostiv i milosrdan je Gospod, dugotrpljiv, bogat milosrđem.
PSA 103:9 Ne tuži [nas] bez prestanka, doveka se on ne gnevi.
PSA 103:10 Po gresima našim on nam ne uzvraća, ne plaća nam prema krivicama.
PSA 103:11 Jer koliko je nebo nad zemljom visoko, tolika je nad bogobojaznima milost njegova.
PSA 103:12 Koliko je istok od zapada daleko, toliko je prestupe naše od nas udaljio.
PSA 103:13 Kao kad se otac na decu sažali, sažali se Gospod bogobojaznima.
PSA 103:14 Jer on zna kako smo građeni i seća se da smo tek prašina.
PSA 103:15 Poput trave čovekovi su dani, poput cveta na livadi što cveta;
PSA 103:16 vetar zaduva i već je nestao, više ga se i ne seća mesto gde je bio.
PSA 103:17 A milost je Gospodnja oduvek i zauvek na bogobojaznima i pravednost njegova na njihovim potomcima;
PSA 103:18 na onima koji drže njegov savez, koji pamte njegove propise i izvršavaju ih.
PSA 103:19 Gospod je na nebesima postavio svoj presto i nad svim carstvom svojim vlada.
PSA 103:20 Blagosiljajte Gospoda, anđeli njegovi, jaki i snažni, koji činite po njegovoj reči i slušate njegove naredbe!
PSA 103:21 Blagosiljajte Gospoda, sve vojske njegove, sluge njegove, što činite kako mu je drago!
PSA 103:22 Blagosiljate Gospoda, sva dela njegova, gde god da je mesto u kome on vlada! Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda!
PSA 104:1 Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! O, Gospode, o, moj Bože, ti si od svih veći; odenut si i sjajem i slavom!
PSA 104:2 Svetlošću je kao plaštom zaogrnut, kao šator prostireš nebesa.
PSA 104:3 Grede gornjih odaja svojih u vode polaže, oblake u kočije svoje preže, na krilima vetra jezdi.
PSA 104:4 On svoje anđele čini vetrovima, i svoje sluge ognjenim plamenovima.
PSA 104:5 On je zemlju postavio na njene temelje, u veke vekova neće se pomaći.
PSA 104:6 Dubinama si je pokrio kao pokrivačem, a vode su joj bile nad gorama.
PSA 104:7 Povlače se od prekora tvoga, odtekle su od tutnjave groma tvoga –
PSA 104:8 kada su se gore digle i doline slegle – tamo gde si im i odredio mesto;
PSA 104:9 ne prelaze među što si im stavio, vratiti se neće da zemlju prekriju.
PSA 104:10 Ti izvore šalješ dolinama da poteku među planinama.
PSA 104:11 Oni poje svaku poljsku zverku i žeđ gase divljim magarcima.
PSA 104:12 Nebeske se ptice kraj njih gnezde i pevaju u rastinju.
PSA 104:13 Iz gornjih odaja svojih natapaš gore i zemlja je puna ploda dela tvojih.
PSA 104:14 Ti činiš da za stoku trava raste, bilje što ga čovek obrađuje, da bi zemlja urodila hlebom;
PSA 104:15 i vino što čoveku razgaljuje srce, ulje što lice ozari i hleb što hrani čoveku srce.
PSA 104:16 Gospodnja su stabla nalivena, kedrovi što ih je usadio na Livanu;
PSA 104:17 na njima se ptice gnezde, u čempresima roda im se skući.
PSA 104:18 Na visokim gorama žive divokoze, a kamenjari damanima utočište daju.
PSA 104:19 On je mesec načinio da se meri vreme, a i sunce zna kada da zađe.
PSA 104:20 Ti spuštaš tamu i noć biva, pa izmile sve šumske živuljke.
PSA 104:21 Lavovi za plenom riču tražeći od Boga za sebe hranu.
PSA 104:22 Kad sunce zarudi oni se okupe u jazbini svojoj i ležu.
PSA 104:23 A čovek ide za poslom svojim i radi do večeri.
PSA 104:24 O, Gospode, kako je mnogo dela tvojih! Svako si od njih učinio mudro i tvojih je stvorenja puna zemlja!
PSA 104:25 Eno mora, velikog i širokih obala, vrve od bezbrojnih stvorenja, životinja malih i velikih;
PSA 104:26 Po njemu brodovi brode i Levijatan koga si načinio u njemu igra.
PSA 104:27 Svi oni čekaju tebe da im na vreme daš ono što jedu.
PSA 104:28 Ti im daješ i oni to sakupe; ti otvaraš ruku svoju i oni su siti dobra.
PSA 104:29 Kad sakriješ lice svoje oni se prepadnu; kad im uzmeš dah, oni skapavaju i ponovo idu u prašinu.
PSA 104:30 Kad im pošalješ svoj dah oni nastaju; ti obnavljaš lice zemlje.
PSA 104:31 Nek doveka bude slava Gospodnja! Nek delima svojim raduje se Gospod!
PSA 104:32 On u zemlju gleda i ona se trese; on dotiče gore i one se dime.
PSA 104:33 Kroz svoj život pevaću Gospodu, dok me ima Boga moga proslavljaću!
PSA 104:34 Ugodne mu bile misli moje, a ja ću da se radujem u Gospodu.
PSA 104:35 Nek grešnici nestanu sa zemlje i zlobnika neka više nema! Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! Slavite Gospoda!
PSA 105:1 Hvalite Gospoda, prizivajte mu ime, objavite njegova dela među narodima.
PSA 105:2 Pevajte mu, slavite ga pesmom, govorite o svim njegovim čudesima.
PSA 105:3 Hvalite se svetim imenom njegovim, nek se raduju srca onih koji traže Gospoda.
PSA 105:4 Tražite Gospoda i njegovu snagu, tražite svagda lice njegovo.
PSA 105:5 Pamtite čudesa koja je učinio, čuda i sudove usta njegovih.
PSA 105:6 O, seme Avrahamovo, slugo njegov, deco Jakovljeva, izabranici njegovi!
PSA 105:7 On je Gospod, Bog naš, sudovi su njegovi po svoj zemlji.
PSA 105:8 On se seća uvek njegovog saveza, reči što je zapovedi za hiljadu naraštaja,
PSA 105:9 koji je sklopio sa Avrahamom, i kojim se zakleo Isaku,
PSA 105:10 za uredbu ga je postavio Jakovu, Izrailju za večni savez,
PSA 105:11 govoreći: „Tebi ću dati zemlju hanansku, kao deo vašega nasledstva.“
PSA 105:12 Dok ih je još bilo malo, tek šačica došljaka u zemlji,
PSA 105:13 lutajući od naroda do naroda, od jednog carstva do drugog,
PSA 105:14 nije dao nikom da ih tlači, radi njih je kažnjavao careve:
PSA 105:15 „Ne dirajte moje pomazanike, mojim prorocima zlobu ne činite!“
PSA 105:16 On je glad prizvao na zemlju, ukinuo svako snabdevanje hlebom.
PSA 105:17 Čoveka je poslao pred njima, Josifa, prodanog u roblje.
PSA 105:18 Noge su mu sputali lancima, a vrat su mu okovali gvožđem;
PSA 105:19 sve do časa kad se ispunila reč o njemu, reč Gospodnja ga je prokušala.
PSA 105:20 Car je zapovedio da ga puste, vladar naroda ga je oslobodio.
PSA 105:21 Postavio ga je za gospodara kuće, za upravitelja svih svojih dobara;
PSA 105:22 da po svojoj volji vodi mu glavare, starešine mu mudro savetuje.
PSA 105:23 Tako je Izrailj došao u Egipat; Jakov, došljak u Hamovoj zemlji.
PSA 105:24 I on je veoma umnožio svoj narod, brojniji su bili od svojih dušmana.
PSA 105:25 Okrenuo im je srce da zamrze njegov narod, da mu se na sluge pakosno okome.
PSA 105:26 Poslao je Mojsija, svog slugu, i Arona, svog izabranika.
PSA 105:27 I oni su pred njima prikazali njegove znakove i čudesa po Hamovoj zemlji.
PSA 105:28 Spustio je tamu na nju, pomračio je, i oni nisu bili neposlušni njegovoj reči.
PSA 105:29 Vode im je u krv pretvorio i ribe im pomorio.
PSA 105:30 Zemlja im je vrvela od žaba, čak i odaje njihovih careva.
PSA 105:31 Zapovedio je, pa su obadi i komarci navalili na sve njihove krajeve.
PSA 105:32 Grad im je kao kišu dao i plamene munje po njihovoj zemlji.
PSA 105:33 Loze im je i smokve slomio, skršio im stabla po njihovom kraju.
PSA 105:34 Zapovedio je, pa su grunuli bezbrojni skakavci i gusenice.
PSA 105:35 Obrstili su sve bilje njihove zemlje, pojeli im letinu sa polja.
PSA 105:36 Pobio je sve prvence njihove zemlje, prvi plod sve njihove muževnosti.
PSA 105:37 Izveo ih je sa srebrom i zlatom, među njegovim plemenima nije bilo posrnulih.
PSA 105:38 Egipat je odahnuo kada su izašli, jer ih je od njih spopala strahota.
PSA 105:39 Oblak je kao zaklon razastro i plamen da noću svetli.
PSA 105:40 Molili su ga i on im dovede prepelice, hlebom s neba ih nasiti.
PSA 105:41 Otvorio je stenu i vode prokuljaše, potekle su kao potok u zemlji suvoj.
PSA 105:42 Jer se setio svog svetog obećanja Avrahamu, sluzi svome.
PSA 105:43 Izveo je svoj narod u radosti, uz klicanje svoje izabrane.
PSA 105:44 Dao im je zemlje tuđinske, zaposeli su trud naroda;
PSA 105:45 da bi se držali njegovih propisa i zakone njegove slušali. Slavite Gospoda!
PSA 106:1 Slavite Gospoda! Hvalite Gospoda jer je dobar, jer je milost njegova doveka.
PSA 106:2 Ko će da iskaže silna Gospodnja dela, da mu svu slavu razglasi?
PSA 106:3 Blago onima što se drže pravde, onima što uvek postupaju pravedno.
PSA 106:4 Seti me se, o, Gospode, kada si milostiv svom narodu; u spasenju svome i mene se seti;
PSA 106:5 da vidim napredak tvojih izabranih, da se radujem u radosti naroda tvoga i hvalim se sa tvojim nasledstvom.
PSA 106:6 Zgrešili smo kao preci naši; učinili smo nepravdu, skrivili smo!
PSA 106:7 Naši preci u Egiptu nisu razumeli čudesa tvoja, nisu spominjali tvoju veliku milost, pa su se pobunili kraj mora, kraj Crvenog mora.
PSA 106:8 A on ih je izbavio zarad svog imena, da bi silu svoju pokazao.
PSA 106:9 Zapretio je Crvenom moru i ono je presušilo, pa ih je vodio dubinama kao po pustinji.
PSA 106:10 Spasao ih je od ruke mrzitelja, otkupio iz ruke dušmana.
PSA 106:11 I vode su preplavile njihove krvnike, niko od njih preostao nije.
PSA 106:12 Tada su poverovali njegovim rečima i pevali mu hvalospeve.
PSA 106:13 Ali brzo su mu dela zaboravili, na savet njegov čekali nisu.
PSA 106:14 U pustinji ih spopade žudnja, u pustari su iskušavali Boga.
PSA 106:15 I on je dao kako su tražili, ali im je duše razboleo.
PSA 106:16 U taboru su zavideli Mojsiju i Aronu, svecu Gospodnjem.
PSA 106:17 Na to se zemlja raspukla, progutala je Datana i zatrpala Avironovu družinu.
PSA 106:18 Buknula je vatra u družini, suknuo je plamen na zlobnike.
PSA 106:19 Na Horivu izlili su tele, klanjali se livenom idolu;
PSA 106:20 zamenuli su Slavu svoju za lik vola koji pase travu!
PSA 106:21 Zaboravili su Boga, svog izbavitelja, koji je u Egiptu velika učinio dela;
PSA 106:22 čudesa u Hamovoj zemlji i strahote na Crvenom moru.
PSA 106:23 Rekao je da bi ih istrebio, da njegov izabranik Mojsije nije stao pred njega u procep, i odvratio njegov razorni gnev.
PSA 106:24 Prezreli su zemlju milu i nisu verovali njegovoj reči.
PSA 106:25 Gunđali su u svojim šatorima i glas Gospodnji slušali nisu.
PSA 106:26 A on im se zakleo da će ih pobiti u pustinji;
PSA 106:27 da će im pobiti decu među narodima i raseliti po zemljama.
PSA 106:28 Ali oni su se priklonili Val-Fegoru i jeli žrtve za mrtve.
PSA 106:29 Svojim su ga postupcima na gnev izazvali pa je pošast buknula među njima.
PSA 106:30 Ali ustao je Fines da posreduje i pošast je stala.
PSA 106:31 To mu se uračunalo kao pravednost kroz sva pokolenja, doveka.
PSA 106:32 Gnevili su ga i na vodama Merive, pa je i Mojsije zbog njih nastradao;
PSA 106:33 jer su mu duh razdražili pa je nepromišljeno govorio usnama svojim.
PSA 106:34 Nisu istrebili narode za koje im je Gospod zapovedio.
PSA 106:35 Pomešali su se s narodima, naviknuli na njihova dela.
PSA 106:36 Služili su njihovim idolima i oni su im postali zamka.
PSA 106:37 Žrtvovali su svoje sinove i svoje ćerke zlodusima.
PSA 106:38 Prolivali su nevinu krv, krv svojih sinova i svojih ćerki koje su žrtvovali idolima Hanana; krvlju su opoganili zemlju.
PSA 106:39 Oskrnavili su se delima svojim, odali se bludu postupcima svojim.
PSA 106:40 Tada je planuo gnev Gospodnji na njegov narod, zgadilo mu se njegovo nasledstvo.
PSA 106:41 Predavao ih je u ruke naroda pa su nad njima vladali oni što ih mrze;
PSA 106:42 tlačili ih njihovi dušmani, ponizili pod njihovom vlašću.
PSA 106:43 Mnogo puta ih je izbavljao, ali su bili buntovnih namera, pa su propadali u svojim krivicama.
PSA 106:44 Ali on bi ih pogledao u njihovoj muci, čuo bi im preklinjanje;
PSA 106:45 pa se zbog njih podsetio svog saveza i sažalio po velikoj milosti svojoj.
PSA 106:46 Čak je učinio da im se smiluju svi tlačitelji njihovi.
PSA 106:47 Spasi nas, Gospode, Bože naš, skupi nas od naroda, da hvalimo tvoje sveto ime, da se dičimo tvojom slavom.
PSA 106:48 Blagosloven da je Gospod, Bog Izrailjev, od veka do veka. I sav narod neka kaže: „Amin.“ Slavite Gospoda!
PSA 107:1 Hvalite Gospoda jer je dobar, jer je milost njegova doveka!
PSA 107:2 Nek govore tako oni što ih je Gospod otkupio, oni otkupljeni iz ruke dušmana;
PSA 107:3 koje je okupio iz zemalja istoka i zapada, sa severa i s mora.
PSA 107:4 Tek, tumarali su po pustinji, po bespuću i nisu našli mesto da se skrase.
PSA 107:5 A bili su i gladni i žedni, dušu svoju da ispuste.
PSA 107:6 Gospodu su zavapili u čemeru svome i on ih je izbavio od njihovih muka!
PSA 107:7 Ravnim putem ih je poveo da se skrase, da se skuće.
PSA 107:8 Nek Gospoda oni hvale za njegovu milost, za čudesa nad potomcima ljudi!
PSA 107:9 Jer on poji grlo žednom, dobrim siti dušu gladnom.
PSA 107:10 Čame u mraku, u tami; okovani i bedom i gvožđem;
PSA 107:11 jer Božijim rečima prkose, prezreli su savet Svevišnjega.
PSA 107:12 A on im je patnjom srca ponizio; srljali su, a pomoći niotkuda.
PSA 107:13 Gospodu su zavapili u čemeru svome i on ih je spasao od njihovih muka!
PSA 107:14 Izveo ih je iz mraka, iz tame, okove im polomio.
PSA 107:15 Nek Gospoda oni hvale za njegovu milost, za čudesa nad potomcima ljudi!
PSA 107:16 Jer je on razbio bronzana vrata, izlomio gvozdene vratnice.
PSA 107:17 Pobudališe zbog svojih prestupničkih puteva, mučiše se zbog svojih krivica.
PSA 107:18 Duši im se sva hrana zgadila i do samih vrata smrti su pristigli.
PSA 107:19 Gospodu su zavapili u čemeru svome i on ih je spasao od njihovih muka!
PSA 107:20 Reč svoju im je poslao, pa su ozdravili; iz raka njihovih ih je izvukao.
PSA 107:21 Nek Gospoda oni hvale za njegovu milost, za čudesa nad potomcima ljudi!
PSA 107:22 Nek žrtvuju žrtve zahvalnice; nek mu dela objavljuju, neka kliču!
PSA 107:23 Oni što su morem brodovima plovili, što su trgovali na velikim vodama;
PSA 107:24 oni su videli dela Gospodnja, njegova čudesa u dubini;
PSA 107:25 kada je zapovedio, vetru naredio da talase mora oluja podigne.
PSA 107:26 I oni se dižu do nebesa, lome se do dubina, pa im se duša topi od zebnje.
PSA 107:27 Ljuljaju se, teturaju ko pijani, nestaje im sva veština.
PSA 107:28 Gospodu su zavapili u čemeru svome i on ih je izveo iz njihovih muka!
PSA 107:29 Oluju je umirio i talasi mora utihnuše.
PSA 107:30 A kada se stišaju, pomorci se raduju; on ih vodi do željene luke.
PSA 107:31 Nek Gospoda oni hvale za njegovu milost, za čudesa nad potomcima ljudi!
PSA 107:32 Neka ga uzdižu na narodnom saboru i neka ga slave u starešinskom zboru!
PSA 107:33 On pretvara reke u pustinju, vrela vode u tlo sparušeno;
PSA 107:34 plodnu zemlju u slatinu zbog zla onih koji na njoj žive.
PSA 107:35 Od pustinje on jezero čini, od zemlje puste vodene izvore.
PSA 107:36 Tu je gladne naselio i oni su grad podigli;
PSA 107:37 polja su zasejali, vinograde posadili i oni obilje plodova rađaju.
PSA 107:38 I on ih je blagoslovio pa su se veoma umnožili; ni stoka im se proredila nije.
PSA 107:39 Ali zbog tlačenja, nevolje i jada oni se prorediše, poguriše.
PSA 107:40 On izliva prezir na plemiće, pušta da tumaraju pustarom besputnom;
PSA 107:41 dok ubogog uzdiže, od nevolje sklanja, poput stada njegov porod množi.
PSA 107:42 Vide to pravedni pa se raduju, a svi nepravedni zatvaraju svoja usta.
PSA 107:43 Ko je mudar? Taj nek ovo pamti, u Gospodnju milost nek proniče!
PSA 108:1 Pesma. Psalam Davidov. Srce mi je voljno, Bože, da ti pevam, da ti sviram bićem svojim!
PSA 108:2 Budite se, o, liro i harfo, ja bih zoru da probudim.
PSA 108:3 O, Gospode, hvaliću te među narodima, slaviću te među tuđincima.
PSA 108:4 Jer je velika milost tvoja, povrh je nebesa; do oblaka seže vernost tvoja.
PSA 108:5 Neka si uzvišen vrh nebesa, Bože; slava tvoja nek je nad svom zemljom.
PSA 108:6 Desnicom nas svojom spasi, usliši nas, pa da tvoji miljenici izbavljeni budu.
PSA 108:7 U svom Svetilištu Bog je objavio: „Zaklicaću, podeliću Sihem, premeriću dolinu Sokota.
PSA 108:8 Moj je Galad, moj je Manasija; Jefrem mi je kaciga na glavi, a Juda mi carsko žezlo.
PSA 108:9 Moav mi je korito za pranje, na Edom sam bacio sandalu, uskliknuću povrh Filisteje!“
PSA 108:10 Ko će mene da otprati u grad utvrđeni? A na Edom ko će me povesti?
PSA 108:11 Nećeš li ti, o, Bože, koji si nas odbacio, pa s vojskama našim, Bože, više ne koračaš?
PSA 108:12 Pomoć daj nam ispred protivnika, uzalud je ljudsko izbavljenje.
PSA 108:13 Silno ćemo stupati sa Bogom, izgaziće naše protivnike!
PSA 109:1 Horovođi. Psalam Davidov. O, Bože slavljenja mojega, nemoj da zaćutiš!
PSA 109:2 Eno, usta zlobna i usta pakosna na mene su razjapljena; kleveću me jezikom lažljivim.
PSA 109:3 Okružili su me rečima mržnje, bez razloga napali me.
PSA 109:4 Tužbama mi uzvraćaju ljubav, ali ja se predajem molitvi.
PSA 109:5 Na dobro mi uzvraćaju zlobom i mržnju mi vraćaju za ljubav.
PSA 109:6 Protiv takvog postavi zlikovca, tužitelja, nek mu stoji s desna!
PSA 109:7 Kada mu se sudi, krivac neka bude; neka mu se i molitva u greh preokrene!
PSA 109:8 Nek mu dani budu malobrojni, neka se njegova služba da drugome.
PSA 109:9 Nek mu deca siročad postanu i žena mu udovica!
PSA 109:10 Neka mu se deca potucaju, neka prose; neka mole kada odu iz svojih ruina!
PSA 109:11 Nek mu pleni zajmodavac sve što je njegovo, neka mu tuđinac imanje opljačka!
PSA 109:12 Nemao nikoga da mu se smiluje, siročad mu nemala nikoga koji bi ih požalio!
PSA 109:13 Neka mu se seme zatre, ime im se izbrisalo u kolenu drugom!
PSA 109:14 Nek se pamte krivice njegovih predaka pred Gospodom, greh majke njegove nek se ne izbriše!
PSA 109:15 Neka budu trajno pred Gospodom, a on sa zemlje nek im zbriše spomen!
PSA 109:16 Jer se nije setio milost da iskaže, već je kinjio siromaha, nevoljnika, ubijao očajnika.
PSA 109:17 Voleo je kletvu, pa neka ga stigne; blagoslov mu nije bio mio, pa neka je daleko od njega.
PSA 109:18 Ko odelom u kletvu se oblačio, pa nek se ona kao voda u njega ulije i kao ulje u njegove kosti.
PSA 109:19 Nek mu ona bude ko ogrtač u koga se zamotava, kao pojas koji stalno opasuje!
PSA 109:20 Neka tako Gospod plati mojim tužiteljima i onima što o meni govore zlobno!
PSA 109:21 A ti, o, Gospode Bože, čini sa mnom kako dolikuje tvom imenu; izbavi me jer je milost tvoja dobra.
PSA 109:22 Evo, i siromah i nevoljnik ja sam, probodeno srce je u meni.
PSA 109:23 Bledim kao senka izdužena, oduvan sam ko skakavac.
PSA 109:24 Od posta mi kolena klecaju; telo mi je mršavo, bez sala.
PSA 109:25 Postao sam ruglo za njih, odmahuju glavom kad me vide.
PSA 109:26 O, Gospode, pomozi mi! Spasi mene, o, moj Bože, po milosti svojoj!
PSA 109:27 Neka znaju ljudi da je ovo ruka tvoja; da si to ti, o, Gospode, učinio.
PSA 109:28 Oni neka kunu a ti blagosiljaj; a kada se dignu neka se zastide, a tvoj će se sluga radovati.
PSA 109:29 Neka se tužitelji moji u bruku obuku, sramotom svojom neka se pokriju ko plaštom.
PSA 109:30 Hvaliću Gospoda na sav glas! Slaviću ga usred mnoštva;
PSA 109:31 jer je ubogome stao s desne strane da ga spase od onih što mu duši presuđuju!
PSA 110:1 Psalam Davidov. Reče Gospod Gospodu mome: „Sedi meni s moje desne strane, dok dušmane ne položim tvoje, za tvoje noge postolje da budu.
PSA 110:2 Žezlo snage tvoje pruža Gospod sa Siona: Sred dušmana svojih vladaj!
PSA 110:3 Tvoj će ti se narod rado dati u danu tvog pohoda; u sjaju slave, u ciku zore mladići su tvoji kao rosa.“
PSA 110:4 Gospod je dao zakletvu i neće je povući: „Ti si doveka sveštenik po redu Melhisedekovom.
PSA 110:5 Gospod ti je s desne strane i careve lomi u danu svog gneva.
PSA 110:6 On narodima sudi, sve je puno leševa; širom polja on glave razbija.
PSA 110:7 On iz potoka kraj puta pije i zbog toga diže glavu.“
PSA 111:1 Slavite Gospoda! Hvaliću Gospoda celim srcem svojim, na saboru pravednika i u zajednici!
PSA 111:2 Velika su dela Gospodnja, željan ih je svako ko uživa u njima.
PSA 111:3 Veličanstveno i slavno delo je njegovo, pravednost njegova trajaće doveka.
PSA 111:4 Čudesa je svoja učinio da se pamte, milosrdan je i milostiv Gospod.
PSA 111:5 Hranu daje bogobojaznima, svog saveza doveka se seća.
PSA 111:6 Svom narodu javio je silu dela svojih, dajući im nasledstvo naroda.
PSA 111:7 Verodostojna su i pravedna dela njegovih ruku, svi njegovi propisi su pouzdani;
PSA 111:8 postavljeni od veka do veka, učinjeni istinito i pravedno.
PSA 111:9 Za svoj narod otkup je poslao i svoj savez večno postavio; ime mu je i sveto i strašno.
PSA 111:10 Mudrost otpočinje bogobojaznošću. Baš su razboriti svi koji tako čine i slava im traje za vek veka.
PSA 112:1 Slavite Gospoda! Blago čoveku što se Gospoda boji i u zapovestima njegovim rado uživa.
PSA 112:2 Moćno će mu potomstvo biti po zemlji, naraštaj će pravednika blagosloven biti.
PSA 112:3 U kući mu blago i imetak, pravednost mu postojana vavek.
PSA 112:4 Svetlo i u tami sija pravednima, milosrdnima, milostivima i pravičnima.
PSA 112:5 Sažaljiv je dobar čovek, pozajmljuje, pravedno se u poslu ophodi.
PSA 112:6 Taj se nikad uzdrmati neće, sećanje na pravednika trajaće doveka.
PSA 112:7 On ne strepi pred lošim vestima, pouzdanog srca u Gospoda se uzda.
PSA 112:8 Pribranog je srca, ne strahuje dok ne zalikuje nad dušmanima svojim.
PSA 112:9 On neštedimice deli, daje sirotinji, pravednost njegova ostaje doveka; rog će mu se u časti uzdići.
PSA 112:10 Videće to zlotvor, ozlojediće se, škripaće zubima i grišće se; propašće žudnja zlotvora!
PSA 113:1 Slavite Gospoda! O, slavite, sluge Gospodnje, slavite ime Gospodnje!
PSA 113:2 Nek ime Gospodnje proslavljano bude od sad pa doveka!
PSA 113:3 Od izlaska sunca pa do njegovog zalaska, proslavljano bilo ime Gospodnje!
PSA 113:4 Nad svim narodima uzvišen je Gospod, slava mu je vrh nebesa.
PSA 113:5 Ko je kao Gospod, Bog naš, što stoluje u visini;
PSA 113:6 što se sagne da pogleda i po nebu i po zemlji?
PSA 113:7 Siromaha diže iz prašine, iz bunjišta diže ubogoga;
PSA 113:8 da ga posadi s plemićima, s plemićima njegovog naroda.
PSA 113:9 Od nerotkinje u kući čini srećnu majku dece. Slavite Gospoda!
PSA 114:1 Kada je iz Egipta izašao Izrailj, dom Jakovljev iz naroda tuđinskog jezika,
PSA 114:2 Juda je postao njegovo Svetilište i Izrailj carstvo njegovo.
PSA 114:3 Videlo to more, pa ustuknu, a i Jordan poteče unazad.
PSA 114:4 Ko ovnovi poskakaše gore i brežuljci poput jaganjaca.
PSA 114:5 More, što si uteklo? Jordane, što si unazad potekao?
PSA 114:6 Gore, što skačete ko ovnovi i vi, brežuljci, poput jaganjaca?
PSA 114:7 Pred Gospodom potresi se, zemljo, pred Jakovljevim Bogom;
PSA 114:8 što pretvara stenu u jezero, kremen-kamen u svoj izvor vode.
PSA 115:1 Nemoj nama, o, Gospode, nemoj nama, već imenu svome slavu podaj, zbog milosti svoje i istine svoje!
PSA 115:2 Zašto narodi da govore: „Taj Bog njihov, gde je?“
PSA 115:3 A Bog naš je na nebesima i on čini sve što mu se prohte!
PSA 115:4 Srebro su i zlato njihovi idoli, ljudskih ruku delo.
PSA 115:5 Sa ustima – a nemi, sa očima – a slepi;
PSA 115:6 sa ušima – a gluvi i sa nosem koji ne miriše;
PSA 115:7 sa rukama koje ne pipaju, sa nogama koje se ne kreću i sa grlom što ni glas da pusti.
PSA 115:8 Takvi će da budu ti što su ih načinili, svi koji se u njih pouzdaju!
PSA 115:9 Izrailju, u Gospoda se uzdaj! On im je pomoćnik, on im je štit!
PSA 115:10 Dome Aronov, u Gospoda se uzdaj! On im je pomoćnik, on im je zaštitnik!
PSA 115:11 Vi što strepite od Gospoda, u Gospoda se uzdajte! On im je pomoćnik, on im je zaštitnik!
PSA 115:12 Setio se i nas Gospod! Nek nas blagoslovi, neka blagoslovi dom Izrailjev; neka blagoslovi dom Aronov!
PSA 115:13 Blagosloviće one što strepe od Gospoda, kako male tako i velike.
PSA 115:14 Umnožio vas Gospod, i vas i decu vašu!
PSA 115:15 Blagoslovio vas Gospod, Sazdatelj nebesa i zemlje!
PSA 115:16 Nebesa su Gospodnja nebesa, a zemlju je dao potomcima ljudi.
PSA 115:17 Preminuli ne slave Gospoda, ni svi što u pokoj idu;
PSA 115:18 a mi Gospoda slavimo sada i doveka! Slavite Gospoda!
PSA 116:1 Ja volim Gospoda, jer je čuo moj glas i preklinjanja moja;
PSA 116:2 prignuo je uho svoje k meni i dokle živim ja ću da mu vapim!
PSA 116:3 Smrtna su se užad splela oko mene i zamka Sveta mrtvih spopala me; snađoše me i muka i čemer.
PSA 116:4 Ali ime sam Gospodnje zvao: „O, Gospode, preklinjem te, izbavi mi dušu!“
PSA 116:5 Milostiv je i pravedan Gospod, naš je Bog milosrdan!
PSA 116:6 Gospod brani prostodušne, jer kada sam bio lakoveran, on me je spasao.
PSA 116:7 Ti se opet smiri, dušo moja, jer ti Gospod obilno uzvrati!
PSA 116:8 Da, ti si dušu moju od smrti spasao, oko moje od plakanja, nogu moju od spoticanja.
PSA 116:9 U zemlji živih pred Gospodom ja ću ići.
PSA 116:10 Poverovao sam, makar i govorim: „Ojađen sam jako!“
PSA 116:11 A rekao sam brzopleto: „Svaki čovek je lažljivac!“
PSA 116:12 Čime Gospodu da uzvratim za sve njegovo dobro prema meni?
PSA 116:13 Čašu ću spasenja da podignem, Gospodnje ću ime da prizovem!
PSA 116:14 Zavete svoje izvršiću Gospodu pred celim njegovim narodom.
PSA 116:15 Skupocena je u očima Gospodnjim smrt njegovih vernih.
PSA 116:16 O, Gospode, ja sam sluga tvoj! Tvoj sam sluga, sin tvoje sluškinje, sa mene si raskovo okove!
PSA 116:17 Prineću ti žrtvu zahvalnicu i prizvaću ja ime Gospodnje!
PSA 116:18 Zavete svoje izvršiću Gospodu pred celim njegovim narodom;
PSA 116:19 u dvorištima Doma Gospodnjeg, usred tebe, o, Jerusalime. Slavite Gospoda!
PSA 117:1 Svi puci, slavite Gospoda, veličajte ga, svi narodi!
PSA 117:2 Jer mu je moćna milost prema nama i doveka istina je Gospodnja! Slavite Gospoda!
PSA 118:1 Hvalite Gospoda jer je dobar, jer je milost njegova doveka!
PSA 118:2 Nek Izrailj kaže: „Jer je milost njegova doveka!“
PSA 118:3 Neka dom Aronov kaže: „Jer je milost njegova doveka!“
PSA 118:4 Neka kažu oni koji strepe od Gospoda: „Jer je milost njegova doveka!“
PSA 118:5 U teskobi Gospoda sam zvao; čuo me je Gospod, izveo me na prostrano mesto.
PSA 118:6 Gospod je na mojoj strani, neću se bojati; šta mi može učiniti čovek?
PSA 118:7 Gospod je na mojoj strani, među mojim pomagačima; ja ću samo da likujem nad onima što me mrze.
PSA 118:8 Bolje je u Gospodu utočište naći, nego u čoveku oslonac pronaći.
PSA 118:9 Bolje je u Gospodu utočište naći, nego u plemićima oslonac pronaći.
PSA 118:10 Svi narodi opkoliše mene, ali sam ih potisnuo u ime Gospodnje.
PSA 118:11 Opkoliše me, baš me okružiše, ali sam ih potisnuo u ime Gospodnje.
PSA 118:12 Prekriše me kao pčele, alʼ zgasnuše ko plamen u trnju, jer baš sam ih potisnuo u ime Gospodnje.
PSA 118:13 Divlje su me gurnuli da padnem, ali mi je Gospod pomogao.
PSA 118:14 Gospod je moja sila i pesma, on mi je spasenje!
PSA 118:15 Povik klicanja i spasenja u šatoru je pravednika, silna je na delu desnica Gospodnja.
PSA 118:16 Podigla se desnica Gospodnja! Silna je na delu desnica Gospodnja!
PSA 118:17 Ja umreti neću, živeću dela Gospodnja da objavim.
PSA 118:18 A korio me je Gospod, baš me je korio; ali smrti predao me nije.
PSA 118:19 Vrata pravednosti otvorite meni, da kroz njih prođem i hvalim Gospoda!
PSA 118:20 To su vrata Gospodnja, pravedni će kroz njih proći.
PSA 118:21 Hvaliću te, jer si mi se odazvao, jer si meni Spasitelj postao!
PSA 118:22 Kamen što su zidari odbacili, postade kamen ugaoni.
PSA 118:23 Od Gospoda ovo beše i to je divno u našim očima.
PSA 118:24 Ovo je dan sazdan od Gospoda; radujmo se i kličimo u njemu!
PSA 118:25 O, Gospode, vapimo ti, spasi! O, Gospode, vapimo ti, uspeh daj nam!
PSA 118:26 Blagosloven onaj koji dolazi u ime Gospodnje! Blagosiljamo vas iz Doma Gospodnjeg!
PSA 118:27 Gospod je Bog, nas je obasjao. Žrtvu prazničnu konopcima zavežite za rogove žrtvenika.
PSA 118:28 Bog moj ti si, tebe ću da hvalim; o, moj Bože, tebe da veličam!
PSA 118:29 Hvalite Gospoda jer je dobar, jer je milost njegova doveka!
PSA 119:1 Blago ljudima besprekornog puta, po Gospodnjem Zakonu što žive.
PSA 119:2 Blago onima što se drže njegovih propisa, što ga traže celim srcem;
PSA 119:3 i nepravdu što ne čine, prema stazama njegovim što žive.
PSA 119:4 Svoje si nam odredbe ti dao da bi ih se predano držali.
PSA 119:5 O, kada bi moje staze postojane bile, da se tvojih uredaba držim!
PSA 119:6 Ja se onda zastideo ne bi, sve zapovesti tvoje kad bih razmatrao.
PSA 119:7 Čestitog ću srca hvalu tebi dati, kad pravila pravednosti tvoje budem naučio.
PSA 119:8 Držaću se tvojih uredaba, a ti mene sasvim ne napuštaj!
PSA 119:9 Kako mladić čistim put svoj da održi? Držeći se reči tvoje.
PSA 119:10 Tebe tražim celim srcem svojim, ne daj mi da lutam od tvojih zapovesti.
PSA 119:11 Tvoju reč sam u srce sakrio da ti ne bih sagrešio.
PSA 119:12 O, Gospode, blagosloven ti si! Pouči me svojim uredbama.
PSA 119:13 Usnama ja svojim objavljujem sva pravila usta tvojih.
PSA 119:14 Radujem se putu propisa tvojih kao da je svakovrsno blago.
PSA 119:15 Na odredbe tvoje mislim, na puteve tvoje pazim.
PSA 119:16 Uživam u uredbama tvojim, zaboravu reč ti ne dam.
PSA 119:17 Sluzi svome blagonaklon budi, pa da živim i reč tvoju držim.
PSA 119:18 Oči mi otvori, pa da gledam u čudesa tvojega Zakona.
PSA 119:19 Ja sam došljak na zemlji, zapovesti svoje ne skrivaj od mene.
PSA 119:20 Satire se duša moja, jer za pravilima tvojim stalno žudi.
PSA 119:21 Ti bahate prekorevaš, prokleti su oni koji zastraniše od zapovesti tvojih.
PSA 119:22 Skini s mene ruganja i prezir, jer se tvojih propisa ja držim.
PSA 119:23 I glavari zasedaju, protiv mene se dogovaraju; a tvoj sluga razmišlja o tvojim uredbama.
PSA 119:24 Da, propisi su tvoji uživanja moja, savetnici moji.
PSA 119:25 Duša mi se s prašinom slepila, po svojoj me reči ti oživi.
PSA 119:26 Puteve sam svoje izložio i ti si me uslišio, pouči me svojim uredbama.
PSA 119:27 Daj da shvatim put tvojih odredbi, pa da tvoja čudesa razmatram.
PSA 119:28 Od tuge mi duša jeca, po svojoj me reči ti osnaži.
PSA 119:29 Put zablude ukloni od mene, svoj mi Zakon milostivo daruj.
PSA 119:30 Put vernosti ja sam odabrao, pravila sam tvoja prigrlio.
PSA 119:31 Uz propise tvoje ja prijanjam; o, Gospode, ne daj da se osramotim.
PSA 119:32 Putem tvojih zapovesti hitam, jer mi za njih srce širiš.
PSA 119:33 O, Gospode, pouči me putu svojih uredaba, da bih ga se do kraja držao.
PSA 119:34 Pronicljivost daj mi, da tvoj Zakon ispunjavam pa da ga se celim srcem držim.
PSA 119:35 Daj da idem stazom zapovesti tvojih, jer je u njoj moje uživanje.
PSA 119:36 Propisima tvojim srce mi prikloni, a ne nečasnoj dobiti.
PSA 119:37 Oči moje ti okreni da prolaznost ne gledaju, na svom putu život mi podari.
PSA 119:38 Sluzi svome reč svoju ispuni, onu što si dao bogobojaznome.
PSA 119:39 Odagnaj od mene prezir od koga strahujem, jer su tvoja pravila valjana.
PSA 119:40 Gle, za tvojim odredbama čeznem, oživi me pravednošću svojom!
PSA 119:41 O, Gospode, milost tvoja nek na mene dođe, spasenje tvoje što si obećao;
PSA 119:42 pa da mogu podrugljivcu nešto da uzvratim, jer ja se u tvoju reč pouzdam.
PSA 119:43 Ne ostavljaj usta moja sasvim bez istine, jer na tvoja pravila ja čekam;
PSA 119:44 pa tvoj Zakon istrajno da držim, sve od veka pa do veka;
PSA 119:45 i da živim u prostranoj zemlji, jer tvoje odredbe ja tražim;
PSA 119:46 da svedočim ja propise tvoje, pred carevima da se ne postidim;
PSA 119:47 uživaću u zapovestima tvojim, jer ih volim;
PSA 119:48 podići ću ruke svoje ka zapovestima tvojim, jer ih volim; uredbe ću tvoje da razmatram.
PSA 119:49 Seti se reči tvoje za slugu tvoga kojom si mi ti ulio nadu.
PSA 119:50 Ona mi je u jadu uteha, jer reč tvoja život meni čuva.
PSA 119:51 Silno mi se rugaju bahati, a ja od tvoga Zakona ne skrećem.
PSA 119:52 Na pravila tvoja davna mislim, Gospode, i njima se tešim!
PSA 119:53 Spopada me plamen srdnje zbog zlobnika, onih što tvoj Zakon napuštaju.
PSA 119:54 Uredbe su tvoje pesme moje u kući skitnje moje.
PSA 119:55 O, Gospode, ime tvoje spominjem u noći, da se držim ja tvoga Zakona!
PSA 119:56 I ovo je moja obaveza: da se držim tvojih odredaba.
PSA 119:57 Ja imam Gospoda, odlučan sam da reč tvoju držim.
PSA 119:58 Preklinjem te celim srcem svojim, milostivo daj mi što si obećao.
PSA 119:59 Puteve svoje ispitujem, propisima tvojim korake usmeravam svoje.
PSA 119:60 Žurim, ne oklevam da zapovesti tvoje držim.
PSA 119:61 Obmotaše me užad zlikovačka, ali Zakon tvoj ne zaboravljam.
PSA 119:62 Usred noći podižem se da ti zahvaljujem zbog tvojih pravednih sudova.
PSA 119:63 Prijatelj sam bogobojaznih, onih što ti odredbe čuvaju.
PSA 119:64 O, Gospode, milosti je tvoje puna zemlja! Pouči me svojim uredbama.
PSA 119:65 O, Gospode, činiš dobro sluzi tvome, kako si i obećao!
PSA 119:66 Nauči me da dobro sudim i shvatam, jer zapovestima tvojim verujem.
PSA 119:67 Lutao sam pre stradanja svoga, a sada se držim tvoje reči.
PSA 119:68 Ti si dobar, dobročinitelj si; pouči me uredbama svojim.
PSA 119:69 Lažima me blate osioni, a ja se svim srcem odredaba tvojih držim.
PSA 119:70 Srce im je zadriglo, skorelo, a ja u tvom Zakonu uživam.
PSA 119:71 Korisno je kad se mučim da bih tvoje uredbe shvatio.
PSA 119:72 Bolji mi je Zakon što si objavio od hiljada zlatnika i srebrnjaka.
PSA 119:73 Tvoje su me ruke sačinile, stvorile me; razboritost daj mi da naučim zapovesti tvoje.
PSA 119:74 Neka me vide bogobojazni, pa neka se obraduju, jer se tvojoj reči nadam.
PSA 119:75 Gospode, znam da su sudovi tvoji pravedni, da me koriš jer me voliš.
PSA 119:76 Milost tvoja neka me uteši, kao što si obećao svome sluzi.
PSA 119:77 Neka mi dođe milosrđe tvoje, da oživim, jer je Zakon tvoj meni uživanje.
PSA 119:78 Osioni neka se postide za klevetu kojom me kleveću, a ja mislim na odredbe tvoje.
PSA 119:79 Bogobojazni neka mi pristupe, oni koji znaju za tvoje propise.
PSA 119:80 Nek mi srce besprekorno bude prema tvojim uredbama, tako da se ne zastidim.
PSA 119:81 Duša moja kopni za tvojim spasenjem, jer reč tvoju iščekujem.
PSA 119:82 Oči moje sahnu da mi se obratiš, govorim: „Kada ćeš me utešiti?“
PSA 119:83 Postao sam ko mešina nadimljena, uredbe tvoje ne dam zaboravu.
PSA 119:84 Koliko je dana sluzi tvom ostalo? Kad ćeš sudu da privedeš moje tlačitelje?
PSA 119:85 Bahati mi iskopaše jame, ti što nisu po Zakonu tvome.
PSA 119:86 Svaka ti je zapovest istina, pomozi mi jer me gone zabludama.
PSA 119:87 Skoro su me sa zemlje zbrisali, a ja tvoje odredbe ne odbacujem.
PSA 119:88 Milošću me svojom živoga sačuvaj da održim tvojih usta svedočanstvo.
PSA 119:89 O, Gospode, večna je reč tvoja, na nebesima je učvršćena!
PSA 119:90 Od roda do roda je vernost tvoja, ti si zemlju osnovao i ona je postojana.
PSA 119:91 Po odlukama tvojim i danas stoji, jer tebi služi sve što postoji.
PSA 119:92 Da mi tvoj Zakon uteha nije bio, propao bih u nevolji svojoj.
PSA 119:93 Doveka pamtim odredbe tvoje, jer me one u životu drže.
PSA 119:94 Ja pripadam tebi, spasi me, jer odredbe tvoje tražim!
PSA 119:95 Zlikovci vrebaju da me ubiju, a ja propise tvoje pažljivo razmatram.
PSA 119:96 Svemu savršenom video sam kraja, alʼ širini tvoje zapovesti kraja nema.
PSA 119:97 Kako volim Zakon tvoj! Od jutra do sutra razmišljam o njemu.
PSA 119:98 Zapovest me tvoja mudrijim čini od dušmana mojih, jer doveka pripada mi.
PSA 119:99 Bolje rasuđujem od svih svojih učitelja, jer razmišljam o propisima tvojim.
PSA 119:100 Od staraca umniji sam, jer razmatram odredbe tvoje.
PSA 119:101 Od svake zle staze čuvam stope svoje da bih reč tvoju mogao da držim.
PSA 119:102 Od pravila tvojih ja se ne okrećem jer si ti sam mene poučio.
PSA 119:103 Kako je slatka reč tvoja nepcu mome, od meda je [slađa] ustima mojim!
PSA 119:104 Razborit sam od odredaba tvojih i zato mrzim svaku lažnu stazu.
PSA 119:105 Mojoj nozi tvoja reč je lampa i svetlo za moju stazu.
PSA 119:106 Zakleo sam se, obavezujem se: držaću se tvojih pravednih sudova.
PSA 119:107 Mnogo sam stradao, Gospode, po svojoj me reči ti oživi.
PSA 119:108 Dobrovoljnu žrtvu usta mojih primi, molim te, Gospode; pouči me tvojim pravilima.
PSA 119:109 Glava moja stalno je u torbi ali Zakon tvoj ne zaboravljam.
PSA 119:110 Zlotvori mi klopku postavljaju ali ja ne skrećem s tvojih odredaba.
PSA 119:111 Doveka sam nasledio propise tvoje, jer su oni radost mome srcu.
PSA 119:112 Predao sam srce svoje da uredbe tvoje izvršava, za vekove i do kraja.
PSA 119:113 Mrzim ljude srca podeljenog, a tvoj Zakon volim.
PSA 119:114 Utočište, štit moj ti si, ja se tvojoj reči nadam.
PSA 119:115 Odlazite od mene, zločinci, da bih svoga Boga zapovesti ispunjavao!
PSA 119:116 Podrži me kao što si obećao, pa da živim; sramoti me ne prepusti zbog nadanja moga.
PSA 119:117 Okrepi me, pa da spasen budem i da trajno težim uredbama tvojim.
PSA 119:118 Ti se gnušaš svih što zastrane od uredaba tvojih, jer je uzaludna njihova obmana.
PSA 119:119 Kao zguru skinuo si sve zlobnike zemaljske i zato volim propise tvoje.
PSA 119:120 Telo mi se ježi jer od tebe strepim, sudovi me tvoji plaše.
PSA 119:121 Ja postupam pravo i pravedno, tlačiteljima mojim ne ostavljaj mene!
PSA 119:122 Budi jamac za dobro svom sluzi, da me gordi ne bi tlačili.
PSA 119:123 Oči su mi usahnule za tvojim spasenjem i za rečju pravednosti tvoje.
PSA 119:124 Tvome sluzi ti učini po milosti svojoj, pouči me uredbama svojim.
PSA 119:125 Tvoj sam sluga, prosvetljenje daj mi pa da tvoje propise razumem.
PSA 119:126 Jeste vreme da deluje Gospod, tvoj su Zakon prekršili!
PSA 119:127 Zato više volim zapovesti tvoje nego zlato, više nego suvo zlato.
PSA 119:128 Zato odobravam odredbe tvoje, svaku i o svemu, i prezirem svaku stazu laži.
PSA 119:129 Čudesni su tvoji propisi, zato ih se duša moja pridržava.
PSA 119:130 Objašnjenje tvojih reči prosvetljuje, promućurnost daje lakovernima.
PSA 119:131 Zinuo sam, dahćem, jer sam željan zapovesti tvojih.
PSA 119:132 Na mene se osvrni, smiluj mi se, ko što često činiš onim što ti ime vole.
PSA 119:133 Rečju svojom korake mi vodi, ne daj bilo kojem grehu da nada mnom vlada.
PSA 119:134 Otkupi me od tlačitelja ljudi da odredbi tvojih mogu da se držim.
PSA 119:135 Nek slugu tvoga obasja lice tvoje, uredbama svojim pouči me!
PSA 119:136 Potoci suza iz mojih očiju teku jer se Zakona tvoga ne drže ljudi.
PSA 119:137 O, Gospode, ti pravedan jesi i presude tvoje ispravne su!
PSA 119:138 Propisi tvoji što si zapovedio, pravedni su i sasvim su verni.
PSA 119:139 Revnost moja izjeda me jer dušmani su moji tvoje reči zaboravili.
PSA 119:140 Tvoja reč je sasvim proverena i voli je sluga tvoj!
PSA 119:141 Neznatan sam i omrznut ja sam, odredbe ti ne dam zaboravu.
PSA 119:142 Pravda tvoja je pravda doveka i istina tvoj je Zakon.
PSA 119:143 Snašli su me nevolja i muka, ali uživam u zapovestima tvojim.
PSA 119:144 Propisi tvoji doveka su pravedni, da živ budem podari mi razum.
PSA 119:145 Od sveg srca vapim! Gospode, usliši me, da uredbe tvoje držim!
PSA 119:146 Tebi vapim da me spaseš, da propise tvoje držim.
PSA 119:147 Pre zore se dižem i za pomoć vapim, jer se tvojoj reči nadam.
PSA 119:148 Još pre smene noćne straže oči moje bdiju, da o tvojoj reči mislim.
PSA 119:149 O, Gospode, po milosti svojoj glas moj saslušaj, život mi sačuvaj po svojoj odluci.
PSA 119:150 Primiču se oni što zlobu smišljaju, oni što su od tvog Zakona daleko.
PSA 119:151 A ti si, o, Gospode, blizu i istina su sve zapovesti tvoje!
PSA 119:152 Odavno sam naučio iz tvojih propisa da si ih doveka učvrstio.
PSA 119:153 Pogledaj na moju muku pa me oslobodi, jer tvoj Zakon zaboravu ne dam.
PSA 119:154 Za moj slučaj se zauzmi, otkupi me, rečju svojom život mi sačuvaj.
PSA 119:155 A spasenje je daleko od zlobnika, jer uredbe tvoje oni i ne traže.
PSA 119:156 O, Gospode, golemo je milosrđe tvoje, život mi sačuvaj po svojoj odluci.
PSA 119:157 Brojni su progonitelji moji i dušmani moji, ali ja ne skrećem od propisa tvojih.
PSA 119:158 Gadi mi se kad gledam neverne, što ne mare za reč tvoju.
PSA 119:159 Vidi kako odredbe ti volim! O, Gospode, po milosti svojoj život mi sačuvaj!
PSA 119:160 Sva je tvoja reč istina, doveka ti svaka presuda pravedna.
PSA 119:161 Bezrazložno gone me glavari, alʼ od reči tvoje strepi srce moje.
PSA 119:162 Zbog reči tvoje radujem se kao onaj koji plen veliki stekne.
PSA 119:163 Mrzim laž, prezirem je, a tvoj Zakon volim.
PSA 119:164 Sedam puta na dan ja te slavim zbog tvojih pravednih odluka.
PSA 119:165 Obilje je mira na onima što ti Zakon vole, za njih nema spoticanja.
PSA 119:166 O, Gospode, spasu tvom se nadam; izvršavam tvoje zapovesti.
PSA 119:167 Propisa se tvojih drži duša moja, ja ih neizmerno volim.
PSA 119:168 Odredaba tvojih i propisa tvojih ja se držim, jer svi su moji putevi pred tobom.
PSA 119:169 O, Gospode, plač moj neka ti je blizak! Po reči mi svojoj prosvetljenje podaj.
PSA 119:170 Moja molba nek pred tebe dođe, po svom obećanju ti mene izbavi.
PSA 119:171 Nek se sliva slavopoj sa mojih usana, jer me svojim uredbama učiš.
PSA 119:172 Nek reč tvoju moj jezik zapeva, jer su pravedne sve zapovesti tvoje.
PSA 119:173 Nek ti ruka u pomoć mi stigne, jer sam tvoje odredbe odabrao.
PSA 119:174 O, Gospode, za spasenjem tvojim čeznem i u tvome Zakonu uživam!
PSA 119:175 Neka mi je duša živa da bi te slavila, sudovi tvoji neka mi pomognu.
PSA 119:176 Poput ovce ja sam zalutao; a ti slugu svoga traži, jer zapovesti tvoje ne dam zaboravu.
PSA 120:1 Pesma poklonička. U nevolji Gospoda sam zvao i on mi se odazvao.
PSA 120:2 O, Gospode, izbavi mi dušu od lažljivih usana i jezika prevrtljivog!
PSA 120:3 Šta li će se tebi dati, šta će ti se nadodati, o, jeziče prevrtljivi?
PSA 120:4 Junakove oštre strele sa smrekinom žeravicom!
PSA 120:5 Jao meni! Ja sam došljak kod Meseha, u kedarskim šatorima živim.
PSA 120:6 Predugo sam boravio sa onima što mir mrze.
PSA 120:7 Ja sam miru predan, ali čim bih da govorim, oni bi da zarate.
PSA 121:1 Pesma poklonička. Svoje oči ka gorama dižem. Odakle će meni pomoć doći?
PSA 121:2 [Doći će] mi pomoć od Gospoda, Sazdatelja nebesa i zemlje!
PSA 121:3 Nozi tvojoj da posrne ne da, tvoj zaštitnik zadremati neće.
PSA 121:4 Gle, ne drema i ne spava zaštitnik Izrailja!
PSA 121:5 Gospod je zaštitnik tvoj! Gospod ti je senka s tvoje desne strane.
PSA 121:6 Neće ti škoditi ni sunce po danu ni mesec po noći.
PSA 121:7 Od svakoga zla Gospod će te zaštititi, zaštitiće dušu tvoju.
PSA 121:8 Gospod će te zaštititi kada budeš odlazio i kad budeš dolazio, od sada pa doveka!
PSA 122:1 Pesma poklonička. Davidova. Obradovao sam se kada su mi rekli: „Idemo u Dom Gospodnji!“
PSA 122:2 Evo nas, stojimo na vratima tvojim, o, Jerusalime!
PSA 122:3 Jerusalim, grad podignut, postojan i skladan.
PSA 122:4 Plemena se u njega uspinju, Gospodnja plemena prema propisu za Izrailj, da hvalospev daju Gospodnjem imenu.
PSA 122:5 Jer prestoli suda su postavljeni tamo, prestoli doma Davidovog.
PSA 122:6 Molite se za mir Jerusalima! Oni što te vole neka napreduju!
PSA 122:7 Neka bude mira među tvojim zidinama, blagostanja među tvojim dvorovima!
PSA 122:8 Radi braće moje, prijatelja mojih, kažem: „Mir u tebi bio!“
PSA 122:9 Radi Doma Gospoda, Boga našeg, tvoje dobro tražim!
PSA 123:1 Pesma poklonička. Oči svoje ja podižem tebi, koji sediš na nebesima!
PSA 123:2 Gle, kao što su oči slugu na rukama njihovih gazda; kao što su sluškinjine oči na rukama njene gazdarice; tako su i naše oči na Gospodu Bogu našem, dok se na nas ne sažali.
PSA 123:3 Sažali se, o, Gospode, sažali se na nas, jer prezira smo siti!
PSA 123:4 Duša naša dovoljno je sita ruganja bahatih i prezira osionih ljudi!
PSA 124:1 Pesma poklonička. Davidova. „Da Gospod sa nama nije bio“ – nek Izrailj kaže –
PSA 124:2 „da Gospod sa nama nije bio, kada su se ljudi na nas digli;
PSA 124:3 tada bi nas žive progutali, kad su svojim gnevom usplamteli na nas;
PSA 124:4 tada bi nas bujice odnele, brzak bi nam preplavio duše;
PSA 124:5 tada bi nam mahnitale vode preplavile duše.
PSA 124:6 Gospod nek je blagosloven što nas nije ko plen dao njihovim zubima!
PSA 124:7 Duša se naša izbavila kao ptica iz lovčeve zamke; zamka je pukla i mi smo se izbavili.
PSA 124:8 Naša pomoć ime je Gospoda, Sazdatelja nebesa i zemlje!“
PSA 125:1 Pesma poklonička. Oni što se u Gospoda uzdaju, jesu kao gora Sion – postojana, doveka se pomaknuti ne da!
PSA 125:2 Poput gora što Jerusalim okružuju, tako je i Gospod oko svog naroda, sve od sada pa za večnost celu.
PSA 125:3 Uistinu, neće žezlo zločinaca vladati nad zemljom što pripada pravednima; da pravedni ruke svoje ne bi nepravdi pružali.
PSA 125:4 O, Gospode, dobro čini dobrima i onima čestitoga srca!
PSA 125:5 A one što na svoje krive staze skreću, Gospod će odagnati sa zlotvorima. Mir Izrailju!
PSA 126:1 Pesma poklonička. Kad je Gospod prognanike na Sion vraćao, bilo nam je kao da sanjamo!
PSA 126:2 Usta su nam praskala od smeha, jezik nam je klicao kada se među narodima pričalo: „Njima je Gospod veliko delo učinio!“
PSA 126:3 Gospod nam je veliko delo učinio i kako smo samo razdragani bili!
PSA 126:4 O, Gospode, sreću našu ti povrati ko brzake na ispucalu zemlju!
PSA 126:5 Oni koji sa suzama seju, žanju sa klicanjem.
PSA 126:6 Plačući ide čovek i zobnicu sa semenom nosi, ali će se vratiti sigurno, i klicaće, svoje snoplje dok bude nosio!
PSA 127:1 Pesma poklonička. Solomonova. Ako Gospod ne podiže kuću, uzalud se na njoj graditelji muče; ako Gospod nad gradom ne bdije, uzalud je nad njim stražar budan.
PSA 127:2 Uzaludno je i vama da se rano podižete, da kasno ležete i jedete hleb sa mukom stečen, jer on san svom miljeniku daje.
PSA 127:3 Gle, sinovi su poklon od Gospoda, plod utrobe je nagrada!
PSA 127:4 Slični su strelama u ruci ratnika, baš su takvi u mladosti rođeni sinovi.
PSA 127:5 Blago čoveku koji njima tobolac svoj napuni! Takvi se crveneti neće kad se budu s dušmanima na vratima grada raspravljali!
PSA 128:1 Pesma poklonička. Blago svakom što se Gospoda boji, onom koji puteve mu sledi!
PSA 128:2 Zato ćeš jesti plod svojih ruku; blago tebi, dobro nek ti bude!
PSA 128:3 Žena će ti biti kao loza plodonosna usred kuće tvoje, sinovi ti kao izdanci masline oko tvoga stola!
PSA 128:4 Gle! Tako će biti blagosloven čovek što se Gospoda boji!
PSA 128:5 Nek te sa Siona blagoslovi Gospod, pa da svakog dana svog života gledaš blagostanje Jerusalima;
PSA 128:6 pa da gledaš decu dece svoje. Mir Izrailju!
PSA 129:1 Pesma poklonička. „Mnogo su me tlačili još od kako mlad sam bio“ – nek kaže Izrailj –
PSA 129:2 „Mnogo su me tlačili još od kako mlad sam bio, a ipak me nisu nadvladali.
PSA 129:3 Preko mojih leđa su orali orači svoje duge brazde.
PSA 129:4 Pravedan je Gospod, presekao je konopce zlotvora!“
PSA 129:5 Nek se stide, nek ustuknu svi što Sion mrze.
PSA 129:6 Nek su kao trava po krovovima, koja svene pre nego se počupa;
PSA 129:7 koja žeteocu ruku ne ispuni, ni naručje onom koji snoplje veže.
PSA 129:8 A ni prolaznici nek ne kažu: „Blagosloveni od Gospoda da ste! Blagosiljamo vas u Gospodnje ime!“
PSA 130:1 Pesma poklonička. O, Gospode, iz dubina ja tebe prizivam!
PSA 130:2 O, Gospode, čuj glas moj, uho svoje prigni pozivu preklinjanja mojih!
PSA 130:3 O, Gospode, budeš li krivice zadržavao, ko bi onda opstao, Gospode?
PSA 130:4 Ali u tebi je opraštanje da bi te se bojali.
PSA 130:5 Gospoda ja iščekujem, iščekuje duša moja; njegovoj se reči nadam.
PSA 130:6 Duša moja Gospoda iščekuje više no stražari jutro, više no stražari jutro.
PSA 130:7 O, Izrailju, Gospodu se nadaj! Jer milostiv je Gospod, otkupljuje prebogato.
PSA 130:8 Baš on će da otkupi Izrailj od svih njegovih krivica.
PSA 131:1 Pesma poklonička. Davidova. O, Gospode, ne gordi se srce moje! Oči moje nisu uznosite. Ne pružam se za velikim, ni za nečim meni nedosežnim.
PSA 131:2 Evo, dušu sam smirio i utišao kao odojče kod majke svoje, kao odojče u meni je duša moja.
PSA 131:3 O, Izrailju, Gospodu se nadaj od sad pa doveka!
PSA 132:1 Pesma poklonička. O, Gospode, Davida se seti i svih muka njegovih;
PSA 132:2 kako se Gospodu zakleo i zavetovao Silnom Jakovljevom:
PSA 132:3 „U šator doma svoga neću ući, na postelju kreveta svog neću leći;
PSA 132:4 očima sna neću dati, ni kapcima da se spuste;
PSA 132:5 dok ne nađem mesto za Gospoda, Prebivalište Silnom Jakovljevom!“
PSA 132:6 Gle! Mi smo za to u Efrati čuli, u poljima jarimskim našli smo ga.
PSA 132:7 Pođimo u Prebivalište njegovo! Poklonimo se kod podnožja njegovih nogu!
PSA 132:8 Uzdigni se, o, Gospode, na mesto svog počinka; ti i Kovčeg Sile tvoje!
PSA 132:9 Sveštenici nek ogrnu pravdu, tvoji verni nek radosno kliču.
PSA 132:10 Zbog Davida, sluge svoga, ne okreći se od lica svog pomazanika.
PSA 132:11 Davidu se istinski zakleo Gospod i poreći neće: „Jednog od tvojih potomaka postaviću na tvoj presto.
PSA 132:12 Ako sinovi tvoji budu držali moj savez i propise moje, što ću ih učiti, i sinovi će njihovi doveka sedeti na prestolu tvome.“
PSA 132:13 Da, Gospod je Sion izabrao, za Prebivalište svoje poželeo ga je:
PSA 132:14 „Doveka je ovo mesto mog počinka, tu ću da boravim jer sam tako poželeo.
PSA 132:15 Šta mu treba, daću izobilno; uboge mu nahraniću hlebom.
PSA 132:16 U spasenje ću mu obući sveštenike, verni će mu podcikivati, klicati.
PSA 132:17 Daću da Davidu rog moći uzraste, svetiljku ću da postavim za svog pomazanika.
PSA 132:18 U sramotu ja zaviću dušmane njegove, a na njemu njegova će kruna da zablista!“
PSA 133:1 Pesma poklonička. Davidova. Gle! Kako je dobro, kakva je milina kada su braća zajedno i složno!
PSA 133:2 Ko na glavi dobro ulje, koje se na bradu sliva, na Aronovu bradu; što se sliva na porube odeće njegove;
PSA 133:3 kao rosa sa Ermona, koja rosi na sionske gore; tamo gde je Gospod odredio blagoslov života večnog.
PSA 134:1 Pesma poklonička. Sad Gospoda blagosiljajte, sve sluge Gospodnje, vi što noću stojite u Domu Gospodnjem!
PSA 134:2 Ka Svetilištu ruke svoje podignite i Gospoda blagosiljajte!
PSA 134:3 Sa Siona te blagoslovio Gospod, Sazdatelj nebesa i zemlje!
PSA 135:1 Slavite Gospoda! Slavite ime Gospodnje! Slavite, o, sluge Gospodnje;
PSA 135:2 vi što stojite u Gospodnjem Domu, u dvorištima Doma Boga našeg!
PSA 135:3 Slavite Gospoda jer je dobar Gospod. Pesmom mu proslavljajte ime, jer je milo.
PSA 135:4 Jer, Jakova je sebi izabrao, Izrailja za svoju dragocenu svojinu.
PSA 135:5 Zaista, ja znam da je velik Gospod, naš je Gospod veći od svih božanstava.
PSA 135:6 Sve što hoće, to Gospod i čini – na nebesima i na zemlji, u morima i u svim dubinama.
PSA 135:7 On podiže oblake s kraja zemlje, kiši munje daje i izvodi vetar iz svojih riznica.
PSA 135:8 On je pobio prvence u Egiptu, kako ljude, tako životinje.
PSA 135:9 Poslao je znakove i čudesa usred tebe, Egipte, na faraona i sve njegove sluge.
PSA 135:10 Pobio je narode mnoge, pogubio je careve silne –
PSA 135:11 Sihona, amorejskog cara; Oga, vasanskoga cara i sva carstva u Hananu.
PSA 135:12 Njihovu je zemlju dao u nasledstvo, u nasledstvo za svoj narod, za Izrailj.
PSA 135:13 O, Gospode, večito je ime tvoje! O, Gospode, spominješ se kroz naraštaj svaki!
PSA 135:14 Gospod će suditi svome narodu, na svoje će se sluge sažaliti.
PSA 135:15 Srebro su i zlato idoli naroda, ljudskih ruku delo.
PSA 135:16 Sa ustima – a nemi, sa očima – a slepi;
PSA 135:17 sa ušima – a gluvi, u ustima im nema daha.
PSA 135:18 Takvi će da budu ti što su ih načinili, svi koji se u njih pouzdaju!
PSA 135:19 Blagosiljaj Gospoda, o, dome Izrailjev! Blagosiljaj Gospoda, o, dome Aronov!
PSA 135:20 Blagosiljaj Gospoda, o, dome Levijev! Blagosiljajte Gospoda, o, svi što strepite od Gospoda!
PSA 135:21 Blagosloven nek je sa Siona Gospod, u Jerusalimu što prebiva! Slavite Gospoda!
PSA 136:1 Hvalite Gospoda jer je dobar, jer je milost njegova doveka.
PSA 136:2 Hvalite Boga nad bogovima, jer je milost njegova doveka.
PSA 136:3 Hvalite Gospodara nad gospodarima, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:4 onog što ko niko čudesa velika čini, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:5 onog što umešno načini nebesa, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:6 onog što je zemlju razastro na vodama, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:7 onog što načini velika svetleća tela, jer je milost njegova doveka:
PSA 136:8 sunce da upravlja danom, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:9 mesec i zvezde da upravljaju noću; jer je milost njegova doveka;
PSA 136:10 onog što je pobio prvence Egipta, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:11 i iz njega izveo Izrailja, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:12 moćnom rukom i ispruženom mišicom, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:13 onog što je razdelio Crveno more napola, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:14 i kroz njega proveo Izrailja, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:15 i sručio faraona i njegovu vojsku u Crveno more, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:16 onog što je svoj narod po pustinji vodio, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:17 onog što je pogubio careve velike, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:18 i pobio careve silne, jer je milost njegova doveka:
PSA 136:19 Sihona, amorejskog cara, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:20 i Oga, vasanskoga cara, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:21 i njihovu je zemlju dao u nasledstvo, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:22 u nasledstvo za svog slugu, za Izrailj, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:23 onoga što nas se poniženih setio, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:24 i od dušmana nas izbavio naših, jer je milost njegova doveka;
PSA 136:25 onog koji daje hranu stvorenju svakom, jer je milost njegova doveka.
PSA 136:26 Hvalite Boga nebeskog, jer je milost njegova doveka!
PSA 137:1 Sedeli smo tamo, pored reka Vavilona i plakali kad bi se setili Siona.
PSA 137:2 O tamošnje smo vrbe povešali harfe svoje,
PSA 137:3 jer su naši tlačitelji od nas zahtevali pesmu; mučitelji naši da se veselimo: „Pevajte nam pesmu o Sionu!“
PSA 137:4 Kako da pevamo Gospodnju pesmu u tuđinskoj zemlji?
PSA 137:5 O, Jerusalime, ako bih tebe zaboravio, zaboravljena bila i desnica moja!
PSA 137:6 Jezik mi se za nepce slepio ako te se ne setio, ako se ne radovao Jerusalimu više nego i najboljem svome!
PSA 137:7 O, Gospode, seti se Edomaca što su na dan pada Jerusalima govorili: „Razvaljujte! Razvaljujte ga do temelja!“
PSA 137:8 O, ćerko vavilonska, što ćeš biti razorena! Blago onom koji ti uzvrati istom merom, onako kako si činila nama.
PSA 137:9 Blago onom ko ti nejač zgrabi i o stenu smrska!
PSA 138:1 Davidov. Hvaliću te od sveg srca, pred bogovima pevaću ti slavopoje!
PSA 138:2 Klanjaću se u Domu svetosti tvoje; hvaliću ime tvoje za milost tvoju i istinu tvoju; za obećanje tvoje, za reč tvoju što je iznad sveg imena svoga diže.
PSA 138:3 Na dan kada sam vapio, ti si me uslišio; smelost si mi dao, dušu ojačao.
PSA 138:4 Nek te hvale, o, Gospode, svi carevi zemlje, kada čuju reči tvojih usta!
PSA 138:5 Opevaće puteve Gospodnje, jer je slava Gospodnja velika.
PSA 138:6 Uzvišen je Gospod ali gleda poniženog, a bahatog nadaleko prepoznaje.
PSA 138:7 Makar se i našao usred nevolje, život ćeš mi sačuvati; na bes moga protivnika ispružićeš ruku svoju, spašće mene desna ruka tvoja!
PSA 138:8 Gospod će me osvetiti! O, Gospode, milost tvoja je doveka; dela svojih ruku ne napuštaj!
PSA 139:1 Horovođi. Davidov Psalam. O, Gospode, ti me proničeš i tebi sam poznat!
PSA 139:2 Znaš me i kad sedim i kad stojim, poznaješ mi misli izdaleka.
PSA 139:3 Posmatraš me dok hodam, dok ležim, i svestan si svih mojih puteva.
PSA 139:4 Elem, još mi reči na jeziku nema, a ti, eto, o, Gospode, poznaješ baš svaku!
PSA 139:5 Obuhvataš me i spreda i straga, ruku svoju na mene polažeš.
PSA 139:6 Čudesno mi je to saznanje, uzvišeno, nemoćan sam da ga shvatim!
PSA 139:7 Od tvog Duha gde da odem? Od tvog lica kuda da pobegnem?
PSA 139:8 Dignem li se do nebesa – ti si tamo; spustim li se u Svet mrtvih – i tamo si!
PSA 139:9 Vinem li se zorinim krilima i preselim na kraj mora;
PSA 139:10 i tamo me ruka tvoja vodi, pridržava me desnica tvoja.
PSA 139:11 Sve i da kažem – „Tama će me svakako prekriti, svetlo oko mene ko noć će postati“ –
PSA 139:12 od tebe me ni tama ne skriva i noć poput dana sija, jer i tama ti je kao svetlo!
PSA 139:13 Da, ti si mi nutrinu stvorio, satkao me u utrobi majke moje!
PSA 139:14 Hvaliću te što sam takav sazdan, zapanjujuće divan, što su ti dela čudesna; a duša je moja toga dobro svesna.
PSA 139:15 Moje kosti tebi nisu sakrivene bile, dok sam bio stvaran na tajnome mestu; dok sam bio oblikovan u dubini zemlje.
PSA 139:16 Oči su me tvoje ko zametak gledale; u tvojoj su knjizi zapisani dani moji određeni, a da još ni jedan od njih postojao nije!
PSA 139:17 I kako su mi dragocene tvoje misli, Bože! Kako ih je mnogo kad se zbroje!
PSA 139:18 Da ih brojim, više ih je nego peska; a kada se probudim, još uvek sam sa tobom.
PSA 139:19 O, Bože, kad bi hteo zlikovca da smakneš! Odlazite od mene, krvnici!
PSA 139:20 Oni protiv tebe spletkare, laži o tebi šire tvoji protivnici.
PSA 139:21 O, Gospode, zar da ne mrzim te što tebe mrze? Bogoboraca se gnušam!
PSA 139:22 Mržnjom krajnjom ja ih mrzim! Dušmani su oni moji!
PSA 139:23 Pronikni me, o, Bože! Srce mi upoznaj, okušaj me, zabrinute misli moje saznaj!
PSA 139:24 Vidi da li idem putem zastranjenja i vodi me putem iz davnina.
PSA 140:1 Horovođi. Davidov Psalam. O, Gospode, izbavi me od čoveka zlobnog, od čoveka nasilnika ti mene zaštiti;
PSA 140:2 onog što mu srce zlobu smišlja, onih što povazdan započinju svađe.
PSA 140:3 Poput zmije oštre jezik, otrov im je zmijski pod usnama. Sela
PSA 140:4 Zaštiti me, o, Gospode, od šaka pokvarenog, od čoveka nasilnika ti mene zaštiti i od onih što bi da me sa nogu pometu.
PSA 140:5 Oholi su mi zamku i omče sakrili, kraj puta mi mrežu raširili i klopke stavili. Sela
PSA 140:6 Gospodu govorim: „Bog moj ti si!“ O, Gospode, prigni uho glasu mojih preklinjanja!
PSA 140:7 O, Gospode Bože, silo mog spasenja, u dan ratni glavu moju pokrij.
PSA 140:8 O, Gospode, ne daj zlobnom po željama; zlu nameru mu ne ostvari, da se [ne] oholi. Sela
PSA 140:9 Eno glava onih što me okružuju! Zlo usana njihovih nek se na njih sruči!
PSA 140:10 Neka na njih padne žar ugljeni; u vatru neka ih gurne, u rake, i nek se ne dignu!
PSA 140:11 Neka se klevetnik ne ukoreni na zemlji; nasilnika neka zloba lovi, neka ga nadvlada.
PSA 140:12 A ja znam da će Gospod sud doneti siromahu i pravdu za ubogoga!
PSA 140:13 Nek pravedni hvale tvoje ime! Čestiti će pred tobom živeti!
PSA 141:1 Psalam Davidov. O, Gospode, tebi vapim: brzo meni dođi, glas mi počuj kada te dozivam!
PSA 141:2 Molitva moja nek pred tobom kao tamjan bude, moje ruke podignute ko večernji prinos.
PSA 141:3 O, Gospode, pred usta mi stražu stavi, čuvaj vrata usana mojih!
PSA 141:4 Mome srcu ne daj zloj reči da skrene, da se predam zlobi sa zlobnim ljudima; ne daj da se sladim slastima njihovim.
PSA 141:5 Nek pravednik milošću udara me; nek me kori, nek mi glava ne odbije ulje odabrano; još uvek se molim protiv zlih dela zlotvora.
PSA 141:6 Niz liticu baciše ih njihove sudije što su čule reči moje, jer su milozvučne.
PSA 141:7 Ko kad neko ore i po zemlji rije, rasute su kosti naše sve do ždrela Sveta mrtvih.
PSA 141:8 A ja tebi, o, Gospode Bože, oči svoje dižem; ti si moje utočište, dušu moju ne satiri!
PSA 141:9 Čuvaj me, da me ne zgrabi zamka što su mi je postavili i klopke zločinaca.
PSA 141:10 U mreže svoje nek padnu zlobnici, a ja nek ih prođem!
PSA 142:1 Davidova poučna pesma, kad je bio u pećini. Molitva. Glasom svojim ja Gospodu vapim, glasom svojim ja Gospoda za milost preklinjem.
PSA 142:2 Žalopojku svoju pred njega izlivam, muku svoju njemu obrazlažem.
PSA 142:3 Kada duh mi na izmaku beše, ti si znao stazu moju; put kojim sam išao, na kome su mi zamku postavili.
PSA 142:4 Udesno pogledaj pa vidi da niko na me ne obraća pažnju; meni više utočišta nema, nema nikog da za mene mari.
PSA 142:5 O, Gospode, tebi vapim! Govorim ti: „Utočište moje ti si i nasledstvo moje u zemlji živih!“
PSA 142:6 Jecaj moj pažljivo počuj, jer sam jadan preko svake mere; od tlačitelja me oslobodi, jer za mene su prejaki.
PSA 142:7 Dušu moju iz tamnice vadi pa da hvalim ime tvoje; pa neka me okruže pravedni, jer si meni blagonaklon bio!
PSA 143:1 Psalam Davidov. O, Gospode, čuj molitvu moju i poslušaj preklinjanja moja! Usliši me po vernosti, po pravednosti svojoj.
PSA 143:2 Sa slugom svojim nemoj na sud ići, jer pred tobom nema živog, a da je pravedan.
PSA 143:3 Jer dušmanin dušu moju goni, živog me o zemlju lomi; tera me da živim po mračnim mestima, kao one što su odavno pokojni.
PSA 143:4 Klonuo je duh moj u meni, srce mi je ucveljeno u grudima!
PSA 143:5 Prohujalih dana prisećam se, unosim se u sva tvoja dela i razmatram delo tvojih ruku.
PSA 143:6 Ruke svoje k tebi širim, duša moja te je žedna kao zemlja suva. Sela
PSA 143:7 Požuri se, usliši me! O, Gospode, duh moj kopni! Lice svoje od mene ne skrivaj, da ne budem poput onih što idu u raku.
PSA 143:8 Kad je jutro objavi mi svoju milost, jer u tebe uzdajem se; objavi mi put kojim ću poći jer je moja duša tebe željna.
PSA 143:9 O, Gospode, izbavi me od dušmana mojih! K tebi bežim da se skrijem.
PSA 143:10 Pouči me da po tvojoj volji činim, jer Bog moj ti si; ti si dobrog duha, povedi me gde je zemlja ravna.
PSA 143:11 O, Gospode, zbog imena svoga sačuvaj me živog! Pravednošću svojom dušu moju od nevolje spasi.
PSA 143:12 Po milosti svojoj zatri protivnike moje; iskoreni sve dušmane duše moje, jer ja sam tvoj sluga!
PSA 144:1 Davidov. Blagosloven da je Gospod, stena moja, što mi ruke za rat i prste za borbu uvežbava;
PSA 144:2 milosrđe moje i tvrđava moja; moje utočište i moj izbavitelj; moj štit, onaj u kome utočište nalazim i koji mi moj narod pokorava.
PSA 144:3 O, Gospode, šta je čovek da za njega mariš i ljudski potomak da se sa njim baviš?
PSA 144:4 Čovek tek je dahu nalik i dani mu blede kao senka.
PSA 144:5 O, Gospode, nebesa svoja spusti, pa da siđeš i dotakneš brda da se puše!
PSA 144:6 Zasevaj munjom, neka se rasprše! Strele svoje baci, neka se razbeže!
PSA 144:7 Sa visina ruke pruži, izbavi me; izvadi me iz bujica i iz ruku dece tuđinaca;
PSA 144:8 onih što ustima svojim obmanjuju i desnicom svojom zaklinju se lažno.
PSA 144:9 O, Bože, pevaću ti novu pesmu, na liri sa deset struna ja sviraću tebi;
PSA 144:10 tebi koji carevima izbavljenje daješ; koji Davida, slugu svoga, spasavaš od mača opakoga.
PSA 144:11 Oslobodi me, izbavi me iz ruke dece tuđinaca, onih što ustima svojim obmanjuju i desnicom svojom zaklinju se lažno.
PSA 144:12 Tad sinovi naši neka budu kao stablo gorostasno u mladosti svojoj; naše ćerke neka budu poput šara stubova palate.
PSA 144:13 Ambari će naši biti puni raznovrsnog roda; hiljade će ojagnjiti ovce naše, i deset hiljada po pašnjacima našim.
PSA 144:14 Volovi će tegliti, neće biti razaranja, neće biti bežanije i vriska se neće čuti po trgovima našim.
PSA 144:15 Blago narodu kome tako bude! Blago narodu kome Bog je Gospod!
PSA 145:1 Davidova pohvalna pesma. O, moj Bože, o, care, veličaću tebe, ime tvoje blagosiljaću u veke vekova!
PSA 145:2 Svakog dana blagosiljaću te, ime ću ti proslavljati u veke vekova.
PSA 145:3 Veliki je Gospod, predostojan slave, veličanstva nedokučivoga.
PSA 145:4 Pokolenje pokolenju tvoja dela razglašava, obznanjuje silu tvoju.
PSA 145:5 O krasoti slave veličanstva tvoga, o stvarima čudnim tvojim ja ću da razmišljam.
PSA 145:6 Govoriće ljudi o snazi tvojih strašnih dela, a i ja ću da svedočim o tvom veličanstvu.
PSA 145:7 Kazivaće sećanje o tvojoj velikoj dobroti, klicaće radosno o pravednosti tvojoj.
PSA 145:8 Milosrdan i milostiv je Gospod, spor na srdžbu i bogat milošću!
PSA 145:9 Svakome je Gospod dobar, milosrdan svim svojim delima.
PSA 145:10 O, Gospode, slaviće te svako delo tvoje; tvoji verni blagosiljaće te!
PSA 145:11 O slavi tvoga carstva govoriće, o snazi tvojoj svedočiće;
PSA 145:12 dela će mu silna objaviti ljudima, i slavnu krasotu njegovoga carstva.
PSA 145:13 Carstvo svih vremena jeste carstvo tvoje, tvoja vladavina za sve naraštaje.
PSA 145:14 Gospod je oslonac za sve koji padnu, uzdanica za sve ponižene.
PSA 145:15 Tebe očekuju baš svačije oči i ti im daješ hranu kad je tome vreme.
PSA 145:16 Ruku svoju ti otvaraš i sitiš želju svakog živog bića.
PSA 145:17 Na svim putevima svojim pravedan je Gospod i veran je u svakom poduhvatu.
PSA 145:18 Gospod je blizak svima što ga prizivaju, svima što ga u istini zovu.
PSA 145:19 Ispunjava čežnju bogobojaznima, spasava ih kada čuje kako vape.
PSA 145:20 Gospod brani sve koji ga vole, a zlotvore sve će da razori.
PSA 145:21 Gospodu će usta moja uskliknuti slavopoje! Nek sve živo blagosilja to sveto mu ime, u veke vekova!
PSA 146:1 Slavite Gospoda! Dušo moja, proslavljaj Gospoda!
PSA 146:2 Gospoda ću proslavljati dokle živim, dok me ima Bogu svome pevaću pohvale!
PSA 146:3 Ne uzdajte se u vladare, u čovekov izdanak, jer u njemu izbavljenja nema.
PSA 146:4 Napusti ga duh njegov, u zemlju se vraća i tog dana propadne mu što je naumio.
PSA 146:5 Blago onom kom pomaže Bog Jakovljev; onom što se Gospodu, Bogu nada!
PSA 146:6 On je stvorio nebo, zemlju i more i sve što je u njima; on istine doveka se drži.
PSA 146:7 Potlačenim on pravedno uzvraća i gladnima hranu daje; Gospod oslobađa utamničene.
PSA 146:8 Gospod slepima oči otvara, Gospod podiže ponižene, Gospod voli pravednike.
PSA 146:9 Gospod štiti pridošlice, olakšava siročetu i udovici, a put zlikovcima osujećuje.
PSA 146:10 Doveka vladaće Gospod, tvoj Bog, Sione, kroz naraštaj svaki! Slavite Gospoda!
PSA 147:1 Slavite Gospoda! Baš je dobro Bogu našem zapevati slavopoje; baš je milo prikladno slaviti.
PSA 147:2 Gospod gradi Jerusalim i okuplja izgnane Izrailjce.
PSA 147:3 On leči srca ucveljenih i rane im previja.
PSA 147:4 Zvezde on prebrojava i svaku od njih poimence zove.
PSA 147:5 Velik je naš Gospod i sile goleme, njegova je mudrost bezgranična.
PSA 147:6 Gospod diže ponizne, a zlikovce do zemlje srozava.
PSA 147:7 Zapevajte hvalospev Gospodu! Zapevajte slavopoj na harfi Bogu našem!
PSA 147:8 On je nebo zastro oblacima, za zemlju se kišom postarao, dao travi da raste po gorju.
PSA 147:9 On zverima hranu daje kad zatreba, i gavrančićima kada mu zagrakću.
PSA 147:10 Ne zadivljuje se snagom konja, ne oduševljava se bedrima junaka.
PSA 147:11 Gospodu su mili ti što ga se boje, oni što se nadaju milosti njegovoj!
PSA 147:12 O, Jerusalime, veličaj Gospoda! O, Sione, slavi Boga svoga!
PSA 147:13 Jer on je ojačao krila vrata tvojih, blagoslovio je decu tvoju u tebi.
PSA 147:14 Zemlji tvojoj on mir donosi i siti te pšenicom najboljom.
PSA 147:15 Reč odluke svoje on pošalje zemlji, i reč mu već hita, ne zastaje.
PSA 147:16 On sneg daje kao da je vuna, razbacuje inje ko da je pepeo.
PSA 147:17 Grad svoj baca kao da su mrve i mraz njegov ko može da trpi?
PSA 147:18 Reč pošalje svoju, pa ih onda topi; vetrom svojim dune i poteku vode.
PSA 147:19 Jakovu je reči svoje objavio [i] Izrailju uredbe svoje i svoja pravila.
PSA 147:20 A to nije uradio nijednom narodu, pravila njegova nisu im poznata. Slavite Gospoda!
PSA 148:1 Slavite Gospoda! Slavite Gospoda sa nebesa, slavite ga na visinama!
PSA 148:2 O, anđeli svi njegovi, slavite ga, slavite ga, sve vojske njegove!
PSA 148:3 Slavite ga, sunce i meseče, slavite ga, sve blistave zvezde!
PSA 148:4 Slavite ga, nebesa najviša, i vi, vode vrh nebesa!
PSA 148:5 Nek Gospodnje ime slave, jer on zapovedi i oni postaše.
PSA 148:6 Za svu večnost njih je postavio, uredbu je dao koja proći neće.
PSA 148:7 Vi sa zemlje slavite Gospoda – nemani morske i dubino svaka;
PSA 148:8 grome i grade, sneže i maglo, olujo što reč njegovu ostvaruješ;
PSA 148:9 gore i sva brda, svako stablo rodno i svi kedrovi;
PSA 148:10 zveri i sva stoko, gmizavci i ptice krilate;
PSA 148:11 zemaljski carevi i svi ljudi, glavari i vladari zemlje;
PSA 148:12 mladići, a i devojke; stari sa mladima!
PSA 148:13 Nek Gospodnje ime slave, jer samo je njegovo ime uzvišeno; veličanstvo mu je i nad zemljom i nad nebesima!
PSA 148:14 Svom narodu on će rog uzdići – slavu svakog koji mu je veran – narodu izrailjskom, narodu njemu bliskom. Slavite Gospoda!
PSA 149:1 Slavite Gospoda! Novu pesmu zapevajte Gospodu [i] njegove hvalospeve u zboru vernika.
PSA 149:2 Nek Izrailj raduje se svome Stvoritelju! Neka kliče svome Caru narod sa Siona!
PSA 149:3 Nek mu ime slave igrajući kolo, nek mu zasviraju na bubnju i liri.
PSA 149:4 Jer Gospodu je njegov narod mio, on ponizne ovenčava spasenjem.
PSA 149:5 Neka narod verni likuje u časti! Neka kliču sa ležaja svojih!
PSA 149:6 U grlima nek im budu hvalospevi Božiji, u rukama im mač s obe strane oštar;
PSA 149:7 da se osvete narodima i donesu kaznu tuđincima;
PSA 149:8 da lancima careve im svežu i okuju gvožđem njihove plemiće;
PSA 149:9 da na njima izvrše zapisanu presudu, što je na čast svih njegovih vernih. Slavite Gospoda!
PSA 150:1 Slavite Gospoda! Slavite Boga u Svetilištu njegovom, slavite ga pod nebeskim svodom sile njegove!
PSA 150:2 Slavite ga zbog njegovih silnih dela, slavite ga zbog njegove silne veličine!
PSA 150:3 Slavite ga uz jeku truba, slavite ga i lirom i harfom!
PSA 150:4 Slavite ga i bubnjem i kolom, slavite ga strunama i sviralama!
PSA 150:5 Slavite ga cimbalima gromkim, slavite ga cimbalima zvonkim!
PSA 150:6 Nek Gospoda slavi sve što diše! Slavite Gospoda!
PRO 1:1 Mudre priče Solomona, Davidovog sina, cara Izrailja:
PRO 1:2 da se steknu mudrost i ukor, pouka razumnim rečima;
PRO 1:3 da se primi ukor, razmišlja o pravdi, o pravednosti i čestitosti;
PRO 1:4 da se razboritost lakovernima, znanje i domišljatost mladima.
PRO 1:5 Neka sluša ko je mudar i neka još više shvati, neka učeni dobije mudar savet:
PRO 1:6 da pronikne pouku, zagonetku, reči mudrih i njihove priče.
PRO 1:7 Znanje otpočinje bogobojaznošću, a mudrost i prekor budale preziru.
PRO 1:8 Sine moj, poslušaj pouku oca svoga i majke svoje savet ne odbacuj.
PRO 1:9 Jer, oni će biti prelepi venac na tvojoj glavi i privesci oko tvoga vrata.
PRO 1:10 Sine moj, ako li te grešnici zavode, ti ne pristaj.
PRO 1:11 Kažu li: „Hajde s nama, u zasedu da legnemo, krv nevinog i nedužnog hajde da vrebamo!
PRO 1:12 Hajde da ih poput Sveta mrtvih progutamo, i žive i jedre, kao one što u raku idu.
PRO 1:13 Pokupimo sva dobra, sve blago! Nakrcajmo svoje kuće plenom!
PRO 1:14 Sa nama ćeš dobitak da deliš, nek nam svima bude jedna kesa.“
PRO 1:15 Sine moj, nemoj ići putem s njima, ne daj nozi na njihove staze.
PRO 1:16 Jer im noge ka zlu trče i srljaju da krv liju.
PRO 1:17 Uzalud se širi mreža naočigled ptice.
PRO 1:18 Ali oni čekaju u zasedi krv svoju, vrebaju svoj život.
PRO 1:19 Takve su staze svakog ko grabi nepošten dobitak, života koštaju.
PRO 1:20 Mudrost po ulicama viče, po trgovima diže glas svoj;
PRO 1:21 po raskršćima, u najvećoj vrevi objavljuje, na ulazima gradskih vrata kazivanja svoja daje:
PRO 1:22 „Dokle ćete, lakoverni, voleti lakovernost; dokle ćete, rugači, u ruganju uživati; dokle ćete, tupoglavi, mrzeti znanje?
PRO 1:23 Obratite se po prekoru mome. Evo, izliću vam duha svoga, objaviću vam svoje reči.
PRO 1:24 Jer ja sam vas zvala, a vi ste se oglušili, pružala sam ruku, a niko mario nije;
PRO 1:25 sve moje savete ste zanemarili i prekore moje niste prihvatili.
PRO 1:26 Sada ću se i ja smejati propasti vašoj, rugaću se kad bude došla strahota vaša;
PRO 1:27 kad vaša strahota prođe kao razaranje i propast vaša kao oluja kada huči, kada vas zadese muka i nevolja.
PRO 1:28 Tada će me zvati, a ja se neću odazivati, tražiće me željno alʼ me neće naći.
PRO 1:29 Zato što su mrzeli znanje i nisu izabrali bogobojaznost;
PRO 1:30 moj savet nisu poslušali i odbacili su svaki moj prekor.
PRO 1:31 Zato će jesti plod svog puta, preješće se saveta svojih.
PRO 1:32 Jer lakoverne će upropastiti otpadništvo, a budale satrće lakomislenost.
PRO 1:33 A ko mene sluša živeće spokojno, siguran, bez bojazni od nedaća.“
PRO 2:1 Sine moj, prihvatiš li moje reči i u sebi sačuvaš zapovesti moje;
PRO 2:2 tad pažljivo slušaj mudrost i srcem teži da razumeš.
PRO 2:3 Ako prizoveš pronicljivost i zavapiš razboritosti;
PRO 2:4 potražiš li to kao srebro, tragaš li za tim kao za skrivenim blagom;
PRO 2:5 onda ćeš znati za bogobojaznost i naći ćeš bogopoznanje.
PRO 2:6 Jer Gospod mudrost daje, znanje i razboritost iz njegovih su usta.
PRO 2:7 On pravednima sabira istinsku mudrost, štit je onima što čestito žive,
PRO 2:8 da zaštiti staze pravednosti i sačuva put verujućih svojih.
PRO 2:9 Onda ćeš razumeti pravednost, pravdu i čestitost, baš svaku stazu valjanu.
PRO 2:10 Onda će ti mudrost doći u srce i znanje biće milo duši tvojoj;
PRO 2:11 domišljatost će bdeti nad tobom i razboritost čuvaće te.
PRO 2:12 Izbaviće te od puta izopačenog, od onih što izopačeno govore,
PRO 2:13 od onih koji napuštaju pravednu stazu da bi koračali stazama mraka,
PRO 2:14 od onih koji se raduju kada čine zlo i kliču izopačenosti zla,
PRO 2:15 kojima su staze pokvarene, a bogaze iskvarene.
PRO 2:16 Izbaviće te od bludnice, od uspaljenice slatkorečive,
PRO 2:17 one što napušta muža mladosti svoje i zaboravlja zavet Boga svoga.
PRO 2:18 Njena kuća tone u smrt, a staze njene među pokojne.
PRO 2:19 Ne vraća se niko ko joj ode, ne domognu se staza života.
PRO 2:20 Zato ti idi putem dobrih ljudi, drži se staza pravednika.
PRO 2:21 Jer će zemlju pravednici naslediti i besprekorni će u njoj prebivati.
PRO 2:22 A zli će se iz zemlje istrebiti, nevernike će počupati iz nje.
PRO 3:1 Sine moj, pouku moju ne zaboravljaj i u srcu čuvaj zapovesti moje,
PRO 3:2 jer će ti produžiti dane i godine života, mir će ti pridodati.
PRO 3:3 Milost i istina neka ne odlaze od tebe. Veži ih oko vrata, upiši ih na ploču srca!
PRO 3:4 I tad ćeš naći milost i naklonost i u Božijim i u ljudskim očima.
PRO 3:5 U Gospoda pouzdaj se svim srcem svojim i nemoj se oslanjati na mudrost svoju.
PRO 3:6 Misli na njega na svojim putevima da bi tvoje staze učinio ravnim.
PRO 3:7 U očima svojim nemoj biti mudar, boj se Gospoda i beži od zla.
PRO 3:8 To će ti telu doneti zdravlje, kosti će ti podmladiti.
PRO 3:9 Daj čast Gospodu svojim dobrima i prvinama svega što si stekao.
PRO 3:10 Tada će se obilno napuniti ambari tvoji, prelivaće se širom kace tvoje.
PRO 3:11 Sine moj, ne uzimaj olako Gospodnji odgoj, i ne kloni kada te on kori,
PRO 3:12 jer Gospod kori onog koga voli, baš kao i otac sina u kome mu je milina.
PRO 3:13 Kako je blagosloven čovek koji je našao mudrost, čovek koji je dobio razboritost!
PRO 3:14 Jer je ona dragocenija nego dobit od srebra, korist je njena od zlata veća.
PRO 3:15 Vrednija je od dragulja i ravna joj nisu sva uživanja tvoja.
PRO 3:16 U desnici njenoj je dugi život, a u njenoj levici su bogatstvo i ugled.
PRO 3:17 Putevi su njeni putevi blagi i sve njene staze su mirne.
PRO 3:18 Ona je drvo života onima koji je se drže i blagosloveni su oni koji su čvrsto prionuli uz nju.
PRO 3:19 Mudrošću je Gospod utemeljio zemlju i razboritošću je postavio nebesa.
PRO 3:20 Znanje je njegovo provalilo bezdane i oblaci su prokapali rosom.
PRO 3:21 Sine moj, ne skreći pogled sa toga i očuvaj istinsku mudrost i domišljatost;
PRO 3:22 biće to život tvojoj duši i privezak oko tvoga vrata.
PRO 3:23 Tada ćeš spokojno koračati svojim putem i noga se tvoja neće spotaknuti.
PRO 3:24 Kad počineš, nećeš se bojati, kada legneš slatko ćeš da spavaš.
PRO 3:25 Nećeš se bojati kad strahota bane, kada zlikovačko razaranje dođe.
PRO 3:26 Jer će Gospod pored tebe biti i čuvaće tvoj korak od zamke.
PRO 3:27 Ne uskraćuj pomoć nevoljnicima kada su ti ruke kadre da učine.
PRO 3:28 Nemoj reći svome bližnjem – „Sutra dođi i daću ti“ – kada imaš to kod sebe.
PRO 3:29 Ne smišljaj zlobu bližnjemu svome, jer on sa tobom spokojno živi.
PRO 3:30 Ne svađaj se s bilo kime bez razloga ako ti nije naneo zlo.
PRO 3:31 Ne zavidi nasilniku i ne biraj bilo koju od staza njegovih.
PRO 3:32 Jer je Gospodu oduran pokvarenjak, a blizak je s čestitima.
PRO 3:33 Na kući je zlikovačkoj Gospodnje prokletstvo, a njegovi blagoslovi na kući pravednika.
PRO 3:34 Rugačima Bog se ruga, a poniznima iskazuje milost.
PRO 3:35 Mudri ljudi naslediće ugled, a bezumnima sleduje sramota.
PRO 4:1 Deco, poslušajte očev prekor i budite pažljivi da se naučite iz pouke.
PRO 4:2 Jer ja vam dobar savet dajem, stoga ne zapostavljajte pouku moju.
PRO 4:3 Jer ja sam bio očev sin i mili jedinac majke svoje.
PRO 4:4 On me je učio i govorio mi: „Neka ti srce prione čvrsto uz reči moje, drži se mojih zapovesti i živećeš.
PRO 4:5 Stiči mudrost! Stiči razumevanje! Ne zaboravljaj i ne otuđuj se od onoga što ti kazujem.
PRO 4:6 Ne napuštaj mudrost i ona će te čuvati, voli je i braniće te.
PRO 4:7 Mudrost je najvažnija! Stiči mudrost! Sa svom svojom stečevinom ti stiči razumevanje.
PRO 4:8 Uzdiži je i uzdignuće te, veličaće te jer si je prigrlio.
PRO 4:9 Prelepi venac će ti staviti na glavu, daće ti slavnu krunu.“
PRO 4:10 Sine moj, poslušaj i prihvati reči moje i mnogo će godina života tvoga biti.
PRO 4:11 Upućujem te putem mudrosti i pravednim te stazama vodim.
PRO 4:12 Noge ti neće klecati dok hodaš i nećeš posrtati dok budeš trčao.
PRO 4:13 Drži se opomene i ne napuštaj je. Brani je, jer ti je ona život.
PRO 4:14 Ne idi stazom pokvarenjaka i ne sledi put zlikovaca.
PRO 4:15 Kloni ga se i ne idi njime, okreni se od njega i idi dalje!
PRO 4:16 Jer oni ne spavaju ako zlo ne nanesu, san im je ukraden ako koga ne sapletu.
PRO 4:17 Jer oni jedu hleb bezakonja i nasilja vino piju.
PRO 4:18 A staza je pravednika poput svetla zore koje osvaja i svetli dok dan ne osvane.
PRO 4:19 Dok je staza pokvarenih mračna, pa oni i ne znaju o šta se sve spotiču.
PRO 4:20 Sine moj, pazi na moje reči i prikloni uho svoje kazivanjima mojim.
PRO 4:21 Neka se ne odmiču od očiju tvojih i čuvaj ih usred srca svoga.
PRO 4:22 Jer su one život onima što ih nađu i zdravlje su celom telu njihovome.
PRO 4:23 Od svega što se čuva ti najviše čuvaj srce svoje, jer su u njemu izvori života.
PRO 4:24 Od sebe odbaci nepošten govor i obmanu usana daleko baci od sebe.
PRO 4:25 Oči tvoje nek gledaju pravo, ispred sebe ti prikuj svoj pogled.
PRO 4:26 Poravnaj stazu koraka svoga i bezbedni će biti svi tvoji putevi.
PRO 4:27 Ne skreći ni desno ni levo i korak svoj ukloni od zla.
PRO 5:1 Sine moj, pazi na moju mudrost i poslušaj dobro razboritost moju,
PRO 5:2 domišljatost da očuvaš i usta da ti očuvaju znanje.
PRO 5:3 Jer sa usana bludnice med curi, zavodljive reči mekše od ulja.
PRO 5:4 Ali na kraju je kao pelen gorka i oštra kao mač dvosekli.
PRO 5:5 Noge joj silaze u smrt, do Sveta mrtvih noge joj dopiru.
PRO 5:6 Ona ne mari za put života, staze joj vrludaju, a ona to ne zna.
PRO 5:7 Zato me poslušajte, deco, i ne odstupajte od onoga što vam kazujem.
PRO 5:8 Zaobiđi je nadaleko i ne primiči se ulazu njene kuće,
PRO 5:9 da ne bi drugima dao obraz svoj i okrutnom čoveku godine svoje;
PRO 5:10 da tuđinci ne bi ispili ti snagu i trud ti ostao u kući tuđina;
PRO 5:11 da ne bi kukao na svome svršetku kada ti propadnu i telo i zdravlje.
PRO 5:12 I ti ćeš reći: „Kako sam mrzeo opomenu, dok mi je srce preziralo ukor.
PRO 5:13 Nisam slušao glas svoga učitelja, nisam poslušao vaspitače svoje.
PRO 5:14 Umalo nisam pao u svakojako zlo usred zbora i usred zajednice.“
PRO 5:15 Pij vodu sa svoga bunara, žubor vodu sa izvora svoga.
PRO 5:16 Zar će se razlivati izvori tvoji po poljima i potoci vode po trgovima?
PRO 5:17 Neka oni budu samo tvoji, a ne tuđinaca što su sa tobom.
PRO 5:18 Da je blagosloven izvor tvoj! Radovao se ti sa ženom mladosti svoje!
PRO 5:19 Ona ti je košuta voljena i srna mila. Naslađuj se uvek grudima njenim, ljubavlju njenom se opijaj stalno.
PRO 5:20 Zašto bi se opijao, sine moj, sa preljubnicom i grlio nedra tuđe žene?
PRO 5:21 Jer su svi čovekovi putevi pred Gospodnjim očima i on ih odmerava.
PRO 5:22 Pokvarenjaka će porobiti krivice njegove, biće sputan vezama njegovog greha.
PRO 5:23 I umreće, jer nije imao odgoj, zastraniće zbog veličine svoje budalaštine.
PRO 6:1 Sine moj, ako jamčiš za bližnjega svoga i ruku si pružio tuđincu;
PRO 6:2 vezan si rečima usta svojih, obavezan svojim obećanjem.
PRO 6:3 Ti onda učini ovo, sine moj, da slobodan budeš, jer si dopao rukama svog bližnjeg: Idi, ponizi se i saleći bližnjeg svog!
PRO 6:4 Ne daj sna očima svojim i svojim kapcima da dremaju.
PRO 6:5 Otmi se kao srna lovcu, kao ptica iz ruku ptičara.
PRO 6:6 O, lenjivče, idi mravu, sagledaj njegove puteve i postani mudar!
PRO 6:7 On nema ni vojvodu, ni zapovednika, ni vladara,
PRO 6:8 ali sprema sebi hranu tokom leta, tokom žetve skuplja sebi jelo.
PRO 6:9 O, lenjivče, dokle ćeš da planduješ, kada ćeš od sna da se preneš?
PRO 6:10 Još malo snova, još malo dremeža, još malo dokono da sklopiš ruke;
PRO 6:11 i doći će tvoje siromaštvo kao skitnica i nemaština kao nasilnik.
PRO 6:12 Ništarija i pokvarenjak se skita i nepošteno govori;
PRO 6:13 namiguje svojim očima, podgurkuje nogama, upire prstima;
PRO 6:14 izopačenosti su mu u srcu, svakog časa smišlja zlo i unosi razdor.
PRO 6:15 Zato će nenadano stići njegova propast, u trenu će biti slomljen, a leka mu neće biti.
PRO 6:16 Šest je stvari koje Gospod mrzi i sedam mu se duši ogadilo:
PRO 6:17 oči uznosite, jezik lažljiv, ruke koje liju nevinu krv;
PRO 6:18 srce što smišlja opake naume, noge što srljaju i na zlo su brze;
PRO 6:19 Lažljiv svedok što laže čim zine i ko seje razdor među braćom.
PRO 6:20 Sine moj, drži zapovest oca svoga i ne zaboravljaj pouku majke svoje.
PRO 6:21 Vezuj ih istrajno za srce svoje i obmotaj oko svoga vrata.
PRO 6:22 Vodiće te dok budeš hodao, čuvaće te dok budeš spavao i govoriće ti kada se probudiš.
PRO 6:23 Jer je zapovest svetiljka i pouka je svetlo, a prekori odgoja staza su života.
PRO 6:24 Čuvaće te od opake žene, od laskavog jezika žene preljubnice.
PRO 6:25 Ne poželi u svom srcu njenu lepotu, ne daj da te pogledom opčini;
PRO 6:26 jer zbog bludnice čovek spadne na komad hleba i tuđa žena lovi dragocenu dušu.
PRO 6:27 Može li čovek da u nedra žeravicu stavi, a da mu se odeća ne zapali?
PRO 6:28 Može li čovek da hoda po uglju vrelom, a da ne opeče stopala svoja?
PRO 6:29 Tako je i sa onim ko odlazi ženi svoga bližnjeg, neće proći nekažnjeno svaki koji je se dotiče.
PRO 6:30 Ljudi ne sramote lopova kada krade da nasiti svoju dušu, jer je gladan;
PRO 6:31 ali kad uhvaćen bude, nadoknadiće sedmostruko, daće svako dobro iz kuće svoje.
PRO 6:32 Bezuman je ko sa ženom preljubu čini, a to radi onaj ko satire samog sebe.
PRO 6:33 Takav dopada i rana i srama, njegova se bruka neće izbrisati.
PRO 6:34 Zbog ljubomore je muž gnevan i nema milosti u danu osvete.
PRO 6:35 On ne gleda ni na kakav otkup, ne pristaje ni na velik mito.
PRO 7:1 Sine moj, drži se mojih reči i zapovesti mojih, u sebi ih čuvaj.
PRO 7:2 Moje zapovesti čuvaj i živećeš, pouku moju ko zenicu svoga oka.
PRO 7:3 Veži ih oko prstiju svojih, upiši ih na ploču srca!
PRO 7:4 Mudrosti kaži „Sestro moja!“ i „rođenom“ pronicljivost zovi;
PRO 7:5 da te čuvaju od žene tuđinke, od preljubnice slatkorečive.
PRO 7:6 Elem, na prozoru kuće svoje, kroz rešetke gledao sam,
PRO 7:7 posmatrao sam lakoverne i među mladićima zapazio bezumnoga momka.
PRO 7:8 Prolazio je ulicom, pored njenog ugla i išao prema njenoj kući,
PRO 7:9 potkraj dana, kad je sumrak, usred noći i pomrčine.
PRO 7:10 I gle, presrete ga žena u odeći bludnice i prevejanog srca;
PRO 7:11 napadna, jogunasta, noge je u kući ne drže;
PRO 7:12 sad je na ulici, sad je na trgu, na svakom ugla vreba u zasedi.
PRO 7:13 I zgrabi ga, poljubi ga bez stida na licu i reče mu:
PRO 7:14 „Imam kući meso žrtava mira, jer sam danas ispunila zavete svoje.
PRO 7:15 Zato sam izašla da te sretnem, baš tebe da tražim. I našla sam te.
PRO 7:16 Svoj sam krevet ukrasila zastorima, šarenim lanom iz Egipta;
PRO 7:17 smirnom, alojom i cimetom ležaj sam namirisala.
PRO 7:18 Dođi! Do jutra se opijajmo ljubavlju svojom. Hajde da se nauživamo u ljubavi!
PRO 7:19 Jer muž nije u kući svojoj, na daleki put je otišao;
PRO 7:20 sa sobom je poneo kesu s novcem i neće doći kući do dana punog meseca.“
PRO 7:21 Tako ga je namamila svojom uverljivom pričom, nagovorila ga svojim zavodljivim usnama.
PRO 7:22 I on je odmah krenuo za njom, kao vo na klanje išao je i kao bezumnik okovan za kaznu;
PRO 7:23 dok mu strela ne probode jetru, kao ptica što u zamku srlja on i ne zna da tu glavu gubi.
PRO 7:24 Zato me poslušajte, sinovi, i pazite na ono što vam govorim!
PRO 7:25 Neka ti srce ne zastrani na puteve njene i ne lutaj po njenim stazama.
PRO 7:26 Jer mnoge smrtno ranjene je oborila i nema broja ljudima koje je pobila.
PRO 7:27 Kuća je njena na putevima za Svet mrtvih, a oni silaze u odaje smrti.
PRO 8:1 Zar to mudrost ne poziva, ne diže li razboritost glas svoj?
PRO 8:2 Eno je na uzvišicama, pokraj puta, na raskršćima se postavila;
PRO 8:3 na kapijama, na ulazima u grad, na ulaznim vratima ona viče:
PRO 8:4 „Ljudi, vas dozivam i glas dižem celom čovečanstvu!
PRO 8:5 Razboritosti se naučite, lakoverni ljudi, urazumite srce, nerazumni.
PRO 8:6 Slušajte, jer ja objavljujem dragocene stvari, čestite će biti izreke usana mojih.
PRO 8:7 Baš istinu kazivaću jer je zloba mrska usnama mojim.
PRO 8:8 Pravedne su sve reči mojih usta i nema u njima izopačenosti i nepoštenja.
PRO 8:9 Sve su one jasne razboritom i ispravne onima što znanje stiču.
PRO 8:10 Prihvatite pouku moju, a ne srebro, izaberite znanje pre nego suvo zlato.
PRO 8:11 Jer je mudrost od dragulja bolja i sva joj uživanja ni prineti nisu.
PRO 8:12 Ja, mudrost, s razboritošću živim, pronalazim znanje i domišljatost.
PRO 8:13 Bogobojaznost znači mrzeti zlo, jer ja mrzim bahati ponos, put zlobe i usta pokvarena.
PRO 8:14 U meni je savet, pouzdana mudrost. U meni je umnost, ja imam snagu.
PRO 8:15 Carevi vladaju uz moju pomoć i vladari dele pravdu.
PRO 8:16 Glavari, knezovi i sve pravedne sudije vladaju uz moju pomoć.
PRO 8:17 Ja volim sve koji vole mene, nalaze me svi koji me pomno traže.
PRO 8:18 Čast, imetak, trajno blagostanje i pravednost su sa mnom.
PRO 8:19 Od zlata, od suvoga zlata je rod moj bolji, i dobit moja bolja od probranog srebra.
PRO 8:20 Ja hodam putem pravednosti i posred staza pravde,
PRO 8:21 da onima koji me vole dam nasledstvo i njihove riznice napunim.
PRO 8:22 Mene je imao Gospod na početku njegovog puta, još pre dela svojih drevnih.
PRO 8:23 Postavljena sam od davnina, od iskona, pre postanja zemlje.
PRO 8:24 Rođena sam kad bezdana još nije bilo, kada nije bilo ni izvora obilnih voda.
PRO 8:25 Pre planina postavljenih i pre brda rođena sam,
PRO 8:26 dok još zemlju on stvorio nije, ni polja, ni prvo tlo sveta.
PRO 8:27 Kada je stvorio nebesa, ja sam bila tamo, kada je ocrtavao horizont nad licem bezdana;
PRO 8:28 kada je gore učvršćivao oblake i kada su nabujali izvori bezdana;
PRO 8:29 kada je moru postavio njegove obale, kako voda ne bi prelazila njegovu zapovest, i kada je označio temelje zemljine.
PRO 8:30 Bila sam uz njega kao graditeljka, bila sam mu radost svakodnevna, veselila se pred njim stalno;
PRO 8:31 veselila se po svetu, po njegovoj zemlji i radovala se sa potomcima ljudi.
PRO 8:32 Zato me, deco, poslušajte. O, kako su blagosloveni oni koji se drže mojih puteva!
PRO 8:33 Poslušajte pouku moju, radite mudro i ne odbacujte je.
PRO 8:34 Kako je blagosloven čovek koji me sluša, koji svakodnevno bdije na mojim vratima i pazi na dovracima vrata mojih!
PRO 8:35 Jer ko mene nađe, našao je život i dobio naklonost Gospodnju.
PRO 8:36 Ali ko mene ne nađe, sebi samom škodi, a svi koji me mrze vole smrt.“
PRO 9:1 Mudrost je kuću svoju sazidala i za nju sedam stubova isklesala.
PRO 9:2 Poklala je svoju stoku, vino svoje začinila, svoju trpezu postavila;
PRO 9:3 poslala je sluškinje svoje i poziva sa najviših gradskih mesta:
PRO 9:4 „Neka ovde svrati ko god je lakoveran!“ A bezumnome govori:
PRO 9:5 „Dođite, jedite moju hranu i pijte vino koje sam začinila!
PRO 9:6 Okanite se lakoverja i živećete, napredujte razumnim putem.“
PRO 9:7 Sramotu na sebe navlači ko podsmevača savetuje, sebi škodi onaj ko kori zlikovca.
PRO 9:8 Ne prekorevaj podsmevača da te ne bi zamrzeo, prekorevaj mudrog i voleće te.
PRO 9:9 Reci mudrom i biće mudriji, pouči pravednoga i učeniji će biti.
PRO 9:10 Mudrost otpočinje bogobojaznošću i znanje poznavanjem Svetog.
PRO 9:11 Sa mnom će se dani tvoji umnožiti i godina tvog života biće mnogo.
PRO 9:12 Ako si mudar, mudar si za svoje [dobro], a ako si podsmevač, to ti je na teret.
PRO 9:13 Bezumlje je žena goropadna, lakoverna i ničem poučena.
PRO 9:14 Ona sedi na vratima svoje kuće, na gradskim uzvišenjima,
PRO 9:15 dovikuje onima što putem prolaze i stazama svojim pravo idu:
PRO 9:16 „Neka ovde svrati ko god je lakoveran!“ A bezumnome govori:
PRO 9:17 „Slatke li su ukradene vode, ukusan li je hleb iz potaje!“
PRO 9:18 Ali on ne zna da su tamo pokojnici, da su njene zvanice u dubinama Sveta mrtvih.
PRO 10:1 Mudre priče Solomona: Mudar sin raduje svog oca, a bezuman sin je žalost majci svojoj.
PRO 10:2 Beskorisno je nepošteno bogatstvo, a pravednost izbavlja od smrti.
PRO 10:3 Ne da Gospod da je gladna duša pravednika, a žudnju zlikovca odbacuje.
PRO 10:4 Siromah je ko god radi rukama lenjivim, a bogatstvo stiču ruke marljivih.
PRO 10:5 Mudar je sin koji leti sakuplja, a sramotno radi sin što o žetvi spava.
PRO 10:6 Blagoslovi su nad glavom pravednika, a usta zlikovaca nasilje skrivaju.
PRO 10:7 Blaženo je sećanje na pravednika, a spomen na zlikovca će istruliti.
PRO 10:8 Čovek mudrog srca prihvata zapovesti, a blebetavi bezumnik će satrven biti.
PRO 10:9 Spokojno živi ko čestito živi, a ko nakaradno živi biće razotkriven.
PRO 10:10 Jad zadaje ko okom namiguje, a blebetalo će satrveno biti.
PRO 10:11 Usta su pravednikova vrelo života, a usta zlikovaca nasilje skrivaju.
PRO 10:12 Mržnja zameće svađu, a ljubav sve grehe pokriva.
PRO 10:13 Mudrost ćeš naći na usnama oštroumnog, a batina je za leđa bezumnoga.
PRO 10:14 Mudri ljudi sabiraju znanje, a brbljiva usta blizu su propasti.
PRO 10:15 Bogatstvo je bogatome poput utvrđenja, a siromasima siromaštvo njihovo poput ruševine.
PRO 10:16 Pravedniku je život nagrada, a kazna za grehe naknada zlikovcu.
PRO 10:17 Na stazi života je onaj ko pazi na opomenu, a tumara onaj ko ne mari za ukor.
PRO 10:18 Bezumnik je ko prikriva mržnju lažljivim usnama, a širi klevetu.
PRO 10:19 Kad je reči mnogo, greh je neizbežan; razborito čini onaj ko zauzda usta.
PRO 10:20 Srebro je probrano pravednikov jezik, a srce zlikovca male je vrednosti.
PRO 10:21 Mnoge hrane usta pravednika, a bezumni ginu zbog bezumlja.
PRO 10:22 Gospodnji blagoslov obogaćuje i tegobu sa sobom ne nosi.
PRO 10:23 Zlobniku je zloba ko zabava, a mudrost je za promišljenog.
PRO 10:24 Zlikovca stiže ono čega se boji, a pravednom se želja ispunjava.
PRO 10:25 Kao kad prohuji vihor vetar, tako ni zlikovca nema, a pravednikovi temelji su večni.
PRO 10:26 Kao sirće zubima i dim očima, takav je lenština onome ko ga uposli.
PRO 10:27 Bogobojaznost umnožava dane, a godine zlikovaca će se skratiti.
PRO 10:28 Pravedni se raduju u nadi, a nada će zlobnih da ishlapi.
PRO 10:29 Put Gospodnji je tvrđava čestitome, a propast za zlotvore.
PRO 10:30 Pravednika neće doveka poljuljati, a zlotvori neće naseliti zemlju.
PRO 10:31 Mudrošću rađaju usta pravednika, a jezik će razvratnika iščupan da bude.
PRO 10:32 Uživanje nije strano pravednim usnama, a ni razvrat ustima zlikovca.
PRO 11:1 Gospodu su gadne terazije lažne, a tegovi tačni njemu su milina.
PRO 11:2 Kada gordost dođe, dođe i sramota, a mudrost je u krotkim ljudima.
PRO 11:3 Čestitost vodi poštene, a nevernike upropašćuje dvoličnost njihova.
PRO 11:4 Nema koristi od bogatstva u dan gneva, a pravednost od smrti izbavlja.
PRO 11:5 Pravednost besprekornom put ravna, a zlobnik pada zbog zlobe svoje.
PRO 11:6 Pravednost izbavlja neporočne, a pokvareni se hvataju u žudnji.
PRO 11:7 Kada umre pokvarenjak, umire i nada, propada mu nadanje u snagu.
PRO 11:8 Od nevolje je izbavljen pravednik, a zlikovac stiže na njegovo mesto.
PRO 11:9 Bezbožnik ustima ruši bližnjeg svoga, a znanje spasava pravednika.
PRO 11:10 U napretku pravednika grad se raduje, a od sreće kliče kada stradaju zlikovci.
PRO 11:11 Blagoslovom čestitih grad se uzdiže, a ruši se zbog usta pokvarenih.
PRO 11:12 Bezuman je ko prezire bližnjeg svoga, a razborit čovek ćuti.
PRO 11:13 Klevetnik se skita i otkriva tajne, a ko je vernog duha taj ćuti o tome.
PRO 11:14 Narod propada gde nema mudrog saveta, i uspeh je u mnogim savetnicima.
PRO 11:15 Zlopati se onaj ko jamči za tuđinca, a bezbedan je čovek koji mrzi da jamči.
PRO 11:16 Blagonaklona žena zavređuje čast, a okrutni ljudi blago osvajaju.
PRO 11:17 Milostiv čovek čini dobro duši svojoj, a silnik samom sebi škodi.
PRO 11:18 Pokvarenjak zadobija nepoštenu nadnicu, a ko seje pravdu dobija poštenu nadnicu.
PRO 11:19 Život daje stamena pravednost, a u smrt hrli onaj što zlo čini.
PRO 11:20 Gospodu je gadno srce pokvarenih, a uživanje su mu ljudi besprekornog puta.
PRO 11:21 Nesumnjivo je da zlikovac neće proći nekažnjeno, a potomci pravednika biće izbavljeni.
PRO 11:22 Lepa žena koja se odrekla pameti, zlatna je brnjica na njušci krmače.
PRO 11:23 Želja pravednika je samo na dobro, a gnevna je nada zlikovaca.
PRO 11:24 Neko prosipa, a opet ima više, a neko čuva i ne da šta bi trebalo, pa ipak osiromaši.
PRO 11:25 Darežljiva duša biće nagrađena i napojen onaj koji druge poji.
PRO 11:26 Ljudi kunu onog ko zadržava žito, a blagoslov daju onom što ga prodaje.
PRO 11:27 Ko predano traži dobro, traži naklonosti, a ko traga za zlom, ono ga i stiže.
PRO 11:28 Pašće svako ko se uzda u svoje bogatstvo, a pupiće pravednici ko zelena grana.
PRO 11:29 Ko zapusti porodicu naslediće vetar, bezumnik će biti sluga srcu mudrom.
PRO 11:30 Plod pravednika je drvo života i mudar je onaj koji zadobija duše.
PRO 11:31 Gle, već je i pravednik na zemlji nagrađen, a kamoli zločinac i grešnik neće biti!
PRO 12:1 Ko voli opomenu voli znanje, a prostak je ko prezire ukor.
PRO 12:2 Dobar čovek dobija Gospodnju naklonost, a on proklinje čoveka koji pravi spletke.
PRO 12:3 Pokvarenošću se niko neće učvrstiti, a koren je pravednika nepokolebljiv.
PRO 12:4 Čestita je žena kruna mužu svome, a žena raskalašna mu je kao trulež u kostima.
PRO 12:5 Pravedni su naumi pravednika, a saveti pokvarenih su obmana.
PRO 12:6 Reči zlih ljudi krv vrebaju u zasedi, a čestiti se ustima svojim oslobađaju.
PRO 12:7 Zlikovci se ruše i više ih nema, a dom pravednika istrajava.
PRO 12:8 Čovek se ceni prema razboritosti svojoj, a srce pokvarenjaka biće prezreno.
PRO 12:9 Bolji je neugledan čovek, a sa slugom, nego onaj što uzdiže sebe, a nema da jede.
PRO 12:10 Pravednik se brine i za dobro svojih životinja, a zlobnici su okrutni i kad se smiluju.
PRO 12:11 Izobilje hrane ima onaj koji svoju zemlju radi, a šupljoglavac teži bezvrednim stvarima.
PRO 12:12 Zlobnik žudi za zlim plenom, a koren pravednika je plodonosan.
PRO 12:13 Zlobniku je zamka u grehu usana, a pravednik se kloni nevolje.
PRO 12:14 Čovek se nasiti dobra plodom usta svojih i vrati mu se sve što rukama radi.
PRO 12:15 Bezumnik smatra da živi ispravno, ali je mudar onaj ko sluša savet.
PRO 12:16 Bezumnikov se gnev odmah prepozna, a ko je obazriv pokriva sramotu.
PRO 12:17 Kad verni svedok svedoči, on objavljuje pravdu, a lažljivi svedok obmanjuje.
PRO 12:18 Ima ljudi koji govore nesmotreno kao da bodu mačem, a jezik mudrih leči.
PRO 12:19 Istinoljubiva usta će doveka utvrđena biti, a lažljivi jezik će nestati dok trepnem.
PRO 12:20 Obmana je u srcu onih što smišljaju zlo, a radost sleduje one što zovu na mir.
PRO 12:21 Pravednika ne snalazi nikakva nevolja, a zlikovci su puni nemira.
PRO 12:22 Lažljive su usne odurne Gospodu, a milina su mu istinotvorci.
PRO 12:23 Obazriv čovek ne otkriva znanje, a srce budalastih razglašava bezumlje.
PRO 12:24 Ruka marljivih ljudi će vladati, a lenština mora da robuje.
PRO 12:25 Srce što strepi povija čoveka, a dobra reč ga vedri.
PRO 12:26 Pravednik bira sebi prijatelja, a nepravednike zavodi put njihov.
PRO 12:27 Nema pečenja za lenštinu, čoveku je blago marljivost njegova.
PRO 12:28 Život je na putu pravednosti i nema smrti na njenoj stazi.
PRO 13:1 Mudar sin [prihvata] očevo vaspitanje, a podrugljivac ne sluša ukor.
PRO 13:2 Čovek se nasiti dobra od ploda usta svojih, a pokvarenjaci su gladni nasilja.
PRO 13:3 Ko god čuva usta svoja čuva život svoj, a propast sleduje onome ko širi svoje usne.
PRO 13:4 Duša lenštine je gladna, ali nema ništa, a duša se marljivih ljudi nahrani.
PRO 13:5 Pravednik mrzi laž, a zlobnik odurno i sramno postupa.
PRO 13:6 Pravednost čuva put čestitog, a nepravda obara grešnika.
PRO 13:7 Neko sebe predstavlja bogatim, ali nema ništa, a neko sebe predstavlja siromašnim, a prebogat je.
PRO 13:8 Čovek bogatstvom otkupljuje dušu svoju, a siromah i ne čuje pretnju.
PRO 13:9 Svetlo pravednika blešti, a svetiljka zlikovaca gasne.
PRO 13:10 Bahatost jedino razdor izaziva, a mudrost je kod onih koji primaju savet.
PRO 13:11 Naglo stečeno bogatstvo se umanjuje, a uvećava se ono sakupljano radom.
PRO 13:12 Dugotrajno nadanje žalosti srce, a ispunjena želja je kao drvo života.
PRO 13:13 Ko prezire reč sebi samom škodi, a ko strahuje od zapovesti nagrađen će biti.
PRO 13:14 Mudračeva pouka vrelo je života i odvraća od smrtnih zamki.
PRO 13:15 Pronicljivost stiče naklonost, a put nevernih je nepromenjiv.
PRO 13:16 Svaki obazriv čovek radi prema znanju, a bezumni širi bezumlje.
PRO 13:17 Glasnik zla u zlo pada, a svedok istine leči.
PRO 13:18 Siromaštvo i sramota stižu onog ko ne mari za opomenu, a počašćen će biti onaj ko prihvata ukor.
PRO 13:19 Slatka je duši želja ispunjena, a bezumniku je mrsko da se od zla odvrati.
PRO 13:20 Biće mudar ko ide s mudrima, a nastradaće ko se druži s bezumnima.
PRO 13:21 Grešnike propast progoni, a pravednici su dobrom nagrađeni.
PRO 13:22 Dobar čovek ostavlja nasledstvo unucima, a grešnikova se dobra čuvaju za pravednika.
PRO 13:23 Obilje je hrane na neuzoranom polju siromaha, ali ga nepravda odnosi.
PRO 13:24 Ko svoj prut štedi mrzi svoga sina, a voli ga ko ga na vreme kori.
PRO 13:25 Kada jede, pravedniku se duša najede, a stomak zlobnika ostaje gladan.
PRO 14:1 Svaka mudra žena kući svoju kuću, a bezumna je žena raskućuje rukama svojim.
PRO 14:2 Gospoda se boji ko čestito živi, a prezire ga onaj ko pokvareno živi.
PRO 14:3 Bezumnikov govor je batina za leđa njegova, a mudre čuvaju usta njihova.
PRO 14:4 Gde volova nema i jasle su čiste, u snazi je vola obilje plodova.
PRO 14:5 Veran svedok ne govori laži, a lažljivi svedok odiše lažima.
PRO 14:6 Podrugljivac mudrost traži i ne nalazi je, a poučen čovek znanje pronalazi lako.
PRO 14:7 Idi od bezumnika, od njega nećeš čuti pametne reči.
PRO 14:8 Mudrošću obazriv čovek shvata put svoj, a bezumlje bezumnih je obmana.
PRO 14:9 Bezumnici se rugaju grehu, a među čestitima je dobra volja.
PRO 14:10 Srcu je poznata gorčina njegova i tuđinac ne deli njegovo veselje.
PRO 14:11 Kuća će zlobnika biti razorena, a šator pravednika će procvetati.
PRO 14:12 Neki put pred čovekom kao da je prav, ali završava na putevima smrti.
PRO 14:13 Srce boli i u smehu, a i radost na svom kraju ponekad je žalost.
PRO 14:14 Svojih će se puteva nasititi otpadnik, a i dobar čovek [biće sit] od svojih.
PRO 14:15 Lakoverni svačemu veruje, a obazriv pazi na svoj korak.
PRO 14:16 Mudar se čovek boji greha, kloni ga se, a nemudar je raspojasan, u sebe siguran.
PRO 14:17 Budalasto radi čovek koji brzo plane, a i spletkaroš je omražen.
PRO 14:18 Lakovernim sleduje bezumlje, a obazrivi se znanjem kite.
PRO 14:19 Pred dobrim će se ljudima zlobnici klanjati i pokvarenjaci pred vratima pravednih.
PRO 14:20 I susedu svome mrzak je siromah, a mnogo je onih što vole bogatoga.
PRO 14:21 Grešan je čovek što prezire bližnjeg svoga, a blagosloven je onaj koji je naklonjen poniznima.
PRO 14:22 Ne zastranjuju li spletkaroši? Milost i istina onima što dobro smišljaju.
PRO 14:23 Od svakog [vrednoga] rada dolazi zarada, a od praznih priča samo oskudica.
PRO 14:24 Mudrima je kruna njihovo bogatstvo, nemudrost je nemudrog glupava.
PRO 14:25 Istinoljubiv svedok spasava živote, a lažljivi slaže čim zine.
PRO 14:26 U bogobojaznosti je pouzdanje jakom i utočište deci njegovoj.
PRO 14:27 Vrelo je života bogobojaznost i odvraća od smrtnih zamki.
PRO 14:28 Careva je slava u mnoštvu naroda, a kad življa nema, tad vladar propada.
PRO 14:29 Ko se sporo srdi vrlo je razborit, a ko brzo plane veliča bezumlje.
PRO 14:30 Zdravo srce – zdravo telo; ljubomora – trulež u kostima.
PRO 14:31 Ko tlači ubogog sramoti mu Sazdatelja, a slavi ga onaj što se ubogom smiluje.
PRO 14:32 Opaki će srušen biti opakošću svojom, a pravednik i u smrti utočište ima.
PRO 14:33 Mudrost počiva u srcu razumnog čoveka, čak je i u nutrini bezumnika obelodanjena.
PRO 14:34 Pravednost uzdiže narod, a greh je sramota narodu.
PRO 14:35 Car poštuje slugu što čestito radi, a gnevan je na onoga što radi sramotno.
PRO 15:1 Blagi odgovor utišava gnev, a gruba reč pokreće jarost.
PRO 15:2 Jezik mudrih dobro vlada znanjem, a usta bezumnih bljuju bezumljem.
PRO 15:3 Gospodnje su oči na svakome mestu, motreći na zle i na dobre.
PRO 15:4 Zdrav je jezik ko drvo života, a duh slama jezik pogan.
PRO 15:5 Bezumnik prezire opomenu svoga oca, a razborit je ko mari za ukor.
PRO 15:6 Veliko je blago u domu pravednika, a zlobniku je muka da zaradi.
PRO 15:7 Znanje rasipaju usta mudrih ljudi, što ne čini srce bezumnika.
PRO 15:8 Gadna je Gospodu žrtva zlikovaca, molitva čestitih njemu je milina.
PRO 15:9 Gospodu je mrzak put zlobnika, a voli onoga koji pravdu sledi.
PRO 15:10 Nemilo je poučenje za onoga ko se odriče puta, a umreće onaj ko mrzi prekor.
PRO 15:11 Pred Gospodom su i Svet mrtvih i trulež mrtvih, a kamoli srca ljudskih potomaka.
PRO 15:12 Podrugljivac ne voli onoga koji ga kori i ne ide kod mudrih ljudi.
PRO 15:13 Veselo srce vedri lice, žalosno srce slama duh.
PRO 15:14 Razborito srce teži znanju, a usta se bezumnika bezumljem hrane.
PRO 15:15 Nemili su svi dani nevoljnika, a čovek se dobrog srca gosti neprestano.
PRO 15:16 Bolje je i malo u bogobojaznosti, nego blago silno i sa njim strepnja.
PRO 15:17 Bolji je tanjir povrća u ljubavi, nego utovljeni vo u mržnji.
PRO 15:18 Gnevan čovek raspaljuje svađu, a smireni čovek utišava sukob.
PRO 15:19 Put lenštine je obrastao trnjem, a put je čestitih poravnan.
PRO 15:20 Mudar sin raduje oca, a bezuman čovek prezire majku svoju.
PRO 15:21 Bezumnika raduje bezumlje, a razborit čovek ravno ide putem.
PRO 15:22 Naumi se izjalove kad nema saveta, a ostvare s mnoštvom savetnika.
PRO 15:23 Čovek se raduje kad odgovori [tačno]; kako je dobra reč u pravo vreme!
PRO 15:24 Staza života za razumnog prema gore vodi, i ne da mu prema dole, u Svet mrtvih da skrene.
PRO 15:25 Gospod ruši kuću gordih ljudi i jača među udovice.
PRO 15:26 Namere zlikovca gadne su Gospodu, a čiste su [mu] reči ljubaznosti.
PRO 15:27 Kući svojoj bedu navaljuje ko nečasno i lakomo stiče, a živeće onaj čovek kom se mito gadi.
PRO 15:28 Srce pravednika promišlja odgovor, a usta pokvarenih ljudi zlom bljuju.
PRO 15:29 Gospod je daleko od pokvarenjaka, a sluša molitvu pravednika.
PRO 15:30 Bistar pogled i srce veseli, a dobre vesti podmlađuju kosti.
PRO 15:31 Uho koje sluša pouku života, trajaće u društvu mudrih ljudi.
PRO 15:32 Ko ne mari za opomenu, prezire sam sebe, a ko sluša ukor stiče razboritost.
PRO 15:33 Bogobojaznost je pouka mudrosti, a pre časti dolazi poniznost.
PRO 16:1 Čovek nešto srcem namerava, ali od Gospoda je jezika odgovor.
PRO 16:2 U očima svojim čoveku su čisti putevi, ali Gospod proverava namere srca.
PRO 16:3 Svoja dela prepusti Gospodu i učvrstiće tvoje naume.
PRO 16:4 Gospod je načinio sve za svoju svrhu, pa čak i zlobnika za dan stradanja.
PRO 16:5 Gospodu je mrsko svako uznosito srce. Nema sumnje da taj neće proći nekažnjeno.
PRO 16:6 Milošću i istinom otkupljuje se krivica i bogobojaznost odvraća od zla.
PRO 16:7 Kada su Gospodu mili čovekovi putevi, on ga i sa neprijateljima njegovim miri.
PRO 16:8 Bolje je i malo, a po pravdi, nego obilje stečenog, a po nepravdi.
PRO 16:9 Srce čovekovo smera svojim putem, ali Gospod usmerava njegove korake.
PRO 16:10 Car presuđuje nadahnutom objavom i odluke mu nisu nepravedne.
PRO 16:11 Pravedne su Gospodnje mere i terazije, svi tegovi u torbi njegovo su delo.
PRO 16:12 Gadost je kad carevi pokvareno rade, jer se pravednošću učvršćuje presto.
PRO 16:13 Carevi cene pravdoljubiva usta, oni vole onog ko iskreno zbori.
PRO 16:14 Careva je srdžba kao vesnik smrti i mudar je čovek gasi.
PRO 16:15 Život je u vedrini carevog lica, naklonost je njegova kao oblak prolećne kiše.
PRO 16:16 Koliko je bolje težiti mudrosti nego zlatu, težiti umnosti više nego težiti srebru!
PRO 16:17 Put čestitih je odvraćanje od zla, život svoj čuva onaj ko svoj put sačuva.
PRO 16:18 Pred propašću ide ponos i pred padom ide duh nadmeni.
PRO 16:19 S poniznima bolje biti ponizan, nego plen deliti s bahatima.
PRO 16:20 Dobro nalazi ko na reč pripazi i kako je blagosloven onaj ko se u Gospoda pouzda!
PRO 16:21 Promućurnim zovu onog srca mudrog i ljubazne usne su uverljivije.
PRO 16:22 Vrelo je života pronicljivost onima što je imaju, a bezumlje je šiba bezumnima.
PRO 16:23 Srce mudrome daje šta će da kaže i usnama njegovim jača ubedljivu pouku.
PRO 16:24 Medeno saće su reči ljubazne, slast su duši i zdravlje kostima.
PRO 16:25 Neki put pred čovekom kao da je prav, ali završava na putevima smrti.
PRO 16:26 Sebi radi ko god da radi, jer ga gladna usta nagone na to.
PRO 16:27 Ništarija iskopava zlo i usne su mu poput vatre koja prlji.
PRO 16:28 Spletkaroš spletke spliće i klevetnik razdvaja bliske prijatelje.
PRO 16:29 Nasilnik mami bližnjeg svoga i groznim ga putem vodi;
PRO 16:30 namiguje očima i gadosti smišlja, stiska usta i zlo postiže.
PRO 16:31 Prelepa je kruna kosa seda [kad] se nađe na pravednom putu.
PRO 16:32 Bolji je dugotrpljiv čovek od junaka, i onaj koji sobom vlada od osvajača grada.
PRO 16:33 U krilo se kocka baca, ali od Gospoda dolazi svaka odluka njena.
PRO 17:1 Bolji je i zalogaj suvog hleba u spokoju, nego kuća puna žrtvenog mesa u svađi.
PRO 17:2 Čestiti sluga će vladati nad nečasnim naslednikom i deliće nasledstvo sa braćom.
PRO 17:3 Topionica je za srebro i peć je za zlato, a Gospod ispituje srca.
PRO 17:4 Zlotvor pazi na usne zlikovačke, a zavodnik sluša jezik razdora.
PRO 17:5 Ko se ruga siromahu sramoti mu Sazdatelja, nekažnjeno neće proći ko likuje zbog propasti.
PRO 17:6 Unuci su starcima ko kruna i dika su roditelji deci.
PRO 17:7 Budali ne stoje usne besedničke, a kamoli knezu usne lažljivice.
PRO 17:8 Mito je za davaoca kao dragi kamen, jer mu čini da uspeva gde se god okrene.
PRO 17:9 Ko prestup pokriva, teži ljubavi, a ko priču prepričava razdvaja bliske prijatelje.
PRO 17:10 Ukor razumnoga proniče duboko, više nego nerazumnog stotinu udaraca.
PRO 17:11 Zlikovcu je samo do meteža stalo, ali će mu biti poslan surovi poslanik.
PRO 17:12 Bolje je čoveku da nabasa na medvedicu kojoj su oteli medvediće, nego na bezumnika u ludosti njegovoj.
PRO 17:13 Ko na dobro zlom uzvraća, nikada mu od zla neće počinuti kuća.
PRO 17:14 Ko prepirku otpočinje, taj bujicu oslobađa. Zato se zavade kloni pre nego što šikne.
PRO 17:15 I onaj što opravdava krivog i onaj što okrivljuje pravog – obojica su mrski Gospodu.
PRO 17:16 Čemu blago u ruci nemudrog, kad namere nema da mudrost zatraži?
PRO 17:17 Prijatelj voli u svako doba, a i brat se za nevolju rađa.
PRO 17:18 Nerazuman čovek ruku pruža i sigurno jamči za bližnjega svoga.
PRO 17:19 Ko voli razdor voli i prestup, posrnuće traži ko podiže vrata svoja u visine.
PRO 17:20 Čovek srca pokvarenog ne nalazi dobro, a kome je pogan jezik u nevolju pada.
PRO 17:21 Žalostan je ko rodi bezumnog i nema radosti ocu neukoga.
PRO 17:22 Veselo srce dobro zdravlje daje, a duh potišteni suši kosti.
PRO 17:23 Pokvarenjak prima mito iz nedara da pokvari staze pravednosti.
PRO 17:24 Mudrost je pred licem razumnog čoveka, a oči bezumnog na kraju su zemlje.
PRO 17:25 Budalasti sin tuga je svom ocu, ogorčenje onoj što ga je rodila.
PRO 17:26 Nije dobro globiti pravednika ni šibati čestite zbog pravde.
PRO 17:27 Istinski je mudar čovek štedljiv na rečima, a ko je plemenitog duha razuman je čovek.
PRO 17:28 I bezumnik čak se čini mudrim kada ćuti, kad zatvara usne svoje razumnim ga drže.
PRO 18:1 Za željom svojom žudi samoživi čovek, na mudrost se svaku iznervira.
PRO 18:2 Bezumnik ne uživa u razboritosti, nego u razotkrivanju svoga srca.
PRO 18:3 Kada dođe zao čovek dolaze i prezir i bruka sa sramotom.
PRO 18:4 Duboke su vode reči u ustima ljudskim i vrelo mudrosti potok je nabujali.
PRO 18:5 Strašno je držati stranu nepravedniku da bi pravedniku oduzeli pravdu.
PRO 18:6 U svađu srljaju usne bezumnika i batine mu usta prizivaju.
PRO 18:7 Bezumnika ruše sopstvena usta i usne mu život vrebaju.
PRO 18:8 Reči klevetnika su kao poslastice što u stomak klize.
PRO 18:9 Ko je lenj u poslu svome pobratim je velikom rasipniku.
PRO 18:10 Ime je Gospodnje moćna kula u koju se na visinu sklanja pravednik.
PRO 18:11 Bogatstvo je bogatome poput utvrđenja, poput zida visokoga u mašti njegovoj.
PRO 18:12 Srce se čoveka uznese pred propast, a pre časti dolazi poniznost.
PRO 18:13 Budalast je i sramotan onaj koji uzvraća reč pre nego je čuo.
PRO 18:14 S bolešću se svojom nosi duh u čoveku. Ali ko se nosi s duhom utučenim?
PRO 18:15 Znanju teži srce promućurnog, a i uho mudrog predano je njemu.
PRO 18:16 Čovek darom sebi put otvara i on ga odvodi pred velike ljude.
PRO 18:17 U pravu je ko je prvi u svojoj parnici, ali onda dođe njegov bližnji pa ga ispituje.
PRO 18:18 Žreb prekida razmirice i neslogu među moćnicima.
PRO 18:19 Uvređeni brat je tvrđi od utvrđenog grada i razmirice su kao rešetka tvrđave.
PRO 18:20 Plodom usta svojih siti čovek stomak svoj, siti ga plodom usana svojih.
PRO 18:21 Jezik vlada i životom i smrću; ko ga voli, ješće njegov plod.
PRO 18:22 Ko nađe ženu, našao je blago, blagodat je dobio od Gospoda.
PRO 18:23 Molećivo siromah besedi, a bogataš oštro odgovara.
PRO 18:24 Čovek s mnogo prijatelja može i da strada, ali ima prijatelja prisnijih od brata.
PRO 19:1 Bolji je i siromah što čestito živi, nego čovek nečistih usana i bezumnik.
PRO 19:2 I čovek bez znanja je opak i onaj što srlja, taj luta.
PRO 19:3 Ludost čoveku podriva put i srce mu se na Gospoda gnevi.
PRO 19:4 Bogatstvo donosi mnogo prijatelja, a siromah je napušten od svog prijatelja.
PRO 19:5 Lažljiv svedok neće proći bez kazne i ko laži širi izbaviti se neće.
PRO 19:6 Mnogi se dodvoravaju velikodušnom i svi su prijatelji sa darežljivim.
PRO 19:7 Siromaha mrze sva braća njegova, njegovi ga prijatelji još više napuštaju! On ih traži, doziva ih, a njih nema.
PRO 19:8 Ko srce ispituje, samog sebe voli; ko se drži razboritosti pronalazi dobro.
PRO 19:9 Lažljiv svedok neće proći bez kazne, nastradaće taj što laži širi.
PRO 19:10 Budalastom raskoš ne pristaje, a kamoli sluzi da vlada glavarima.
PRO 19:11 Čovekova obazrivost čuva ga od srdžbe, na čast mu je da pređe preko uvrede.
PRO 19:12 Careva je srdžba lavić koji riče, a njegova naklonost je ko rosa po travi.
PRO 19:13 Bezuman sin upropaštava oca svoga, a ženine su svađe kao stalno prokišnjavanje.
PRO 19:14 Kuća i imanje nasledstvo su od otaca, a od Gospoda je žena obazriva.
PRO 19:15 Lenjost vodi u duboki san, a dokoni će gladovati.
PRO 19:16 Život svoj čuva ko zapovest drži, a umreće onaj ko prezire puteve svoje.
PRO 19:17 Gospodu pozajmljuje ko daje siromahu, on će da mu uzvrati za to dobročinstvo.
PRO 19:18 Sina svoga kažnjavaj dokle ima nade, ali srcem ne poželi da ga do smrti dovedeš.
PRO 19:19 Besan čovek plaća globu i ako ga od nje spaseš, moraćeš to ponovo da radiš.
PRO 19:20 Slušaj savet i prihvati ukor da postaneš mudar u zrelim danima.
PRO 19:21 U srcu čoveka mnoge su namere, ali Gospodnji se naum ostvaruje.
PRO 19:22 Odanost je poželjna za čoveka; bolje i siromašan nego lažljiv.
PRO 19:23 Bogobojaznost znači život, pa ispunjen čovek počiva nepoharan zlom.
PRO 19:24 Lenština umače ruku u čanak, ali je ustima svojim ne prinosi.
PRO 19:25 Šibaj podrugljivca pa će lakoverni postati mudar, prekori razumnog i shvatiće pouku.
PRO 19:26 Ko oca zlostavlja i tera majku, sin je koji donosi bruku i sramotu.
PRO 19:27 Sine, prestani, i slušaj ukor da ne zastraniš od pouka znanja.
PRO 19:28 Bezvredan se svedok ruga pravdi i usta zlih ljudi proždiru zlobu.
PRO 19:29 Za podsmevače spremljena je kazna i batina za leđa bezumnika.
PRO 20:1 Vino je podsmevač i žestoko piće svađalica, nemudar je ko se zbog njih tetura.
PRO 20:2 Carevo je nasilje kao rika lavića, ko ga razdražuje sebi samom škodi.
PRO 20:3 Na čast je čoveku da se kloni svađe, a svaki se bezumnik izbezumi.
PRO 20:4 Kad je jesen – lenština ne ore, kad je žetva – on prosi i oskudeva.
PRO 20:5 Duboka je voda zamisao čovekovog srca, alʼ je crpsti može samo čovek razboriti.
PRO 20:6 Mnogi ljudi objavljuju svima svoju dobrotu, ali ko će naći odanog čoveka?
PRO 20:7 Pravednik živi čestitost svoju i kako su samo blagoslovena deca nakon njega!
PRO 20:8 Car koji sedi na sudskom prestolu pogledom svojim sve zlo rasipa.
PRO 20:9 Može li ko reći: „Srce sam svoje očistio, čist sam od greha svoga“?
PRO 20:10 Nejednaki tegovi i mera dvojaka – oboje su ogavni Gospodu.
PRO 20:11 I dete se po delima svojim prepoznaje, da li su mu dela ispravna i čista.
PRO 20:12 I uho što čuje i oko što vidi, i jedno i drugo stvorio je Gospod.
PRO 20:13 Ne voli spavanje da ne osiromašiš, probudi se i naješćeš se hleba.
PRO 20:14 „Bezvredno! Bezvredno!“ – govori kupac – a onda se hvali kada ode svojim putem.
PRO 20:15 Postoji zlato i mnoštvo dragulja, ali učene usne su kao dragoceni nakit.
PRO 20:16 Uzmi haljinu onome što jamči za tuđinca, i zalog mu uzmi kad jamči za neznanca.
PRO 20:17 Čoveku je sladak nepošteni hleb, ali su mu posle usta peska puna.
PRO 20:18 Namere osmisli savetom i mudrim vođenjem ratuj.
PRO 20:19 Ogovarač skita i odaje tajne, zato se ne petljaj sa brbljivcem.
PRO 20:20 Ko proklinje i oca i majku, svetiljka mu dogoreva u najcrnjoj tami.
PRO 20:21 U početku naglo zgrnuto nasledstvo ostaje neblagosloveno na svom kraju.
PRO 20:22 Nemoj reći: „Uzvratiću zlu!“ Čekaj Gospoda da te izbavi.
PRO 20:23 Gospodu su mrski nejednaki tegovi i strašne su terazije nejednake.
PRO 20:24 Od Gospoda su čovekovi koraci, pa kako bi neko dokučio svoj vlastiti put?
PRO 20:25 Čoveku je zamka kad nepromišljeno kaže da je nešto posvećeno, a da posle zavete razmatra.
PRO 20:26 Car će mudar razvejati zlikovce, vršidbenim točkom preko njih će preći.
PRO 20:27 Svetiljka Gospodnja je čovekov dah, ispituje dubine nutrine.
PRO 20:28 Odanost i istina čuvaju cara, on odanošću ostaje na prestolu svome.
PRO 20:29 Mladiću je čast u njegovoj snazi a seda je kosa dostojanstvo starih.
PRO 20:30 Rane i masnice čiste od zla, a šiba čisti dubine nutrine.
PRO 21:1 Ko potoci vode carevo je srce u ruci Gospodnjoj, on ga vodi kako njemu godi.
PRO 21:2 U sopstvenim očima čoveku je čist svaki put, ali Gospod proverava namere srca.
PRO 21:3 Da se čini po pravu i pravdi Gospodu je milije od žrtve.
PRO 21:4 Uznosite oči i oholo srce svetiljka su pokvarenih, a to je greh.
PRO 21:5 Namere marljivog jedino obilju vode, a svih onih što srljaju samo siromaštvu.
PRO 21:6 Sticanje bogatstva jezikom lažljivim je poput pare lelujave; u smrt srljaju takvi.
PRO 21:7 Nasilnike će pomesti nasilje njihovo, jer su odbili da čine po pravdi.
PRO 21:8 Kriv je put krivca, a nedužno je delo nedužnoga.
PRO 21:9 Bolje je sedeti na uglu krova nego sa ženom svadljivom u zajedničkoj kući.
PRO 21:10 Za zlom žudi duša zlotvora, samilost mu bližnji njegov ne vidi u oku.
PRO 21:11 Kazni podrugljivca, pa će lakoverni postati mudar, pouči razumnog i shvatiće pouku.
PRO 21:12 Svepravedni motri na kuću zloga, on obara zle u propast.
PRO 21:13 Ko zatvara uho svoje od plača ubogog i sam će plakati, a uslišen neće biti.
PRO 21:14 Tajni poklon ljutnju utišava i mito u nedrima pogolemu srdžbu.
PRO 21:15 Pravedniku je radost da radi po pravdi, a jeza je za one što nepravdu rade.
PRO 21:16 Čovek što zaluta s puta razumnoga završiće u društvu pokojnih.
PRO 21:17 Siromašan čovek biće ko voli veselje, ko vino i ulje voli bogat biti neće.
PRO 21:18 Zlobnik je otkup za pravednika i nevernik za ispravnoga.
PRO 21:19 Bolje biti i u zemlji pustoj, nego sa ženom svadljivom i goropadnom.
PRO 21:20 Primamljivo blago i ulje su u domu mudrog, a bezumni čovek sve to proćerda.
PRO 21:21 Ko pravdi i ljubavi teži nalazi i život i pravdu i čast.
PRO 21:22 Mudar se uspinje u grad junaka i obara bedem njihovog uzdanja.
PRO 21:23 Usta svoja i jezik svoj ko čuva, od nevolja sebe brani.
PRO 21:24 Bahati i oholi – ime mu podrugljivac – onaj je što radi u obesti bezmernoj.
PRO 21:25 Lenštinu ubija njegova želja, jer odbija da radi rukama.
PRO 21:26 On mahnito traži od jutra do sutra, a pravednik deli i ne cicijaši.
PRO 21:27 Mrske su žrtve zlobnika, a još više kad ih prinosi u zlobi!
PRO 21:28 Lažljivi svedok će nastradati, a čovek koji sluša s uspehom će da svedoči.
PRO 21:29 Zlobnik na licu pokazuje drskost, a čestiti put svoj razaznaje.
PRO 21:30 Ni mudrosti ni znanja, ni saveta nema nasuprot Gospodu.
PRO 21:31 Za dan boja konj je spreman, ali pobeda je od Gospoda.
PRO 22:1 Bolje je izabrati ime nego bogatstvo golemo i blagonaklonost je bolja od srebra i zlata.
PRO 22:2 I bogataš i siromah se sreću, jer sve ih je Gospod sazdao.
PRO 22:3 Obazriv čovek primeti nevolju, pa se skrije, a lakoverni idu dalje i budu kažnjeni.
PRO 22:4 Obilje, čast i život su nagrada za poniznost i bogobojaznost.
PRO 22:5 Zamke su i trnje na stazi podlaca a od njih je podaleko onaj koji čuva dušu svoju.
PRO 22:6 Vaspitaj dete za put kojim mu valja ići pa i kada ostari od njega se odmaknuti neće.
PRO 22:7 Bogati vlada siromasima, a ko zajmi služi zajmodavcu.
PRO 22:8 Ko nepravdu seje nevolju će žeti, slomiće se šiba gneva njegovoga.
PRO 22:9 Blagosloven biće darežljivi, jer daje siromahu parče svoga hleba.
PRO 22:10 Oteraš li podrugljivca, svađa prestaće, parničenje i sramota nestaće.
PRO 22:11 Ko voli čisto srce i milost mu je na usnama ima cara za prijatelja.
PRO 22:12 Oči Gospodnje čuvaju znanje, on obara reči onih što nepravdu čine.
PRO 22:13 Lenština govori: „Lav je na ulici! Zaklaće me nasred trga!“
PRO 22:14 Jama duboka usta su bludnice, u nju pašće onaj na koga je Gospod srdit.
PRO 22:15 Dečije je srce svezano bezumljem koje šiba opomene nadaleko od njega uklanja.
PRO 22:16 I ko tlači siromaha da za sebe zgrne i ko daje bogatome, sigurno im sledi nemaština.
PRO 22:17 Prikloni uho, poslušaj reči mudrih ljudi i srce prikloni mom znanju.
PRO 22:18 Jer će ti biti zadovoljstvo da ih držiš u sebi, da budu spremne na usnama tvojim.
PRO 22:19 A da ti u Gospodu pouzdanje bude, ja ti ih danas objavljujem, baš tebi.
PRO 22:20 Nisam li ih za tebe zapisao trideset mudrih priča kroz savete i znanje;
PRO 22:21 da te upoznam s istinitošću pouzdanih reči, kako bi uzvratio pouzdanim rečima onima koji te šalju?
PRO 22:22 Ne otimaj siromahu jer je siromah, ne satiri ubogoga na sudskim vratima.
PRO 22:23 Jer Gospod će braniti njegov slučaj i oteće dušu onima što njima otimaju.
PRO 22:24 Ne druži se s razjarenim, ne idi sa besnim čovekom;
PRO 22:25 jer ćeš naviknuti na puteve njegove i sebe ćeš uplesti u zamku.
PRO 22:26 Ne budi od onih koji ruku daju i od onih koji jamče za dugove.
PRO 22:27 Ako nemaš dovoljno da platiš, zašto da ti neko uzme i postelju ispod tebe?
PRO 22:28 Ne pomiči drevni međaš što su tvoji preci postavili.
PRO 22:29 Da li si video čoveka veštog u svom poslu? Pred carevima će on stajati, a neće stajati pred beznačajnim.
PRO 23:1 Kad sa vladarom sedaš da jedeš pažljivo razmotri šta je pred tobom;
PRO 23:2 nož ćeš staviti pod grlo svoje ako si alav.
PRO 23:3 Ne žudi za njegovim đakonijama, jer je to varljiva hrana.
PRO 23:4 Ne napinji se da stekneš bogatstvo i svoje se pameti prođi.
PRO 23:5 Pustiš li na njega oči svoje, gle njega nema, jer je sebi načinilo krila poput orla, što se vine u nebesa.
PRO 23:6 Ne jedi hranu samoživca, ne poželi đakonije njegove.
PRO 23:7 Jer kako se on u sebi preračunava, baš je takav kada ti kaže – „Jedi i pij!“ – a srce mu nije s tobom.
PRO 23:8 Izbljuvaćeš zalogaj koji si pojeo, proćerdaćeš sve ljubazne reči svoje.
PRO 23:9 Ne govori ušima bezumnog, jer će prezreti poruku tvojih reči.
PRO 23:10 Ne pomiči drevni međaš, ne zalazi u njive siročadi.
PRO 23:11 Jer je jak njihov Otkupitelj, odbraniće njihov slučaj od tebe.
PRO 23:12 Srce svoje predaj opomeni, svoje uši poučnim rečima.
PRO 23:13 Ne uskraćuj kaznu detetu, jer neće da umre ako ga i udariš šibom.
PRO 23:14 Tuci ga šibom i dušu mu od Sveta mrtvih spasi.
PRO 23:15 O, moj sine, ako ti je srce mudro i moje se srce raduje;
PRO 23:16 raduje se nutrina moja, kad ti usne čestito govore.
PRO 23:17 Nek ti srce grešnicima ne zavidi, u bogobojaznosti ti povazdan budi.
PRO 23:18 Nema sumnje, budućnost postoji, tvoja nada neće propasti.
PRO 23:19 Sine moj, poslušaj i mudar budi, svoje srce ti na put usmeri.
PRO 23:20 Ne druži se sa onima što se vinom opijaju, sa onima koji žderu meso.
PRO 23:21 Jer, osiromašiće i pijanica i izelica, mamurluk će ih obući u dronjke.
PRO 23:22 Slušaj oca svoga što te je rodio, majku svoju ne preziri ni kada ostari.
PRO 23:23 Istinu kupuj i ne prodaji mudrost, prekor i pouku.
PRO 23:24 Jako se raduje otac pravednog sina, ko je rodio mudrog sina uživa u njemu.
PRO 23:25 Neka se raduju i otac tvoj i majka tvoja, neka se veseli ona koja te je rodila.
PRO 23:26 Srce mi svoje daj, sine moj, i neka ti oči počivaju na putevima mojim.
PRO 23:27 Jer bludnica je duboka jama, tuđinka je uzano ždrelo.
PRO 23:28 Ona je ko lopov što vreba iz potaje i među muškarcima umnožava neverne.
PRO 23:29 Ko to kuka? Ko to ječi? Ko se svađa? Ko to prigovara? Ko ima rane bezrazložne i kome su zakrvavljene oči?
PRO 23:30 Onima što se izležavaju kraj vina, onima što idu da probaju vino izmešano.
PRO 23:31 Ne gledaj vino dok se rumeni, dok se svetluca u čaši, dok lagano klizi.
PRO 23:32 Kao zmija na kraju ujeda, kao otrovnica ubada.
PRO 23:33 Čudne će prizore da vide oči tvoje i srce govoriće ludorije.
PRO 23:34 Bićeš kao onaj što leži usred mora, kao onaj što leži navrh jarbola.
PRO 23:35 [I reći ćeš]: „Udarili su me, a bolestan nisam, tukli su me, osetio nisam. Kada ću se probuditi da ponovo potražim piće?“
PRO 24:1 Ne zavidi zlima, ne poželi da si s njima;
PRO 24:2 jer u srcu svome smišljaju nasilje, najavljuju usnama nevolju.
PRO 24:3 Mudrošću se podiže kuća, a razboritošću je osnovana;
PRO 24:4 znanjem su joj sobe napunjene svakim blagom poželjnim i vrednim.
PRO 24:5 Čovek ratnik je jak, ali onaj koji zna jača snagu svoju;
PRO 24:6 jer ćeš rat dobiti mudrim savetima i pobeda je u mnogim savetnicima.
PRO 24:7 Visoka je mudrost nemudrome, on usta svoja ne otvara na sudskim vratima.
PRO 24:8 Ko je predan da zlo smišlja nazvaće ga spletkarošem.
PRO 24:9 Greh su bezumni naumi i podrugljivac je oduran ljudima.
PRO 24:10 Kloneš li u danu nevolje, klonuće i tvoja snaga.
PRO 24:11 Spasavaj one koje u smrt vuku, izvlači one što teturaju na pogubljenje.
PRO 24:12 Jer, kažeš li – „Ali, mi to nismo znali!“ – neće li shvatiti onaj što proniče srca? Neće li znati onaj koji ti život čuva i uzvratiti čoveku po delu njegovom?
PRO 24:13 Jedi med, sine moj, jer je zdrav i nepcu je tvome sladak med iz saća.
PRO 24:14 Takvo je poznanje mudrosti duši tvojoj ako je pronađeš; tada budućnost postoji i tvoja nada neće propasti.
PRO 24:15 Ne vrebaj ko zlikovac u potaji na dom pravednika i konačište njegovo ne ruši.
PRO 24:16 Jer padne li pravednik i sedam puta, ustaće, a zlikovac će posrnuti u nevolji.
PRO 24:17 Ne raduj se dok se ruši dušmanin tvoj, kad posrne neka ti se srce ne veseli;
PRO 24:18 da Gospod to ne vidi i to bude zlo pred njime, pa sa dušmanina povuče svoj gnev.
PRO 24:19 Ne žesti se zbog zlotvora, ne zavidi zlikovcima;
PRO 24:20 jer budućnost ne pripada zlotvoru, dogoreva svetiljka zlikovcu.
PRO 24:21 Boj se Gospoda, sine moj, baš kao i cara; ne druži se s buntovnima;
PRO 24:22 jer iznenadna dolazi njihova propast i ko će da sazna svršetak ove dvojice?
PRO 24:23 I ovo se tiče mudrih ljudi: Strahota je kad se gleda ko je ko na sudu.
PRO 24:24 Naime, ko kaže zlome – „Ti si pravedan!“ – ljudi će ga proklinjati, narodi ga prezirati.
PRO 24:25 A onima koji ga prekore uživanje će biti, na njih će doći blagoslov dobra.
PRO 24:26 Usne voli onaj ko uzvraća pravednim rečima.
PRO 24:27 Posao svoj na polju završi, pripremi njivu svoju, a onda izgradi kuću svoju.
PRO 24:28 Ne svedoči bez razloga protiv bližnjeg svoga, zar ćeš da obmanjuješ usnama svojim?
PRO 24:29 Ne reci – „Kako je on uradio meni, tako ću i ja da uradim njemu. Uzvratiću mu po delu njegovom!“
PRO 24:30 Prošao sam pored polja lenštine i pored vinograda bezumnika.
PRO 24:31 I gle, u trnje je sve zaraslo, koprivama sve obraslo, zid kameni beše srušen.
PRO 24:32 Kada sam to video, srcem sam shvatio, video sam i prihvatio pouku:
PRO 24:33 Još malo snova, još malo dremeža, još malo dokono da sklopiš ruke;
PRO 24:34 i doći će tvoje siromaštvo kao skitnica i nemaština kao nasilnik.
PRO 25:1 I ovo su Solomonove mudre priče koje su prepisali ljudi Jezekije, Judinog cara:
PRO 25:2 Božija je slava da sakriva stvari, a caru je slava da stvar istražuje.
PRO 25:3 Nebo je visoko, zemlja je duboka, a i srca carska niko ne istraži.
PRO 25:4 Ukloni sa srebra zguru i eto ga čanak za kovača:
PRO 25:5 ukloni zloga od cara i u pravdi presto njegov utvrđen će biti.
PRO 25:6 Pred carem se ne veličaj i ne stoj na mestu velikaša;
PRO 25:7 jer je bolje da ti kaže – „Gore dođi!“ – nego da te ponizi pred plemićem. A to što su ti oči videle
PRO 25:8 ne dovodi žurno na suđenje, jer šta ćeš kada te na kraju posrami bližnji tvoj?
PRO 25:9 Reši spor sa bližnjem svojim i tajnu drugoga ne otkrivaj;
PRO 25:10 da te ne bi osramotio onaj koji sluša i zao glas ostao na tebi.
PRO 25:11 Blagovremeno kazana reč je poput zlatnih jabuka u srebrnim činijama.
PRO 25:12 Minđuša zlatna i ukras od čistog zlata je ukor mudrog onome koji sluša.
PRO 25:13 Kao studen snega na dan žetve je verni glasnik onom ko ga šalje – osvežava dušu svoga gospodara.
PRO 25:14 Poput oblaka i vetra bez kiše čovek je što se hvali darom nedarovanim.
PRO 25:15 Strpljivošću se nagovara vladar, a i jezik blagi može kost da slomi.
PRO 25:16 Kad nađeš med, jedi dok se ne najedeš, jer ćeš ga povratiti ako se prejedeš.
PRO 25:17 Neka ti je noga retko u kući bližnjeg tvoga, da te se ne zasiti i ne zamrzi te.
PRO 25:18 Poput buzdovana, mača i strele oštre je čovek koji svedoči protiv bližnjeg svoga, a lažov je.
PRO 25:19 Zub pokvaren i klecava noga je poverenje u izdajnika u danu nevolje.
PRO 25:20 Kao čovek što haljinu skida po zimskome danu i kao sirće na šalitri, takav je onaj koji pesme peva srcu žalosnome.
PRO 25:21 Ako je tvoj neprijatelj gladan, nahrani ga, i ako je žedan, napoj ga vodom.
PRO 25:22 Jer ako tako činiš, zgrnućeš žar ugljeni na njegovu glavu, a Gospod će da ti plati.
PRO 25:23 Severac kišu donosi, a jezik ogovarački srdita lica.
PRO 25:24 Bolje je sedeti na uglu krova nego sa ženom svadljivom u zajedničkoj kući.
PRO 25:25 Što je studena voda duši iznurenoj, to je dobra vest iz daleke zemlje.
PRO 25:26 Zamućen izvor i bunar zarušeni je pravednik što tetura pred nepravednikom.
PRO 25:27 Nije dobro preždrati se meda i ljudima na čast nije da čast svoju traže.
PRO 25:28 Grad provaljen i bez zida je čovek koji ne zna sebe samog da obuzda.
PRO 26:1 Kao sneg leti i kiša o žetvi, tako čast ne stoji bezumnom.
PRO 26:2 Kao kad prhne vrabac i lasta kad odleti, tako i kletva ne stiže bez povoda.
PRO 26:3 Bič je za konja, uzde za magarca, a batina za leđa bezumnog.
PRO 26:4 Ne uzvraćaj bezumnome po bezumlju njegovome, da i sam ne bi bio njemu nalik.
PRO 26:5 Uzvrati bezumnome po bezumlju njegovome, da sam sebi ne bi bio mudar.
PRO 26:6 Noge svoje sam saseca, nasiljem se podnapija ko poruku šalje rukama bezumnog.
PRO 26:7 Kako noge vise oduzetom, takva je mudra priča u ustima bezumnoga.
PRO 26:8 Kamen u praćku veže ko bezumnom počast daje.
PRO 26:9 Trnova grana u ruci pijanca je mudra priča u ustima bezumnoga.
PRO 26:10 Poput strelca što ranjava koga stigne, takav je čovek što unajmljuje bezumnika i onaj što unajmljuje prolaznika.
PRO 26:11 Vraća se pas na svoju bljuvotinu kao što se i bezumnik vraća bezumlju svome.
PRO 26:12 Vidiš li čoveka koji misli za sebe da je mudar? Više je nade za bezumnika nego za njega!
PRO 26:13 Lenština govori: „Lav je na ulici! Lav je nasred trga!“
PRO 26:14 Na šarkama okreću se vrata, a lenština na krevetu svome.
PRO 26:15 Lenština umače ruku u čanak, ali je preumoran da ustima svojim je prinese.
PRO 26:16 Samom sebi lenština je mudriji od sedmorice što razborito odgovaraju.
PRO 26:17 Psa za uši hvata ko se u prolazu ljuti zbog tuđe rasprave.
PRO 26:18 Kao mahnitavi što baklje, strele i smrt seje,
PRO 26:19 takav je čovek što vara bližnjeg svoga, pa još kaže: „Nisam li se našalio?!“
PRO 26:20 Kada nema drva i vatra se gasi, kada nema klevetnika i svađa se stiša.
PRO 26:21 Ugalj je za žeravicu i drvo za vatru, a čovek svađalica da potpali svađu.
PRO 26:22 Reči klevetnika su kao poslastice što u stomak klize.
PRO 26:23 Posrebrena grnčarija – to su usne uglađene i zlo srce.
PRO 26:24 Onaj koji mrzi skriva se usnama svojim, a u sebi sakuplja prevaru.
PRO 26:25 Ne veruj čoveku umilnog glasa kome je u srcu sedmostruka gadost.
PRO 26:26 On se skriva, mržnju prikriva, ali će se razotkriti u zboru pokvarenost njegova.
PRO 26:27 Ko jamu kopa, sam u nju pada i ko kamen valja, na njega se svalja.
PRO 26:28 Lažljiv jezik mrzi one koje drobi i usta laskava ruševine prave.
PRO 27:1 Ne hvali se sutrašnjim danom, jer ne znaš šta donosi taj dan.
PRO 27:2 Drugi nek te hvali, a ne ti sebe samog; neznanac, a ne usne tvoje.
PRO 27:3 Težak je kamen i pesak je težak, ali od oboje je teži bezobrazluk bezočnoga.
PRO 27:4 Okrutan je bes, srdžba je goropadna i sa ljubomorom ko da se suoči?
PRO 27:5 Javni ukor je bolji od tajne ljubavi.
PRO 27:6 Pouzdanije su modrice od onoga koji te voli od mnogih poljubaca onoga koji te mrzi.
PRO 27:7 Sita duša saće meda gazi, a gladnoj je duši slatko i sve gorko.
PRO 27:8 Poput ptice proterane iz gnezda, takav je i čovek proteran iz svog zavičaja.
PRO 27:9 Ulje i miris dragi su srcu i sladak je prijatelj koji od srca savetuje.
PRO 27:10 Ne napuštaj prijatelja i prijatelja svog oca; ne odlazi u dom svoga brata na dan svoje nevolje; bolji je sused koji je blizu, nego brat koji je daleko.
PRO 27:11 Mudar budi, sine moj, i srce mi razveseli, pa da mogu podrugljivcu rečju da uzvratim.
PRO 27:12 Obazriv čovek primeti nevolju, pa se skrije, a lakoverni idu dalje i budu kažnjeni.
PRO 27:13 Uzmi haljinu onome što jamči za tuđinca, i zalog mu uzmi kad jamči za tuđinku.
PRO 27:14 Ko od ranog jutra svoga bližnjeg blagosilja na sav glas, to će mu se računati kao kletva.
PRO 27:15 Žena svadljiva je poput stalnog prokišnjavanja po kišnom danu.
PRO 27:16 Ko nju obuzdava, vetar obuzdava i kao da drži ulje u desnici.
PRO 27:17 Gvožđe se o gvožđe oštri, a čovek se oštri o čoveka.
PRO 27:18 Od smokvinog ploda ješće ko se za nju brine; poštovan će biti onaj koji štiti svoga gospodara.
PRO 27:19 Kao što se lice odslikava u vodi tako se i srce čoveka u čoveku vidi.
PRO 27:20 Kao što su i Svet mrtvih i trulež mrtvih nezasiti, tako su nezasite i oči čoveka.
PRO 27:21 Topionica je za srebro i peć je za zlato, a čovek se iskušava pohvalama koje prima.
PRO 27:22 Istucaš li tučkom nerazumnog sa prekrupom u avanu, njegova se ludost neće skinuti sa njega.
PRO 27:23 Svoje stado dobro pazi, pobrini se dobro za krda svoja;
PRO 27:24 jer imetak ne traje doveka, a ni kruna kroz sva pokolenja.
PRO 27:25 Kosi se trava da nova nikne, sakupi se seno po brdima;
PRO 27:26 jagnjad te oblače, a jarcima plaćaš za polja.
PRO 27:27 Tad imaš obilje kozjeg mleka sebi za hranu, za hranu ukućana, za život sluškinja svojih.
PRO 28:1 Nepravednik beži, a niko ga ne goni, a pravednik je kao lavić hrabar.
PRO 28:2 Zemlja zbog prestupa ima mnoge glavare, ali traje dugo sa čovekom poučenim i razumnim.
PRO 28:3 Siromah koji ubogoga tlači je kao pljusak koji nosi, a roda ne donosi.
PRO 28:4 Zlog hvale oni koji Zakon zaboravljaju, a na njih su kivni oni koji Zakon čuvaju.
PRO 28:5 Zlotvori ne shvataju pravdu, a sve razume onaj što Gospoda traži.
PRO 28:6 Bolji je i siromah koji časno živi od bogataša što nečasno živi.
PRO 28:7 Razuman je sin koji Zakon drži, a svog oca sramoti onaj što se druži s izelicama.
PRO 28:8 Ko imetak sebi zgrće od kamate i zelenaštva, sakuplja onome koji je milostiv ubogima.
PRO 28:9 Uho svoje ko odvrati i ne sluša Zakon, njegova je molitva odvratna.
PRO 28:10 U svoju će jamu pasti ko zavodi pravedne na put zla, a dobro će besprekorni da naslede.
PRO 28:11 Bogati je sebi samom mudar, ali ga razumni siromah istražuje pomno.
PRO 28:12 Velika je slava u radosti pravednika, a kada se zli osile, čovek se sakriva.
PRO 28:13 Ko sakriva sagrešenja svoja, nema mu napretka; pomilovan biva ko se zbog njih kaje i odriče ih se.
PRO 28:14 Blažen li je čovek što je stalno na oprezu, a u zlo će pasti onaj što je srce svoje skamenio.
PRO 28:15 Lav što riče, medved raspomamljen, takav je i zlobni vladar ubogom narodu.
PRO 28:16 Golemi je iznuđivač nerazborit vladar, a ko se gnuša iznuđenog dobitka produžava svoje dane.
PRO 28:17 Krvoprolićem opterećen čovek hrli jami i neka mu niko ne pomogne.
PRO 28:18 Izbavljen će biti onaj što besprekorno živi, a u trenu pašće onaj što nečasno živi.
PRO 28:19 Izobilje hrane ima onaj koji svoju zemlju radi, a izobilje siromaštva onaj koji teži bezvrednim stvarima.
PRO 28:20 Veran će čovek obilno biti blagosloven, a nekažnjeno neće proći ko srlja da se obogati.
PRO 28:21 Strahota je kad se gleda ko je ko, jer će čovek da sagreši i za parče hleba.
PRO 28:22 Škrtica srlja da se obogati, a i ne zna da mu stiže oskudica.
PRO 28:23 Veću blagonaklonost naposletku nalazi onaj koji kori čoveka nego onaj koji laska jezikom.
PRO 28:24 Ko potkrada majku svoju i oca svojega, pa još kaže da tu greha nema, taj se druži sa dželatom.
PRO 28:25 Bahat čovek otpočinje svađu, a napreduje ko se uzda u Gospoda.
PRO 28:26 Bezuman je čovek što veruje srcu svome, a ko mudro živi izbavljen će biti.
PRO 28:27 Nema oskudice ko siromahu pruža, a ko sa njega skreće pogled prepun je prokletstva.
PRO 28:28 Kada se osile zlikovci, svako se sklanja, a kada stradaju, množe se pravednici.
PRO 29:1 Kada tvrdoglavi još više otvrdoglavi uprkos karanju, slomiće se nenadano i neće mu biti leka.
PRO 29:2 Kad se množe pravednici, narod se raduje, a kad zlikovac zavlada, narod uzdiše.
PRO 29:3 Oca svog raduje čovek koji voli mudrost, a s bludnicom ko se druži, imetak svoj ruži.
PRO 29:4 Car po pravdi zemlju gradi, a gramzivi tlačitelj je razgrađuje.
PRO 29:5 Čovek što laska bližnjem svome mrežu širi nogama njegovim.
PRO 29:6 U grehu je zamka zlikovačka, a pravednik kliče i veseli se.
PRO 29:7 Pravednik razume slučaj siromaha, a nepravednik za tu stvar ne mari.
PRO 29:8 Podsmevači grad razjare, a mudri stišavaju gnev.
PRO 29:9 Kad se mudar čovek sudi s čovekom nemudrim, ljutio se ilʼ smejao, počinka mu nema.
PRO 29:10 Krvnici mrze čoveka bez mane, a pravedni mu dušu štite.
PRO 29:11 Svu ćud svoju istresa bezumnik, a mudar se povlači i stišava.
PRO 29:12 Vladar koji sluša laži imaće za sluge sve same zlikovce.
PRO 29:13 I siromahu i tlačitelju jedno je zajedničko: obojici Gospod prosvetljuje oči.
PRO 29:14 Doveka će stajati presto cara što ubogom sudi po istini.
PRO 29:15 Šiba prekora donosi mudrost, a dete raspušteno sramoti svoju majku.
PRO 29:16 Kad se zlobnici umnožavaju, umnožavaju se i gresi, ali će pravednici gledati njihovu propast.
PRO 29:17 Opomeni svoga sina i doneće ti spokoj, i doneće radost duši tvojoj.
PRO 29:18 Gde viđenja nema, narod se razuzda; a kako je blagosloven čovek što se pouke drži!
PRO 29:19 Rečima se ne popravlja sluga, jer ako ih i razume, on se ne odaziva.
PRO 29:20 Vidiš li čoveka brzopletog u govoru? Više je nade za bezumnog nego za njega.
PRO 29:21 Ko svom sluzi od malena povlađuje za nevolju kraj mu sprema.
PRO 29:22 Razjareni svađu započinje, goropadni obiluje gresima.
PRO 29:23 Bahatost unižava čoveka, a ponizni zavređuje čast.
PRO 29:24 Ko se druži sa lopovom mrzi dušu svoju, jer on čuje kletvu, ali je prećuti.
PRO 29:25 Strah čoveku zamku postavlja, a zbrinut je onaj što se u Gospoda uzda.
PRO 29:26 Mnogi traže vladarevu naklonost, ali od Gospoda je pravda za čoveka.
PRO 29:27 Nepravednik je mrzak pravednicima, a zlobnicima je mrzak čovek čestitog života.
PRO 30:1 Poruke Agura, Jekajevog sina, proroštvo ovog čoveka kazano Itilu, Itilu i Ukalu.
PRO 30:2 „Elem, ja sam prostiji od bilo koga i nemam pameti ljudske;
PRO 30:3 nisam se poučio mudrosti i znanje Svetog nemam.
PRO 30:4 Ko se to uspeo na nebesa pa sišao? Ko je sabrao vetar u šake svoje? Ko je to uvio vode u plašt? Ko je postavio sve zemljine krajeve? Kako mu je ime i kako mu se sin zove, znaš li?
PRO 30:5 Svaka je Božija reč oprobana. On je štit onima koji u njemu utočište nalaze.
PRO 30:6 Ne dodaji rečima njegovim da te ne bi prekorio, da se ne bi pokazalo da si lažov.
PRO 30:7 Dve stvari od tebe tražim, ne uskrati mi ih dok sam živ:
PRO 30:8 beskorisnu, lažljivu reč od mene udalji; ne daj mi siromaštva i bogatstva, daj mi hleba da jedem tek da se najedem;
PRO 30:9 da se ne bih zasitio, pa se odrekao i rekao ’Ko je Gospod?’ Ili da ne bih osiromašio, pa krao i ružio ime Boga svoga.
PRO 30:10 Ne kleveći slugu gospodaru njegovom da te ne bi proklinjao, pa bi kriv bio.
PRO 30:11 Neki soj proklinje oca svoga i majku svoju ne blagosilja.
PRO 30:12 Neki je soj sebi samom čist pa od izmeta svog ostaje neopran.
PRO 30:13 O, kako neki soj uzdiže oči i kako mu je pogled nadmen!
PRO 30:14 Nekom su soju zubi ko mačevi a vilice ko noževi, da sa zemlje prožderu uboge i nesrećnike ljudskog roda.
PRO 30:15 Pijavica ima dve ćerke – Daj i Daj. Tri su stvari nezasite i četiri nikada ne kažu ’Dosta!’:
PRO 30:16 Svet mrtvih, jalova utroba, zemlja vode nikad sita i vatra što ne kaže ’Dosta!’
PRO 30:17 Oko što se ocu ruga i prezire poslušnost majci, iskljucaće potočni gavrani i poješće orlići.
PRO 30:18 Tri su mi stvari začuđujuće i četiri su mi nepoznate:
PRO 30:19 orlov let po nebesima, puzanje zmije po steni, plovidba lađe posred mora i put muškarca sa devojkom.
PRO 30:20 A put žene preljubnice je ovakav: ona jede, obriše usta pa kaže: ’Nikakvo zlo nisam uradila!’
PRO 30:21 Pod tri stvari zemlja se potresa i četiri ne može da nosi:
PRO 30:22 slugu kada se zacari, budalu kad je sita hleba,
PRO 30:23 nevoljenu, a udatu ženu, i sluškinju kad zameni gazdaricu svoju.
PRO 30:24 Četiri su stvora malena na zemlji, a opet su preko mere učinjena mudrim:
PRO 30:25 mravi, nejak narod, ali leti sebi pripremaju hranu;
PRO 30:26 damani, nejak narod, ali dom svoj na stenama prave;
PRO 30:27 skakavci, iako bez cara, alʼ svi lete u poretku;
PRO 30:28 gušter, iako ga s obe ruke hvataš, eno ga u odajama carskim.
PRO 30:29 Tri su stvora koraka ponosnog i četiri što otmeno gaze:
PRO 30:30 lav, od svih zveri jači, ni pred čim ne uzmiče;
PRO 30:31 petao kada se šepuri, jarac i car sa vojskom pored sebe.
PRO 30:32 Ako si budalast bio sebe uzdižući, ako li si spletkario, ruku na usta stavi.
PRO 30:33 Jer kada se mleko bućka, nastaje maslo; i kada se nos istrlja, krv procuri; a kada bes uskipi, to donosi svađu.“
PRO 31:1 Poruke cara Lemuila, proroštva kojim ga je poučila njegova majka:
PRO 31:2 „Čuj, sine moj! Čuj, sine utrobe moje! Čuj, sine zaveta mojih!
PRO 31:3 Ne daj svoju snagu ženama, ni puteve svoje onima što ruše careve.
PRO 31:4 Nije za careve, Lemuilo, nije za careve da piju vino i za vladare sklonost žestokom piću.
PRO 31:5 Da ne bi uz piće zaboravili šta su odredbe, pa onda uskratili pravo svim ojađenima.
PRO 31:6 Žestoko piće ostavi za umirućeg i vino za unesrećenu dušu.
PRO 31:7 Neka takav pije, neka zaboravi svoju bedu i svog jada neka se ne seća.
PRO 31:8 Govori umesto bezglasnog i zastupaj sve ljude koji umiru.
PRO 31:9 Govori i sudi pravedno, odbrani pravo siromaha i ubogog.“
PRO 31:10 Ko da nađe čestitu ženu? Takva vredi mnogo više od dragulja.
PRO 31:11 U nju se pouzdaje srce njenog muža i neće ostati bez dobitka.
PRO 31:12 Dobro, a ne zlo ona mu čini kroz sve dane života svoga.
PRO 31:13 Prihvata se vune i lana pa uživa u radu ruku svojih.
PRO 31:14 Ona je poput trgovačkih galija, jer izdaleka donosi sebi hleba.
PRO 31:15 Diže se dok je još mrklo, hranu deli ukućanima i poslove sluškinjama svojim.
PRO 31:16 Razgleda njivu pa je kupi, od zarade svojih ruku sadi vinograd.
PRO 31:17 Odvažno se prihvata posla i mišice svoje jača.
PRO 31:18 Uviđa da dobro zarađuje i svetiljka joj se po noći ne gasi.
PRO 31:19 Rukama se preslice dohvata, dlanovima prihvata vreteno.
PRO 31:20 Siromahu otvara šaku, ruke pruža ubogome.
PRO 31:21 Ne strahuje za ukućane kada je sneg, jer svi u domu nose dvostruku odeću.
PRO 31:22 Pokrivače sebi šije i odeću od tankoga platna i skerleta.
PRO 31:23 Poznaje se njen muž na vratima kada sedi sa starešinama zemlje.
PRO 31:24 Ona šije lanene košulje i prodaje ih, pojasevima snabdeva trgovce.
PRO 31:25 Oblači se u čast i u diku i smeje se danu što dolazi.
PRO 31:26 Mudro otvara usta svoja, a na jeziku su joj pouke istine.
PRO 31:27 Nadgleda kako joj ukućani žive i ne jede hleb u dokolici.
PRO 31:28 Sinovi njeni se dižu i blagosiljaju je, a njen je muž hvali:
PRO 31:29 „Čestite su mnoge žene ali ti ih sve nadmašuješ!“
PRO 31:30 Dopadljivost je zavodljiva i lepota je prolazna, ali će hvaljena biti žena koja se Gospoda boji.
PRO 31:31 Podajte joj nešto od ploda njenih ruku i neka je na vratima [grada] hvale dela njena!
ECC 1:1 Reči propovednika, Davidovog sina i cara u Jerusalimu:
ECC 1:2 Prolaznost nad prolaznošću – vajka se propovednik – prolaznost nad prolaznošću! Sve je prolazno!
ECC 1:3 U čemu je korist ljudima od sveg njihovog truda kojim se upinju pod kapom nebeskom?
ECC 1:4 Pokolenje dolazi, pokolenje odlazi, a zemlja traje doveka.
ECC 1:5 Sunce izlazi, sunce zalazi, žuri na svoje mesto odakle izlazi.
ECC 1:6 Vetar ide na jug i kruži na sever, kovitla li kovitla, da se ponovo kružeći vrati.
ECC 1:7 Sve reke u more teku, a more nije puno; i tamo odakle teku reke, vraćaju se da opet teku.
ECC 1:8 Sve je to zamorno i niko to ne može da iskaže. Oko se nije nagledalo i uho se nije zasitilo slušanja.
ECC 1:9 Jer šta se već zbilo, opet će da se zbude; i šta se radilo, opet će da se radi. Baš ništa novo nema pod kapom nebeskom.
ECC 1:10 Zar ima nečeg da neko kaže: „Vidi, ovo je novo.“ Već od davnina, pre nas toga je bilo.
ECC 1:11 Nema sećanja na ono prošlo, kao što nema sećanja kod onih koji tek dolaze na ono što još nije došlo.
ECC 1:12 Ja, propovednik, bio sam car izrailjski u Jerusalimu.
ECC 1:13 Elem, srcem sam se predao proučavanju i mudrom istraživanju svega što se zbiva pod nebesima. A to je tegoban zadatak koji je Bog dao ljudima da se njime bave.
ECC 1:14 Posmatrao sam sva dela koja se čine pod kapom nebeskom – i gle – sve je prolazno i jurenje vetra!
ECC 1:15 Ono što je krivo ne može da se ispravi i ono čega nema ne može da se izbroji.
ECC 1:16 Kazao sam svome srcu: „Gle! Postao sam daleko mudriji od svih koji su pre mene vladali Jerusalimom, i srce mi se nagledalo tolike mudrosti i znanja.“
ECC 1:17 Srcem sam se predao upoznavanju mudrosti, a upoznao sam i bezumlje i glupost. Shvatio sam – i to je jurenje vetra.
ECC 1:18 Jer, gde je mnogo mudrosti, mnogo je i strepnje, i muku gomila ko gomila znanje.
ECC 2:1 Kazao sam u svom srcu: „Hajde da oprobam uživanje, da dobro uživam.“ Ali, gle, i to je prolazno!
ECC 2:2 Za smeh sam kazao: „Budalast je“; i za uživanje: „Koja mu je svrha?“
ECC 2:3 Duboko sam razmišljao o zadovoljstvu tela u vinu – dok mi je srce mudrošću vođeno bilo – o prihvatanju bezumlja, dok ne otkrijem kakva je korist ljudima od onoga što rade pod nebesima za malo dana života svoga.
ECC 2:4 Velike sam stvari sebi napravio: izgradio sam kuće, vinograde zasadio.
ECC 2:5 Uredio sam vrtove i parkove, u njima posadio razno voće.
ECC 2:6 Napravio sam jezera sa vodom za natapanje mlade šume.
ECC 2:7 Doveo sam sluge i sluškinje, pored onih koji su mi pripadali po rođenju u kući. Imao sam stoke, mnoga krda i stada, više od svih koji su pre mene vladali u Jerusalimu.
ECC 2:8 Nakupio sam i srebro, zlato, blago od careva i okolnih oblasti. Obezbedio sam pevače, pevačice, uživanja ljudska i mnoge žene.
ECC 2:9 Postao sam moćan, uzvisio sam se više od svih svojih prethodnika u Jerusalimu, a i dalje sam bio mudar:
ECC 2:10 Svojim očima nisam uskratio nijednu želju i srcu nisam uskratio nijedno uživanje. Jer, srce se moje radovalo u svim mojim poduhvatima i to mi je bila nagrada za sav trud moj.
ECC 2:11 A onda sam razmišljao o svim svojim delima koje sam preduzeo svojeručno, o trudu koji sam uložio. I gle, sve je prolazno i jurenje vetra, bez koristi pod kapom nebeskom!
ECC 2:12 Zatim sam se posvetio razmišljanju o mudrosti, bezumlju i gluposti. Šta više da uradi carev naslednik nakon onog što je već urađeno?
ECC 2:13 Shvatio sam da je mudrost bolja od gluposti kao što je svetlost bolja od tame.
ECC 2:14 Mudrome su oči na glavi, a bezumnik u tami hoda. Ali sam naučio i ovo: obojicu zadesi ista sudbina.
ECC 2:15 I kazao sam u svom srcu: „Sudbina bezumnika će i mene zadesiti, pa čemu onda tolika moja mudrost?“ Još sam se vajkao u svom srcu: „I to je prolazno!“
ECC 2:16 Jer sećanje na mudroga ne traje duže od sećanja na bezumnoga, jer će se sve zaboraviti u danima koji stižu. I – avaj – mudri će umreti baš kao i bezumnik!
ECC 2:17 I tako mi je život omrznuo i ono što se pod kapom nebeskom radi postalo mi je mučno. Jer, sve je prolazno i jurenje vetra.
ECC 2:18 Da, omrznuo sam sav svoj mukotrpan rad i trud pod kapom nebeskom, jer ga ostavljam svome nasledniku.
ECC 2:19 I ko zna hoće li on mudar ili lud da bude? Tek, naslediće sav moj trud koji sam uložio i u kom sam mudar bio pod kapom nebeskom. Ali i to je prolazno.
ECC 2:20 Počeo sam da očajavam u srcu nad svim uloženim trudom pod kapom nebeskom.
ECC 2:21 Jer, neko se trudio mudro, sa znanjem i veštinom, i prepušta to onome ko nema udela u tome. Baš je i to prolazno i zlo je veliko.
ECC 2:22 Šta vrede čoveku sav njegov trud i napor njegovog srca kojima mukotrpno radi pod kapom nebeskom?
ECC 2:23 Jer, muči se sve svoje dane i strepi zbog svojih obaveza, pa mu ni noću srce ne miruje. I to je prolazno.
ECC 2:24 Ništa bolje nema za čoveka nego da jede i pije, da mu duša uživa dobro njegovog truda. Naime, shvatio sam da je i to iz ruke Božije.
ECC 2:25 A ko je to jeo i ko se nauživao mimo njega?
ECC 2:26 Jer [Gospod] svakome bogougodniku daje mudrost, znanje i radovanje. Grešniku daje zadatak da sabira, da skuplja i to da bogougodniku. A to je prolazno i jurenje vetra.
ECC 3:1 Sve ima svoje doba i svaka stvar pod nebesima ima prikladno vreme:
ECC 3:2 vreme rađanja i vreme umiranja; vreme sađenja i vreme vađenja posađenog;
ECC 3:3 vreme ubijanja i vreme lečenja; vreme rušenja i vreme građenja;
ECC 3:4 vreme plakanja i vreme smejanja; vreme žaljenja i vreme igranja;
ECC 3:5 vreme razbacivanja kamenja i vreme sakupljanja kamenja; vreme grljenja i vreme rastajanja;
ECC 3:6 vreme traganja i vreme mirenja sa gubitkom; vreme čuvanja i vreme bacanja;
ECC 3:7 vreme cepanja i vreme ušivanja; vreme ćutanja i vreme govora;
ECC 3:8 vreme ljubavi i vreme mržnje; vreme rata i vreme mira.
ECC 3:9 I kakva je korist trudbeniku od njegovog truda?
ECC 3:10 Posmatrao sam posao koji je Bog dao ljudima da se njime bave.
ECC 3:11 Naime, sve je predivno stvorio u prikladno vreme. Čak im je i večnost stavio u srca, ali ljudi ne mogu da dokuče dela koja Bog čini od početka do svršetka.
ECC 3:12 Otkrio sam da za njih ništa bolje nema nego da se raduju i čine dobro sav svoj život;
ECC 3:13 da svi ljudi jedu i piju, da uživaju korist truda svoga. I to je Božiji dar.
ECC 3:14 Saznao sam da sve što Bog čini ostaje doveka, da tome ništa ne može da se doda i da od toga ništa ne može da se oduzme, da sve što Bog čini jeste da bi ga se ljudi bojali.
ECC 3:15 I sve što je bilo, jeste i sada, i sve što će tek da bude, već je bilo, a Bog traži ono što je minulo.
ECC 3:16 Još sam video pod kapom nebeskom: da na mestu pravde stoji nepravednost i na mestu pravednosti stoji nepravednost.
ECC 3:17 Kazao sam u svom srcu: „Bog će da sudi i pravedniku i nepravedniku, jer postoji prikladno vreme, za svaku stvar i delo svako.“
ECC 3:18 Još sam kazao u svom srcu u vezi ljudi: „Bog ih iskušava, da uvide da su kao stoka, baš oni sami.“
ECC 3:19 Jer, sudbina ljudi i sudbina stoke je jednaka sudbina: umiru i oni, a umire i ona. U svima je isti dah i čovek nije bolji od stoke. Da, jer sve je prolazno.
ECC 3:20 Na isto mesto svi odlaze, jer su svi iz prašine i svi se u prašinu vraćaju.
ECC 3:21 Ko zna odlazi li gore duh ljudi, a duh stoke odlazi li dole, u zemlju?
ECC 3:22 Shvatio sam da za ljude nema boljeg nego da se raduju u svom poslu, jer to im je dano. Elem, ko će ih vratiti da vide kako će nakon njih biti?
ECC 4:1 Opet sam razmišljao o svem tom tlačenju koje se čini pod kapom nebeskom: I gle, suze potlačenih, a za njih nema tešitelja! Nema tešitelja za one pod silom ruke tlačitelja.
ECC 4:2 Hvalio sam mrtve, one već preminule više nego žive, koji su još u životu.
ECC 4:3 I od jednih i od drugih bolje je onome ko se rodio nije, onome koji nije video zlodelo koje se čini pod kapom nebeskom.
ECC 4:4 Elem, razmišljao sam o svakom trudu, svakoj veštini u poslu: zbog toga svako zavidi bližnjemu svome. A i to je prolazno i jurenje vetra.
ECC 4:5 Bezumnik prekrsti svoje ruke i onda jede sebe samog.
ECC 4:6 Bolja je jedna puna šaka, a u miru nego obe pune šake u muci i jurenju vetra.
ECC 4:7 Opet sam razmišljao o prolaznosti pod kapom nebeskom:
ECC 4:8 Čovek samac, bez druga, bez sina i brata pored sebe, ali nema kraja njegovom mukotrpnom radu. Oči mu nikada nisu site blaga, pa se vajka: „Za koga ja to radim, duši svojoj uskraćujem sreću?“ I to je prolazno i tegoban je zadatak.
ECC 4:9 Dvojici je bolje nego jednom, jer imaju dobru korist od svog truda.
ECC 4:10 Jer, padne li jedan, drug njegov će ga podignuti. I jao onom koji padne, a nema druga da ga podigne!
ECC 4:11 Elem, toplo im je kad leže udvoje, a kako će se jedan ugrejati?
ECC 4:12 I ako neko nadvlada jednoga, dvojica mogu tog da nadvladaju. Tek, trostruko se uže ne iskida brzo.
ECC 4:13 Bolji je siromašan, a mudar mladić, od budalastog i ostarelog cara što se više ne da savetovati.
ECC 4:14 Jer on je izašao iz zatvora i zacario se, a u svom se carstvu rodio kao siromah.
ECC 4:15 Posmatrao sam sve živo što hoda pod kapom nebeskom i video da pristaju uz ovog drugog, uz mladića koji će ga naslediti.
ECC 4:16 Nebrojeni je sav taj narod, svi koji su bili pred njima. Ali oni što dolaze posle neće mu se radovati. I to je prolazno i jurenje vetra.
ECC 5:1 Pazi na svoje korake kada ideš u Dom Božiji. Pristupi da slušaš, jer je to bolje od žrtve bezumnika što ne znaju da zlo čine.
ECC 5:2 Ne brzaj ustima, ne srljaj srcem pred Boga sa rečima, jer je Bog na nebesima, a ti si na zemlji. Zato ne govori mnoge reči.
ECC 5:3 Jer san dolazi od obilja rada, a glas bezumnika od obilja reči.
ECC 5:4 A kada daš zavet Bogu, ne oklevaj da ga ispuniš, jer Bogu nisu mili bezumnici. Ispuni šta si se zavetovao.
ECC 5:5 Bolje je i da se ne zavetuješ nego da se zavetuješ, a ne ispuniš.
ECC 5:6 Ne daj svojim ustima da te u greh vode i ne reci pred vesnikom Božijim: „Ovo je bila nesmotrenost!“ Zašto da se Bog gnevi na tebe i uništi delo ruku tvojih?
ECC 5:7 Jer kao što je prolaznost u obilju snova, tako je i u mnogim rečima. Zato – Boga se boj!
ECC 5:8 Ako u okolnim oblastima vidiš da se tlači siromah i izvrću pravo i pravičnost, ne čudi se toj stvari. Jer i nad visokim ima ko je viši, a nad njima bdije uzvišeniji.
ECC 5:9 Dobrobit od zemlje je za svakog, jer i samom caru se služi od njive.
ECC 5:10 Ko god voli srebro, srebrom neće biti zadovoljan; ni zaradom onaj što bogatstvo voli. I to je prolazno.
ECC 5:11 Gde je mnogo imovine, mnogo je i onih što je troše. U čemu je onda dobit njenim gazdama osim što je svojim očima gledaju?
ECC 5:12 Trudbeniku je sladak san bilo da je malo ili mnogo jeo; a bogatstvo bogatome miran san ne pruža.
ECC 5:13 Video sam da pod kapom nebeskom postoji zlo golemo: bogatstvo nagomilano za bedu vlasniku svome.
ECC 5:14 Elem, propalo je to bogatstvo u poslovima lošim, pa takav rođenom sinu ništa ne ostavlja u rukama svojim.
ECC 5:15 Kakav je iz majčine utrobe izašao – go – vratiće se kakav je i došao. I ništa u rukama svojim od svog truda neće uzeti i poneti.
ECC 5:16 I ovo je zlo golemo: kakav je došao, takav će i otići. I u čemu je korist za njega što se mučio u vetar?
ECC 5:17 Stvarno, jeo je sumoran kroz sve dane svoje, uznemiren, veoma bolestan i srdit.
ECC 5:18 Eto, video sam nešto dobro i korisno za čoveka: da jede i pije, da uživa dobro sveg svog truda kojim se muči pod kapom nebeskom za malo dana svog života koje mu je Bog dao da su njegovi.
ECC 5:19 Svakom čoveku kome je Bog dao imetak i bogatstvo, dao je i ovlašćenje da od toga jede, da primi svoju nagradu i bude srećan u svom trudu – i to je Božiji dar.
ECC 5:20 Jer, on se ne seća često dana svog života, jer ga Bog zaokuplja radostima njegovog srca.
ECC 6:1 Postoji za ljude još jedno veliko zlo koje sam video pod kapom nebeskom:
ECC 6:2 Nekome Bog da imetak, bogatstvo, čast, pa mu duši ništa ne manjka što poželi. Ali mu Bog ne daje da uživa, da jede od toga, već tuđinac jede. To je prolazno i teška je bolest.
ECC 6:3 Da neko ima stotinu sinova, da živi mnoge godine, da je mnogo dana njegovih godina – čak i groba ne imao, a duša mu se nije nasitila blagostanja – onda tvrdim da je i mrtvorođenče bolje od njega.
ECC 6:4 Jer, ono je uzalud rođeno, u tamu je otišlo i tama mu ime pokriva.
ECC 6:5 Nije videlo sunca i ne zna za njega, a počiva bolje nego onaj drugi;
ECC 6:6 koji, sve da živi i dvaput po hiljadu godina, ne uživa u svome imetku. Najzad, ne idu li svi na isto mesto?
ECC 6:7 Sav je čovekov trud za njegova usta, ali mu opet duša nije sita.
ECC 6:8 Po čemu je mudrom bolje od bezumnog, i šta ima siromašak koji ume da se vlada pred ljudima?
ECC 6:9 Bolje je ono što oči gledaju nego ono za čim duša žudi, jer je i to prolazno i jurenje vetra.
ECC 6:10 Ono što se zbilo određeno je i bilo, i zna se šta je čovek: ne može da se spori sa jačim od sebe.
ECC 6:11 Tamo gde je mnogo reči besmisao biva veći, i kakva je od toga čovekova korist?
ECC 6:12 Jer ko zna šta je dobro za čoveka u malo dana njegovog prolaznog života koji mu iščeznu kao sena? Ko će da kaže čoveku šta će se zbiti nakon njega pod kapom nebeskom?
ECC 7:1 Bolje je dobro ime od dobrog mirisnog ulja i dan smrti od dana rođenja.
ECC 7:2 Bolje je ići u kuću ožalošćenih nego u kuću gde je gozba, jer je to kraj svakom čoveku. Neka to srcem svojim prigrli ko živi.
ECC 7:3 Od smeha je strepnja bolja jer je u tužnom licu milina srcu.
ECC 7:4 Srce mudrih ljudi je u kući ožalošćenih, a srce bezumnika u kući gde je gozba.
ECC 7:5 Bolje je slušati prekor mudrog nego kad neko sluša pesmu bezumnika.
ECC 7:6 Naime, smeh bezumnika je poput praskanja trnovog granja pod loncem, ali i to je prolazno.
ECC 7:7 Nasilje i mudrog čini ludim, a u mitu srce ogrezne.
ECC 7:8 Kraj neke stvari je bolji od njenog početka i dugotrpeljivost od bahatosti.
ECC 7:9 Ne nagli duhom do jarosti, jer jarost počiva u nedrima bezumnika.
ECC 7:10 Ne pitaj: „Zašto su dani koji su prošli bolji od dana koji su došli?“, jer takvo pitanje nije mudro.
ECC 7:11 Mudrost je dobra kao i nasledstvo i na korist je onima koje sunce obasjava.
ECC 7:12 Jer je u mudrosti zaklon kao što je u novcu zaklon, ali je prednost poznavanja mudrosti u tome što čuva život mudrih.
ECC 7:13 Razmisli o delu Božijem: ko je to kadar da ispravi ono što on iskrivi?
ECC 7:14 U danu dobrih stvari i ti dobar budi, a u danu loših stvari razmisli o ovom: Bog je načinio oboje s razlogom, da čovek ne zna šta će biti nakon njega.
ECC 7:15 Baš sam svašta video u danima svoje prolaznosti: pravednika koji strada u svojoj pravednosti i nepravednika koji istrajava u svojoj nepravednosti.
ECC 7:16 Ne budi preterano pravedan i ne čini sebe premudrim. Zašto bi se upropastio?
ECC 7:17 Ne budi preterano zao i ne budi lud. Zašto bi umro kad ti vreme nije?
ECC 7:18 Dobro je da se držiš ovog saveta, a i prethodni ne ispuštaj iz ruke. Jer ko se boji Boga spasava se od svega.
ECC 7:19 Mudrost mudrome pruža više snage nego desetorici vladara što su u gradu.
ECC 7:20 Stvarno, nema na zemlji pravednog čoveka koji čini dobro i ne greši.
ECC 7:21 Elem, ne mari za priče što ih ljudi pričaju, da ne bi čuo kako te tvoj sluga kune.
ECC 7:22 Jer, srce tvoje zna da si često i ti kleo druge.
ECC 7:23 I sve sam to iskušao mudrošću, pa rekoh: „Biću mudar!“ Ali, to je bilo daleko od mene.
ECC 7:24 Šta god da se zbiva je daleko i preduboko. Ko će to da dokuči?
ECC 7:25 Tako sam srcem nastojao da saznam, da istražim, da nađem mudrost i smisao, da otkrijem glupost nepravde i ludost bezumlja.
ECC 7:26 I otkrio sam da je žena, koja je kao zamka i čije je srce mreža, od smrti gorča i da su joj ruke kao lanci. Bogougodnik od nje beži dok grešnika ona hvata.
ECC 7:27 Gle, to sam otkrio – govori propovednik – dok sam stvari po stvari tražio smisao,
ECC 7:28 za kojim istrajno tragam dušom i ne nalazim ga: od njih hiljadu čoveka jednog sam našao, ali ženu među svim ovima našao nisam.
ECC 7:29 Eto, jedno sam otkrio: Bog je ljude stvorio čestitima, ali oni kojekakve spletke traže.
ECC 8:1 Ko je poput mudrog čoveka? Ko poznaje značenje stvari? Mudrost čoveku obasjava lice i tvrdoću mu lica omekšava.
ECC 8:2 Kažem ti: carevu zapovest izvrši zbog zaveta pred Bogom.
ECC 8:3 Ne žuri da od njega odeš i ne pristaj na zlu stvar, jer on čini šta god poželi.
ECC 8:4 Naime, njegova reč je vrhovna i ko će da mu kaže: „Šta to radiš?“
ECC 8:5 Ko god sluša njegovu zapovest neće doživeti zlo, a mudro srce zna i pravo vreme i način.
ECC 8:6 Jer za sve postoji pravo vreme i način, makar nevolja velika pritiska čoveka.
ECC 8:7 Tek, on ne zna šta će da se zbude, i ko da mu kaže kad će se šta desiti?
ECC 8:8 Nema čoveka koji vlada vetrom, koji vetar zauzdava. Niko ne vlada danom smrti, od boja nema poštede, a nepravda ne spasava onog nad kim vlada.
ECC 8:9 Sve to sam video i srcem razmišljao o svemu što se radi pod kapom nebeskom. Nekada čovek vlada čovekom na njegovu štetu.
ECC 8:10 A video sam i zlobnike, već sahranjene, kako dolaze i odlaze sa svetog mesta. Zaboravili su ih u gradu gde su tako radili. A i to je prolazno.
ECC 8:11 Zato što ih kazna za zlo ne stiže odmah, ljudi su srcem rešeni da čine zlo.
ECC 8:12 Makar da grešnik i stotinu puta učini zlo, pa opet dugo živi, ja znam da će bogobojaznima biti dobro jer se boje Boga.
ECC 8:13 A zlobniku neće biti dobro, neće mu se produžiti dani što su poput senke, jer se Boga ne boji.
ECC 8:14 I ovo je prolaznost koja se dešava na zemlji: ima pravednika kojima se dešava po delima nepravednika, a ima nepravednika kojima se dešava po delima pravednika. Ali, kažem, i to je prolazno.
ECC 8:15 Tako sam hvalio uživanje, jer za čoveka nema boljeg pod kapom nebeskom nego da jede i pije, da srećan bude; to da ga prati u trudu njegovom kroz dane života njegovog, koji mu je Bog dao pod kapom nebeskom.
ECC 8:16 Zato sam se srcem predao da upoznam mudrost, da vidim dostignuća što su na zemlji ostvarena – iako zbog njih nekome ni noću ni danju san na oči ne dolazi –
ECC 8:17 razmislio sam o svim Božijim delima: čovek ne može da dokuči urađeno pod kapom nebeskom. On traga s trudom ali ne nalazi. Makar mudar tvrdio da je zna, ipak nije kadar da to dokuči.
ECC 9:1 Dakle, svemu tome sam se srcem predao, da sve to razjasnim. Jer, i pravedan i mudar su sa svojim delima u Božijoj ruci. Voljen ili omražen – čovek ne zna ništa od onoga što ga čeka.
ECC 9:2 Svima je ista sudbina: pravednom kao i nepravednom, dobrom i čistom kao i nečistom, onome koji žrtvuje, kao i onome koji ne žrtvuje, dobrome kao i grešnome, onome koji se zaklinje, kao i onome koji se boji zaklinjanja.
ECC 9:3 Ovo je zlo u svemu što se čini pod kapom nebeskom: svima je ista sudbina, a i srce ljudi je puno zla. Ludost je u njihovom srcu dok god su živi, a nakon toga umiru.
ECC 9:4 Ko god je među svim živima ima nadu, jer je i živom psu bolje nego uginulom lavu.
ECC 9:5 Živi znaju da će umreti, a umrli ne znaju ništa; nagrade za njih više nema jer je iščeznuo spomen na njih.
ECC 9:6 Odavno su propale njihove ljubavi, mržnje i zavisti, nemaju više udela doveka u svemu što se dešava pod kapom nebeskom.
ECC 9:7 Hajde, radosno hleb svoj jedi, pij svoje vino s milinom u srcu, jer je Bog već prihvatio dela tvoja!
ECC 9:8 Neka ti odeća uvek bela bude i neka ti ulja na glavi uvek bude.
ECC 9:9 Sa ženom koju voliš uživaj kroz sve dane svog prolaznog života koji ti je dan pod kapom nebeskom u svim tvojim prolaznim danima. Jer ti je to nagrada u životu za tvoj trud koji ulažeš pod kapom nebeskom.
ECC 9:10 Čega god ti latile se ruke, čini koliko možeš, jer nema delovanja i rasuđivanja, znanja i mudrosti u Svetu mrtvih u koji ideš.
ECC 9:11 Razmišljao sam i video da pod kapom nebeskom: brzi ne pobeđuje u trci ni jaki u boju; mudar ne dobija hleba ni pametan bogatstvo; najučenijem ne sleduje naklonost. Svakog stignu i vreme i događaji.
ECC 9:12 Čovek ne zna svoje vreme, poput ribe uhvaćene u mrežu zla i poput ptice uhvaćene u zamku. Da, poput njih su zarobljeni ljudi, u zao čas koji se na njih nenadano spušta.
ECC 9:13 Elem, pod kapom nebeskom video sam i ovu mudrost koja mi se učinila važnom:
ECC 9:14 Mali grad, u njemu tek nešto žitelja, a veliki car ga napada, opkoljava i protiv njega diže velike nasipe.
ECC 9:15 Tek, u gradu se našao siromašan, ali mudar čovek, koji je mudrošću spasao grad. Pa opet niko ne pamti tog siromaha.
ECC 9:16 Zato sam rekao da je mudrost bolja od sile, ali mudrost siromaha je prezrena i njegove reči nisu poslušali.
ECC 9:17 Bolje se čuju tihe reči mudrih od vladarevog povika među bezumnicima.
ECC 9:18 Mudrost je bolja od ratnog oružja, a jedan grešnik može da upropasti mnogo dobrog.
ECC 10:1 Od uginule muve se usmrdi i užegne apotekarsko ulje. Tako je i malo gluposti teže od mnogo mudrosti i od mnogo časti.
ECC 10:2 Mudrom je srce s desne strane, a bezumniku s leve strane.
ECC 10:3 Čak i kada putem ide, luda je bez srca, pa još kaže svima da je luda.
ECC 10:4 Ako se gnev vladarev na tebe podiže, ne napuštaj svoje mesto, jer smirenost utišava goleme grehe.
ECC 10:5 Video sam da pod kapom nebeskom postoji zlo nalik grehu koji dolazi od vladara:
ECC 10:6 Glupaci su ustoličeni na mnogim visokim mestima, dok poštovani zauzimaju niže mesto.
ECC 10:7 Video sam sluge na konjima i glavare što pešače kao roblje.
ECC 10:8 Ko drugome jamu kopa sam u nju upada i ko ruši zid uješće ga zmija.
ECC 10:9 Kamenje koje se kleše može da povredi klesara, a drvo koje se teše može da ugrozi tesara.
ECC 10:10 Ako je sekira tupa i sečivo joj naoštreno nije, čoveku golema snaga treba. Znači, mudrost je korisna jer napredak daje.
ECC 10:11 Slaba korist za bajača pre bajanja ujede li zmija.
ECC 10:12 Blažene su reči mudrog, a bezumnog njegova usta izjedaju;
ECC 10:13 glupost je na početku njegovog govora, a suludo zlo na njegovom svršetku.
ECC 10:14 Ludak silno brblja, a čovek ne zna šta će da se zbude, i ko će da mu kaže šta dolazi nakon njega?
ECC 10:15 Bezumnike trud zamara, pa ne znaju ni u grad da uđu.
ECC 10:16 Jao tebi, zemljo, s neodraslim carem i sa glavarima što se od jutra goste!
ECC 10:17 Blažena si, zemljo, s carem plemenitog roda, s glavarima što se goste kad je tome vreme, ko junaci, a ne ko pijanci.
ECC 10:18 Zbog lenjosti i krov se ugiba, zbog nemarnih ruku prokišnjava kuća.
ECC 10:19 Radi slavlja hleb se mesi, vino život uveseljava, a novac svemu rešenje pruža.
ECC 10:20 Cara nemoj kleti u sebi, a u odajama gde počivaš nemoj kleti bogataša; jer će ptica nebeska odneti glas, odaće stvar vlasnica krila.
ECC 11:1 Povrh voda hleb svoj baci i naći ćeš ga posle dana mnogih.
ECC 11:2 Daj imetak sedmorici, pa i osmorici, jer ne znaš hoće li zemlju da stigne zlo?
ECC 11:3 Ako su oblaci puni kiše, na zemlju se izručuju; padne li drvo na jug ili na sever, tamo gde padne, tamo i ostaje.
ECC 11:4 Ko u vetar gleda, odustaje od setve; ko oblake prati, odustaje od žetve.
ECC 11:5 Kao što ne znaš putanju vetra ni kako nastaju kosti u utrobi trudnice, tako i delo Boga koji sve čini ne poznaješ.
ECC 11:6 Od jutra sej seme i do večeri ne sklapaj ruke svoje. Jer ne znaš hoće li da uspe jedno ili drugo, ili će oboje ispasti dobro.
ECC 11:7 Slatko li je svetlo i dobro li je kada oči u sunce gledaju.
ECC 11:8 Jer, ako čovek već i živi mnoge godine, neka u svima njima radostan bude. Ali neka se seti da će doći mnogi tmurni dani. A prolazno je sve to što dolazi.
ECC 11:9 O, mladiću, raduj se u mladosti svojoj! Neka ti srce uživa dok si mlad, sledi njegove želje i htenja očiju svojih. Ali znaj da će te zbog svega toga Bog dovesti na sud.
ECC 11:10 Odbaci strepnju iz svog srca i zlo od tela svoga odbaci, jer su i mladost i crna kosa prolazni.
ECC 12:1 Sećaj se Stvoritelja svoga u danima mladosti svoje – pre nego dođu dani zla i pristignu godine za koje ćeš reći: „Ne mile mi se“;
ECC 12:2 pre nego se zamrači sunce, svetlo meseca i zvezda i odu oblaci nakon kiše;
ECC 12:3 na dan kada se zaljuljaju čuvari kuće i presamite se junaci, kada stanu malobrojne drobilice i zamagle se one što kroz prozore gledaju,
ECC 12:4 kada se zatvore ulična vrata i utiša zveket mlinskog kamena, kada se čovek diže s cvrkutom ptica i prorede se pesme;
ECC 12:5 kada se čovek boji uzvišenja i opasnosti na putu, kada procveta badem i skakavac se ulenji, kada želja umine. Jer čovek odlazi u svoju večnu kuću, a na ulicu izlaze ožalošćeni.
ECC 12:6 [Sećaj ga se] pre nego pukne srebrno uže i polomi se zlatna čaša, pre nego pukne krčag na vrelu i skrši se točak na bunaru.
ECC 12:7 Tada se prah zemlji vraća, gde je i bio, a duh se vraća Bogu koji ga je dao.
ECC 12:8 Prolaznost nad prolaznošću – vajka se propovednik – Sve je prolazno!
ECC 12:9 I ne samo da je propovednik bio mudar nego je i narod poučavao znanju. Pažljivo je proučavao mnoge priče da bi ih sastavio.
ECC 12:10 Propovednik je tragao za prikladnim rečima, hteo je da tačno zapiše reči istine.
ECC 12:11 Reči mudrih su poput ostana, poput čvrsto prikucanih eksera su sakupljači priča, što ih je dao jedan pastir.
ECC 12:12 Čuvaj se, sine moj, preterivanja, jer nema kraja pisanju mnogih knjiga. A od silnog učenja i telo klone.
ECC 12:13 Zaključak svega što se čulo je: Boga se boj i njegove zapovesti drži. To je sva čovekova [dužnost].
ECC 12:14 Elem, Bog će svako delo dovesti na sud, svaku skrivenu stvar, bilo dobro ili zlo.
SOL 1:1 Solomonova pesma nad pesmama.
SOL 1:2 Poljupcem usana svojih me poljubi, jer je tvoja ljubav bolja od vina.
SOL 1:3 Miris je tvoje pomasti divan, ime je tvoje kao ulje izliveno i zato te vole devojke.
SOL 1:4 Povedi me sa sobom, pobegnimo! Nek me car uvede u odaje svoje. Prijateljice Radovaćemo se i uživaćemo u tebi. Slavićemo tvoju ljubav više nego vino. Ona Dobro je što te one vole.
SOL 1:5 Tamnoputa sam ali ljupka, ćerke jerusalimske, kao šatori kedarski, kao krila Solomonovih šatora.
SOL 1:6 Ne gledajte me što sam tamnoputa, jer me je sunce opalilo. Moja su braća ljuta na mene. Postavili su me da vinograde čuvam, a ja svoj sopstveni vinograd sačuvala nisam.
SOL 1:7 Kaži mi, ti koga duša moja voli, gde ti stado pase i gde ti u podne planduje? Zašto da se velom pokrivam među stadima prijatelja tvojih?
SOL 1:8 Ako ne znaš, o, najlepša među ženama, idi po tragu stada pa napasaj kozliće svoje kraj pastirskih konačišta.
SOL 1:9 O, voljena moja, ti si kao moja ždrebica među faraonovim upregnutim ždrepcima!
SOL 1:10 Lepi su ti obrazi okićeni lančićima, a na vratu ti ogrlice.
SOL 1:11 Skovaćemo ti narukvice zlatne i ukrasiti srebrom.
SOL 1:12 Dok je car za stolom svojim, mirisom svojim moj nard odaje.
SOL 1:13 Smotuljak smirne što noći međʼ grudima mojim, to je meni moj voljeni.
SOL 1:14 Struk kane u cvatu iz vinograda En-Gedija, to je meni moj voljeni.
SOL 1:15 Kako li si lepa, o, voljena moja! Lepa si, a oči su ti golubice.
SOL 1:16 Kako si zgodan, o, voljeni moj, i mio! Evo, postelja je naša bujna trava.
SOL 1:17 Kedrovi su grede kuće naše, a čempresi rogovi krova.
SOL 2:1 Ja sam šafran sa Sarona i ljiljan iz dolina.
SOL 2:2 Kakav je ljiljan među trnjem, takva je voljena moja među devojkama.
SOL 2:3 Kao stablo jabuke među šumskim drvećem, takav je voljeni moj među momcima. Za hladom njegovim čeznem, da sednem, da plodom njegovim osladim nepce svoje.
SOL 2:4 Uneo me je u kuću vina, ljubav je njegova zastava nada mnom.
SOL 2:5 Krepite me suvim grožđem, jabukama me osvežite, jer sam od ljubavi klonula.
SOL 2:6 Levica mu je pod glavom mojom, a desnicom me grli.
SOL 2:7 Ćerke jerusalimske, zaklinjem vas lanadima i košutama poljskim, ne budite i ne dižite moju ljubav dok joj se ne prohte.
SOL 2:8 Čuj glasa voljenog moga! Evo, dolazi, poskakuje po brdima i gore preskače.
SOL 2:9 Kao gazela i kao srndać moj je voljeni. Gle, eno ga stoji iza našeg zida, proviruje sa prozora, kroz rešetke gleda.
SOL 2:10 A moj voljeni mi odgovori, reče mi: „Ustani, voljena moja, dođi, najlepša moja!
SOL 2:11 Evo, zima je prošla i kiša uminu, prođe.
SOL 2:12 Zemlja je procvetala, stiže vreme orezivanja, po našoj se zemlji čuje cvrkut grlice.
SOL 2:13 Plodovi rani pupe na smokvinom stablu, vinogradi cvatu i mirisom odišu. Ustani i dođi, o, voljena moja, dođi!“
SOL 2:14 Golubice moja u raselini stene, zaklonjena u vrleti. Daj mi da ti vidim lice! Daj mi glasa da ti čujem, jer je glas tvoj meden i lice je tvoje ljupko.
SOL 2:15 Lisice nam pohvatajte, lisičiće što satiru vinograde, jer naš je vinograd u cvatu.
SOL 2:16 Moj je dragi moj i ja sam njegova, među ljiljanima on pase.
SOL 2:17 Vrati se dok dan ne mine i senke ne iščile. Kao srna budi, o, voljeni moj, kao srndać na brdima što nas dele.
SOL 3:1 Tražila sam u noćima na postelji svojoj onog koga voli duša moja, tražila sam i nisam ga našla.
SOL 3:2 Ustaću, grad ću obigrati, po ulicama i po trgovima ću tražiti onog koga duša moja voli. I tražila sam ga, ali ga nisam našla.
SOL 3:3 Našli su me stražari što obilaze grad: „Jeste li videli onoga koga voli duša moja?“
SOL 3:4 I tek što sam ih malo prošla, našla sam onog kog mi duša voli. Zgrabila sam ga i puštala ga nisam sve dok ga nisam dovela do kuće majke moje, do odaje one što me je rodila.
SOL 3:5 Ćerke jerusalimske, zaklinjem vas lanadima i košutama poljskim, ne budite i ne dižite moju ljubav dok joj se ne prohte.
SOL 3:6 Šta se to iz pustinje diže ko oblaci dima, namirisano smirnom, tamjanom i svim mirisnim pomastima trgovačkim?
SOL 3:7 Gle, to je ležaljka Solomonova, a oko nje su šezdeset delija, neki od junaka Izrailja.
SOL 3:8 Svaki od njih mač je dograbio, ratovanju su vični; svakom od njih mač o bedru, zbog noćnih strahota.
SOL 3:9 Od stabala livanskih je sebi nosiljku načinio car Solomon.
SOL 3:10 Od srebra joj je načinio motke, naslon od zlata, sedište od skerleta, a unutrašnjost su joj kožom obložile ćerke jerusalimske.
SOL 3:11 Izađite i gledajte, o, ćerke sionske, cara Solomona s krunom kojom ga okrunila majka njegova na dan njegovog venčanja, na dan kada mu se srce radovalo!
SOL 4:1 Lepa si, voljena moja, lepa si! Oči su tvoje golubice iza vela tvoga, kosa ti je poput stada koza što se spušta niz goru Galad.
SOL 4:2 Zubi su ti kao stado ostriganih ovaca što dolazi sa kupanja. Svaka od njih blizance nosi i jalove među njima nema.
SOL 4:3 Usne su ti poput niti skerleta, a usta su ti ljupka. Kao kriška nara čelo je tvoje iza vela tvoga.
SOL 4:4 Tvoj je vrat kao kula Davidova, načinjena od poređanog kamenja. Hiljadu štitova vise na njoj, sve štitovi od ratnika.
SOL 4:5 Grudi su tvoje kao lanad, blizanci srnini koji pasu među ljiljanima.
SOL 4:6 Dok dan ne mine i senke ne iščile otići ću na brdo smirnino i na goru od tamjana.
SOL 4:7 Sva si lepa, voljena moja, i na tebi mane nema.
SOL 4:8 Hajde sa mnom sa Livana, nevesto, hajde sa mnom sa Livana! Siđi sa vrha Amana, sa vrha Senira i Ermona; iz brloga lavova i s gora risovih.
SOL 4:9 Srce si mi ukrala, sestro moja, nevesto! Srce si mi ukrala jednim pogledom očiju svojih, jednim ukrasom ogrlice svoje.
SOL 4:10 Kako je lepa ljubav tvoja, sestro moja, nevesto! Ljubav je tvoja od vina bolja i miris ulja tvojih od svih začina.
SOL 4:11 Sa usana tvojih med kaplje, o, nevesto! Med i mleko pod tvojim su jezikom, a miris haljina tvojih je miris Livana.
SOL 4:12 Vrt zaključan ti si, sestro moja, nevesto; vrelo zatvoreno, zapečaćen izvor.
SOL 4:13 Tvoji su izdanci carski vrt narova s najboljim plodovima, sa kanom i nardom;
SOL 4:14 sa nardom i šafranom, sa mirisnom trskom i cimetom, sa svim stablima tamjana, smirne i aloje, sa svim probranim začinima.
SOL 4:15 Ti si vrelo vrtovima, izvor vode što žubori i s Livana teče.
SOL 4:16 Probudi se, severni vetre! Dođi, južni vetre! Duni, vrtom mojim, nek polete njegovi začini. Neka dođe moj voljeni u svoj vrt, neka jede od probranog voća.
SOL 5:1 Došao sam u vrt svoj, o, sestro moja, nevesto! Pobrao sam smirnu moju sa začinima mojim, pojeo sam saće moje s medom mojim, popio sam vino moje sa mlekom mojim. Prijatelji Jedite i pijte, o, prijatelji moji! Opijte se, o, najmiliji!
SOL 5:2 Spavam, alʼ srce mi budno. Čuj! Voljeni moj kuca: „Otvori mi, sestro moja, voljena moja, golubice bez mane! Glava mi je natopljena rosom, uvojke mi noć je ovlažila.“
SOL 5:3 Odoru sam svoju svukla i kako da je navučem? Noge sam oprala svoje i kako da ih isprljam?
SOL 5:4 Kroz otvor je moj voljeni provukao ruku svoju i za njim je ustreptala utroba moja.
SOL 5:5 Ustala sam da otvorim voljenome svome i s ruku mi je prokapala smirna, na rezu je s prstiju mi procurila smirna.
SOL 5:6 I otvorila sam voljenom svom, ali moj se voljeni okrenuo i otišao. Duša mi je klonula što se udaljio. Tražila sam ga i nisam ga našla, dozivala sam ga i nije mi se odazvao.
SOL 5:7 Našli su me stražari što obilaze grad. Istukli su me, izranjavali, uzeli su veo s mene stražari sa zida.
SOL 5:8 Ćerke jerusalimske, zaklinjem vas, ako nađete voljenoga moga šta da mu kažete? Da bolujem od ljubavi.
SOL 5:9 A što je tvoj voljeni bolji od drugih voljenih, o, ti najlepša među ženama? Što je tvoj voljeni bolji od drugih pa nas zaklinješ tako?
SOL 5:10 Moj voljeni blista, rumen je, naočitiji od deset hiljada!
SOL 5:11 Glava mu je od zlata zlaćanog, kosa uvojita i ko gavran crna.
SOL 5:12 Oči su njegove golubice na vodenim brzacima, mlekom umivene, skladno ugneždene.
SOL 5:13 Obrazi mu ko leje začina i kule mirišljavih trava; usne su mu ljiljani sa kojih se cedi smirna.
SOL 5:14 Ruke su mu ko palice zlatne pune hrisolita, stomak mu je ploča slonovače pokrivena safirima.
SOL 5:15 Njegove su noge mermerni stubovi položeni na temelje od suvoga zlata; stasit je ko Livan, kao probrani kedrovi.
SOL 5:16 Usta su mu zaslađena i sav je poželjan; takav je voljeni moj, takav je dragan moj, o, ćerke jerusalimske!
SOL 6:1 Gde je otišao voljeni tvoj, o, najlepša među ženama? Kuda se okrenuo voljeni tvoj da ga tražimo sa tobom?
SOL 6:2 Voljeni je moj sišao u vrt svoj, na leje začina, da pase po vrtovima i ljiljane bere.
SOL 6:3 Ja pripadam mome voljenome i meni pripada moj voljeni koji pase među ljiljanima.
SOL 6:4 Lepa si, voljena moja, kao Tersa ljupka i kao Jerusalim, strahovita kao vojska s barjacima.
SOL 6:5 Oči svoje s mene skreni jer me zaluđuju, a kosa ti je poput stada koza što se spušta niz Galad.
SOL 6:6 Zubi su ti kao stado ovaca što dolazi sa kupanja. Svaka od njih blizance nosi i jalove među njima nema.
SOL 6:7 Kao kriška nara čelo je tvoje iza vela tvoga.
SOL 6:8 Neka je šezdeset carica, osamdeset inoča i nebrojeno mladih žena;
SOL 6:9 alʼ je jedna golubica moja bez mane. Ona je ljubimica majke svoje, miljenica one što je rodi. Videle su je devojke i blaženom je prozvale, a carice i inoče su je hvalile.
SOL 6:10 Ko je ona što se javlja kao zora, lepa kao puni mesec, ko sunce bez mane, strahovita kao vojska s barjacima?
SOL 6:11 Sišao sam u orašnjak, pregledao izdanke u dolu, da vidim hoće li da propupi loza i nar da procveta.
SOL 6:12 Alʼ me duša, a da nisam znao, posadi na kola mojih velikaša.
SOL 6:13 Vrati se! Vrati se, o, Sulamko! Vrati se, vrati da te pogledamo! On Zašto da gledate u Sulamku kao u igru dva tabora.
SOL 7:1 Kako su ljupka stopala tvoja u sandalama, o, ćerko velikaška! Obline bokova tvojih su kao dragulji, kao rukotvorina umetnika.
SOL 7:2 Pupak ti je ko okrugli pehar kome nikad ne zafali vina; stomak ti je ko snopić pšenice okružen ljiljanima.
SOL 7:3 Grudi su tvoje kao lanad, blizanci srnini.
SOL 7:4 Vrat ti je kao kula od slonovače, oči jezerca Esevona na vratima vatravimskim; nos ti je kao kula livanska što gleda na Damask.
SOL 7:5 Glava je tvoja poput Karmila, kosa ti je kao carski skerlet. U lokne se tvoje car upleo.
SOL 7:6 Kako si lepa! Kako si ljupka voljena u svojim čarima!
SOL 7:7 Stas ti je kao drvo palme, a grudi ti ko grozdovi.
SOL 7:8 Zato kažem: „Ja bih se na palmu peo, držao se za stabljike njenog voća.“ Nek mi tvoje grudi budu ko grozdovi na vinovoj lozi, dah nosa tvoga ko miris jabuka.
SOL 7:9 Usta su tvoja kao dobro vino. Ona Ono glatko klizi mome voljenome, ono nežno curi sa usana onih što spavaju.
SOL 7:10 Ja pripadam mome voljenome, a on za mnom žudi.
SOL 7:11 Dođi, voljeni moj! Hajdemo u polja, hajde da noćimo po selima!
SOL 7:12 Dignimo se rano, hajdemo u vinograde da vidimo je li propupila loza, da li se rascvetala, jesu li se rascvetali narovi. I tamo ću ti dati ljubav svoju.
SOL 7:13 Mandragore odišu mirisom, a na vratima je našim sve probrano voće. A ja sam za tebe sačuvala i novo i staro, o, voljeni moj!
SOL 8:1 O, da si mi kao brat bio što je grudi majke moje sisao! Našla bih te na polju i poljubila te i niko me prezirao ne bi.
SOL 8:2 Vodila bih te i dovela u dom majke svoje, koja me je podigla. Dala bih ti da popiješ vino začinjeno i sok od moga nara.
SOL 8:3 Levica mu je pod glavom mojom, a desnicom me grli.
SOL 8:4 Ćerke jerusalimske, zaklinjem vas, ne budite i ne dižite moju ljubav dok joj se ne prohte.
SOL 8:5 Ko je ona što dolazi iz pustinje, naslonjena na voljenog svoga? Ona Pod jabukom sam te probudila, tamo gde te je majka tvoja rodila, tamo gde te rodila u mukama.
SOL 8:6 Stavi me kao žig na srce svoje, kao prsten na ruku svoju. Jer ljubav je ko smrt jaka, a ljubomora strašna poput Sveta mrtvih. Njen gorući plamen je moćna vatra.
SOL 8:7 Silne vode nisu kadre da ugase ljubav i reke je zgasnuti ne mogu. Ako neko za ljubav daje sve bogatstvo svoje kuće, ljudi bi to prezreli.
SOL 8:8 Naša je sestra mala i još nema grudi. Šta za nju da uradimo na dan kada o njoj bude reči?
SOL 8:9 Ako kao zid bude, na njoj ćemo dići grudobran od srebra; ako bude kao vrata, zagradićemo ih kedrovim daskama.
SOL 8:10 Ja sam zid! Moje su grudi kao kule. Tako sam postala ona što je našla naklonost u njegovim očima.
SOL 8:11 U Val-Amonu Solomon je vinograd imao. Vinograd je dao čuvarima, da mu svaki od tog ploda donosi po hiljadu srebrnika.
SOL 8:12 Preda mnom je moj vinograd, moje je vlasništvo. Hiljadu srebrnika pripada tebi, o, Solomone, a dve stotine onima koji mu plod čuvaju.
SOL 8:13 O, ti koja prebivaš u vinogradima! Glas tvoj ti drugovi pomno osluškuju, pa daj da ga i ja čujem.
SOL 8:14 Požuri, o, voljeni moj! Budi kao jelen ili ko jelenče na brdima što mirišu.
ISA 1:1 Viđenje Isaije sina Amocova, što je za Judu i Jerusalim video u vreme Judinih careva: Ozije, Jotama, Ahaza i Jezekije.
ISA 1:2 Čujte, nebesa! Slušaj, zemljo, jer govori Gospod: „Sinove sam vaspitao i podigao, a oni se odmetnuše od mene.
ISA 1:3 Vo poznaje vlasnika svojega i magarac jasle gospodara svojega. Izrailj ne zna; narod moj ne razume!“
ISA 1:4 Jao, grešnoga li puka, naroda ogrezlog u krivici, potomaka zločinačkih, sinova pokvarenjačkih! Gospoda su ostavili; Svetitelja Izrailjevog prezreli, leđa mu okrenuli.
ISA 1:5 Gde još da udarim, odmetnici tvrdokorni? Sva je glava bolna i sve srce iznemoglo;
ISA 1:6 od pete do glave zdravog mesta nema, nego su uboji i modrice i rane otvorene; očišćene nisu, u zavojima nisu, uljem zablažene nisu.
ISA 1:7 Opustošena vam je zemlja, oganj vam je gradove popalio, vaše njive pred vama haraju tuđinci. Pustoš je kao kad opustoše tuđinci.
ISA 1:8 Ostavljena je ćerka sionska kao senica u vinogradu, kao koliba u gradini za krastavce, kao grad pod opsadom.
ISA 1:9 Da nam Gospod nad vojskama nije ostavio ostatka, kao Sodoma bili bismo, slični Gomori bili bismo.
ISA 1:10 Reč Gospodnju čujte, glavari sodomski! Zakon Boga našeg poslušajte, narode gomorski!
ISA 1:11 „Šta li će meni mnoštvo žrtava vaših? – govori Gospod. Sit sam ovnujskih svespalnica i naslaga lojnih sa teladi gojnih. I krv od bikova i jaganjaca i jaraca ne mili se meni.
ISA 1:12 Kad dolazite da mi se pokažete, ko to traži od vas da po mojim predvorjima trupkate?
ISA 1:13 Ne umnožavajte bezvredne prinose, kađenje na koje se gadim; mladine i subote, sazivanje saziva, ne podnosim zle svečanosti.
ISA 1:14 Mladine vaše i praznike, to mrzi duša moja, to je teret za me, dodija mi podnositi.
ISA 1:15 Kad [za molitvu] širite ruke svoje, ja od vas odvraćam oči svoje; i kad produžujete molitvu, ja vas ne slušam. Vaše su ruke ogrezle u krvi.
ISA 1:16 Operite sebe, očistite sebe. Uklonite zloću dela vaših ispred očiju mojih. Prestanite zlo činiti,
ISA 1:17 učite se dobro činiti: težite pravu, ublažite ugnjetavanje, dajte prava sirotinji, parničite se u korist udovice.
ISA 1:18 Zatim dođite da raspravljamo – govori Gospod – budu li gresi vaši kao skerlet, postaće beli kao sneg; budu li crveni kao purpur, postaće kao vuna.
ISA 1:19 Ako budete voljni i poslušate, dobra zemaljska ješćete.
ISA 1:20 A ako odbacite i bunite se, mač će vas progutati – jer usta Gospodnja rekoše.“
ISA 1:21 Kako se pretvori u bludnicu verna naseobina! Bila je puna pravičnosti, u njoj je boravila pravda, a sada su ubice.
ISA 1:22 Tvoje je srebro kao zgura postalo. Tvoje piće se razvodnilo.
ISA 1:23 Tvoji glavari su se odmetnuli, s kradljivcima drugovi su postali. Svaki se grabi za mito i hrli za poklonima. Pravo sirotinji oni uskraćuju; udovičina parnica do njih ne doseže.
ISA 1:24 Zato govori Gospodar, Gospod nad vojskama, Silni Izrailjev: „Ah, kad se iskalim na protivnicima i kad se osvetim neprijateljima!
ISA 1:25 Kad ruku na tebe ispružim, da lužinom zguru tvoju očistim, da iz tebe onečišćenja uklonim.
ISA 1:26 Pa ti sudije opet postavim kao nekad, savetnike kao od davnina, te da te prozovu ’Grad pravednosti’, ’Verna naseobina.’“
ISA 1:27 Pravda će otkupiti Sion, i pravednost pokajnike njegove;
ISA 1:28 a prestupnici i grešnici zajedno će se skršiti i oni koji napuštaju Gospoda poginuće.
ISA 1:29 „Zbog plemenitog drveća će se stideti, zato što ih slavite; i zbog lugova ćete se crveneti, zato što ste ih izabrali.
ISA 1:30 Vi ćete biti slični hrastu, s lišćem što se na njemu suši. Nalik lugu u kom vode nema.
ISA 1:31 I skriveno blago će biti kao kučina, i onaj ko ga načini kao varnica – oboje će zajedno izgoreti, a niko neće gasiti.“
ISA 2:1 Viđenje Isaije sina Amocova za Judu i Jerusalim.
ISA 2:2 Dogodiće se u poslednje dane i gora Doma Gospodnjeg biće postavljena vrh gora, i uzvišena iznad bregova. Svi puci prema njoj će se sticati.
ISA 2:3 Mnogi narodi će hodati i govoriti: „Hajde, popnimo se na goru Gospodnju, u Dom Boga Jakovljeva, te da nas on nauči putevima svojim, i da mi hodamo stazama njegovim.“ Jer će poučenje izaći sa Siona, i reč Gospodnja iz Jerusalima.
ISA 2:4 Pa će on biti sudija među pucima, i on će biti merodavan za narode mnoge; te će oni mačeve prekovati u raonike, a koplja u srpove. Neće više narod protiv naroda podizati mačeve, niti će se više učiti ratovanju.
ISA 2:5 Dome Jakovljev, hajdemo, u svetlosti Gospodnjoj da hodamo!
ISA 2:6 Ta, ti si napustio svoj narod, dom Jakovljev. Zato što su puni vračanja sa istoka i gatara kao Filistejci, i deci tuđinaca oni se umiljavaju.
ISA 2:7 Njegova zemlja je srebra i zlata puna, i riznicama njegovim nema broja; njegova zemlja je konja puna, i kolima njegovim nema broja.
ISA 2:8 Njegova je zemlja idola puna, i pred delom ruku svojih oni ničice padaju, pred onim što prsti njihovi načiniše.
ISA 2:9 Ipak, čovek će se saviti, i muž će se poniziti, a ti im nećeš oprostiti.
ISA 2:10 Uđi u stenu, sakrij se u prašinu pred strahom Gospodnjim, pred sjajem veličanstva njegova.
ISA 2:11 Oholi čovekov pogled biće skrhan i bahatost ljudska ponižena. Gospod će biti uzvišen, on jedini – u dan onaj.
ISA 2:12 Jer biće to dan Gospoda nad vojskama protiv svih ponositih i nadmenih, protiv svih što se uzvisiše da ih on obori;
ISA 2:13 protiv svih kedrova livanskih, visokih i uzdignutih, i protiv svih hrastova vasanskih,
ISA 2:14 i protiv svih gora visokih, i svih bregova uzdignutih;
ISA 2:15 i protiv svake kule visoke, i protiv svih zidina utvrđenih;
ISA 2:16 protiv svega brodovlja tarsiskog, i protiv svih brodova raskošnih.
ISA 2:17 Oholost ljudska biće skršena, i nadmenost ljudska ponižena. Gospod će biti uzvišen, on jedini – u dan onaj,
ISA 2:18 a idoli će nestati potpuno.
ISA 2:19 Neka uđu u pećine stenovite, i u zemunice u prašini, pred strahom Gospodnjim, pred sjajem veličanstva njegova, kad ustane da potrese zemlju.
ISA 2:20 U dan onaj čovek će pobacati svoje idole srebrne i svoje idole zlatne, što su ih njemu načinili, da se klanja ničice krticama i slepim miševima.
ISA 2:21 Ulaziće u pećinske šupljine i u raspukline u stenama pred strahom Gospodnjim, pred sjajem veličanstva njegova, kad ustane da potrese zemlju.
ISA 2:22 Čuvajte se, dakle, od čoveka! On dah ima u nozdrvama. Ta, šta on vredi?
ISA 3:1 Gle, Gospodar, Gospod nad vojskama, oduzima Jerusalimu i Judi snabdevanje i izdržavanje, snabdevanje hlebom i snabdevanje vodom,
ISA 3:2 junaka i ratnika, sudija i proroka, rukovodioca i starešinu,
ISA 3:3 pedesetnika i pretpostavljenog, savetnika i veštog stručnjaka, i onoga koji se predviđanjem bavi.
ISA 3:4 „I dajem im dečake za glavare; i ćudljive da nad njima upravljaju.“
ISA 3:5 Narod gonjen biva: čovek na čoveka, i čovek na bližnjeg svojeg; drski su: dečak na starešinu, i prostak na odličnika.
ISA 3:6 A svako će hvatati brata svojega u domu oca svojega: „Ti plašt imaš! Dođi! Poglavar budi naš! Ovo rasulo uzmi u ruke svoje!“
ISA 3:7 A on će se braniti u onaj dan: „Neću to da ispravljam. U Domu mome hleba nema, ni plašta nema. Nemoj mene postavljati za narodnog glavara.“
ISA 3:8 Jer Jerusalim se ruši, i Juda pada, zato što su reči njihove i dela njihova protiv Gospoda prkošenje u lice Slavi njegovoj.
ISA 3:9 Izraz lica njihovog protiv njih svedoči; i kao Sodoma grehom svojim razmeću se i ne kriju. Teško duši njihovoj! Sami sebi propast pripremaju.
ISA 3:10 Kažite pravedniku: biće mu dobro, jer će se hraniti plodom dela svojih.
ISA 3:11 Teško opakome na zlo, jer dela ruku njegovih na njega će pasti!
ISA 3:12 Narode moj! Maloletnici su njihovi tlačitelji i žene nad njim vladaju. Narode moj! Koji te vode, oni te zavode, i puteve tvojih staza oni su zapetljali.
ISA 3:13 Na parnicu Gospod se podiže i stao je na sud s narodima.
ISA 3:14 Gospod će na sud doći protiv starešina naroda svojega i protiv glavara njihovih: „To ste vi vinograd moj opustošili; u vašim kućama ste zadržali što ste od siromaha oteli.
ISA 3:15 Šta vam je, te narod moj tlačite i lice siromaha drobite? – govori Gospodar, Gospod nad vojskama.“
ISA 3:16 I reče Gospod: „Šta se to šepure ćerke sionske, te hodaju ispruženih vratova, i očima namiguju, koracima sitnim koračaju, lančićima na nogama zveckaju?
ISA 3:17 Gospodar će učiniti da teme ćerki sionskih oćelavi. Gospod će razgolititi stidna mesta njina.“
ISA 3:18 U dan onaj će Gospodar strgnuti bleštavost lančića i grivni i mesečića
ISA 3:19 i naušnica i narukvica i koprena
ISA 3:20 i turbana i ogrlica i pojasića i stakalaca s mirisima i amajlija
ISA 3:21 i prstenja i nosnih kolutića
ISA 3:22 i skupocenih haljina i plašteva i ogrtača i torbica
ISA 3:23 i šljokica i košuljica i povezača i kapica.
ISA 3:24 Mesto miomirisa biće smrad; mesto pojasa biće vrpca, mesto kovrdža biće obrijano teme, mesto gizdave haljine biće kostret, mesto lepote biće žig.
ISA 3:25 Muževi će tvoji od mača poginuti, u okršajima junaci tvoji,
ISA 3:26 Na vratnicama tvojim će se kukati i tugovati, na zemlji ćeš sedeti napuštena.
ISA 4:1 I sedam će se žena grabiti za jednog čoveka – u dan onaj – i reći će: „O svom trošku ćemo se hraniti; o svom trošku ćemo se odevati. Samo nam daj da tvoje ime nosimo; skini sa nas tu sramotu našu.“
ISA 4:2 U dan onaj biće Izdanak Gospodnji na diku i slavu, a zemaljski plod na dostojanstvo i veličanstvo izbavljenima i Izrailju.
ISA 4:3 Tako, koji preostane na Sionu i koji preživi u Jerusalimu, zvaće se „sveti“, svako ko je upisan među žive u Jerusalimu.
ISA 4:4 Kad Gospodar ljagu spere sa sionskih ćerki, i obriše krv prolivenu posred Jerusalima, duhom suda i duhom očišćenja vatrom;
ISA 4:5 tad će Gospod stvoriti nad celom čvrstom gorom sionskom, i nad saborima njenim: oblak i dim danju, sjaj plamena da blešti noću, jer će on, Slava, zaklon povrh svega biti
ISA 4:6 i senica kao senka danju od pripeke, štit i utočište od oluje i pljuska.
ISA 5:1 Zapevaću miljeniku svome, pesmu ljubavnika svojega o vinogradu njegovom. Moj miljenik je vinograd imao na brdašcu rodnome.
ISA 5:2 On ga okopa i od kamenja očisti, te lozu plemenitu u njemu posadi. Posred njega on kulu podiže i u njemu muljaru sagradi. Čekao je da mu rodi grožđe, a on njemu izrodi vinjage.
ISA 5:3 „Sad, stanovnici jerusalimski, i vi, ljudi Judejci, vi budite sudije na sudu između mene i mog vinograda.
ISA 5:4 Šta još mogoh učiniti za vinograd moj, a da mu nisam učinio? Zašto? Ja se nadah da će roditi grožđe, a on je izrodio vinjage?
ISA 5:5 I sad da vam kažem šta ću da učinim vinogradu svome: plot ću njegov ukloniti, neka ga pustoše; zid ću njegov razvaliti, neka ga izgaze;
ISA 5:6 u pustoš ću ga pretvoriti, niti će biti orezan, niti će biti okopan; neka sav zaraste u bodlje i u trnje; i oblacima ću zabraniti da nad njim kišu puste.“
ISA 5:7 Naime, vinograd Gospoda nad vojskama dom je Izrailjev; i ljudi Judejci zasad su njegov premili. Nadao se on pravu, a eto krvoprolića; nadao se pravednosti, a eto vapaja.
ISA 5:8 Teško onima koji primiču kuću uz kuću, polje uz polje, sastavljaju dok sve mesto ne zauzmu, te da jedini sred zemlje ostanu.
ISA 5:9 Ušima svojim slušam Gospoda nad vojskama: „Baš će kuće mnoge opusteti, velike i lepe bez žitelja ostati.
ISA 5:10 Jer vinograd od deset vata samo će bačvicu dati, i zasejana mera daće deseti deo.“
ISA 5:11 Teško onima koji rano rane da se opijaju pićem žestokim, nastavljaju do rasvitka zato što ih vino raspaljuje.
ISA 5:12 Harfe i lire, bubnjevi i frule i vino na gozbama su njihovim; a za delo Gospodnje ne mare, i rad ruku njegovih ne gledaju.
ISA 5:13 Zato što znanja nema, narod moj će u ropstvo odveden biti; i slavni njegovi će od gladi umirati, i mnoštvo će njegovo od žeđi goreti.
ISA 5:14 Zato je Svet mrtvih ždrelo svoje razvalio, i neizmerne ralje razjapio da se u njih strmoglave slava njegova i mnoštvo njegovo uz buku njegovu i viku njegovu.
ISA 5:15 I čovek će se savijati, i muževan će ponižen biti, i silnici će pogled oboriti.
ISA 5:16 Gospod nad vojskama sudom će se uzvisiti, i Bog sveti svetost će pravdom dokazati.
ISA 5:17 Jaganjci će kao na pašnjacima pasti, i jarci će po bogataškim ruševinama brstiti.
ISA 5:18 Teško onima koji na sebe krivicu navlače užima varalačkim i opakost konopcima kolskim –
ISA 5:19 onima koji govore: „Neka požuri, neka pohita sa onim što čini, pa da vidimo. Neka se približi i neka dođe Svetitelj Izrailjev sa onim što je naumio, pa da znamo!“
ISA 5:20 Teško onima koji zlo dobrim nazivaju, a dobro zlim; tamu kao svetlost predstavljaju, a svetlost kao tamu; gorko kao slatko predstavljaju, a slatko kao gorko!
ISA 5:21 Teško onima koji u svojim očima su mudri i sami pred sobom pametni!
ISA 5:22 Teško onima koji su u vinu silni, i u mešanju žestokih pića hrabri;
ISA 5:23 koji za mito krivca opravdavaju, i pravedničku pravednost potiskuju.
ISA 5:24 Zato, kao što plameni jezici strnjiku proždiru, i kao što vatra seno proguta, tako će koren njihov istrunuti, kao prah će se pupoljak njihov razleteti; zato što odbaciše Zakon Gospoda nad vojskama i prezreše reč Svetitelja Izrailjeva.
ISA 5:25 Zato se raspalio gnev Gospodnji protiv njegovog naroda, te on na njega podiže ruku svoju i tako ga udari da se potresoše planine; pa telesa njihova leže kao smeće posred ulica. Ipak, gnev se njegov još ne smiruje, još je ispružena ruka njegova.
ISA 5:26 On podiže ratnu zastavu narodima izdaleka; i on im zazviždi do kraja zemlje; i gle, brzom hitrinom oni dolaze.
ISA 5:27 Među njima nema ni umorna, ni sustala, ni dremljiva, ni pospana; ni da im se pojas oko struka raspasuje, ni da im se remen na sandali dreši.
ISA 5:28 Njihove su strele dobro zašiljene; njihovi su lukovi svi zapeti; njihovih konja kopita su kao kremen; njihovi su točkovi kao vihor.
ISA 5:29 Njihova je rika kao u lava, oni riču kao mlada zver, i reže, i plene, i odnose, i niko ih ne sprečava.
ISA 5:30 I režaće na njega u dan onaj kao more kada reži. Pogleda li neko na zemlju, gle, tama je i teskoba, i svetlost zamračena oblacima njenim.
ISA 6:1 Godine kad je umro car Ozija videh Gospoda kako sedi na visokom i uzdignutom prestolu, a skuti njegovog plašta su ispunjavali hram.
ISA 6:2 Iznad njega su se postavili šestokrili serafimi. Svaki je imao šestora krila: dvama je zaklanjao lice, dvama je pokrivao noge, a dvama krilima je leteo.
ISA 6:3 Oni su klicali jedan drugom i govorili: „Svet, svet, svet je Gospod nad vojskama! Puna je sva zemlja slave njegove!“
ISA 6:4 Od glasa onog koji kliče zatresli su se dovraci na pragovima i Dom se napunio dimom.
ISA 6:5 Na to sam rekao: „Teško meni, propao sam, jer sam čovek nečistih usana, i stanujem sred naroda nečistih usana; a Cara, Gospoda nad vojskama, videle su oči moje!“
ISA 6:6 Tada je jedan od serafima doleteo k meni. U ruci mu je bila žeravica što je hvataljkama uzeo sa žrtvenika.
ISA 6:7 Njom je dotakao moje usne i rekao: „Evo, ovo je dotaklo usne tvoje, i skinuta je krivica tvoja, i oprošten je greh tvoj.“
ISA 6:8 Zatim sam čuo glas Gospodarev kako govori: „Koga da pošaljem? I ko će poći za nas?“ A ja sam rekao: „Evo mene! Pošalji mene!“
ISA 6:9 On je na to rekao: „Idi i reci tom narodu: ’Slušaćete i nećete razumeti, gledaćete i nećete videti.’
ISA 6:10 Otežaj salom tom narodu srce, ogluvi uši njegove, oslepi oči njegove, dok progledaju oči njegove, i pročuju uši njegove, i razbere srce njegovo, i pokaje se i isceli ga.“
ISA 6:11 Tada sam rekao: „Dokle, Gospodaru?“ Odgovorio je: „Dok su turobni gradovi bez stanovnika, i kuće bez čoveka, i turobne njive za pustošenje,
ISA 6:12 i Gospod otera ljudstvo, i veliko razaranje bude u samoj zemlji.
ISA 6:13 Pa ostane li u njoj desetina, i ona će se vratiti. I biće spaljen kao brest, i kao hrast koji je oboren do panja svoga. Potomstvo sveto iz panja njegovog.“
ISA 7:1 U dane Judinog cara Ahaza, sina Jotama, sina Ozijina, podigoše se aramejski car Resin i izrailjski car Fekaj, sin Remalijin, da ratuju protiv Jerusalima, ali nisu mogli da ga osvoje.
ISA 7:2 Tada su dojavili dinastiji Davidovoj govoreći: „Aramejci su se ulogorili u Jefremovoj oblasti.“ I zadrhtalo je srce njihovo i srce naroda njihovog kao kad šumsko drveće zadrhti zbog vetra.
ISA 7:3 Onda je Gospod rekao Isaiji: „Izađi da sretneš Ahaza, ti i sin tvoj Sear-Jasuv, na kraj vodovoda Gornjeg jezera na putu za Beljarevo polje,
ISA 7:4 i reci mu: ’Pazi i budi spokojan i ne boj se! I srce tvoje neka se ne plaši od ova dva ugarka zadimljena, zbog raspaljenog gneva Resina i Arama i zbog sina Remalijina,
ISA 7:5 ni zato što su se zaverili protiv tebe na zlo Aram i Jefremovci i sin Remalijin, te govore:
ISA 7:6 „Krenimo na Judu i opkolimo je i osvojimo za sebe, i zacarimo usred nje za cara sina Taveilovog.“
ISA 7:7 Govori Gospodar Gospod: „To se zbiti neće, i to biti neće!
ISA 7:8 Zato što Aramom Damask gospodari, a Damaskom Resin gospodari, i kroz šezdeset pet godina biće razoreni Jefremovci kao narod;
ISA 7:9 a Jefremovcima Samarija gospodari, a Samarijom sin Remalijin gospodari; ako ne verujete, nećete se održati.“’“
ISA 7:10 Gospod je opet progovorio Ahazu i rekao:
ISA 7:11 „Zaišti znak od Gospoda Boga svojega bilo iz dubine bezdana bilo s visine od gore.“
ISA 7:12 Ahaz je, međutim, odgovorio: „Neću tražiti i neću iskušavati Gospoda.“
ISA 7:13 Tada je Isaija rekao: „Čujte, dinastijo Davidova! Zar vam je malo što ste dojadili ljudima, pa i Bogu mome hoćete da dojadite?
ISA 7:14 Zato će vam sam Gospod dati znak: eto, devojka će zatrudneti i sina će roditi, i nadenuće mu ime ’Emanuil’.
ISA 7:15 Maslo i med ješće da sazna kako da odbaci zlo i odabere dobro;
ISA 7:16 jer pre nego što dečak sazna kako da odbaci zlo i odabere dobro, biće napuštena zemlja za koju se ti brineš pred oba cara njena.
ISA 7:17 Dovešće Gospod protiv tebe, i protiv naroda tvog, i protiv dinastije tvoje dane kakvih nije bilo, od dana kad se Jefremovci odvojiše od Judejaca – dovešće cara asirskog.“
ISA 7:18 U dan onaj zazviždaće Gospod zunzarama na ušću egipatskih tokova i pčelama po zemlji asirskoj,
ISA 7:19 da sve one dođu i da popadaju po strmim koritima potoka suvih, i po raselinama stena, po trnjacima i svim pašnjacima.
ISA 7:20 U dan onaj, Gospodar će obrijati britvom iznajmljenom s onu stranu Eufrata, carem asirskim, obrijaće glavu i dlake s nogu, i bradu će takođe zbrisati.
ISA 7:21 U dan onaj, svako će hraniti po junicu iz krda i po dve ovce,
ISA 7:22 a od obilja obrađenog mleka maslom će se hraniti; maslom i medom će se hraniti svako ko u zemlji bude preostao.
ISA 7:23 U dan onaj, na svakom mestu gde je čokota hiljadu, što vrede srebrnjaka hiljadu, tamo će biti bodlje i trnje;
ISA 7:24 sa strelom i lukom tamo će se dolaziti, jer će zemlja biti sva u bodljama i trnju,
ISA 7:25 a po gorama svim, gde se motikom kopalo, niko tamo dolaziti neće, zbog straha od bodlji i trnja; tamo će se goveda slati, tamo će ovce gaziti.
ISA 8:1 Rekao mi je Gospod: „Uzmi veliku ploču i na njoj napiši narodnim pismom: ’Brz na grabež – hitar na plen.’“
ISA 8:2 Potom sam za overu zapisa uzeo pouzdane svedoke: sveštenika Uriju i Zahariju sina Jeverehijina.
ISA 8:3 Onda sam se približio proročici te je ona začela i rodila sina. Tada mi je Gospod rekao: „Nadeni mu ime ’Brz na grabež – hitar na plen’,
ISA 8:4 jer pre nego što dečak nauči ’tata’ i ’mama’, nosiće se pred cara asirskog bogatstvo iz Damaska i plen iz Samarije.“
ISA 8:5 Opet mi Gospod uputi reč govoreći:
ISA 8:6 „Zato što ovaj narod odbacuje spokojne tokove siloamskih voda, a veseli se pred Resinom i pred sinom Remalijinim,
ISA 8:7 gle, zato će Gospodar na vas navesti vode s Eufrata, silne i velike – cara asirskog i svu slavu njegovu – i one će se izliti iz korita svoga i preliće se preko svih obala;
ISA 8:8 provaliće u Judu, razliće se i poplaviće je, popeće se do grla njezina, i krila će raširiti svoja preko zemlje tvoje, o, Emanuile!“
ISA 8:9 Udružujte se na zlo, o, narodi, ali bićete smrvljeni! Poslušajte vi, daljine zemaljske. Opašite se, i bićete smrvljeni. Opašite se, i bićete smrvljeni.
ISA 8:10 Smišljajte zaveru – biće uništena; samo se vi dogovarajte – biće uzalud; zato što je s nama Bog.
ISA 8:11 Jer Gospod mi je ovako govorio kad me je rukom uhvatio i kad me je opomenuo da ne idem putem kojim ovaj narod ide. Rekao je:
ISA 8:12 „Ne zovite zaverom sve što narod ovaj naziva zaverom; ne bojte se čega se on boji i neka u vama straha ne bude.
ISA 8:13 Gospod nad vojskama, neka vam svetinja bude on, bojte se njega, neka vas prožima strah od njega.
ISA 8:14 Svetilište biće on, i kamen za spoticanje i stena za posrtanje obema dinastijama izrailjskim, zamka i mreža za sve stanovnike jerusalimske.
ISA 8:15 Mnogi će se od njih saplesti i pašće i razbiće se, zaplešće se i uhvatiće se.“
ISA 8:16 Sačuvaj svedočenje, zapečati Zakon među učenicima mojim.
ISA 8:17 Ja ću se pouzdati u Gospoda koji je lice svoje sakrio od potomaka Jakovljevih, njemu se ja nadam.
ISA 8:18 Evo mene i dece koju mi je dao Gospod za znak i čudesa u Izrailju od Gospoda nad vojskama, koji boravi na gori Sion.
ISA 8:19 A kad vam budu govorili: „Pitajte prizivače duhova i vidovnjake koji šapuću i mrmljaju…!“ Ne treba li narod da pita svog Boga, nego da se kod mrtvih raspituju za žive?
ISA 8:20 Uz Zakon i uz svedočenje! Ko ovo ne rekne, zoru neka ne dočeka.
ISA 8:21 Lutaće po njoj potlačen i gladan; kad izgladni razjariće se i psovaće svoga cara i Boga svojega, bude li lice prema gore okrenuo.
ISA 8:22 Bude li po zemlji poglédao, videće strahotu i tamu i mrak kako guši, i zagnatog u stravu.
ISA 9:1 Ali neće biti mrak što nju guši kao u vremenu prethodnom, kad je obezvredio zemlju zavulonovsku i zemlju neftalimsku, a potonji će proslaviti put što vodi ka moru s druge strane Jordana, Galileju mnogobožačku.
ISA 9:2 Narod koji po tami hoda, veliku je svetlost ugledao, nastanjene u zemlji sena smrtnoga, svetlost ih jarka obasja.
ISA 9:3 Radost si uvećao; pred tobom se raduju kao u žetvenoj radosti, kao što se vesele kada plen dele;
ISA 9:4 jer jaram na nj natovaren i obramicu na njegovom ramenu, šibu progonitelja njegova, ti si polomio kao u dan madijanski.
ISA 9:5 Ta, svaka cokula maršira u metež, i plašt se natapa u krvi, te će biti za vatru hrana razgorela.
ISA 9:6 Ta, nama se muško dete rodilo, nama je sin dat; vlast je njemu na ramenu. I on će se zvati: Divni Savetnik, Bog Silni, Otac Večni, Vladar Mirotvorni.
ISA 9:7 Rasprostiranju vlasti i miru neće biti kraja na prestolu Davidovu i na carstvu njegovu, da ga sredi i da ga utvrdi u pravu i u pravednosti od sada i do veka. Revnost Gospoda nad vojskama to će učiniti.
ISA 9:8 Gospodar je reč poslao Jakovu i ona je među Izrailjce pala.
ISA 9:9 I sav narod nju će upoznati, Jefremovci i stanovništvo Samarije, koji govore srcem nadmenim i oholim:
ISA 9:10 „Ako su opeke pale, gradićemo od tesana kamena; divlje smokve su sasečene, kedre ćemo tamo podići.“
ISA 9:11 A Gospod razmešta protiv Resina protivnike njegove i podbada neprijatelje njegove,
ISA 9:12 Arameju spreda, Filistejce straga, te Izrailj proždiru svojim ustima. Uza sve to gnev se njegov umiriti neće i ruka mu ispružena ostaje.
ISA 9:13 Ipak se narod obratio nije onom koji ga je udario, i Gospoda nad vojskama potražili nisu;
ISA 9:14 te je Gospod odsekao od Izrailja glavu i rep, granu i rogoz, u jedan dan.
ISA 9:15 Starešina i lice ugledno – to je glava, a prorok koji naučava laž – to je rep.
ISA 9:16 Koji ovaj narod vode, oni zavode; koji bivaju vođeni, oni propadaju.
ISA 9:17 Zato se Gospodar njegovim mladićima radovati neće, njegovoj sirotinji i udovicama smilovati se neće. Zato što je sav narod opak i zao, na sva usta bezumno govore. Uza sve to gnev se njegov umiriti neće i ruka mu ispružena ostaje.
ISA 9:18 Zato što se opakost kao požar rasplamsala, bodlje i trnje proždire, šumski čestar je upalila, oblaci dima se podižu.
ISA 9:19 Zemlja plamti od jarosti Gospoda nad vojskama, i narod kao hrana za požar postaje: ni svog brata niko ne poštedi.
ISA 9:20 Ždere s desna i opet je gladan; guta s leva i opet sit nije. Čovek jede svoga bližnjeg meso:
ISA 9:21 Manasijevci Jefremovce, Jefremovci Manasijevce, a zajedno oba na Judejce. Uza sve to gnev se njegov umiriti neće i ruka mu ispružena ostaje.
ISA 10:1 Teško onima koji nepravedne odredbe određuju i propise tlačiteljske propisuju
ISA 10:2 da bi ubogome pravdu uskratili i siromasima naroda mog pravo oteli, kako bi sirotinju opljačkali.
ISA 10:3 I šta ćete u dan kazne činiti, kada propast iz daleka dođe? Kome ćete za pomoć uteći? Kamo ćete blago svoje ostaviti?
ISA 10:4 Kao roblje jamačno puzati i među poklane pasti… Uza sve to gnev se njegov umiriti neće i ruka mu ispružena ostaje.
ISA 10:5 „Teško Asircu! On je gneva moga šiba. On je u njihovoj ruci prut srdžbe moje.
ISA 10:6 Na puk otpadnički njega sam poslao, na narod koji me je rasrdio. On neka ga opleni i opljačka, kao blato drumsko neka ga izgazi.
ISA 10:7 Ali on nije tako nameravao, i u srcu svom nije tako smišljao, nego je u srcu svom za zatiranje, za istrebljivanje ne malog broja naroda.
ISA 10:8 Jer on je govorio: ’Svaki od mojih glavara nije li [kao] car?
ISA 10:9 Nije li Halani kao Harkemis? I nije li Amat kao Arfad? Nije li Samarija kao Damask?
ISA 10:10 Kao što moja ruka dohvati carstva idolska i njihove likove od Jerusalima i od Samarije;
ISA 10:11 kao što učinih sa Samarijom i njenim idolima, zar da ne učinim s Jerusalimom i njegovim ikonama?’“
ISA 10:12 I kad Gospodar izbubnja sve što namerava činiti na gori Sion i u Jerusalimu, onda ću kazniti plod oholog srca cara asirskog, i drskost njegovih ponositih očiju,
ISA 10:13 zato što je rekao: „Snagom svoje ruke učinih, i mudrošću svojom, jer uman jesam; granice narodima uklonih, i blaga njihova opljačkah; kao junak pokorih stolujuće.
ISA 10:14 Ruka moja kao gnezdo zgrabi bogatstva tih naroda. I kao što se kupe ostavljena jaja svu sam zemlju pokupio; i nikog ne bi da krilo pokrene, da kljun otvori, da zapijuče.“
ISA 10:15 Zar sekira da se hvališe nad čovekom koji njome seče? Hoće li se veličati testera nad čovekom koji njom testeri? Zar palica maše čovekom koji je poteže, i štap li podiže onog koji drvo nije?
ISA 10:16 Zato će Gospodar Gospod nad vojskama poslati skapavanje među njegove zadrigle, i njegovu će slavu popaliti kao što se vatra raspaljuje.
ISA 10:17 Svetlost Izrailjeva biće ta vatra, i Svetitelj njegov biće taj plamen: on će goreti i proždirati bodlje njegove i trnje njegovo u jednom danu.
ISA 10:18 Krasotu šuma njegovih i polja njegovih on će uništiti od srži do kore. I biće kao bolesnik koji kopni.
ISA 10:19 Što ostane drva u njegovoj šumi, to malo će i dečak moći da prebroji.
ISA 10:20 I biće u dan onaj ostatak Izrailjev i izbeglice, potomci Jakovljevi, neće se više oslanjati na onoga koji ih obara, nego će bivati istinski oslonjeni na Gospoda, Svetitelja Izrailjeva.
ISA 10:21 Ostatak će se vratiti, ostatak Jakovljev Bogu silnome.
ISA 10:22 Ta, ako bude naroda tvojega, Izrailja, kao peska morskoga, vratiće se ostatak njegov. Odluka je konačna: pravda nadire.
ISA 10:23 Jer u potpunosti je odlučio Gospod Bog nad vojskama: on to čini u sredini cele zemlje.
ISA 10:24 Zato govori Gospodar Gospod nad vojskama: „Narode moj, stanovnici na Sionu, ne boj se Asirca kad te šibom tuče, kad palicu na te podiže na putu egipatskom,
ISA 10:25 jer još samo malo, i jarost je ispunjena, i gnev moj će ih uništiti.“
ISA 10:26 I Gospod nad vojskama zamahnuće bičem na njega kao što udaraše Madijane na Steni Orivovoj; i palica je njegova nad morem, i podiže je na putu egipatskom.
ISA 10:27 I biće u dan onaj: biće skinuto breme njegovo s tvojih ramena i jaram njegov s tvojeg vrata, i slomiće se jaram pred pomazanjem.
ISA 10:28 On dolazi na Ajat, on je prošao Migron, on rasprti prtljag svoj u Mihmasu.
ISA 10:29 Oni prѐlaze prélaze: „U Gavi će biti prenoćište za nas.“ Rama drhće, a Gavaja Saulova beži.
ISA 10:30 Vrišti, ćerko Galimska, što glasnije! Slušaj, Laise! Siromahu, Anatote!
ISA 10:31 Madmena odluta; stanovnici gevimski utekoše.
ISA 10:32 Još danas će se u Novu zaustaviti, rukom maše gori ćerke sionske, humu jerusalimskom.
ISA 10:33 Gle, Gospodar Gospod nad vojskama grane kreše užasom, posečeni su vrhovi uspravljeni, oni uzdignuti su oboreni;
ISA 10:34 a sekirom se šumski gustiš raseca, a od Silnog Livan biva oboren.
ISA 11:1 Iz panja Jesejeva mladica će izrasti, iz njegova bokora Izdanak će plod doneti.
ISA 11:2 Na njemu će počivati Duh Gospodnji, Duh mudrosti i razuma, Duh saveta i jakosti, Duh znanja i bogobojaznosti.
ISA 11:3 Njega će prodahnuti bogobojaznost: te on neće suditi prema onome što vidi, niti ceniti prema onome što čuje,
ISA 11:4 nego će on po pravdi suditi, i poniznima na zemlji pravednu procenu izricati; šibom reči svoje ošinuće zemlju, a dahom iz usta ubiće opakoga.
ISA 11:5 On će opasati bedra pravdom, i bokove će povezati vernošću.
ISA 11:6 Vuk će boraviti s jagnjetom i ris će ležati s jaretom, tele i lav zajedno će pasti, a dečak će ih voditi.
ISA 11:7 Krava i medvedica će se napasati, i mladunčad njihova zajedno će ležati; slično volu, i lav će se slamom hraniti.
ISA 11:8 Iznad jame gujine igraće se odojče, a detence će ručicu zavlačiti u leglo zmijino.
ISA 11:9 Zlo se više neće činiti, niti će biti nasilja na svetoj gori mojoj, jer će se zemlja ispuniti poznavanjem Gospoda, kao što je vodom ispunjeno more.
ISA 11:10 U dan onaj Jesejev koren će se podići kao zastava na narode, puci će tražiti njega i odmorište njegovo biće slavno.
ISA 11:11 U onaj dan Gospodar će po drugi put ispružiti ruku da otkupi ostatak svog naroda, one što su preostali iz Asirije i iz Egipta i iz Patrosa i iz Kuša i iz Elama i iz Senara i iz Amata i sa obala morskih.
ISA 11:12 Podići će zastavu za puke i sabraće raspršene Izrailjce, i sakupiće raseljene Judejce, sa zemljina sva četiri krila.
ISA 11:13 Zavist plemena Jefremova nestaće, neprijatelji Jude istrebljeni biće: Jefrem više Judi zavideti neće, niti će Juda Jefremu neprijatelj biti.
ISA 11:14 Oni će za vrat sesti Filistejcima na zapadu; oni će zajedno pleniti plemena na istoku; rukom će svojom držati Edomce i Moavce; njima će biti poslušni potomci Amonovi.
ISA 11:15 Gospod će isušiti zaliv mora egipatskog, rukom će zamahnuti protiv Eufrata, jarom vetra on će nju razbiti na sedam suvih tokova, te će je ljudi prelaziti u obući.
ISA 11:16 I biće put ostatku naroda njegova, preživelima iz Asirije, kao što je bio Izrailjcima kad su se podigli iz zemlje egipatske.
ISA 12:1 U onaj dan ti ćeš govoriti: „Hvalim te, Gospode, ti si se na mene razgnevio, ali i gnev svoj odvratio; još si me utešio.
ISA 12:2 Evo, Bog je spasenje moje, uzdam se i neću se bojati, jer je Gospod snaga moja i pesma Gospodnja, on mi je bio na spasenje.“
ISA 12:3 I radosno ćete crpsti vodu iz spasonosnih izvora.
ISA 12:4 Vi ćete govoriti u dan onaj: „Zahvaljujte Gospodu! Prizivajte ime njegovo! Obznanjujte narodima dela njegova! Pominjite kako je uzvišeno delo njegovo!
ISA 12:5 Pevajte Gospodu zato što je sazvao divotu. Neka to bude po svoj zemlji znano.
ISA 12:6 Kličite i uzvisujte, stanovnici Siona, jer je velik među vama Izrailjev Svetitelj.“
ISA 13:1 Proroštvo o Vavilonu što ga vide Isaija sin Amocov:
ISA 13:2 „Na goletnom brdu podignite zastavu, njima iz glasa vičite, rukom mašite: i neka uđu na kneževska vrata.
ISA 13:3 Ja sam zapovedio svojim posvećenima, pa sam pozvao junake svoje za gnev moj, koji se vesele veličanstvu mome.“
ISA 13:4 Glas je mnoštva na gorama, kao da je puno naroda. Glas je buke od carstava, od sakupljenih gomila. To Gospod nad vojskama vrši smotru vojske za boj.
ISA 13:5 Dolaze iz daleke zemlje, s nebeske granice, Gospod i oruđa ljutine njegove, da svu zemlju razore.
ISA 13:6 Kukajte, jer je blizu dan Gospodnji, pustošenje od Svemoćnog dolazi.
ISA 13:7 Sve su ruke zato malaksale, svako ljudsko srce obamrlo,
ISA 13:8 pa su se ustrašili, žiganje i bolovi ih spopadaju, grče se kao porodilja; jedan zazire od drugoga, lica su im lica od plamena.
ISA 13:9 Evo dolazi dan Gospodnji, svirepost moja i ljutina i jarost gneva mojega, da u pustoš zemlju pretvori, da iz nje grešnike istrebi;
ISA 13:10 jer nebeske zvezde i sazvežđa njina neće više svetlošću sijati, sunce će da zgasne čim grane i mesec svetlost svoju neće više odsjajivati;
ISA 13:11 jer ću kazniti vaseljenu za zloću, i opake za krivicu; i zaustaviću ponos oholih, i poniziću nadmenost nasilničku.
ISA 13:12 Čovek će biti ređi od zlata žeženoga, ljudski stvor ređi od zlata ofirskoga.
ISA 13:13 Zato ću nebesa potresti i zemlja će se s mesta svoga pomeriti zbog srdžbe Gospoda nad vojskama, u dan kad se gnev njegov razjari.
ISA 13:14 I tada, kao srna pred hajkačima, kao ovce koje niko ne sabira, svako će gledati prema svom narodu, i svako će pobeći u svoju zemlju.
ISA 13:15 Oni će probosti svakog koga stignu, i od mača će pasti svako koga uhvate;
ISA 13:16 pred očima njihovim odojčad će im smrskati, kuće njine opljačkati, žene njihove silovati.
ISA 13:17 Evo, na njih Midijce podižem. Oni srebro ne cene i oni u zlatu ne uživaju.
ISA 13:18 Oni će lukom postreljati mladiće, na plod utrobe se smilovati neće, nad dečacima oko im se sažaliti neće.
ISA 13:19 Vavilon, ukras carstvima, ponos gordosti haldejske, biće kao Sodoma i Gomora kada ih je Bog opustošio.
ISA 13:20 On doveka neće biti naseljen, od kolena do kolena biće nenastanjen. I Arapin onde neće podizati šatora, niti će pastiri onde počivati.
ISA 13:21 Onde će zveri pustinjske boraviti, i sovuljage će im kuće napuniti, i nojevi će onde stanovati, a jarci će tamo skakutati.
ISA 13:22 Po njihovim napuštenim zgradama zavijaće hijene, a po njihovim raskošnim dvorovima šakali. Bliži se vreme njegovo, a dani mu se produžiti neće.
ISA 14:1 Ta, smilovaće se Gospod Jakovu, i opet će izabrati Izrailja; i daće im da se odmore na svom tlu. Pa će im se pridružiti došljak i priključiće se plemenima Jakovljevim.
ISA 14:2 I uzeće ih narodi i odvešće ih u njihov kraj, a potomstvo Izrailjevo njih će naseliti na Gospodnjem tlu, kao robove i sluškinje. I zarobiće one koji su njih zarobljavali, i biće gospodari nad svojim tlačiteljima.
ISA 14:3 I biće onog dana: Gospod će ti dati počinak od napora tvojih i od nevolja tvojih i robovanja teškog, čime su te bili tlačili.
ISA 14:4 Tad ćeš sastaviti izreku protiv vavilonskog cara, ti ćeš govoriti: Kako nestade tlačitelj! Kako nestade mučilište!
ISA 14:5 Gospod je slomio palicu opakih i žezlo vladarsko
ISA 14:6 što je besno tuklo narode udarcima što ne prestajahu, što je gnevno potčinjavalo puke, nemilice ih progonilo.
ISA 14:7 Sva zemlja se odmara, počiva, prolama se klicanje.
ISA 14:8 Nad tobom se raduju čempresi i kedri livanski: „Od kako si pao, ne dolaze na nas drvoseče.“
ISA 14:9 Dole se zbog tebe Svet mrtvih uskolebao, kada dođeš, da te on pozdravi; zato on budi preminule, sve moćnike zemaljske; sa svojih prestola ustaju svi carevi raznih narodnosti.
ISA 14:10 Svi ti oni kazuju i govore: „Ti si onemoćao kao i mi što smo. Ti si nama sličan postao.“
ISA 14:11 Oholost se tvoja u Svet mrtvih sruši, buka tvojih lauta; pod tobom je ležaj truleži, a nad tobom pokrivač od crva.
ISA 14:12 Kako pade sa nebesa, Svetlonošo, sine Zorin? Oboren si ti na zemlju, razoritelj nad pucima.
ISA 14:13 A u svom si srcu govorio: „Popeću se na nebesa, iznad zvezda Božijih. Presto svoj ću podići i sešću na gori sabornoj, na ivicama severa.
ISA 14:14 Uzneću se na visine nad oblacima, izjednačiću se sa Svevišnjim.“
ISA 14:15 A ti si u Svet mrtvih bačen, u dubine bezdana.
ISA 14:16 Koji te vide, oni te posmatraju, i o tebi razmišljaju: „Je li to taj čovek koji je zemlju tresao, carstva drmao;
ISA 14:17 koji je vaseljenu u pustinju pretvarao i njene gradove rušio; koji zatvorenike svoje kući nije puštao?“
ISA 14:18 Carevi raznih naroda svi počivaju u časti, svaki je u svojoj grobnici;
ISA 14:19 a ti si izbačen iz groba svog kao neki izdanak odurni, pokriven si poklanima, mačem probodenima, na ploče od rake pobacanima, kao izgažena lešina.
ISA 14:20 Ni tvoj pogreb neće biti kao što je pogreb njihov, zato što si svoju zemlju razorio, zato što si svoj narod poklao. Neka se nikad više potomstvo zlikovačko ne pominje.
ISA 14:21 Spremite pokolj potomcima zbog krivice njihovih otaca, da se više ne podižu, da svet osvajaju, te će sva vaseljena biti pokrivena gradovima.
ISA 14:22 „Ustaću na njih – govori Gospod nad vojskama – i zatrću Vavilonu ime i ostatak i rod i porod – govori Gospod.
ISA 14:23 Pa ću njega u posed predati ježevima i močvarama. Počistiću ga metlom-zatiralicom – govori Gospod nad vojskama.“
ISA 14:24 Zakleo se Gospod nad vojskama govoreći: „Što zamislih, to se ima zbiti, što naumih, to će se dogoditi.
ISA 14:25 Skršiću Asirca na mojoj zemlji, izgaziću na mojim gorama. Njen će jaram sa njih pasti; njeno breme sa njihovih pleća.“
ISA 14:26 Takva je odluka donesena protiv čitave zemlje; takva je ruka ispružena protiv svih narodnosti.
ISA 14:27 A kad Gospod nad vojskama odluči, ko će se usprotiviti? Kad on ruku ispruži, ko će je odvratiti?
ISA 14:28 Godine kad je umro car Ahaz bilo je ovo proroštvo:
ISA 14:29 Ne raduj se, Filistejo cela, što se slomi štap što te udara, jer će otrovnica izaći iz zmijskog klupka i ona će izleći zmaja krilatoga.
ISA 14:30 I napasaće se prvenci ubogih, i u spokojstvu počivaće siromasi; a tvoj rod ću pomoriti glađu, i pobiću što od tebe ostane.
ISA 14:31 Kukajte, vratnice! Zapomaži, grade! Strepi, sva filistejska zemljo! Jer najezda sa severa dolazi, i čete njezine niko ne napušta!
ISA 14:32 Šta će se tada odgovoriti glasnicima bilo koga puka? „Gospod je osnovao Sion, i u njemu će biti zaštićeni siromasi iz njegova naroda.“
ISA 15:1 Proroštvo protiv Moava: „Obnoć je opustošen Ar; srušen je Moav! Obnoć je opustošen Kir; srušen je Moav!
ISA 15:2 U hram i Devon ona se uspinje na uzvišicu da plače; nad Navavom i nad Medevom nariče narod moavski; a sve su glave ogolele i sve brade obrijane;
ISA 15:3 po ulicama su vrećama zaogrnuti, na njihovim krovovima i po trgovima svi oni nariču i plačući silaze.
ISA 15:4 Esevon i Elealija jauču, glas njihov se čuje do Jase. Zato drhću ratnici moavski, u grču je duša njihova.
ISA 15:5 Zato jeca srce moje zbog Moavaca, begunci njihovi beže do Soara, Eglat-Selisije, plačući se penju na Luit; putem oronajimskim razleže se jauk nad ruševinama.
ISA 15:6 Jer su se isušile vode nimrimske, trava je usahla, bilje propalo, zelenila više nema.
ISA 15:7 Zato ko je nešto uštedeo i skladišta njihova, taj će to nositi na Potok vrba.
ISA 15:8 Jer jauk se razleže do granice s Moavom, naricanje mu je do Eglajima, naricanje mu je do Vir-Elima.
ISA 15:9 Ta, pune su krvi vode dimonske, a ja ću još dodati Dimonu jednog lava na moavske begunce i na preostale u zemlji.“
ISA 16:1 Šaljite jagnje vladaru zemlje, od Sele prema pustinji, do gore ćerke sionske.
ISA 16:2 Slično ptici oteranoj, slično gnezdu rasturenom, biće ćerke moavske na gazovima potoka Arnona.
ISA 16:3 „Daj nam savet! Donesi presudu! Usred podneva senku svoju kao noć rasprostri. Sakrivaj prognanike! Nemoj izdati begunce!
ISA 16:4 Pusti da k tebi uteknu prognanici moavski. Budi njihov zaklon ispred pustošnika; jer tlačitelj je skončao, ugnjetač je nestao, pustošenje je prestalo, gazilac je sa zemlje iščezao.“
ISA 16:5 „I tad će se učvrstiti presto u milosti, i na njemu će stolovati u istini, u šatoru Davidovu, sudija koji zahteva pravednost i vešt je sa pravdom.“
ISA 16:6 Čuli smo za moavsku nadmenost, gordost preveliku; za nadmenost njihovu i oholost njihovu. Isprazno je njihovo hvalisanje.
ISA 16:7 Tako nariče Moav, svi nariču nad Moavom, za koljivom od grožđa iz Kir-Eresa tuguju sasvim slomljeni.
ISA 16:8 Uvenuli su zasadi esevonski, vinogradi sivamski, gospodari nad pucima potrše njegove odabrane lozice. Doprli su do Jazira, zamicali u pustinju; ogranci su im dosezali da pređu more.
ISA 16:9 Zato plačem kao što Jazir oplakuje vinograde sivamske, natapam suzama Esevon i Elealiju; jer nad tvojom berbom i nad tvojom žetvom nestalo je klicanje,
ISA 16:10 veselje i radost. U vinogradima nema cike, ne kliče se od radosti; gazilac ne gazi grožđe u kaci, zatvorio sam podvikivanje.
ISA 16:11 Zato utroba moja za Moavom kao harfa cvili, i potresen sam za Kir-Eresom.
ISA 16:12 I biće da će se videti: na uzvišicama umaraju se Moavci, i dolaze na svetilište svoje da se mole, ali to neće ići.
ISA 16:13 Ovo je reč što je Gospod nekad rekao za Moav.
ISA 16:14 Sad, pak, Gospod kaže govoreći: „Za tri godine, kao tri godine najamničke, moavska će slava potamneti sa svim velikim mnoštvom, a ono malo ostatka biće sitno i slabašno.“
ISA 17:1 Proroštvo protiv Damaska: „Gle, Damask će prestati da bude grad, i postaće gomila krhotina.
ISA 17:2 Njegovi gradovi oko Aroira biće za stada i ležaće, i neće biti zastrašitelja.
ISA 17:3 Jefremovo pleme izgubiće utvrđenje, i Damask carstvo; a ostatku Arama će se dogoditi što i slavi potomaka Izrailjevih – govori Gospod nad vojskama.
ISA 17:4 I biće u dan onaj: smanjiće se slava Jakovljeva i splasnuće im salo na telu.
ISA 17:5 I biće kao kad žetelac žanje žito, i ruka mu klasje hvata; kao kad se skuplja klasje u refaimskoj dolini –
ISA 17:6 samo će pabirci ostati; ili kao kad se maslina otrese: dve-tri zrele na vrhu gornje grane, četiri-pet na granama drveta – govori Gospod, Bog Izrailjev.“
ISA 17:7 U dan onaj čovek će pogledati svoga Sazdatelja, i upraviće oči svoje prema Svetitelju Izrailjevu.
ISA 17:8 Neće više poglédati na žrtvenike, na delo svojih ruku; neće više gledati šta njegovi prsti načiniše: Aštartine stupove i stubove u čast Sunca.
ISA 17:9 U dan onaj utvrđeni gradovi njegovi će biti kao ostavljeni u šumi, kao gornja grana što je ostaviše pred potomcima Izrailjevim; i biće pustošenje.
ISA 17:10 Zato što si zaboravio Boga koji te spasava, i nisi se setio Stene koja ti daje snagu; zato sadiš ljupke sadove, i kalemiš tuđinske mladice;
ISA 17:11 u dan kad ih posadiš, one izrastu, a ujutru tvoje sadnice su bokor; ali žetva odlete u dan nevolje, u dan bola kome leka nema.
ISA 17:12 Jao, buka mnogih naroda, buče kao što buči more; šum svetine koja šumi kao silne vode što šumore.
ISA 17:13 Narodi šumore kao silne vode što šumore, ali kad im on zapreti, oni beže daleko, i razvejani kao pleva po gorama na vetru, kao vrtložići pred vihorom.
ISA 17:14 Dođe veče, eto straha; pre svanuća njega više nema. Tako prolaze oni koji nas plene, i kob je onih koji nas pljačkaju.
ISA 18:1 Teško zemlji razmahnutih krila, s one strane kušanskih reka,
ISA 18:2 koja morem šalje glasnike, i vodom u čamcima rogoznim. Idite, hitri vesnici, puku lepa stasa i tamne puti, narodu kog se boje i nadalje, puku žilavom i zavojevačkom, čijom zemljom se prepliću reke.
ISA 18:3 Svi stanovnici vaseljene, žitelji zemlje, kad se zastava na gorama podigne, gledajte; i kad rog zatrubi, slušajte.
ISA 18:4 Jer meni govori Gospod: „Odmaraću se i posmatrati sa svojeg mesta, kao žega zažarena nad svetlošću, kao rosni oblak kad je žega tokom žetve.“
ISA 18:5 Pre berbe, kad procveta loza, dozrevanje grozdova je u jeku, i sekačima će poseći mladice, i odstraniti posečene lozice.
ISA 18:6 Zajedno će biti ostavljeni grabljivicama gorskim i zverima po zemlji: grabljivice će na njima letovati, i sve zveri zemaljske zimovati.
ISA 18:7 U to vreme dar donosiće Gospodu nad vojskama puk lepa stasa i tamne puti, narod kog se boje i nadalje, puk žilav i zavojevački, čijom zemljom prepliću se reke, k mestu gde je ime Gospoda nad vojskama, gori Sion.
ISA 19:1 Proroštvo protiv Egipta. Evo, Gospod jaše na laku oblaku, i u Egipat stiže. Drhću pred njim egipatski idoli, Egipćanima srce u grudima obamire.
ISA 19:2 „Podbošću Egipćane protiv Egipćana, i čovek će se boriti protiv brata svojega, i čovek protiv druga svojega, grad protiv grada, carstvo protiv carstva.
ISA 19:3 Egipat će klonuti duhom. Ja ću sprečiti njegove namere, te će tražiti kod idola i kod vračara, kod prizivača duhova i kod vidovnjaka.
ISA 19:4 Egipćane ću ja predati u ruke okrutnom gospodaru; car žestoki nad njima će vladati – govori Gospodar Gospod nad vojskama.“
ISA 19:5 Iz reke će ispariti vode, korita će rečna presahnuti i presušiti,
ISA 19:6 usmrdeće se prokopi, sahnuće rukavci egipatski i presušiće. Uvenuće trska i rogoz.
ISA 19:7 Livade kraj Nila, kraj ušća Nila, i svi usevi kraj Nila usahnuće; biće odbačeni i neće ih više biti.
ISA 19:8 I tugovaće ribari, i jadikovaće koji bacaju u Nil udicu, i biće uplakani koji mreže po vodi bacaju.
ISA 19:9 I postideće se koji obrađuju lan, vlačari i tkači platna beloga.
ISA 19:10 Srušene su ustave njegove, rastužiće se koji grade za platu.
ISA 19:11 Ah, glavari soanski su ludaci, mudri savetnici faraonovi savetuju glupavo. Kako to govorite faraonu: „Učenik sam mudrih ljudi, učenik sam drevnih careva.“?
ISA 19:12 Gde li su ti tvoji mudraci? Neka ti dojave i neka obznane: Šta je Gospod nad vojskama za Egipat naumio?
ISA 19:13 Glavari soanski su ludi, prevariše se knezovi nofski, oni zavode Egipat, njegove plemenske uglednike.
ISA 19:14 Gospod je u njih ulio duha zabune, te Egipat smućuju u svemu što on čini, jer se tetura kao pijanica kad povraća.
ISA 19:15 Više neće biti u Egiptu rada, bilo da ga čini glava ili rep, bilo palma ili sita.
ISA 19:16 U dan onaj Egipćani će biti kao žene, drhtaće i strepeće kad Gospod nad vojskama na njih rukom zamahne, kojom on maše nad njima.
ISA 19:17 Tle judejsko na užas Egiptu će biti; bojaće se ko god mu ga pomene, zbog namere što je Gospod nad vojskama za Egipat naumio.
ISA 19:18 U dan onaj biće u zemlji egipatskoj pet gradova gde će se jezikom hananskim govoriti i gde će se Gospodu nad vojskama zaklinjati; „grad Aheres“ reći će za jednoga.
ISA 19:19 U dan onaj biće žrtvenik Gospodnji usred zemlje egipatske, i stub posvećen Gospodu blizu granice njegove.
ISA 19:20 I biće znak i svedočanstvo za Gospoda nad vojskama u zemlji egipatskoj: kad protiv tlačitelja prizovu Gospoda, on će im poslati spasitelja i vojskovođu – izbavitelja.
ISA 19:21 I Gospod će sebe obznaniti Egipćanima, i Egipćani će poznati Gospoda u dan onaj, i služiće mu žrtvama i prinosima, zavetovaće Gospodu zavete i izvršavaće.
ISA 19:22 Gospod će Egipćane udariti teško, ali će ih isceliti; i oni će se Gospodu obratiti, i on će ih uslišiti i izlečiti.
ISA 19:23 U dan onaj drum će biti od Egipta do Asirije: Asirci će dolaziti u Egipat i Egipćani u Asiriju. Egipćani i Asirci služiće Gospodu.
ISA 19:24 U dan onaj Izrailj će biti treći sa Egiptom i Asirijom, da budu blagoslov usred zemlje.
ISA 19:25 Blagosloviće ih Gospod nad vojskama: „Neka je blagosloven – govoriće se – moj narod egipatski, i delo ruku mojih, Asirija, i dostojanje moje, Izrailj.“
ISA 20:1 One godine kad je u Azot došao Tartan, koga je poslao Sargon, car asirski, i zaratio na Azot i zauzeo ga,
ISA 20:2 negde u to vreme reče Gospod preko Isaije, sina Amocova. Reče mu: „Idi i skini kostret s bedara i izuj obuću s nogu svojih.“ On je to učinio, te je hodao neodeven i bos.
ISA 20:3 Tad je Gospod rekao: „Kako je sluga moj Isaija tri godine hodao neodeven i bos, kao znak i znamenje Egipćanima i Kušanima,
ISA 20:4 tako će car asirski odvesti roblje iz Egipta i izgnanike iz Kuša, mlade i stare, neodevene i bose, otkrivenih zadnjica na sramotu Egiptu.
ISA 20:5 Tada će se zbuniti i zastideti zbog Kuša, svoje uzdanice, i Egipta, ponosa svojega.
ISA 20:6 I govoriće u dan onaj stanovnici ovog primorja: ’Eto, to je uzdanica naša, kamo smo bežali da nam pomogne, da nas izbavi od cara asirskog. A kako mi da uteknemo?’“
ISA 21:1 Proroštvo primorskoj pustinji. Kao što vihori po Negevu huje, iz pustinje pristižu, iz zemlje strahotne.
ISA 21:2 Otkriveno mi je strašno viđenje – podlac podlost čini, pustošnik pustoši: „Na juriš, Elame! Na opsadu, Midijo! Dokrajčiću sve uzdahe njene!“
ISA 21:3 Zato bedra moja probadaju probadi; bolovi me spopadaju kao porodilju; smućen sam nad onim što čujem, užasnut sam pred onim što vidim.
ISA 21:4 Zbunjeno je srce moje, groza me snađe. Suton mog uživanja pretvori se u jezivost.
ISA 21:5 Postavi sto! Prostiri prostirku! Jedi! Pij! Ustajte, glavari! Mažite štitove!
ISA 21:6 Jer Gospod je meni ovako rekao: „Idi, postavi stražara! Pa što vidi, to neka ti javi.
ISA 21:7 Ako vidi konjanike, kako jašu po dvojica, jahače na magarcima, jahače na kamilama, neka dobro pazi, neka pazi što pažljivije.“
ISA 21:8 I povika stražar sa stražarnice: „Gospodaru moj, stojim danju neprestano, i celu noć na banku gde sam postavljen.
ISA 21:9 I gle ovo: dolaze konjanici, jašu po dvojica. Tada on progovori i reče: ’Pade, pade Vavilon! Svi kipovi njegovih bogova o zemlju se razbiše.’“
ISA 21:10 Vršeno moje, zrno s gumna mojeg! – što sam čuo od Gospoda nad vojskama, Boga Izrailjeva, to vam objavljujem.
ISA 21:11 Proroštvo o Dumi. Dođe mi zov iz Sira: „Stražari, koje je doba noći? Stražari, koje je doba noći?“
ISA 21:12 Stražar odgovara: „Dolazi jutro, pa opet noć. Ako ćete iskati, ištite! Vratite se! Dođite!“
ISA 21:13 Proroštvo Arapima. U čestarima arapskim počivate, karavani dedanski.
ISA 21:14 Pristupite žednom, iznesite vodu, stanovnici zemlje temeske, s hlebom svojim pred begunce izađite.
ISA 21:15 Jer oni beže pred mačevima, ispred mača isukanog, i ispred luka napetoga, i ispred boja žestokoga.
ISA 21:16 Da, ovako mi je rekao Gospodar: „Još jedna godina, kao što su godine najamničke, i iščeznuće sva slava kedarska.
ISA 21:17 Od mnogobrojnih strelaca među muškarcima iz Kedra, malo će ih ostati. Jer je to rekao Gospod, Bog Izrailjev.“
ISA 22:1 Proroštvo o Dolini viđenja. Šta ti je sad, te se penješ sav na krovove?
ISA 22:2 Prepun vreve, grade bučni, šeheru razigrani! Izginuli tvoji od mača ne padoše, niti mrtvi tvoji u boju.
ISA 22:3 Svi tvoji vladari zajedno pobegoše, ne zategoše luk, a padoše u ropstvo, zarobljeni su svi koji se nađoše u tebi, daleko su bežali.
ISA 22:4 Zato sam rekao: „Ostavite me, gorko ću plakati; nemojte me tešiti nad ruševinom milog naroda mojega.“
ISA 22:5 Jer je dan pometnje i rasula i zbunjenosti od Gospodara Gospoda nad vojskama. U Dolini viđenja zid se ruši, prema planini je vapaj,
ISA 22:6 jer Elam tobolac donosi, sa bojnim kolima i konjanicima, a Kir štit otkriva.
ISA 22:7 Izabrane doline tvoje bojnih kola su pune. Konjanici se kod vratnica postrojavaju.
ISA 22:8 Tako je Judi uklonio zaštitu. U dan onaj pogled si svrnuo na oružje u šumskoj kući.
ISA 22:9 I pukotine u gradu Davidovu, videli ste kako ih je mnogo. I sabrali ste vodu iz Donjeg jezera.
ISA 22:10 Pa ste prebrojali kuće jerusalimske i porušili kuće da zid učvrstite;
ISA 22:11 te ste između dva zida načinili spremište za vodu iz Starog jezera; ali se na Stvoritelja niste obazirali, niti ste videli onog što je sve načinio odavno.
ISA 22:12 I pozvao je u dan onaj Gospodar Gospod nad vojskama: da plačete i tugujete, da obrijete glave i pripašete kostret.
ISA 22:13 Ali, gle, veselje i radost, ubijaju goveda i kolju ovce, jedu meso i piju vino: „Da jedemo i pijemo, jer sutra ćemo da pomremo.“
ISA 22:14 A mojim ušima je objavio Gospod nad vojskama: „Neće biti otkupljena vaša krivica dok ne umrete – reče Gospodar Gospod nad vojskama.“
ISA 22:15 Govori Gospodar Gospod nad vojskama: „Hajde, otidi onom dvoraninu, Somni, nadstojniku dvora:
ISA 22:16 ’Šta je s tobom i ko si to ti, da ovde grobnicu klešeš sebi? Kleše sebi grobnicu na visini, useca u steni stan za sebe.
ISA 22:17 Gle, Gospod će tebe baciti silno, junak će te uhvatiti snažno,
ISA 22:18 u klupko će te umotati žestoko, kao loptu će te bacati po zemlji širokoj. Tamo ćeš ti umreti, i tamo su kola tvoja slavna, sramoto dvoru gospodara tvoga.
ISA 22:19 Lišiću te položaja tvoga, i oteraću te iz službe tvoje.
ISA 22:20 A u taj dan ću pozvati slugu svoga Elijakima sina Helkijina.
ISA 22:21 Njega ću obući u odoru tvoju, njega ću opasati pojasom tvojim, njemu ću u ruke predati vlast tvoju, te će biti predak stanovnicima jerusalimskim i domu Judinom.
ISA 22:22 Na njegova pleća postaviću ključ od doma Davidova: kad otvori, neće zatvoriti niko, kad zatvori, neće otvoriti niko.
ISA 22:23 Njega ću kao klin uglaviti na mestu čvrstome, te će postati slavni presto u domu oca svojega.
ISA 22:24 O njega će se obesiti sva slava doma oca njegova: izdanci i potomci, sve posude malene, od zdelica do svih krčaga.’
ISA 22:25 U dan onaj – govori Gospod nad vojskama – izvući će se klin uglavljeni na mestu čvrstome, slomiće se i pašće; a teret što je na njemu biće odsečen, jer je Gospod rekao.“
ISA 23:1 Proroštvo o Tiru. Ridajte, lađe tarsiske, jer je raskopan, nema kuće, nema ulaska. Objavljeno im je iz zemlje kitimske.
ISA 23:2 Umuknite, stanovnici primorski, trgovci sidonski brodili su morem – oni su te snabdevali –
ISA 23:3 i vodama velikim. Seme sihorsko i žetva kraj Nila bili su bogatstvo njegovo. On je narodima bio sajmište.
ISA 23:4 Stidi se, Sidone, jer more govori, sila morska kazuje: „Ne spopadaju mene bolovi trudnički, niti rađam, i ne odgajam mladiće, ne podižem devojke.“
ISA 23:5 Kada su vesti stigle u Egipat, spopadoše ih bolovi kao kad su čuli o Tiru.
ISA 23:6 Otplovite u Tarsis, ridajte, stanovnici primorski.
ISA 23:7 Je li to vaš grad veseli, što postoji od starinskih dana? Noge su ga njegove nosile da se daleko naseli.
ISA 23:8 Ko li je to odlučio? protiv Tira koji krune deli, čiji trgovci behu glavari i prodavci njegovi poštovani po svetu?
ISA 23:9 Gospod nad vojskama je to odlučio, da osramoti nadutost gordu, da ponizi sve po svetu poštovane.
ISA 23:10 Prođi svojom zemljom kao Nil, ljupki Tarsise: nema više luke.
ISA 23:11 Ruku svoju na more je podigao, carstva zatresao. Gospod je zapovedio za Hanan: da se razore tvrđave njegove.
ISA 23:12 I rekao je: „Nećeš više klicati, silovana devojko, ljupki Sidone. Ustani, pređi u Kitim; ali ni tamo nećeš imati počinka.“
ISA 23:13 Evo zemlje haldejske, taj narod ne postoji, Asirci je osnovali za one iz pustinje, razaraju utvrđenja njena.
ISA 23:14 Ridajte, lađe tarsiske, jer je raskopana vaša tvrđava.
ISA 23:15 I biće u onaj dan, pa će Tir biti zaboravljen sedamdeset godina, kao dani jednog kralja. Posle sedamdeset godina, Tiru će biti kao bludnici iz pesme:
ISA 23:16 „Uzmi citru, te se skitaj gradom, bludnice zaboravljena! Sviraj lepo, pevaj mnogo, ne bi li se setili tebe!“
ISA 23:17 I biće posle sedamdeset godina: Gospod će pohoditi Tir; i grad će ponovo uzimati svoju platu i bludničiće sa svim carstvima na svetu, po licu zemlje.
ISA 23:18 Ipak, njegova dobit i plata biće posvećeni Gospodu. Neće se zgrtati ni čuvati, nego će njegova dobit biti za one koji borave pred Gospodom, te da imaju hrane do sitosti i otmenu odeću.
ISA 24:1 Gle, Gospod će zemlju opustošiti i ogoliti i njeno lice unakaziti, i stanovnike njene raspršiti.
ISA 24:2 Kao narod sveštenik će biti, i kao sluga gospodar njegov, i kao sluškinja gospodarica njena, i kupac kao prodavac njegov, i zajmoprimac kao zajmodavac njegov, i dužnik kao poverilac njegov.
ISA 24:3 Zemlja će biti opustošena pustoš, ispražnjena praznina, zato što je Gospod rekao ovu reč.
ISA 24:4 Zemlja tuži, vene; svet gine, vene; ginu gordi narodi na zemlji.
ISA 24:5 Jer je zemlja oskrnavljena pod stanovnicima njenim, zato što su zakone prestupili, odredbu pogazili, savez večni prekršili.
ISA 24:6 Zato zemlju prokletstvo proždire, stanovnici njeni su pod krivicom. Zato su popaljeni stanovnici zemaljski, i ljudi je malo preostalo.
ISA 24:7 Vino novo tuguje, loza vene, uzdišu svi što vesela srca behu.
ISA 24:8 Nema više veselja uz bubnjeve, okonča se graja slavljenika, umukla je svirka na citarama.
ISA 24:9 Vino piju, ali ne pevaju, pijancima gorči piće žestoko.
ISA 24:10 Grad bezvredni postade razoren, svim kućama ulaz je zatvoren,
ISA 24:11 zbog vina je jauk po ulicama, svaka radost u mrak se pretvori, iz zemlje je izgnano veselje.
ISA 24:12 Samo pustoš ostade u gradu, vratnice se razvališe treskom,
ISA 24:13 jer se tako u zemlji događa, tako biva među narodima, kao kad se otresu masline, ili grožđe pabirči po berbi.
ISA 24:14 Oni glas podižu kličući; veličanstvenost Gospodnju uznose s mora.
ISA 24:15 Zato slavite Gospoda vi na istoku, ime Gospoda, Boga Izrailjeva na ostrvima morskim.
ISA 24:16 S kraja zemlje čujemo muziku: „Neka je čast Pravedniku!“ Ali ja govorim: „Propadoh! Propadoh! Teško meni! Izdajnici su izdali, baš izdajom izdajnici su izdali!“
ISA 24:17 Strahota i jama i zamka, tebi, stanovniče zemaljski.
ISA 24:18 Ko utekne ispred glasa o strahoti, u jamu će upasti; a ko se iz jame izvuče, u zamku će se uhvatiti. Pa će se otvoriti okna na visini, i zatrešće se temelji zemaljski.
ISA 24:19 Zemlja će se razbijanjem razbiti. Zemlja će se raspuklinom raspući. Zemlja će se zemljotresom tresti.
ISA 24:20 Zemlja će se teturanjem teturati kao pijan čovek; zaljuljaće se kao senica: tamo-amo; toliko će joj bezakonje njeno otežati, te će pasti i više ustati neće.
ISA 24:21 I dogodiće se u onaj dan: Gospod će pohoditi vojsku višnju na visini, i sve careve ovozemaljske na zemlji;
ISA 24:22 biće sabirom sabrani i zarobljeni u tamnici, u zatvoru zatvoreni, i kažnjeni posle mnogo dana.
ISA 24:23 Mesec će se zacrveneti i sunce će pocrveneti, jer će se zacariti Gospod nad vojskama na gori Sion i u Jerusalimu, i slava mu je pred starešinama njegovim.
ISA 25:1 Gospode, ti si Bog moj, uzvisujem te, slavim tvoje ime, zato što si ostvario divotu, od davnina smišljenu vernost vernu,
ISA 25:2 jer si grad pretvorio u hrpu, naselje utvrđeno u ruševinu; tvrđava tuđinaca više nije grad – doveka se obnoviti neće.
ISA 25:3 Tebe zato narod snažni slavi, od tebe se boji grad svirepih plemena,
ISA 25:4 a ti si utočište sirotom, utočište ubogom u nevolji njegovoj; ti si sklonište od nepogode, zaklon od žege, jer ćud je svirepih kao nepogoda sa strane;
ISA 25:5 kao žega nad sušnim tlom, ti gušiš graju odvratnih, kao žegu senkom oblaka svirepima se prekinulo pevanje.
ISA 25:6 A Gospod nad vojskama spremiće na ovoj gori gozbu od sala za sve narode, gozbu od sala, gozbu od vina, od vina odležalog, od moždine masne, od prečišćenog vina odležalog.
ISA 25:7 I na ovoj gori on će zderati zastor što sve narode zastire i koprenu što sve puke obavija.
ISA 25:8 On će smrt pobedonosno zderati, i Gospodar Gospod će suzu otrti sa lica svakoga, i sramotu će skinuti sa svog naroda po svoj zemlji – zato što je Gospod rekao.
ISA 25:9 I govoriće se u dan onaj: „Gle, ovo je Bog naš. Njega smo očekivali i on nas je spasao. Ovo je Gospod kog smo očekivali; kličimo i radujmo se, jer on spasava.“
ISA 25:10 Jer ruka Gospodnja počiva na gori ovoj, i Moav će biti izgažen pod njim kao što se slama u đubrištu gazi.
ISA 25:11 I širiće ruke svoje posred njega kao što širi plivač kada pliva. I poniziće njegov ponos veštinom ruku njegovih.
ISA 25:12 I oboriće na visokoj tvrđavi tvoje zidove, i oboriće ih na zemlju, poniziće ih, baciće ih u prašinu.
ISA 26:1 U onaj dan pevaće se ova pesma u zemlji Judinoj: „Imamo tvrd grad, on nam podiže spasenje, zidove i bedeme.
ISA 26:2 Otvorite vratnice da uđe puk pravedni koji je dosledno veran,
ISA 26:3 čiju ćeš sabranost zasnovanu na tebi ti sabrati u miru, u miru zato što se u tebe uzda.
ISA 26:4 Uzdajte se u Gospoda doveka, jer u Gospodu, u Gospodu samom je večna Stena;
ISA 26:5 jer on obara one koji stanuju visoko, naselje uzdignuto on ruši, on ga ruši na zemlju, on ga srozava u prašinu.
ISA 26:6 Gaziće ga noga, noge ubogih, koraci nevoljnih.“
ISA 26:7 Staza pravednikova je čestita i pravednikov kolosek ti ravnaš.
ISA 26:8 Da, na stazi tvojih presuda, Gospode, mi te očekujemo, i za imenom tvojim i za spomenom tvojim žudi duša.
ISA 26:9 Duša moja žudi noću, da, duh moj u meni, tebe traži, jer kad ti presudiš na zemlji, tad se pravdi uče stanovnici sveta.
ISA 26:10 Ako opaki dobije naklonost, ipak neće naučiti šta je pravednost; u zemlji čestitih on čini nepravdu i ne obazire se na veličanstvo Gospodnje.
ISA 26:11 Gospode, ruka tvoja je podignuta, ipak oni ne vide. Daj da vide revnost tvoju za tvoj narod, pa nek se postide. Plamen za neprijatelje tvoje neka ih proždere.
ISA 26:12 Gospode, ti nam mir određuješ, jer si ti uredio sva dela naša.
ISA 26:13 Gospode, Bože naš, upravljali su nama osim tebe drugi gospodari. Tebi jedinome, tvoje ime pominjemo.
ISA 26:14 Mrtvi neće oživeti, pokojnici neće ustati, jer ti si ih pohodio i razorio, i zatro si svaku uspomenu na njih.
ISA 26:15 Umnožio si puk, Gospode, umnožio si puk, proslavio si se, proširio si zemlji sve granice njene.
ISA 26:16 Gospode, u nevolji oni su k tebi došli, tihu molitvu izlivali kada si ih karao.
ISA 26:17 Kao trudnica pred porođajem, grči se, vrišti u bolovima, takvi smo mi pred licem tvojim, Gospode,
ISA 26:18 Zatrudneli smo, grčimo se kao da vetar porađamo, niti smo zemlji spasenja doneli, niti se rodiše stanovnici sveta.
ISA 26:19 Oživeće mrtvi tvoji, dići će se s mojim mrtvim telom. Probudite se i pevajte koji boravite u prahu, jer rosa svetlosna rosa je tvoja, i zemlja pokojnika porod će dati.
ISA 26:20 Hajde, narode moj, u odaje svoje uđi, i vrata svoja za sobom zatvori. Sakrij se časkom na tren, dok jarost ne prođe.
ISA 26:21 Jer, gle, Gospod će izaći iz mesta svojega da pohodi krivicu stanovnika zemaljskih; i otkriće zemlja krv što je u njoj, i neće više pokrivati poklane koji su u njoj.
ISA 27:1 U dan onaj pohodiće Gospod mačem svojim, ljutim i velikim i jakim levijatana, zmiju vijugavu, i zaklaće neman morsku.
ISA 27:2 U dan onaj „Vinograde vinorodni – odgovoriće mu.
ISA 27:3 Ja, Gospod, bdim nad njim, zalivam ga neprestano; da ga neko ne ošteti, danju i noću stražarim nad njim.
ISA 27:4 Nema jarosti u meni. Trnovitim bodljama, ko će me napasti? Nastupiću protiv njega; spaliću ga svega.
ISA 27:5 Ili: neka se pouzda u moje utočište: mir sa mnom neka sklopi, sa mnom mir neka sklopi!“
ISA 27:6 Ide vreme, Jakov će se ukoreniti, Izrailj će se razgranati i procvetati, i oni će plodovima lice sveta prekriti.
ISA 27:7 Da li je on udario onog što je njega udario? Da li je on klao onog što je njega klao?
ISA 27:8 Isterao si ga, izgnao si ga – ti si njega karao. On će ga oduvati dahom svojim olujnim u dan vetra istočnoga.
ISA 27:9 Tako će se otkupiti krivica Jakovljeva, a sve ovo je zato što je njemu oprošten greh: on će učiniti da svi kameni žrtvenici budu kao zdrobljeni krečnjak, da se više ne podižu Aštartini stupovi i stubovi u čast sunca.
ISA 27:10 Jer će grad utvrđeni ostati sam, napušten i zaboravljen kao pustinja. Onde telad pase, onde leži i brsti mu grane.
ISA 27:11 Kad mu se kruna osuši, onda se lome; žene dolaze i one ih spaljuju, jer je to narod nerazuman. Zato im se neće smilovati njegov Sazdatelj, i neće mu biti naklonjen njegov Graditelj.
ISA 27:12 U dan onaj ovršiće Gospod klasje od toka Eufrata do Egipatskog potoka, i vi ćete se skupiti, jedan po jedan, potomci Izrailjevi.
ISA 27:13 U dan onaj velika će zatrubiti truba i doći će raseljeni po zemlji asirskoj, i izgnani u zemlju egipatsku, i klanjaće se Gospodu na svetoj gori, u Jerusalimu.
ISA 28:1 Teško gordome vencu pijanica Jefremovih, i cvetu uvelome, bleštavoj slavnosti njegovoj, koji su se udebljali, vinom opili.
ISA 28:2 Evo, Gospodar ima jačinu i moć, kao oluja gradonosna, vihor rušilački, kao poplava bujičinih voda, obara ih na zemlju rukom.
ISA 28:3 Nogama će biti izgažen gordi venac pijanica Jefremovih,
ISA 28:4 i cvet uveli, bleštava slavnost njegova, koji su se udebljali; biće kao smokva rana pre leta, čim je neko ugleda, odmah je šakom ubere.
ISA 28:5 U dan onaj Gospod nad vojskama postaće venac blistavi i kruna slavonosna ostatku naroda svojega,
ISA 28:6 duh pravedni sudija na sudu, i sila onom koji odbija napade na vratnice.
ISA 28:7 A i oni posrću od vina, i teturaju se od žestokog pića. Sveštenik i prorok od žestokog pića, omamilo ih je vino; teturaju se zbog žestokog pića. Posrću pri viđenju, ljuljaju se na ročištu.
ISA 28:8 Ta svi su stolovi puni gnusnih izbljuvaka, nigde mesta čistoga.
ISA 28:9 „Koga on to uči znanju? I kome on objašnjava poruku? Deci koju odvikavaju od mleka? Odbijenima od dojenja?
ISA 28:10 Jer: Tuc pa muc, tuc pa muc! Muc pa tuc, muc pa tuc! Tamo kvrc! Tamo kvrc!“
ISA 28:11 Jer usnama što mucaju, i jezikom tuđinskim govoriće ovom narodu.
ISA 28:12 Jer on im je rekao: „Ovo je počinak. Neka se umorni odmore, i ovo im je zastanak!“ Ali oni poslušati ne htedoše.
ISA 28:13 I biće im reč Gospodnja: Tuc pa muc, tuc pa muc! Muc pa tuc, muc pa tuc! Tamo kvrc! Tamo kvrc, da nauznak padnu kada hodaju i da se polome i upletu i uhvate.
ISA 28:14 Zato čujte reč Gospodnju, vi, podsmevači, vi, vladari ovog naroda koji je u Jerusalimu.
ISA 28:15 Zato što govorite: „Sa smrću smo savez sklopili, sa Svetom mrtvih sporazum sklopili. Kad prođe bič razorni, on nas dohvatiti neće, jer od laži načinismo sebi sklonište, i od obmane napravismo skrovište.“
ISA 28:16 Zato govori Gospod Gospodar: „Evo, postavljam na Sionu kamen, kamen za proveru, dragoceni kamen ugaoni, temeljac utemeljeni. Ko u njega poveruje neće paničiti.
ISA 28:17 Uzeću pravo da mi bude kao ravnalo, i pravdu kao visak. I grad će vam zatrti sklonište načinjeno od laži, a voda će vam poplaviti skrovište,
ISA 28:18 vaš savez sa smrću propašće, vaš sporazum sa Svetom mrtvih održati se neće, kad prođe bič razorni, on će vas izgaziti;
ISA 28:19 dohvatiće vas kad prolazi, a prolaziće od jutra do jutra, po danu i po noći.“ Vas će goli strah uputiti u poruku.
ISA 28:20 Prekratka će biti postelja da se čovek pruži; uzak će biti pokrivač da se obmota.
ISA 28:21 Kao na gori Faresim, Gospod će ustati; kao u Gavaonskoj dolini, on će se razjariti, da delo svoje izvrši, delo čudnovato; da zadatak svoj ostvari, zadatak zapanjujući.
ISA 28:22 A sada, ne podsmevajte se, inače će vas okovi jače stezati, jer čuh da je uništenje zemlji celoj dosudio Gospodar Gospod nad vojskama.
ISA 28:23 Poslušajte i čujte glas moj, oslušnite pažljivo besedu moju.
ISA 28:24 Ore li orač svakog dana da seje? brazdi li i drlja njivu svoju?
ISA 28:25 A kad joj poravna površ, ne seje li grahor i ne sipa li kim? Pšenicu gde treba, i ječam na mesto, i krupnik po rubovima?
ISA 28:26 Bog njegov ga upućuje, on ga uči šta je ispravno.
ISA 28:27 Jer se ne mlati grahor mlatilicom, niti se točkom vrše po kimu, već se grahor palicom bije, a kim se prutom lupa.
ISA 28:28 A da li se žito tare? Njega stalno vršiti nećeš; i točak kolski i konje njegove po njemu ćeš valjati, ali ga nećeš zdrobiti.
ISA 28:29 I to stiže od Gospoda nad vojskama, divnog u savetništvu, veličanstvenog u veleumlju.
ISA 29:1 „Teško Arilu, Arilu, gradu što ga opkoli David. Neka se godina za godinom niže, neka se praznici izređaju,
ISA 29:2 onda ću pritisnuti Aril: i biće tuga i žalost, i meni će biti kao Arilu;
ISA 29:3 opkoliću te unaokolo, oko tebe opkopaću rovove, protiv tebe podići nasipe.
ISA 29:4 Oboren ćeš biti i sa zemlje govoriti, rečju prigušenom iz prašine kazivati, i glas će ti biti iz zemlje, kao prizivač duhova besedu ćeš iz prašine šaptati.
ISA 29:5 I mnoštvo će tuđinaca tvojih biti kao sitan prah, i rulja nasilnika kao pleva razvejana; i biće iznenada, odjednom,
ISA 29:6 pohodiće te Gospod nad vojskama grmljavinom i trusom i bukom velikom, i olujom i plamenom razbuktalim što proždire.
ISA 29:7 Viđenje noćno biće kao san: mnoštvo svih naroda što protiv Arila vojuju, i svih onih koji na nj zavojštiše i na tvrđave njegove i koji ga pritesniše.
ISA 29:8 Biće kao kad gladan sanja, i gle, on jede i probudi se prazna želuca; i kao kad žedan sanja, i gle, on pije, i probudi se, i gle, iznemogao i suva grla. Tako će se dogoditi mnoštvu svih naroda koji vojuju protiv gore Sion.“
ISA 29:9 Stanite i zapanjite se! Oslepite i obnevidite! Pijani su, ali ne od vina; i posrću, ali ne od prepečenice.
ISA 29:10 Gospod je na vas izlio duboki san, i zatvorio je oči vaše – proroke, i zastro je glave vaše – videoce.
ISA 29:11 Zato će svako vaše viđenje biti kao reči u zapečaćenom svitku. Daju nekom ko zna da čita i kažu: „Hajde, čitaj ovo!“ On će odgovoriti: „Ne mogu zato što je zapečaćeno.“
ISA 29:12 Onda daju nekom ko ne zna da čita i kažu mu: „Hajde, čitaj to!“ On će odgovoriti: „Ne znam da čitam.“
ISA 29:13 Gospodar je rekao: „Zato što ovaj narod pristupa ustima, i čast mi odaje usnama, a srce mu je od mene daleko, i njihova je pobožnost naučena zapovest ljudska;
ISA 29:14 zato ću, evo, i nadalje s narodom ovim čuda činiti, čuda i samo čuda; te će propasti mudrost mudraca njegovih, i sakriće se umnost umnika njegovih.“
ISA 29:15 Teško onima koji se po dubinama kriju od Gospoda da bi sakrili namere, i koji u tmini deluju i zbore: „Ko nas vidi i ko nas poznaje?“
ISA 29:16 Koliko ste vi naopaki! Ceni li se glina kao grnčar, pa da proizvod rekne svom proizvođaču: „Nije me on načinio!“? Ili lonac da rekne grnčaru: „On ne razaznaje?“
ISA 29:17 Neće li se Livan uskoro u Karmil pretvoriti, a Karmil kao šuma računati?
ISA 29:18 I gluvi će u onaj dan slušati reči iz knjige. I iz mraka i tame oči slepih će progledati.
ISA 29:19 I opet će se ponizni radovati u Gospodu, najbedniji će klicati Svetitelju Izrailjevu,
ISA 29:20 jer nasilnik će iščeznuti, i podsmevač će nestati, i svi koji vrebaju na zlo biće istrebljeni:
ISA 29:21 koji druge na greh rečju navode, koji porotniku kod vratnica zamku postavljaju, pod lažnom optužbom i bez razloga pravednika ruše.
ISA 29:22 Zato govori Gospod, koji je otkupio Avrahama, domu Jakovljevom: „Od sad Jakov stideti se neće, i od sad lice njegovo bledeti neće,
ISA 29:23 jer kad vidi decu svoju, usred sebe delo mojih ruku, on će moje ime svetkovati. Svetkovaće Svetitelja Jakovljeva i bojaće se Boga Izrailjeva.
ISA 29:24 Urazumiće se oni koji duhovno lutaju, pouku će primiti oni koji mrmljaju.
ISA 30:1 Teško sinovima odmetničkim! – govori Gospod. Oni provode namere što nisu od mene, sklapaju saveze što nisu po Duhu mom; i greh na greh gomilaju.
ISA 30:2 Krenuli su u Egipat dole, a nisu pitali šta ću ja reći; da uteknu u utočište faraonsko, i da se uzdaju u senku egipatsku.
ISA 30:3 Utočište faraonsko biće im na sramotu, i uzdanje u senku egipatsku na porugu.
ISA 30:4 Ta glavari njegovi već su u Soanu, poslanici njegovi stigli su u Hanes:
ISA 30:5 svi će se posramiti nad narodom beskorisnim, neće im biti na pomoć ni na korist, već na sramotu, pa i za ukor.“
ISA 30:6 Proroštvo protiv životinja negevskih: Kroz zemlju nevolje i bede, lavice i lava koji riču, ljute guje i krilate zmije ognjene, nose oni blaga svoja na leđima mladih magaraca, i bogatstva svoja na grbama kamila – nose ga narodu beskorisnom.
ISA 30:7 Zato što je egipatska pomoć prazna i ništavna, zbog toga sam ih nazvao: „Iznemogla Rava.“
ISA 30:8 Sad dođi, upiši na ploči pred njima i zabeleži u knjizi, te da ostane za budućnost, za vek vekova;
ISA 30:9 jer ovo je narod odmetnički, sinovi lažljivi, sinovi koji neće da slušaju Zakon Gospodnji.
ISA 30:10 Oni govore vidovitima: „Okanite se viđenja!“, a videocima: „Ne prorokujte nam poštenje! Govorite što je nama ugodno! Prorokujte nam privide!
ISA 30:11 Zastranite s puta, skrenite sa staze, uklonite nam sa očiju Svetitelja Izrailjeva!“
ISA 30:12 Zato Svetitelj Izrailjev govori: „Zato što reč ovu prezirete, a oslanjate se na opakost i prevaru, i na njih se podupirete,
ISA 30:13 zato će vam ta krivica biti kao pukotina, što se izbočila na zidu visokom, koji će se srušiti iznenada, u trenutku,
ISA 30:14 i srušiće se kao što se ruši sud grnčarski, razbije se i niko ga ne žali, te među krhotinama njegovim ni ulomak se ne nađe, da se uzme žeravica sa ognjišta ili zagrabi voda sa studenca.“
ISA 30:15 Jer govori Gospodar Gospod, Svetitelj Izrailjev: „U pokajanju i spokojstvu bićete spaseni; u smirenosti i osloncu vaša je sila; ali vi niste hteli.
ISA 30:16 Rekli ste: ’Ne, jer ćemo na konjima pobeći.’ Zato ćete bežati. ’Jahaćemo onda u galopu.’ Zato će vaši gonioci brži biti:
ISA 30:17 vas hiljadu bežaće kad jedan podvikne; kad podviknu petorica, trkom ćete bežati, dok od vas ne ostane kao kolac na vrhu gore ili kao oznaka na brdu.“
ISA 30:18 Ipak, Gospod čezne da vam se smiluje, i zato čezne da vas oblagodati, jer Gospod je Bog pravedni. Blago svima koji čeznu za njim.
ISA 30:19 O, narode sionski, koji stanuješ u Jerusalimu. Nemoj nikako plakati. On će jamačno biti naklonjen glasu vapaja tvojega. Čim te čuje, odgovoriće ti.
ISA 30:20 I Gospodar će vam dati hleb patnički i vodu nevolje, pa se više neće kriti tvoji učitelji, i tvoje će oči gledati učitelje tvoje.
ISA 30:21 I uši tvoje slušaće reč iza leđa tvojih gde se govori: „To je put, njime idite!“, bilo da skrećete nadesno ili nalevo.
ISA 30:22 Tada ćeš smatrati nečistima svoje kumire posrebrene i svoje idole zlatom optočene. Odbacićeš ih kao izliv ženski i reći ćeš: „Napolje!“
ISA 30:23 Tada će dati kišu tvom semenu što poseješ na njivi, a hleb što će ga njiva roditi biće obilat i hranljiv. Stoka tvoja će pasti u onaj dan, po prostranim pašnjacima.
ISA 30:24 Volovi i magarci koji služe za njivu ješće osoljenu hranu, ovejanu lopatom i rešetom.
ISA 30:25 I na svakoj gori i na svakoj uzvišici biće potoka i tokova, u dan silnoga pokolja kad se kule budu rušile.
ISA 30:26 Tada će mesečina biti kao sunčeva svetlost, a sunčeva svetlost će biti sedam puta jača, kao svetlost sedam dana – u dan kad Gospod zavije prelome narodu svome, i izleči rane udaraca njegovih.
ISA 30:27 Gle, Gospod lično iz daleka dolazi, gnev njegov gori, breme biva otežano. Usne njegove jarosti su pune, jezik mu je vatra što proždire,
ISA 30:28 a Duh je njegov kao potok nabujali, što se do grla popeo. On dolazi da svetinu prorešeta rešetom pogubnim, i da postavi uzde zavodljive u čeljust narodima.
ISA 30:29 Pesma će vam biti kao u pretprazničkim noćima, kad su srca vesela kao kod onog koji ide uz zvuke frule da dođe na Goru Gospodnju, na Stenu Izrailjevu,
ISA 30:30 i začuće se veličanstveni glas Gospodnji, i pokazaće se udar ruke njegove u jarosnom gnevu, u vatri što proždire, iz provale oblaka i oluje, i iz grada koji je kao tucanik,
ISA 30:31 jer od glasa Gospodnjeg prepašće se Asirac, šibom kojom on šiba.
ISA 30:32 I kad god udari palica određena kojom će se Gospod odmoriti na njemu, s bubnjevima i harfama, u borbenim pokličima, protiv njega on se bori.
ISA 30:33 Već je pripravljen Tofet, upravo je spreman za cara, mnogo vatre i mnogo drva. On je produbio, proširio lomaču za njega, povećao vatru i drva. Dah Gospodnji je kao potok od sumpora, razgara se na njemu.
ISA 31:1 Teško onima koji silaze u Egipat po pomoć, i nadu u konje polažu, i u kola se uzdaju mnoga, i u konjanike vrlo jake, a ne gledaju s pouzdanjem u Svetitelja Izrailjeva, a ne traže Gospoda.
ISA 31:2 Ipak, on je mudar i navaliće zlo, i neće preinačiti što je rekao, te će ustati protiv doma zlikovačkog i protiv pomoći od prestupnika.
ISA 31:3 Egipćanin je čovek, on nije Bog; konji njegovi su meso, oni nisu duh. Kada Gospod ispruži ruku svoju, posrnuće onaj koji pomaže i pašće onaj kome on pomaže – svi zajedno će propasti.
ISA 31:4 Evo, Gospod mi je ovako rekao: „Kao što lav ili lavić nad plenom svojim reži, i onda kad na njega poviče pastira mnoštvo, on se ne plaši od glasova njihovih, niti on strepi od graje njihove – tako će Gospod nad vojskama sići da se bori za goru Sion, za uzvišenje njeno.
ISA 31:5 Kako ptica krilima, tako će Gospod nad vojskama Jerusalim zaklanjati, zaklon biti, izbaviti, poštedeti i spasti.“
ISA 31:6 Vratite se onome protiv koga ste se duboko pobunili, sinovi Izrailjevi.
ISA 31:7 Ta, u onaj dan će svako prezreti idole svoje srebrne i zlatne, likove svoje rezane, što ih sebi ruke vaše na greh načiniše.
ISA 31:8 „Asirac će pasti od mača što nije od ljudi, prožderaće ga mač što nije od čoveka. On će od mača bežati, a mladići njegovi će biti pod nasiljem.
ISA 31:9 Užasnut, ostaviće svoju tvrđavu; njegovi glavari će se prestraviti pod zastavom – tako je rekao Gospod, njegova je vatra na Sionu, i njegova je peć u Jerusalimu.“
ISA 32:1 Evo, po pravdi caruje car, pravedno vladaju vladari.
ISA 32:2 I svaki je kao zavetrina, te zaklanja od oluje, i on je kao potoci vodeni u sušnoj zemlji, kao hladovina iza velike stene u žednoj pustinji.
ISA 32:3 I oči onih koji vide neće više biti zamućene, i uši onih koji čuju slušaće pažljivo,
ISA 32:4 i srce brzopletih shvatiće znanje, i mucavci će požuriti da govore razgovetno.
ISA 32:5 Pokvarenjaka više neće zvati plemićem, varalicu više neće smatrati uglednim.
ISA 32:6 Naime, bezumnik govori bezumno, i srce njegovo smišlja bezakonje, da počini zlodela, da o Gospodu oholo govori, da gladnoga ostavi prazna želuca, da žednome uskrati piće.
ISA 32:7 I varalica je naoružan zlobom; on spletke smišlja da upropasti ponizne rečima lažljivim, i siromaha kad traži pravo.
ISA 32:8 A plemić smišlja plemenitosti, i on plemenitosti ostvaruje.
ISA 32:9 Ustajte, žene lakomislene, počujte glas moj; ćerke lakoverne, poslušajte besedu moju.
ISA 32:10 Kroz godinu i nešto dana drhtaćete, lakoverne, jer propada berba, ne dolazi žetva.
ISA 32:11 Strepite, lakomislene! Drhćite, lakoverne! Svucite se i razgolitite se, i opašite se po bedrima.
ISA 32:12 [Udarajte se] u grudi i naričite za poljima ljupkim, za vinogradima rodnim.
ISA 32:13 Nad tlom naroda moga trnje bodljikavo će rasti, kao i nad svim domovima veselim, naseljem razdraganim.
ISA 32:14 Jer dvor je napušten, grad bučni zapušten. Umesto nasipa i kule biće pećina doveka, uživanje za divlje magarce, pašnjak za stada.
ISA 32:15 Dok se na nas ne izlije Duh s visina, te pretvori pustinju u voćnjak, a voćnjak će se računati kao šuma.
ISA 32:16 Tad će u pustinji stanovati pravo, a u voćnjaku boraviti pravednost.
ISA 32:17 Iz pravednosti će se mir roditi, a pravednosti će na službi biti pouzdanje i spokojstvo doveka.
ISA 32:18 Moj će narod tada boraviti u zgradama mirnim, i u stanovima bezbednim, i u počivalištima pouzdanim,
ISA 32:19 iako će šuma biti oborena i grad nisko spušten.
ISA 32:20 Blago vama, sejete pored svih voda, puštate volove i magarce.
ISA 33:1 Teško tebi, razaraš, a nisi razoren, i izdajnik si, a tebe nisu izdali. Kad prestaneš da razaraš, ti ćeš biti razoren; kad završiš sa izdajništvom, tebe će izdati.
ISA 33:2 Gospode, smiluj se nama, ti si naša nada. Budi njihova mišica jutrima, i naše spasenje u vreme nevolje.
ISA 33:3 Narodi su pobegli pred gomilom koja tutnji, puci su se raspršili pred uzvišenošću tvojom.
ISA 33:4 I vaš plen se sakuplja, sakupljaju se gusenice, kao što skakavci tumaraju, tako on optrčava oko njega.
ISA 33:5 Gospod je uzvišen zato što na visini stanuje, i napunio je Sion pravom i pravednošću.
ISA 33:6 I tvoja bezbedna vremena biće spaseno bogatstvo, mudrost i znanje. Njegova je riznica bogobojaznost.
ISA 33:7 Gle, delije kukaju napolju, glasnici za mir zaplakaće gorko.
ISA 33:8 Opusteli su drumovi, prestali su da putuju putnici. Savez je raskinuo, gradove odbacio, čoveka ne poštuje.
ISA 33:9 Tuguje, klone zemlja; Livan je postiđen i vene, Saron je postao kao pustara, Vasan i Karmil su bez lišća.
ISA 33:10 „Sad ću ustati – govori Gospod. Sad ću biti uzvišen. Sad ću biti podignut.
ISA 33:11 Zasejali ste seno, rodićete strnjiku. Proždreće vas vaš ognjeni dah.
ISA 33:12 I biće narodi kao peći za kreč, trnje posečeno u vatri će izgoreti.
ISA 33:13 Vi, koji ste daleko, čujte šta sam učinio; a vi, koji ste blizu, upoznajte silu moju:
ISA 33:14 strepe na Sionu grešnici, užas spopada prokletnike. ’Ko od nas će opstati pred vatrom što proždire? Ko od nas će opstati pred požarom večnim?’
ISA 33:15 Onaj koji živi pravedno i koji govori čestito, prezire zarađeno na nasilju, stresa mito sa svojih dlanova, odbija da posluša za krvoproliće, i neće da gleda da se čini zlo.
ISA 33:16 Taj će stanovati na visinama, zaklon će mu biti tvrđave na stenama, hranu će dobijati redovno i voda će mu biti obezbeđena.
ISA 33:17 Oči tvoje gledaće cara u lepoti njegovoj, posmatraće zemlju oblasti dalekih.
ISA 33:18 Srce će tvoje razmatrati užas: ’Gde je onaj što broji? Gde je onaj što meri? Gde je onaj što kule broji?’
ISA 33:19 Nećeš videti naroda žestokog, naroda čiji se govor teško sluša, jezika stranog što ga niko ne razume.“
ISA 33:20 Pogledaj Sion, grad praznika naših. Oči će tvoje Jerusalim videti, boravište zaštićeno, šator neuzdrmani, čiji se stubići ne vade nikada, a nijedno uže njegovo neće se otkinuti.
ISA 33:21 Ta onda ćemo imati dostojanstvenog Gospoda, umesto reka, rukavaca širokih sa obe strane. Neće njime prolaziti lađa na vesla, niti će prodreti zapovednički brod.
ISA 33:22 Jer: naš sudija je Gospod, naš zakonodavac je Gospod, naš car je Gospod, on će nas spasti.
ISA 33:23 Tvoja užad su popustila, svoje katarke ne mogu držati, niti jedra podizati – pa se deli mnogi plen od pljačke; kljasti će otimati otimačinu,
ISA 33:24 i nijedan stanovnik neće reći: „Bolestan sam.“ Narodu koji boravi u njemu krivica će oproštena biti.
ISA 34:1 Pristupite, puci, da čujete; i narodi, slušajte! Neka čuje zemlja i što je ispunjava, svet i sve što po njemu raste.
ISA 34:2 Jer se razjario Gospod na sve puke, rasrdio se protiv sve vojske njihove; izručio ih je, predao ih je pokolju.
ISA 34:3 Njihovi pobijeni leže, i od leševa njihovih smrad se podiže, i krv njihova gorja natapa.
ISA 34:4 I rasula se sva vojska nebeska, i nebesa se savijaju kao svitak, i sva vojska njihova klone, kao što klone list na lozi, kao što klone na stablu smokvinu.
ISA 34:5 „Jer mač moj se natopio na nebesima. Gle, na Edom on se spušta, i na narod kome sam odredio da sudim.“
ISA 34:6 Mač za Gospoda napunjen je krvlju, podmazan je lojem; krvlju od jaganjaca i jaraca, lojem s bubrega ovnujskih, jer Gospod ima žrtvu u Vosori, i veliko klanje u zemlji edomskoj.
ISA 34:7 I s njima će se to spustiti na bivole i na volove s juncima. I zemlja njihova će se krvlju natopiti, i prašina njihova lojem omastiti,
ISA 34:8 jer Gospod ima dan za odmazdu, godinu da se namire računi za Sion.
ISA 34:9 I prevratiće se potoci njezini u smolu, i prašina njena u sumpor, i zemlja će njena biti smola u plamenu,
ISA 34:10 neće se gasiti ni noću ni danju, dim njen će se dizati doveka. Od kolena do kolena ležaće pustoš zasvagda. Nikad više niko njome prolaziti neće.
ISA 34:11 Nju će zaposesti buljina i jež, u njoj će boraviti ušara i gavran. I on će na njoj rastegnuti mernu traku za pustoš i visak za prazninu.
ISA 34:12 Njeno plemstvo tamo neće biti, carstvom da ga zovu, i svi njeni zapovednici biće uništeni.
ISA 34:13 Po zdanjima njenim prorastaće trnje, po tvrđavama njenim kopriva i čkalj, te će postati jazbina za šakale, ležaj za nojeve ženke.
ISA 34:14 Tamo će se sresti divlje mačke s hijenama, i dlakavci će dozivati jedan drugog; tamo će se smestiti noćnica-veštica i naći će sebi počivalište;
ISA 34:15 tamo će se gnezditi guja, polagaće svoja jaja, ležaće na njima, izleći će ih u senu svom; tamo će takođe sletati jastrebovi jedan za drugim.
ISA 34:16 Istražujte u Knjizi Gospodnjoj, i čitajte: Nijedno od njih nedostajati neće, mužjak ženki neće zafaliti, zato što su usta moja tako zapovedila, i Duh njegov tako ih je sakupio;
ISA 34:17 zato što je on za njih bacio žreb, i njegova ruka im je odmerila zemlju: oni će je posedovati doveka, nju će nastanjivati od kolena do kolena.
ISA 35:1 Neka im se uzraduje pustinja, zemlja sasušena. Neka kliče pustara, neka kao šafran procveta.
ISA 35:2 Neka bujno cvati cvat, i neka još kliče od radosti i pevanja. Njoj je dana slava livanska, krasota karmilska i saronska. Oni će gledati slavu Gospodnju, krasotu Boga našega.
ISA 35:3 Ruke klonule ukrepite, i kolena klecava učvrstite.
ISA 35:4 Recite preplašenim srcima: „Budite jaki, ne bojte se! Evo Boga vašega, odmazda dolazi, naplata Božija. On sam hita da vas spase!“
ISA 35:5 Tada će se slepima otvoriti oči i gluvima će se uši otvoriti;
ISA 35:6 tada će hromi kao jelen skakati, i pevaće jezik u nemoga; jer će voda izbijati u pustinji i potoci u pustari,
ISA 35:7 tle spaljeno postaće rit, a žedna zemlja vodoskoci; u jazbinama za šakale smestiće se zelenilo za trsku i rogoz.
ISA 35:8 Tamo će prolaziti drum i put, i on će se zvati „Sveti put“; niko nečist njime proći neće nego će biti za njih, za one koji putem idu, a tu ludi neće zalutati.
ISA 35:9 Tamo lava više biti neće, niti će tamo prolaziti zver, niti će se naći, nego će hodati otkupljeni.
ISA 35:10 Vratiće se izbavljeni Gospodnji, doći će u Sion s veseljem i s radošću večnom na čelima; pratiće ih razdraganost i radost, a pobeći će žalost i uzdasi.
ISA 36:1 Četrnaeste godine cara Jezekije, asirski car Senaheriv je napao sve utvrđene judejske gradove i osvojio ih.
ISA 36:2 Međutim, asirski car pošalje iz Lahisa caru Jezekiji u Jerusalim Ravsaka s jakom vojskom. Ovaj se zaustavio kod Gornjeg jezera na putu za Beljarevo polje.
ISA 36:3 I pred njega je izašao upravnik dvora Elijakim sin Helkijin, pisar Somna i dvorski savetnik Joah sin Asafov.
ISA 36:4 Tada im Ravsak reče: „Recite Jezekiji: ’Ovako kaže veliki car Asirije: u šta se to uzdaš?
ISA 36:5 Zar misliš da su same reči savet i sila za rat? Na koga se oslanjaš, da si se pobunio protiv mene?
ISA 36:6 Da se možda ne uzdaš u Egipat, u taj slomljeni štap od trske, koji ubada i probija šaku onome ko se na njega naslanja? Takav je faraon, egipatski car, svakome ko se osloni na njega.
ISA 36:7 A ako mi kažeš: „Mi se pouzdajemo u Gospoda, Boga našeg!“ Pa nije li baš Jezekija srušio njegove uzvišice i žrtvenike, rekavši Judi i Jerusalimu: klanjaćete se jedino pred ovim žrtvenikom.
ISA 36:8 A sad, hajde, opkladi se sa mojim gospodarem, asirskim carem: daću ti dve hiljade konja, ako si u stanju da nađeš jahače da ih jašu.
ISA 36:9 Kako ćeš onda odbiti i jednog vojvodu koji je među najmanjim slugama moga gospodara? No, ti se uzdaš u Egipat da će ti dati konje i konjanike.
ISA 36:10 Konačno, jesam li ja bez odobrenja Gospodnjeg pošao protiv ove zemlje da je razorim? Gospod je meni rekao: „Digni se na tu zemlju i razori je!“’“
ISA 36:11 Tada su Elijakim, Somna, i Joah rekli Ravsaku: „Govori svojim slugama aramejski, jer mi razumemo; ne razgovaraj sa nama judejski da te sluša narod na zidinama.“
ISA 36:12 Ali Ravsak im je rekao: „Zar me je moj gospodar poslao da samo vašem gospodaru i vama kažem ove reči, a ne baš onima koji sede na zidinama, koji će s vama morati da jedu svoj izmet i piju svoju mokraću?“
ISA 36:13 Ravsak, zatim, ustade i povika snažnim glasom na judejskom: „Čujte reči velikog cara, asirskog cara: ovako kaže car: ’Ne dajte da vas Jezekija zavarava, jer on vas ne može izbaviti iz moje ruke.’
ISA 36:14 Ovako kaže car: ’Ne dajte da vas Jezekija zavarava, jer vas ne može izbaviti.
ISA 36:15 Ne dajte da vam Jezekija uliva pouzdanje u Gospoda govoreći: „Gospod će vas sigurno izbaviti; ovaj grad neće pasti u ruke asirskom caru.“’
ISA 36:16 Ne slušajte Jezekiju, jer ovako kaže asirski car: ’Sklopite mir sa mnom i izađite k meni, pa će svaki od vas jesti svoje grožđe i svoje smokve i piti vodu iz svoga studenca,
ISA 36:17 dok ne dođem i ne odvedem vas u zemlju kao što je vaša zemlja, u zemlju žita i mladog vina, u zemlju hleba i vinograda.’
ISA 36:18 Ne dajte da vas Jezekija ubeđuje govoreći: ’Gospod će vas izbaviti.’ Da li je koji bog izbavio svoju zemlju iz ruke asirskog cara?
ISA 36:19 Gde su bogovi amatski i arfadski? Gde su bogovi sefarvimski? Jesu li izbavili Samariju iz moje ruke?
ISA 36:20 Koji su među svim bogovima tih zemalja izbavili svoju zemlju iz moje ruke? Kako će onda Gospod izbaviti Jerusalim iz moje ruke?“
ISA 36:21 A oni su ćutali i nisu odgovarali ni reč, jer je car bio zapovedio: „Ne odgovarajte mu!“
ISA 36:22 Tada su upravitelj dvora Elijakim, sin Helkijin, pisar Somna i Asafov sin Joah, dvorski savetnik, došli pred Jezekiju. Razdrli su svoju odeću i saopštili mu šta je Ravsak rekao.
ISA 37:1 Kad je to čuo, car Jezekija je razdro svoju odeću, navukao na sebe kostret i otišao u Dom Gospodnji.
ISA 37:2 Zatim je poslao Elijakima, upravitelja dvora, pisara Somnu, i starešine svešteničke obučene u kostret, proroku Isaiji, sinu Amocovom.
ISA 37:3 Rekli su mu: „Govori Jezekija: ’Dan je ovaj dan nevolje, kazne i sramote. Deca su prispela za porođaj, a nema snage da se rode.
ISA 37:4 Može biti da je Gospod, Bog tvoj, čuo reči Ravsaka, koga je njegov gospodar, asirski car, poslao da vređa živoga Boga, pa će ga pokarati zbog reči koje je Gospod, Bog tvoj, čuo, kad se pomoliš za ostatak što je preostao.’“
ISA 37:5 Kad su sluge cara Jezekije došle k Isaiji,
ISA 37:6 Isaija im je rekao: „Ovako recite svome gospodaru: ’Govori Gospod: ne boj se reči što si čuo, kojima su me ružile sluge asirskog cara.
ISA 37:7 Evo, udahnuću u njega duh, i kad čuje jednu vest, vratiće se u svoju zemlju, a ja ću učiniti da pogine od mača u svojoj zemlji.’“
ISA 37:8 Kad se Ravsak vratio, našao je asirskog cara kako ratuje s Livnom; čuo je, naime, da je napustio Lahis.
ISA 37:9 Čuo je, naime, da Tiraka, kuški car, govori: „Izašao je da ratuje s tobom.“ Kad je to čuo, poslao je glasnike Jezekiji govoreći:
ISA 37:10 „Ovako recite Jezekiji, caru Judinom: ’Neka te ne vara Bog tvoj u koga se uzdaš govoreći ti: Jerusalim neće pasti u ruke asirskom caru.
ISA 37:11 Čuo si šta su asirski carevi učinili svim zemljama, kako su ih izručili prokletstvu. Zar ćeš ti da se izbaviš?
ISA 37:12 Jesu li bogovi naroda spasli one što su uništili moji preci: Gozance, Harance, Resefe i sinove Edena u Telasaru?
ISA 37:13 Gde je car amatski, car arfadski, i car Laira, Sefarvima, Ena i Ava?’“
ISA 37:14 Jezekija je primio pismo iz ruku poslanika i pročitao ga. Zatim se popeo u Dom Gospodnji i razvio ga pred Gospodom.
ISA 37:15 Onda se Jezekija ovako pomolio Gospodu:
ISA 37:16 „Gospode nad vojskama, Bože Izrailjev, koji stoluješ nad heruvimima! Samo si ti Bog svih carstava zemaljskih, ti si načinio nebo i zemlju.
ISA 37:17 Prigni uho svoje, Gospode, i počuj; otvori oči svoje i pogledaj. Čuj sve Senaherivove reči koje je poslao da se ruga Bogu živome!
ISA 37:18 Istina je, o, Gospode, opustošili su carevi asirski sve narode i njihove zemlje,
ISA 37:19 pobacali im bogove u vatru, jer oni i nisu bogovi, nego delo ljudskih ruku, drvo i kamen; zato su ih razorili
ISA 37:20 A sad, Gospode, Bože naš, izbavi nas iz njegovih ruku, neka znaju sva carstva na zemlji, da si samo ti, Gospod.“
ISA 37:21 Tada je Isaija, sin Amocov poslao poruku Jezekiji: „Govori Gospod, Bog Izrailjev: ’Zato što si mi se molio zbog Senaheriva, asirskog cara,
ISA 37:22 ovo je reč koju je Gospod rekao protiv njega: Prezire te, ruga ti se, devica, ćerka sionska, maše glavom za tobom ćerka jerusalimska.
ISA 37:23 Koga si ružio i vređao? Na koga si glasno vikao i oholi pogled dizao? Na Sveca Izrailjeva!
ISA 37:24 Preko slugu svojih vređao si mog Gospoda. Rekao si: konjima svojim i jahačima mnogim, na visine sam se gorske uspeo, do najviših vrhova livanskih. Posekao sam mu najviše kedrove i njegove poizbor čemprese. Dosegao sam mu vrh najkrajnji, vrt njegov u bujnoj šumi.
ISA 37:25 Iskopao sam studence i pio tuđe vode, stopalima svojih nogu isušio sam sve potoke egipatske.
ISA 37:26 Zar nisi čuo? Od iskona sam to odredio, uredio od pradavnih dana, a sada sam to ostvario: u ruševine si pretvorio utvrđene gradove.
ISA 37:27 Stanovnici njihovi nemoćni, isprepadani, postiđeni, bili su kao rastinje u polju, kao mlado zelenilo, kao trava po krovovima, što usahne pre nego što poraste.
ISA 37:28 Ja znam kad sedaš i kad izlaziš i kad se vraćaš, i kako si protiv mene besneo.
ISA 37:29 Zato što si na mene besneo, i što mi je tvoja obest došla do ušiju, brnjicu ću ti kroz nozdrve provući, u usta ću ti uzde staviti, i vratiti te putem kojim si došao.
ISA 37:30 A ovo je znak za tebe: Ove godine ćeš jesti što sâmo izraste, a dogodine ono što nikne od toga, a treće godine sej, žanji i sadi vinograde i jedi njihov rod.
ISA 37:31 A preživeli iz doma Judinog, opet će pustiti svoj koren u dubinu, i roditi svoje plodove u visinu.
ISA 37:32 Jer iz Jerusalima će izaći ostatak, i preživeli sa gore Siona. To će učiniti revnost Gospoda nad vojskama.’
ISA 37:33 Zato govori Gospod o caru asirskom: ’On neće ući u ovaj grad, i neće odapeti strelu na njega, neće sa štitom krenuti na njega, niti nasipati bedem protiv njega,
ISA 37:34 nego će se vratiti putem kojim je došao. U ovaj grad on ući neće – govori Gospod.
ISA 37:35 Ja ću odbraniti ovaj grad i izbaviti ga radi sebe i radi moga sluge Davida.’“
ISA 37:36 Tada je izašao Anđeo Gospodnji i pobio stotinu osamdeset pet hiljada u asirskom taboru. Kada je narod ustao ujutro, a ono sve sami mrtvaci.
ISA 37:37 Senaheriv, asirski car, je podigao svoju vojsku i povukao se; vratio se u Ninivu.
ISA 37:38 I dok se klanjao u hramu svoga boga Nisroka, ubili su ga mačem njegovi sinovi Adrameleh i Sarasar. Potom su pobegli u zemlju araratsku. Na njegovo mesto se zacario njegov sin Esaradon.
ISA 38:1 U one dane se Jezekija razboleo na smrt. Prorok Isaija, sin Amocov, je došao i rekao mu: „Govori Gospod: ’Uredi svoju kuću, jer ćeš umreti; nećeš se oporaviti.’“
ISA 38:2 Jezekija je okrenuo svoje lice prema zidu, pa se pomolio Gospodu ovako:
ISA 38:3 „O, Gospode, seti se da sam pred tobom hodio verno i svim srcem, i da sam činio što je dobro u tvojim očima.“ I Jezekija gorko zaplaka.
ISA 38:4 I dođe reč Gospodnja Isaiji govoreći:
ISA 38:5 „Idi i reci Jezekiji. Govori Gospod, Bog tvoga pretka Davida: ’Čuo sam tvoju molitvu i video sam tvoje suze. Gle, dodaću tvome životu petnaest godina,
ISA 38:6 i izbaviću te iz ruke asirskog cara. Odbraniću ovaj grad.
ISA 38:7 I ovo će ti biti znak od Gospoda: Gospod će učiniti ovu stvar kao što je rekao.
ISA 38:8 Gle, ja ću vratiti za deset crta senku što je sišla po crtama Ahazova sunčanika.’“ Tada se sunce vratilo za deset crta po crtama po kojima je sišlo.
ISA 38:9 Zapis Jezekije, cara Judinog, kada se razboleo pa ozdravio od svoje bolesti:
ISA 38:10 Ja sam govorio: „U sredini mojih dana ja odlazim pred vratnice Sveta mrtvih, lišen ostatka godina mojih.“
ISA 38:11 Govorio sam: „Više neću gledati Gospoda, Gospoda u zemlji živih; više neću videti čoveka sa onima koji stanuju u prolaznosti.
ISA 38:12 Moj vek je odvojen i od mene otrgnut slično šatoru pastirskom, slično tkaču presekao je život moj. Dokrajčićeš mene od dana do noći.
ISA 38:13 Slično lavu primirio sam se do jutra, tako on drobi sve kosti moje. Dokrajčićeš mene od dana do noći.
ISA 38:14 Slično lasti uzleteloj, tako cijučem; slično ždralu iznemoglom, tako uzdišem – moj je pogled prema visinama: Gospode, pod teretom sam, budi moj jamac.“
ISA 38:15 Šta da mu kažem? On mi je rekao i on je taj koji je u delo sproveo. Blago ću provesti sve godine svoje, mada će mi ostati gorčina u duši.
ISA 38:16 Gospodaru, na njima oni žive i život duha mog je za sve u njima. A ti ćeš me izlečiti i život mi vratiti.
ISA 38:17 Gle, u zdravlje se pretvorilo što mi beše gorko; i ti si dušu moju izbavio iz pogubne jame, tako što si u nepovrat bacio sve što sam ja zgrešio.
ISA 38:18 Ta, Svet mrtvih tebe ne hvali, smrt tebe ne slavi; oni koji su spušteni u raku u tebe se ne uzdaju zbog tvoje istine.
ISA 38:19 Živi, živi, on tebe hvali kao ja danas. Otac će učiti sinove istini tvojoj.
ISA 38:20 Da me spaseš, priteci, Gospode, i mi ćemo pevati uz harfe, u sve dane života svojega pred Domom Gospodnjim.
ISA 38:21 A Isaija beše rekao: „Neka donesu oblog od smokava i priviju na čir i ozdraviće.“
ISA 38:22 A Jezekija reče: „Šta će biti znak da ću ići gore u Dom Gospodnji?“
ISA 39:1 U ono vreme je vavilonski car Merodah-Valadan, sin Valadanov, poslao pisma s darom za Jezekiju. Čuo je, naime, da se ovaj razboleo i da je ozdravio.
ISA 39:2 Jezekija im se obradovao; pokazao im je svu svoju riznicu, srebro i zlato, začine, mirisna ulja, celu oružnicu, i sve što se našlo u njegovim riznicama. Nije bilo ničega u njegovom dvoru i na celom njegovom području što im Jezekija nije pokazao.
ISA 39:3 Tada je prorok Isaija došao k caru Jezekiji i rekao mu: „Šta su rekli ti ljudi? Odakle su ti došli?“ Jezekija odgovori: „Iz daleke zemlje, iz Vavilona.“
ISA 39:4 „Šta su videli u tvojoj kući?“ – upita on. Jezekija odgovori: „Nije bilo ničeg u mojim riznicama što im nisam pokazao.“
ISA 39:5 Tada je Isaija rekao Jezekiji: „Počuj reč Gospoda nad vojskama:
ISA 39:6 ’Evo, dolaze dani kada će sve što je u tvome dvoru, i sve što su tvoji preci sabrali do ovoga dana, biti odneseno u Vavilon; neće ostati ništa – govori Gospod.
ISA 39:7 A neki od tvojih sinova, koji su ti se rodili, biće odvedeni. Oni će biti evnusi na dvoru vavilonskog cara.’“
ISA 39:8 Jezekija odgovori Isaiji: „Dobra je reč Gospodnja što si je ti rekao.“ A mislio je: „Neka bude mir i spokojstvo tokom dana mojih.“
ISA 40:1 „Tešite, tešite narod moj – govori Bog vaš –
ISA 40:2 Govorite Jerusalimu srdačno, i vičite mu: ratovanje mu je okončano, krivica mu okajana, jer on iz ruke Gospodnje primi dvaput više nego što sagreši.“
ISA 40:3 Glas viče: „Put Gospodnji kroz pustinju pripravite; drum za Boga našega u pustoši poravnajte.
ISA 40:4 Svaka dolina neka se podigne, a svaka gora i brežuljak neka se spusti; i što je strmo nek bude ravnica, i hrapavo neka bude glatko.
ISA 40:5 Tada će se otkriti slava Gospodnja, i svaki čovek će je videti – jer su to kazala usta Gospodnja.“
ISA 40:6 Glas reče: „Viči!“ A on odgovori: „Šta da vičem?“ „Svako je telo kao trava, i sva mu je milina kao cvet poljski.
ISA 40:7 Sahne trava, vene cvet, kad preko njih Gospodnji pređe dah. Zaista, narod je trava.
ISA 40:8 Sahne trava, vene cvet, ali reč Boga našega ostaje doveka.“
ISA 40:9 Na visoku goru se uspni, Sione, glasniče radosne vesti. Glas svoj snažno podigni, Jerusalime, glasniče radosne vesti. Podigni ga, ne boj se, kaži gradovima Judinim: „Evo Boga vašega!“
ISA 40:10 Evo, Gospodar Gospod dolazi u sili, vlada on mišicom svojom! Evo, s njim je i plata od njega, a ispred njega nagrada od njega.
ISA 40:11 Kao Pastir on svoje stado napasa, u svoje ruke jaganjce sabira, u naručju svome ih nosi, a dojilice neguje.
ISA 40:12 Ko je vode pregrštima izmerio, i nebesa pedljem premerio? A ko je sav prah zemaljski razmerio mericom, i planine tegovima, i bregove terazijama?
ISA 40:13 Duha Gospodnjeg ko je premerio, i koji savetnik je njega uputio?
ISA 40:14 S kim se savetovao i izgrađivao, i ko ga je stazama pravde naučio? I naučio ga znanju i upoznao ga s putem razboritosti?
ISA 40:15 Gle, narodi su kao kap iz vedra, i vrede kao prah na terazijama. Gle, ostrva kao zrnce podiže.
ISA 40:16 Ni Livan nije dovoljan za lomaču, a njegovih zveri nema dovoljno za svespalnicu.
ISA 40:17 Svi narodi pred njim su kao ništa, ništavilom i prazninom on ih smatra.
ISA 40:18 Kome ćete Boga sličnim učiniti i s kakvim ćete ga likom uporediti?
ISA 40:19 Livac izliva idola, zlatar ga pozlatom oblaže i od srebra lančiće izliva.
ISA 40:20 Siromah za prinos drvo netruležno bira, i za to veštog umetnika traži da za njega kip nepomični načini.
ISA 40:21 Zar ne znate? Zar niste čuli? Zar vam nije od iskona objavljeno? Zar niste shvatili od osnivanja zemlje?
ISA 40:22 Nad krugom zemaljskim on stoluje i stanovnici su njeni na skakavce nalik; nebesa je razastro kao koprenu, razapeo ih kao šator za stanovanje.
ISA 40:23 On moćnike pretvara u ništavilo, sudije po zemlji čini da su kao ništa.
ISA 40:24 Tek što su zasađeni, tek što su posejani, tek što im stabljika u zemlju koren pustila – on na njih dune, i oni usahnu, kao slamu vihor ih razveje.
ISA 40:25 „Kome ćete mene sličnim učiniti? Ko je kao ja?“ – pita Svetitelj.
ISA 40:26 Podignite pogled svoj i gledajte: Ko je ovo stvorio? Onaj koji na broj vojsku nebesku izvodi, i koji po imenu sve njih proziva. Zbog njegove velike moći i silne jačine niko ne izostaje.
ISA 40:27 Zašto kažeš, Jakove, i ti govoriš, Izrailju: „Moj put je skriven Gospodu, i moja pravica izmiče Bogu mojem“?
ISA 40:28 Zar ne znaš i zar nisi čuo? Gospod je Bog večni, stvoritelj krajeva zemljinih. On se ne umara i ne sustaje, i um se njegov ne da ograničiti.
ISA 40:29 On snagu umornome daje, i nemoćnome moć on jača.
ISA 40:30 Mladići se umaraju i sustaju, i momci moraju da posrću,
ISA 40:31 ali onima koji se u Gospoda uzdaju snaga se obnavlja, krila im rastu kao orlovima, trče i ne sustaju, hodaju i ne umaraju se.
ISA 41:1 „Umuknite preda mnom, ostrva, i neka snagu obnove narodi. Neka se primaknu, pa neka progovore; pristupimo na sud zajedno.
ISA 41:2 Ko je sa istoka podigao pravednost, pozvao ga do svojih stopa, daje mu pred sobom narode i careve pokorava? Maču njegovom ih kao prašinu daje, lukom njegovim su raspršeni kao slama.
ISA 41:3 On njih goni, bezbedno napreduje, noge mu na drumove ne dolaze.
ISA 41:4 Ko to čini i ko to postiže, koji od početka priziva naraštaje? Ja, Gospod, koji sam Prvi i Poslednji, to sam ja.“
ISA 41:5 Ostrva gledaju i strah ih obuzima, drhću krajevi zemaljski, oni se približavaju i već su tu.
ISA 41:6 Čovek svom drugu pomaže i svom bratu govori: „Budi jak!“
ISA 41:7 Livac bodri zlatare, onaj koji čekićem tanji bodri onog koji kuje na nakovnju. On govori o spoju: „To je dobro“, i kip utvrđuje klinovima da se ne pomiče.
ISA 41:8 „A ti, Izrailju, slugo moj, Jakove, izabraniče moj, potomče Avrahama, mog ljubimca!
ISA 41:9 Ti, koga osnažih sa zemljinih krajeva i koga pozvah s njenih rubova; ti, kome sam rekao: ’Ti si sluga moj’, tebe sam izabrao i neću te odbaciti.
ISA 41:10 Ne boj se, jer ja sam s tobom, ne obziri se zastrašeno, jer ja sam Bog tvoj. Ja te krepim i zaista ti pomažem, zaista te podupirem desnicom pravde svoje.
ISA 41:11 Gle, postideće se i posramiće se svi koji su protiv tebe besneli i biće kao ništa, i propašće koji se s tobom parničiše.
ISA 41:12 Tražićeš svoje protivnike, ali ih nećeš naći. Biće kao ništa i iščeznuće oni koji protiv tebe vojuju.
ISA 41:13 Jer ja, Gospod, Bog tvoj, krepim desnicu tvoju, govorim ti: Ne boj se, ja ti pomažem.
ISA 41:14 Ne boj se, crviću Jakove, ljudstvo Izrailjevo, ja ću ti pomoći – govori Gospod. Izrailjev Svetitelj, On je tvoj Otkupitelj.
ISA 41:15 Gle, načinio sam te da budeš oštri mlat, novi, sa zupcima jakim; mlatićeš brda i satiraćeš, a od bregova ćeš plevu načiniti.
ISA 41:16 Ti ćeš njih vejati, i vetar će ih odneti, vihor će ih raspršiti. A ti ćeš kliktati Gospodu, slavićeš Svetitelja Izrailjevog.
ISA 41:17 Ubogi i bedni vodu traže, a nje nema. Jezik im se od žeđi osušio. Ja, Gospod, njih ću uslišiti. Ja, Bog Izrailjev, njih neću zaboraviti.
ISA 41:18 Otvoriću reke u goletima, i izvore posred dolina. Pustinju ću u rit pretvoriti, a sušnu zemlju u vrelo.
ISA 41:19 U pustinji posadiću kedar, bagrem i mirtu i maslinu. Pustinju ću pošumiti čempresom, brestom i šimširom zajedno.
ISA 41:20 Neka ljudi vide i neka znaju, i neka promisle i neka shvate zajedno, da je to učinila ruka Gospodnja, i stvorio Svetitelj Izrailjev.
ISA 41:21 Svoj spor izložite! – govori Gospod. Dokaze predočite! – govori car Izrailjev.
ISA 41:22 Neka pristupe i nek nam objave ono što će se dogoditi. Prošlost – šta su otkrili? da o tome razmišljamo i znamo što se ispunilo? Nego objavite šta će doći.
ISA 41:23 Otkrijte nam šta će posle biti, pa ćemo poznati da ste bogovi. Hajde, učinite nešto, dobro ili zlo, pa da se zadivimo i zajedno uvidimo.
ISA 41:24 Gle, vi ste ništa, i dela su vaša kao izdisaj; ko vas izabere, taj je odvratan.
ISA 41:25 Podigao sam ga sa severa, i on je došao sa istoka sunčanoga; te će doći na dostojanstvenike kao po kaljuzi, i gaziće ih kao grnčar glinu.
ISA 41:26 Ko je od iskona objavio pa da znamo, unapred, pa da kažemo: ’U pravu je!’? Zaista, nema ko da objavljuje. Zaista, nema ko da obaveštava. Zaista, nema ko da čuje reči vaše.
ISA 41:27 Prvo Sionu rekoh: ’Gle, evo ih!’ i Jerusalimu ću dati vesnika.
ISA 41:28 I ja gledam, a čoveka nema, i među njima, a savetnika nema, pa ja ih pitam, a ne odgovaraju ni reč.
ISA 41:29 Gle, svi su oni zli; ništavilo su dela njihova, vetar i praznina kipovi su njihovi.
ISA 42:1 Evo Sluge moga, kome sam potpora, izabranika moga, miljenika duše moje. Na njega sam Duha svoga izlio da donosi pravdu narodima.
ISA 42:2 On ne viče, niti buku pravi, na ulici glasa svog ne diže.
ISA 42:3 On ne lomi trsku napuknutu, niti gasi fitilj koji tinja, nego on donosi pravo istinito.
ISA 42:4 On ne tinja, niti slomljen biva dok na zemlji pravo ne uspostavi, a ostrva su žedna njegovog Zakona.“
ISA 42:5 Govori Bog Gospod, koji je stvorio i razastro nebesa, koji je raširio zemlju i rastinje njeno, koji daje disanje narodima po njoj, i duh bićima koja hodaju po njoj:
ISA 42:6 „Ja, Gospod, u pravdi sam te pozvao, i za ruku te uhvatio; i tebe čuvao i tebe postavio za savez narodu, za svetlost plemenima,
ISA 42:7 da otvoriš oči slepima, da izvedeš iz zatvora sužnje, iz tamnice one što u tami žive.
ISA 42:8 Ja sam Gospod, to je ime moje, i slave svoje drugom dati neću, niti časti svoje kipovima.
ISA 42:9 Što je od iskona, gle, to dolazi; i novosti ja već najavih, pre nego se zbudu činim da čujete.“
ISA 42:10 Pevajte Gospodu pesmu novu, slavu njegovu od kraja zemljinog, koji morem silazite i što je po njemu, ostrva i svi stanovnici njini.
ISA 42:11 Neka se uskomeša pustinja i gradovi njeni, neka odjekuju naselja kedarska, neka podvikuju stanovnici Sele, neka kliču s gorskih vrhova,
ISA 42:12 Neka slavu svoju daju Gospodu, i hvalu mu najavljuju po ostrvima.
ISA 42:13 Kao junak Gospod stupa, kao ratnik on se razjario, On klikće i uz to viče, na neprijatelje se svoje ustremio.
ISA 42:14 „Od davnina sam ćutao, gluv se pravio, uzdržavao, sad vičem kao porodilja, dahćem i izdišem ujedno.
ISA 42:15 Sasušiću gore i bregove, i sparušiti sve biljke po njima, i pretvoriti reke u vrtače, i močvare ja ću isušiti.
ISA 42:16 Slepe ljude vodiću putem što ga ne poznaju, uputiću ih na staze što ih ne poznaju. Pred njima ću tamu u svetlost pretvoriti, a džombe u zaravan. Te ću stvari učiniti i neću oklevati.
ISA 42:17 U velikom stidu će uzmaći koji se u rezane kipove uzdaju, koji livenim likovima govore: ’Vi ste bogovi naši.’
ISA 42:18 Čujte, gluvi! I progledajte, slepi, da vidite!
ISA 42:19 Ko je slep, ako ne moj sluga? Ko je gluv, ako ne moj glasnik koga šaljem? Ko je slep kao namireni i slep kao sluga Gospodnji?
ISA 42:20 Mnogo si video, ali nisi mario; uši otvorene ali niko ne sluša.“
ISA 42:21 Gospodu se svidelo zbog pravednosti njegove da uzveliča Zakon i počast mu da.
ISA 42:22 A narod je ovaj opljačkan i oplenjen, u pećine svi su oni zatvoreni, u zatvore sklonjeni. Plene ih, a niko da ih izbavi; otimaju im, a niko da kaže: „Vrati!“
ISA 42:23 Ko od vas mari za to? Ko se nagao i sluša unapred?
ISA 42:24 Ko je pljačkašu izručio Jakova i otimačima Izrailja? Nije li to Gospod, protiv kog smo grešili, čije puteve nisu hteli da slede, i čiji Zakon nisu slušali?
ISA 42:25 Zato je on na njega izlio jarost gneva svojega i nasilja ratna; plamen ga je odasvud okružio, ali on ni to nije shvatio; i spalio ga je, ali on ni to nije ozbiljno uzeo.
ISA 43:1 Sada govori Gospod, koji te je stvorio, Jakove, koji te je načinio, Izrailju: „Ne boj se, jer ja sam te otkupio, po imenu te pozvao: ti si moj.
ISA 43:2 Kad preko vode prelaziš, ja sam s tobom; preko reka, neće te preplaviti. Prođeš li kroz vatru, nećeš izgoreti, i plamen te opaliti neće,
ISA 43:3 jer ja sam Gospod, Bog tvoj, Izrailjev Svetitelj, tvoj Spasitelj. Da tebe otkupim, dajem Egipat; umesto tebe dajem Kuš i Sevu.
ISA 43:4 Jer ti si dragocen u mojim očima, cenjen si i ja te volim. Zato i dajem čoveka umesto tebe, i narode trampim za život tvoj.
ISA 43:5 Ne boj se, jer ja sam s tobom. Sa istoka ću potomstvo tvoje dovesti, i sa zapada ću te sakupiti.
ISA 43:6 Reći ću severu: ’Daj mi!’ i jugu: ’Ne zadržavaj ga!’ Sinove moje dovedi izdaleka, i ćerke moje s kraja zemlje,
ISA 43:7 svakog ko se imenom mojim zove, i koga sam na slavu svoju stvorio, zamislio ga, pa ga načinio.
ISA 43:8 Izvedi narod slep, premda ima oči, i gluv, premda ima uši.
ISA 43:9 Neka se zajedno saberu sva plemena, i neka se sakupe narodi. Je li ko od njih ovo najavio, i od davnina nam predskazao? Nek dovedu svoje svedoke i opravdaju se. Neka se čuje, pa nek kažu: ’Istina je!’
ISA 43:10 Vi ste svedoci moji – govori Gospod – i sluge moje koje sam izabrao, da biste znali i meni verovali, i shvatili da sam to ja. Pre mene nijedan bog sazdan ne bi, a neće ni posle mene biti.
ISA 43:11 Ja, ja sam Gospod, osim mene spasitelja nema.
ISA 43:12 Ja sam najavio i spasao i predskazao, i među vama tuđinaca nema! A vi ste svedoci moji – govori Gospod – i ja sam Bog.
ISA 43:13 Od večnosti ja to jesam, i niko iz moje ruke izbaviti neće. Učiniću, a ko će izmeniti?“
ISA 43:14 Govori Gospod, vaš Otkupitelj, Izrailjev Svetitelj: „Vas radi poslao sam prema Vavilonu, i oboriću begunce, sve njih; a Haldejci će klicati u lađama.
ISA 43:15 Ja sam Gospod, vaš Svetitelj, Izrailjev stvoritelj, vaš car!“
ISA 43:16 Govori Gospod, koji načini put po moru, i po vodama silnim prolaz,
ISA 43:17 koji je izveo bojna kola i konje, vojsku i junake zajedno, i oni padoše da više ne ustanu, zgasnuše, kao fitilj utrnuše:
ISA 43:18 „Ne spominjite ono što je davnašnje, ne mislite na ono što je zastarelo.
ISA 43:19 Evo, činim nešto novo; već nastaje, zar ne opažate? Da, napraviću put u pustinji, i reke u pustoši.
ISA 43:20 Slaviće me zveri poljske, šakali i nojevi mladi, jer sam dao vodu u pustinji, reke u pustari, da napojim svoj narod, izabranika svojega.
ISA 43:21 Ovaj narod što sam ga sebi sazdao, kazivaće meni pohvalu.
ISA 43:22 Ali ti mene nisi prizivao, Jakove; dosadio sam ti, Izrailju!
ISA 43:23 Nisi mi prinosio ovcu na svespalnicu, nisi me proslavljao prinoseći žrtve; a ja te nisam terao da prinosiš prinose, niti sam ti dosađivao da mi kadiš;
ISA 43:24 nisi mi za novac kupovao mirisni štapić; nisi me sitio salom svojih žrtava; nego si me opterećivao svojim gresima, dosađivao si mi svojom krivicom.
ISA 43:25 A ja, ja sam taj, sebe radi brišem tvoje prestupe, i ne spominjem tvoje grehe.
ISA 43:26 Podseti me, sporićemo se zajedno, saberi se da se opravdaš.
ISA 43:27 Prvo je sagrešio otac tvoj, a od mene su se odmetnuli posrednici tvoji.
ISA 43:28 I ja ću oskrnaviti glavare Svetilišta, te Jakova izručiti prokletstvu, a Izrailja poruzi.
ISA 44:1 A sad poslušaj, Jakove, slugo moj, i Izrailju, kog sam izabrao.
ISA 44:2 Govori Gospod koji te je načinio, i koji te je od utrobe sazdao, tebi pomaže: Ne boj se, Jakove, moj slugo, Ješurune, kog sam izabrao.
ISA 44:3 Jer ću vodu izliti na žedno tle, i vrela na sušnu zemlju. Izliću Duh svoj na potomstvo tvoje, i blagoslov na pokolenja tvoja.
ISA 44:4 I rašće kao da su među travom, kao vrbe iz tekuće vode.
ISA 44:5 Jedan će reći: ’Ja sam Gospodnji!’ drugi će se zvati imenom Jakovljevim, treći će sebi na ruci ispisati: ’Gospodnji’, i usvojiće ime Izrailjevo.“
ISA 44:6 Govori Gospod, Car Izrailjev i njegov Otkupitelj, Gospod nad vojskama: „Ja sam Prvi i ja sam Poslednji, osim mene drugog Boga nema.
ISA 44:7 Ko je kao ja? Neka ustane i kaže, neka se javi i nek to objavi, i nek to razloži preda mnom. Otkad postavih narod od večnosti, i stvari što će doći, neka najavi šta će se zbiti.
ISA 44:8 Ne plašite se i ne bojte se: nisam li vam odavno objavio i najavio? I vi ste moji svedoci: ima li Boga osim mene? Ne, nema Stene za koju ja znam.“
ISA 44:9 Koji prave kipove, svi su oni ništavila, i dragocenosti njihove ne koriste ničemu. Svedoci njihovi ne vide i ne znaju, te će biti na sramotu.
ISA 44:10 Ko pravi boga i lije kip, da od toga koristi nema?
ISA 44:11 Gle, osramotiće se svi drugovi njegovi i umetnici. Neka se saberu svi: i oni su delo ljudsko. Neka se postave: zajedno će se prestraviti i postideti.
ISA 44:12 Oblikuje gvožđe alatkom i radi na žaru uglja, čekićima ga doteruje i snažnom ga rukom obrađuje. Ne hrani se i nema snage, vode ne pije i iscrpljuje se.
ISA 44:13 Oblikuje drvo, uzima meru, pisaljkom ga obeležava, obrađuje ga dletom, ocrtava ga šestarom, i delje ga po uzoru na ljudski lik, kao lepotu ljudsku, da bude postavljen u domu.
ISA 44:14 Za sebe je nasekao kedre i uzeo kiparise i hrast, što je za sebe negovao među drvetima šumskim, zasadio bor što je porastao na kiši.
ISA 44:15 I čoveku je to kao gorivo; uzima od toga da se ogreje; pa loži i peče hleb. Međutim, od toga delje i boga pred kojim pada ničice i pravi kip i klanja mu se.
ISA 44:16 Polovinom loži vatru, tom polovinom peče meso na žaru, jede pečenje i biva sit, te se greje i govori: „Ah, grejem se i kraj vatre uživam.“
ISA 44:17 A od ostatka pravi boga, idola svoga; pada pred njim ničice i klanja mu se i moli mu se: „Izbavi me, jer ti si moj bog.“
ISA 44:18 Ne znaju i ne rasuđuju, jer su im oči zamazane pa ne vide; i srca njihova pa ne razumeju.
ISA 44:19 Takav ne razmišlja i nema u njega znanja ni rasuđivanja da kaže: „Polovinom od ovoga ložio sam vatru, pa sam na žaru ispekao hleb, ispržio sam meso i pojeo ga. A od ostatka sam načinio gnusobu. Zar da se klanjam komadu drveta?“
ISA 44:20 Taj se stara za pepeo. Njega zavodi prevarno srce, te ne može da izbavi svoj život, a neće da kaže: „Nije li obmana u mojoj desnici?“
ISA 44:21 „Seti se ovoga, Jakove, i Izrailju, jer si sluga moj! Ja sam te sazdao i ti si sluga moj; Izrailju, ja tebe da zaboravim neću!
ISA 44:22 Kao maglu rasterao sam tvoje prestupe, i grehe tvoje kao da su oblak. Meni se vrati, jer ja sam te otkupio.“
ISA 44:23 Kličite, nebesa, ovo je delo Gospodnje! Orite se, dubine zemljine! Odjekujte radosno, planine, i vi, šume, sa svim svojim drvećem! Jer Gospod je otkupio Jakova, i proslavio se u Izrailju.
ISA 44:24 Govori Gospod, Otkupitelj tvoj, i Sazdatelj tvoj od utrobe: „Ja sam Gospod koji sam sve učinio, ja sam lično razapeo nebesa, i bez ikoga zasvodio zemlju.
ISA 44:25 Ja sprečavam vračarska znamenja, i gatare pretvaram u ludake; teram mudrace da ustuknu i znanje preobraćam u bezumlje.
ISA 44:26 Potvrđujem što sluga mu kaže, ispunjavam svojih glasnika namere. ’Naseli se!’ – govorim Jerusalimu, i gradovima Judinim: ’Sagradite se!’ A ja ću podići što je razrušeno.
ISA 44:27 Govorim okeanu: ’Presahni! Tvoje reke presušujem.’
ISA 44:28 ’Pastiru moj’ – govorim Kiru, i on će sve moje želje ispuniti. ’Sagradi se!’ – govoriće Jerusalimu, a Domu: ’Utemelji se!’“
ISA 45:1 Govori Gospod o pomazaniku svom, Kiru, kog prihvatih za desnicu da pred njim oborim narode i careve lišim njihovog ugleda: „Pred njim dvostruka vrata otvaram, i neće vratnice pred njim zatvorene biti.
ISA 45:2 Ja ću marširati pred tobom da poravnam neravnine, da razlomim vrata bronzana, i pokršim prevornice gvozdene.
ISA 45:3 Dajem ti blaga iz mračnih odaja i bogatstva iz skrovišta, da shvatiš da sam ja Gospod, koji te zove po imenu, Bog Izrailjev.
ISA 45:4 Radi sluge svoga Jakova, i izabranika Izrailja, i tebe pozvah po imenu, naimenovah te, iako me nisi znao.
ISA 45:5 Ja sam Gospod i drugoga nema, osim mene drugog Boga nema. Iako mene ne poznaješ, ja sam te naoružao.
ISA 45:6 Neka se zna od istoka i od zapada da je ništavilo sve što je mimo mene. Ja sam Gospod i drugoga nema:
ISA 45:7 ja tvorim svetlost i stvaram tamu, činim mir i nesreću stvaram; ja, Gospod, sve to činim.
ISA 45:8 Rosite, nebesa, odozgo, i pravednost, oblaci, neka iz vas pada. Neka se otvori zemlja i spasenje neka bude plod, te zajedno proklija pravednost; ja, Gospod, to sam stvorio.
ISA 45:9 Teško onom ko raspravlja sa Sazdateljem svojim, a grne je među grnčarijom! Kaže li glina grnčaru: ’Šta radiš?’ ili delo njegovo: ’On nema obe ruke’?
ISA 45:10 Teško onom koji ocu kaže: ’Zašto si rodio?’ ili ženi: ’Zašto si na svet donela?’“
ISA 45:11 Govori Gospod, Izrailjev Svetitelj i njegov Sazdatelj: „Zar je vaše da me pitate o znacima nad decom mojom, i da mi zapovedate nad delom mojih ruku?
ISA 45:12 Ja sam zemlju načinio i čoveka na njoj stvorio; svojim sam rukama nebesa rasprostro i svim vojskama njihovim zapovedam.
ISA 45:13 Ja sam ga podigao u pravednosti i poravnao sve puteve njegove. On će obnoviti moj grad i osloboditi zarobljene moje bez otkupnine i bez naknade – govori Gospod nad vojskama.“
ISA 45:14 Govori Gospod: „Trud egipatski i dobitak kuški, i Savajci, ljudi povisoki, tebi će preći i tvoji će biti, za tobom će ići, u okovima prethoditi, i tebi će se klanjati, i tebe moliti: ’O, samo kod tebe je Božanstvo, i osim Boga drugi ne postoji.’“
ISA 45:15 Zaista, ti si Božanstvo skriveno, Bog Izrailjev, Spasitelj.
ISA 45:16 Postideće se i osramotiće se svi, zajedno će se povući pokunjeni oni koji prave kipove.
ISA 45:17 Gospod će spasti Izrailja spasenjem večnim, nećete se postideti, i do vekova večnih nećete se osramotiti.
ISA 45:18 Ta, govori Gospod, stvoritelj nebesa – on je Bog – koji je oblikovao zemlju i izgled joj dao, koji je učvrstio, i nije je stvorio da bude pustoš, nego je uobličio da se na njoj stanuje: „Ja sam Gospod i drugog nema.
ISA 45:19 Nisam govorio u tajnosti, u zakutku zemlje tamne. Nisam rekao potomstvu Jakovljevu: ’Tražite me u pustoši.’ Ja, Gospod, govorim pravdu i blagovestim čestitosti.
ISA 45:20 Saberite se i dođite, zajedno pristupite, izbeglice iz drugih naroda. Neznalice su koji nose drvo idolsko i mole se božanstvu koje ne spasava.
ISA 45:21 Objavite i predočite, hajde, posavetujte se zajednički. Ko je ovo od davnina izjavio i još tada predskazao? Nisam li ja, Gospod? Osim mene drugog boga nema; pravednog Božanstva i Spasitelja osim mene nema.
ISA 45:22 Obratite se meni i bićete spaseni, svi krajevi zemljini, jer ja sam Božanstvo i drugog nema.
ISA 45:23 Zaklinjem se samim sobom: iz mojih usta izlazi reč pravedna i neću je opozvati: da će se preda mnom svako koleno saviti, svaki jezik mnome zaklinjati.
ISA 45:24 ’Samo u Gospodu imam – veli – pravednost i snagu.’“ K njemu će doći i stideće se svi koji su besneli protiv njega.
ISA 45:25 U Gospodu će imati pravednost i proslavljanje sve potomstvo Izrailjevo.
ISA 46:1 Pade Vil! Sruši se Navav! Stavljaju svoje rukotvorine na životinje i na stoku. Nose ih kao bremena, teret što zamara.
ISA 46:2 Ruše se i padaju zajedno. Ne mogu izbaviti nosioce. I duše svoje u ropstvo odvode.
ISA 46:3 „Slušajte me, dome Jakovljev, i svi ostaci doma Izrailjeva! Ja sam vas nosio od rođenja; Ja sam vas podizao od utrobe.
ISA 46:4 I kad ostarite, ja ostajem isti; i kad osedite, ja ću biti potpora. Ja sam činio i ja ću podizati, i ja ću podupirati i dopremati.
ISA 46:5 S kim biste me uporedili, i sličnim i izglednim učinili i poredili?
ISA 46:6 Vade zlato iz torbe, i srebro mere na vagi, u najam uzimaju livca da im od toga načini boga, da padaju ničice, čelom i telom da se prostiru.
ISA 46:7 Podižu ga na rame, podupiru ga, spuštaju ga dole i stoji, iz mesta svojega i ne pomera se, niti viče na njih i ne odgovara; ne spasava nikoga iz nevolje njegove.
ISA 46:8 Setite se toga i budite ljudi; odmetnici, uzmite to k srcu.
ISA 46:9 Setite se početaka iz drevnosti. Ta, ja sam Bog i nema drugoga, Bog jesam i niko nije kao ja.
ISA 46:10 Na početku posledice najavljujem, i unapred što se nije zbilo. Kažem: ’Odluka će se moja izvršiti, i učiniću sve što hoću.’
ISA 46:11 Pozvaću sa istoka grabljivicu, iz daleke zemlje čoveka po odluci svojoj. Što rekoh, to ću i dovesti. Što iskazah, to ću učiniti.
ISA 46:12 Slušajte me, srcem uporni, od pravednosti udaljeni.
ISA 46:13 Pravednost svoju primičem, nije se udaljila; i spasenje moje okasniti neće. I na Sion ću spasenje staviti, Izrailju proslavljenje svoje.“
ISA 47:1 „Spusti se i sedi u prašinu, device, ćerko vavilonska. Sedi na zemlju. Nema prestola, ćerko haldejska! Jer neće te više zvati nežnom i osećajnom.
ISA 47:2 Uhvati mlinsko kamenje i melji brašno, svuci svoj ogrtač, skut podigni, svuci s bedara, prelazi reke.
ISA 47:3 Neka se pojavi golotinja tvoja, još neka se pokaže sramota tvoja. Osvetiću se i neće me sprečiti niko.“
ISA 47:4 Otkupitelj naš, njegovo je ime: Gospod nad vojskama, Svetitelj Izrailjev.
ISA 47:5 „Sedi ćutke i povuci se u tamu, ćerko haldejska, jer te više neće zvati gospodaricom nad carstvima.
ISA 47:6 Na svoj sam se narod razgnevio, svoju sam baštinu oskrnavio, i tebi ih u ruke predao; a ti prema njima milost ne pokaza: jarmom tvojim starce si pretovarila.
ISA 47:7 I govorila si: ’Doveka ću biti gospodarica!’, a u tvoje srce to nije dospelo, nisi se setila šta na kraju biva.
ISA 47:8 A sada slušaj ovo, razvratnice, koja boraviš u spokojstvu, te u srcu progovaraš svome: ’Ja sam i druge nema, neću postati udovica, niti decu izgubiti svoju.’
ISA 47:9 Pa oboje će doći na tebe, trenutno, u istom danu: izgubićeš i decu i muža; u celini će doći na tebe, iako vračaš mnogostruko i čaraš veoma.
ISA 47:10 U zloću svoju i ti si se pouzdala govoreći: ’Ne vidi me niko.’ Mudrost tvoja i znanje tvoje, one te zavedoše, te govoriš u srcu svojemu: ’Ja sam i druge nema.’
ISA 47:11 Doći će zloća i na tebe, i nećeš znati da ih sprečiš; i stuštiće se nevolja na te, i nećeš moći odvratiti; i doći će na te iznenada propast za koju ne znaš.
ISA 47:12 De, ostani na tvojim čaranjima, i na mnoštvu tvojih vračanja, na kojima se trudiš od mladosti; možda se i okoristiš, možda strah doneseš.
ISA 47:13 Rintala si zbog mnogih savetnika tvojih. Hajde, neka ustanu i spasu te: oni ’premeravaju’ po nebesima, oni ’vide’ po zvezdama, oni ’saznavaju’ po mladom mesecu; šta će tebe snaći.
ISA 47:14 Ta, oni će biti kao strnjika, oganj će ih spaliti; sami sebe izbaviti neće iz plamene ruke; neće ostati ni žeravice da se neko ogreje, ni vatre da kraj nje posedi.
ISA 47:15 Takvi će postati oni oko kojih si se zamarala, tvoji trgovčići od mladosti: svaki će na svoju stranu otperjati, nikog neće biti da te spase.“
ISA 48:1 „Slušaj ovo, dome Jakovljev, koji se nazivate imenom Izrailjevim i koji ste izašli iz voda Judinih, koji se zaklinjete imenom Gospodnjim, spominjete Boga Izrailjeva ne u istini i ne u pravednosti.
ISA 48:2 Jer po Svetom Gradu vi se nazivate i na Boga Izrailjeva vi se oslanjate, njegovo je ime: Gospod nad vojskama.
ISA 48:3 Od početka, od davnina obaveštavam, iz mojih usta je izašlo i objaviću što se čini iznenada, i to se zbilo.
ISA 48:4 Iako sam znao da si tvrdokoran, i da je vrat tvoj žila gvozdena, i da je čelo tvoje bronza;
ISA 48:5 ipak sam ti već onda najavio, obavestio te pre nego se zbude; da ne rekneš: ’Moj kip to učini, i moj lik rezani i moj lik liveni to zapovediše.’
ISA 48:6 Čuo si, pogledaj sve to. Zar nećete objavljivati? I novo ćeš od sada slušati od mene, tajanstveno, što znao nisi.
ISA 48:7 Sada je stvoreno, a nije od ranije i pre ovog dana, što ni čuo nisi; da ne rekneš: ’Gle, to sam već znao.’
ISA 48:8 Niti si čuo, niti si znao, niti se uši tvoje od pre otvoriše. Ta, znao sam da ćeš izneveriti i da su te nazvali otpadnikom čim si se rodio.
ISA 48:9 Zbog imena svojega sputavam gnev svoj, i zbog časti svoje uzdržavam se prema tebi, inače bih te istrebio.
ISA 48:10 Evo, pretopiću te, ali ne kao srebro; pročišćavam te u topionici nevoljničkoj.
ISA 48:11 Zbog sebe, zbog sebe ću učiniti. Zar da se bogohuli? I slavu svoju drugom dati neću.“
ISA 48:12 „Čuj mene, Jakove, i Izrailju, koga sam pozvao: Ja jesam, ja sam Prvi, ja sam i Poslednji.
ISA 48:13 Ruka je moja i zemlju utemeljila, a desnica moja nebesa je rasprostrla, kad ja njih pozovem, skupa će se postrojiti.
ISA 48:14 Skupite se svi i poslušajte: Ko je od njih to najavio? Onaj koga Gospod voli volju njegovu će učiniti nad Vavilonom i nad potomstvom njegovim, Haldejcima.
ISA 48:15 Ja, ja sam rekao, njega sam pozvao, njega vodio, i njegov put unapredio.
ISA 48:16 Pristupite mi i poslušajte ovo: Nisam vam od početka u tajnosti govorio, i bio sam tamo kad se to događalo. A sad me šalje Gospodar Gospod i Duh njegov.“
ISA 48:17 Govori Gospod, Otkupitelj tvoj, Svetitelj Izrailjev: „Ja, Gospod Bog tvoj, učim te na dobrobit, upućujem te kojim ćeš putem ići.
ISA 48:18 O, da si se pokorio mojim zapovestima, mir bi tvoj bio kao reka, i pravednost tvoja kao talasi morski.
ISA 48:19 Potomstva bi tvojeg bilo kao peska, a poroda tvoga kao njegovih zrnaca. Ne bi se zatrlo i ne bi se izbrisalo ime njegovo pred licem mojim.“
ISA 48:20 Izađite iz Vavilona! Bežite iz Haldeje! Glasom uskliktalim blagoslovite; ovo objavljujte; to razglasite do kraja zemlje. Govorite: „Otkupio je Gospod svog slugu Jakova!“
ISA 48:21 I nisu bili žedni dok su išli pustošima, vodu im je iz stene natočio, i stenu je rascepio i voda je potekla.
ISA 48:22 „Nema mira! – govori Gospod opakima.
ISA 49:1 Čujte mene, ostrva! Poslušajte me, narodi daleki! Gospod me je pozvao čim sam se rodio, moje ime je spomenuo od utrobe materine,
ISA 49:2 i načinio je usta moja kao oštar mač, senom svoje ruke on me je zaklonio, u glatku me strelu pretvorio, u tobolcu svome on me je sakrio.
ISA 49:3 Rekao mi je: ’Izrailju, ti si moj sluga, u kom ću postati ponosan.’
ISA 49:4 A ja sam rekao: ’Uzalud sam se mučio za opustošenost, i isprazno upinjao snagu svoju. Ipak, pravda je moja kod Gospoda, i učinak moj kod Boga mojega.’
ISA 49:5 I sad govori Gospod koji me je pre rođenja slugom svojim načinio, da mu Jakova povratim i da mu se Izrailj sabere. I proslaviću se u očima Gospodnjim, i Bog moj će biti snaga moja.
ISA 49:6 I reče: ’Nevažno je da mi budeš sluga, da podignem pleme Jakovljevo, i da vratiš ostatke Izrailjeve, nego ću te odrediti da budeš svetlost pucima, da budeš spasenje moje do kraja zemlje.’“
ISA 49:7 Govori Gospod, Otkupitelj Izrailjev, Svetitelj njegov, onom kome preziru dušu, na koga se gadi puk, sluzi nasilnicima: „Videće carevi i ustaće glavari, i klanjaće ti se zbog Gospoda koji je veran, Svetitelja Izrailjeva koji te je izabrao.“
ISA 49:8 Govori Gospod: „U vreme povoljno sam te uslišio, i u dan spasenja sam ti pomogao, i sazdao sam te i postavio te za savez s narodom, za podizanje zemlje, za ubaštinjenje razorenih baština,
ISA 49:9 za reč utamničenima: ’Izađite!’, i onima koji su u tami: ’Pokažite se!’ Na putevima će se napasati, i po svim visoravnima biće paša njihova.
ISA 49:10 Neće biti ni gladni ni žedni, i neće ih mučiti ni suša ni sunce, jer će ih voditi onaj koji im se smilovao, i dovešće ih na izvore vodene.
ISA 49:11 I pretvoriće sve gore moje u put, i uzdići će moje drumove.
ISA 49:12 Evo, neki dolaze iz daleka, i, gle, neki sa severa i sa zapada, a neki iz zemlje Sinim.“
ISA 49:13 Kličite, nebesa, i veseli se, zemljo! Podvikujte, planine, razdragano! Zato što Gospod teši narod svoj, i smilovaće se na nevoljnike svoje.
ISA 49:14 A Sion reče: „Napustio me Gospod“ i „Gospodar me je zaboravio.“
ISA 49:15 „Može li žena zaboraviti svoje odojče, da se ne smiluje na sina utrobe svoje? Ako bi neka i zaboravila, ja pak tebe zaboraviti neću.
ISA 49:16 Evo, na oba dlana sam te urezao, zidovi tvoji preda mnom su svagda.
ISA 49:17 Graditelji tvoji žure, rušitelji tvoji i pustošnici tvoji od tebe odlaze.
ISA 49:18 Osvrni se i pogledaj oko sebe, svi se oni sabiraju, k tebi dolaze. Života mi moga – govori Gospod – svima ćeš se njima kao haljinom odenuti, i kao nevesta njima ukrasiti.
ISA 49:19 Ruševine svoje i razvaline svoje, i zemlju poharanu svoju sad podešavaš za stanovanje, i zato će se udaljiti koji te zatiru.
ISA 49:20 Ponovo će ti govoriti na uši sinovi kojih si bila lišena: ’Tesno mi je mesto; pomeri se i nastaniću se.’
ISA 49:21 I govorićeš u srcu svome: ’Ko mi je ovo rodio? A ja sam bila bez dece i ploda, prognana i odbačena, a ove, ko je odgajio? Eto, ja sam ostala sama; ovi, otkuda su oni?’“
ISA 49:22 Govori Gospodar Gospod: „Evo, rukom svojom mašem pucima i zastavu svoju podižem narodima. Pa ću vratiti sinove tvoje na grudi, i doneću ćerke na plećima.
ISA 49:23 I carevi će o tebi brinuti, i kneginje njihove biće tvoje dojkinje. Klanjaće ti se do zemlje i prašinu s nogu tvojih lizaće. I znaćeš da sam ja Gospod. Neće se postideti koji se uzdaju u mene.“
ISA 49:24 Može li se junaku plen zapleniti, ili da zarobljenik pobegne od užasnika?
ISA 49:25 Ipak, govori Gospod: „Junaku će biti zaplenjen zarobljenik i plen će pobeći od užasnika, a sa onima koji se s tobom spore sporiću se ja, i tvoje sinove izbaviću ja.
ISA 49:26 A tlačitelje tvoje nateraću da jedu meso svoje, i kao mladim vinom opijaće se krvlju svojom. I znaće telo svako da sam ja, Gospod, Spasitelj tvoj, i da je Silni Jakovljev Otkupitelj tvoj.“
ISA 50:1 Govori Gospod: „Gde je potvrda o razvodu za vašu mater kojom sam je otpustio? Ili: ko je poverilac kome sam vas prodao? Gle, zbog krivica vaših vi ste prodani. Zbog neverstva svoga vaša mati je otpuštena.
ISA 50:2 Zašto, kad sam bio došao, nikog nije bilo? Kad sam bio zvao, odazvao se niko nije? Zar je tako kratko skraćena ruka moja, te ne može izbaviti? Ili: zar snage u meni nema, te ne mogu osloboditi? Gle, pretnjom svojom isušujem more, pretvaram reke u pustinju. Raspadaju se ribe njihove kad vode nema, i umru od žeđi.
ISA 50:3 Nebesa oblačim u crninu, i kostret im kao prekrivači.“
ISA 50:4 Gospodar Gospod dade mi jezik učen da znam okrepiti umornoga. Rečju me budi; iz jutra u jutro budi me na uho da ga slušam kao učeni.
ISA 50:5 Gospodar Gospod otvorio mi je uho, a ja nisam okretao pleća, niti sam ustuknuo.
ISA 50:6 Leđa sam svoja podmetao onima koji me tuku, a obraze svoje onima koji mi bradu čupaju, lice svoje zaklanjao nisam od uvreda i od pljuvanja.
ISA 50:7 A Gospodar Gospod meni pomoć daje da se ne postidim, zato sam svoj obraz u kremen pretvorio i znam da se posramiti neću.
ISA 50:8 Blizu je onaj koji me pravda. Ko će sa mnom da se parniči? Stanimo zajedno. Ko će protiv mene? Nek mi priđe bliže.
ISA 50:9 Gle, Gospodar Gospod meni pomaže. Ko je taj koji će me okriviti? Eto, svi oni će se istrošiti kao haljina, moljac će ih pojesti.
ISA 50:10 Ko se među vama boji Gospoda i sluša glas njegovog sluge, koji je išao po tamninama, a nije imao videla; uzdao se u ime Gospodnje, oslanjao na Boga svojega.
ISA 50:11 Eno, svi vi koji palite vatru opasujući se iskrama, odoste u plamen svoje vatre i u iskre vašeg sagorevanja; od ruke moje to će vam biti: ležaćete u mukama.
ISA 51:1 Poslušajte me, sledbenici pravednosti, tražioci Gospoda, osmotrite stenu iz koje ste isklesani, kop istesan iz kog ste iskopani.
ISA 51:2 Osmotrite Avrahama, oca svojega, i Saru koja vas je rodila. Ta, on je sam bio kad sam ga pozvao, a ipak sam ga blagoslovio i umnožio.
ISA 51:3 Ta, Gospod se sažalio nad Sionom, sažalio se nad svim njegovim razvalinama, te će pretvoriti pustinju njegovu u Eden, a pustaru njegovu u vrt Gospodnji. Klicanje i radost odjekivaće po njemu, zahvaljivanja i glas pohvalni.
ISA 51:4 Posluhni mene, narode moj, i čuj mene, svete, jer Zakon od mene proističe, i moje ću pravosudstvo hitro postaviti da bude svetlost narodima.
ISA 51:5 Blizu je pravda moja, spasonosno proističe, a i mišica moja sudiće narodima. Na mene ostrva čekaju i u moju mišicu se uzdaju.
ISA 51:6 Oči svoje k nebu podignite, i po zemlji osmotrite dole; jer će nebesa kao dim iščeznuti, i zemlja će se kao ogrtač raskrpati, i stanovnici njeni kao takvi pomreće; a spasenje moje trajaće doveka, i pravednost moja uzdrmana neće biti.
ISA 51:7 Poslušajte mene, koji poznajete pravdu, narode kome je Zakon moj u srcima: ne bojte se ruganja od ljudi, i neka vas ne uzbuđuje njihovo vređanje,
ISA 51:8 jer će ih kao ogrtač pojesti moljac, i kao vunu poješće ih crv; a pravednost moja trajaće doveka, i spasenje moje od kolena do kolena.
ISA 51:9 Probudi se! Probudi se! Odeni se u snagu, mišice Gospodnja. Probudi se kao u dane drevne, tokom starinskih naraštaja. Nisi li ti ispresecala Ravu, izranjavila morsku neman?
ISA 51:10 Nisi li ti isušila more, vode bezdana golemih, postavila po dubinama morskim put da prolaze otkupljeni?
ISA 51:11 Vratiće se izbavljeni Gospodnji, doći će u Sion s veseljem i s radošću večnom na čelima; pratiće ih razdraganost i radost, a pobeći će žalost i uzdasi.
ISA 51:12 „Ja, ja sam utešitelj vaš. Ko si ti da se bojiš čoveka smrtnoga i sina čovečijeg koji je kao trava?
ISA 51:13 Zaboravio si Gospoda, koji te je načinio, koji je razastro nebesa i utemeljio zemlju. Pa si strepeo stalno, povazdan pred licem nadmenog tlačitelja, kao pred nekim ko postoji da bi razjedao. I… gde je nadmenost tlačitelja?
ISA 51:14 Biće izgnanik slobodan ubrzo, i neće umirati da bi bio razjedan, i hleba mu nedostati neće.
ISA 51:15 Gospod Bog tvoj sam ja, more uzburkam i talasi mu ključaju. Gospod nad vojskama ime je njegovo.
ISA 51:16 I stavio sam reči svoje u usta tvoja, i sakrio te u senku ruke svoje, da razastrem nebesa i utemeljim zemlju, i kažem Sionu: ’Ti moj narod jesi.’“
ISA 51:17 Hajde, probudi se! Hajde, probudi se! Ustani, Jerusalime! Koji si ispio iz ruke Gospodnje čašu jarosti njegove; pehar, čašu opijenosti, ispio do dna.
ISA 51:18 Od svih sinova koje je rodio nema nijednog da ga vodi. Od svih sinova koje je odgojio nema nijednog da ga za ruku prihvati.
ISA 51:19 Ovo te je dvoje zadesilo. Hoće li te iko požaliti? Pustošenje i raspad i glad i mač. Hoće li te iko utešiti?
ISA 51:20 Sinovi ti leže obamrli po uglovima svih ulica; kao antilopa u mreži puni jarosti Gospodnje, karanja od Boga tvojega.
ISA 51:21 Zato ovo počuj, poniženi i opijeni, ali ne od vina.
ISA 51:22 Govori tvoj Gospodar Gospod, Bog tvoj, branilac svog naroda: „Evo, uzimam iz ruke tvoje čašu opijenosti, pehar, čašu jarosti moje. I nikad se više iz nje ispijati neće.
ISA 51:23 I to stavljam u ruku onih koji su te žalostili, koji su duši tvojoj govorili: ’Savij se i prelazićemo!’ I namesto tla podmetao si leđa svoja, te su bila put onima koji prelaze.“
ISA 52:1 Probudi se! Probudi se! Odeni se u svoju snagu, Sione! Odeni se ogrtačem sjajnosti svoje, Jerusalime, grade sveti, jer u tebe više ulaziti neće neobrezani i nečisti.
ISA 52:2 Stresi sa sebe prašinu i ustani, ustoliči se, Jerusalime! Skini okove sa svoga vrata, zaboravljena ćerko sionska.
ISA 52:3 Jer govori Gospod: „Eto, bili ste prodani i bez novca ćete biti otkupljeni.“
ISA 52:4 Jer govori Gospodar Gospod: „U Egipat je nekada narod moj sišao da tamo stranac bude, a Asir mu je ni zbog čega nasilje činio.
ISA 52:5 A sada, zašto sam ja ovde? – govori Gospod. Zato što je bez razloga porobljen moj narod, a porobljivači njegovi likuju – govori Gospod – i bez prestanka, povazdan vređa se moje ime.
ISA 52:6 Zato će narod moj poznati ime moje. Zato će u onaj dan znati da sam ja onaj koji govori: ’Evo me!’“
ISA 52:7 Kako li su divne po gorama noge blagovesnika koji najavljuje mir, blagovesnika dobrote koji najavljuje spasenje, govoreći Sionu: „Bog tvoj caruje!“
ISA 52:8 Glas stražara tvojih se podiže, glas zajedničkog klicanja, jer očima svojim gledaju kako se Gospod vraća na Sion.
ISA 52:9 Podvriskujte i kličite zajedno, razvaline jerusalimske, jer Gospod je narod svoj utešio, Jerusalim otkupio.
ISA 52:10 Svoju svetu mišicu Gospod je otkrio da svi puci gledaju, da svi krajevi zemljini vide kako naš Bog spasava.
ISA 52:11 Odlazite! Odlazite! Odatle izađite! Nečistote ne dotičite! Iz sredine njegove izađite! Sebe očistite, koji posude Gospodnje podižete.
ISA 52:12 Jer u žurbi izlaziti nećete, i bežati nećete, zato što ispred vas ide Gospod, a iza vašeg stroja je Bog Izrailjev.
ISA 52:13 „Gle, moj Sluga će uspevati, uzvisiće se i uzdignuti, i veoma uzveličati.
ISA 52:14 Kako su se mnogi užasnuli nad njim: tako iznakažen njegov ljudski lik i pojava njegova među potomcima ljudi.
ISA 52:15 Ipak, poškropiće on narode mnoge, ni pisnuti neće carevi, jer videće što im niko objavio nije, i shvatiće o kome čuli nisu.“
ISA 53:1 Ko je poverovao našoj poruci, i mišica Gospodnja kome se otkrila?
ISA 53:2 I kao izdanak pred njim je izrastao, i kao koren iz zemlje suhe. Nije imao krasote ni izgleda; ni da bude viđen ni poželjan.
ISA 53:3 Bio je prezren i od ljudi odbačen, čovek u bolovima i stradanju vičan, i kao onaj od kog zaklanjaju lice, bio je prezren i za nas beznačajan.
ISA 53:4 A on je naše bolove poneo, i naše bolesti na sebe uzeo. Mi smo, pak, smatrali da ga Bog tuče, udara i ponižava.
ISA 53:5 A on je proboden zbog naših prestupa, satrven zbog naših krivica, karanje je na njemu zbog našeg mira i ranama svojim nas je iscelio.
ISA 53:6 Svi smo mi kao ovce zavrljali, svaki je krenuo svojim putem; a Gospod je na njega svalio krivicu svih nas.
ISA 53:7 Tlačen je bio i ponizio se on, i nije otvorio usta svoja; kao jagnje na klanje je vođen, i kao ovca nema pred onima koji je strižu, i nije otvorio usta svoja.
ISA 53:8 Od vlasti i od suda on je izuzet. I ko će da ispriča šta je posle bilo? Jer iz zemlje živih je izdvojen, zbog greha mog naroda on je tučen.
ISA 53:9 Odredili su mu grob među opakima, a u smrti bi s bogatašima. Ipak, niti je učinio nasilje, niti prevaru ustima svojim.
ISA 53:10 Međutim, Gospodu se svidelo da ga satire bolom. Ako prineseš život njegov kao žrtvu za prestup, potomstvo će se postarati da se produže dani, i što je Gospodu ugodno napredovaće rukom njegovom.
ISA 53:11 „Iz onog što je iskusio videće svetlo i znanjem svojim će se nasititi. Svojim poznanjem pravedni sluga moj opravdaće mnoge. I njihove krivice sam će izneti.
ISA 53:12 Zato ću mu mnoge u baštinu dati i s moćnicima će plen deliti. I sam je sebe ponudio da umre, pa je u grešnike ubrojen, i sam je poneo grehe mnogih i zauzima se za grešnike.
ISA 54:1 Kliči, nerotkinjo, koja ne rađaš, podvriskuj kličući; veseli se koja za porođaj ne znaš, jer više sinova ima samotna nego li udata – govori Gospod.
ISA 54:2 Raširi mesto za svoj šator, razastri platna za svoje konačište. Ne štedi! Užad svoju produži, kočiće svoje učvrsti!
ISA 54:3 Jer desno i levo ćeš se probiti i potomstvo će tvoje puke zaposesti i nastaniće opustele gradove.
ISA 54:4 Ne boj se, nećeš se postideti. Ne stidi se, jer nećeš crveneti. Jer ćeš zaboraviti sramotu mladosti svoje, i nećeš više spominjati što su te ponižavali dok si bila udovica.
ISA 54:5 Jer tvoj suprug je Sazdatelj tvoj, njegovo je ime Gospod nad vojskama, i tvoj Otkupitelj je Svetitelj Izrailjev, on se zove Bog zemlje svekolike.
ISA 54:6 Naime, kao ženu ostavljenu i duhovno ucveljenu pozvao te je Gospod, i otpuštenu ženu s kojom si od mladosti svoje“ – govori Bog tvoj.
ISA 54:7 „Za tren kratki sam te ostavio, a u velikim milosrđima tebe ću prigrliti.
ISA 54:8 Iz mene je srdžba provalila, i za časak sam zaklonio lice svoje od tebe, a smilovao sam ti se po večnoj milosti – govori Otkupitelj tvoj, Gospod.
ISA 54:9 Jer ovo im je kao vode Nojeve, kad se zakleh da vode Nojeve više zemlju preplavljati neće: tako se zaklinjem da na tebe srditi se neću i da tebe prekoriti neću.
ISA 54:10 Neka se planine pomaknu i neka se brda uzdrmaju, ipak se moja milost od tebe odmaći neće, niti će se uzdrmati moj savez mirovni – govori Gospod koji ti se smilovao.
ISA 54:11 Nevoljnice, vihorom vitlana, neutešena, gle, ja ću složiti na mermer kamenje tvoje, i na safire temelj tvoj.
ISA 54:12 I od rubina dići ću ti na tvrđavi zupce; i od karbunkula tvoje vratnice, i sve ograde tvoje od kamenja dragoga.
ISA 54:13 I svi sinovi tvoji biće učeni od Gospoda, i obilan mir imaće sinovi tvoji.
ISA 54:14 Bićeš sazdana na pravdi. Odbaci strah, jer nemaš se čega bojati. Odbaci strah, jer on ti se ni primaći neće.
ISA 54:15 Gle, postrojiće se protiv tebe kao da je to od mene. Ko se postroji protiv tebe propašće zbog tebe.
ISA 54:16 Gle, ja sam kovača stvorio, koji žeravicu raspaljuje, vadi iz nje oružje da ga iskuje, a ja sam i zatirača stvorio da zatire.
ISA 54:17 Nijedno oružje iskovano protiv tebe neće uspeti, i svaki jezik koji se protiv tebe podigne na sudu ćeš oboriti. To je baština slugu Gospodnjih i pravda njihova od mene – govori Gospod.
ISA 55:1 O, svi žedni, pristupite vodi, i koji novac nemate, pristupite, kupujte i jedite, i pristupite, kupujte bez novaca i bez plaćanja, vino i mleko.
ISA 55:2 Zašto da trošite novac na nešto što hleb nije, i zaradu svoju na nešto što zasititi neće? Mene poslušajte i ješćete što je dobro, i duša će se vaša naslađivati krtinom.
ISA 55:3 Uho priklonite i meni pristupite; slušajte i duša vaša će živeti. Pa ću s vama sklopiti savez večni, Davidu obećanih milosti.
ISA 55:4 Evo, njega sam dao da bude svedok narodima; vladar i zapovednik narodima.
ISA 55:5 Evo, puk koji ga ne poznaješ pozvaćeš; puk koji tebe ne poznaje pohrliće tebi radi Gospoda Boga tvojega i za Svetitelja Izrailjeva koji ti je dao dostojanstvo.“
ISA 55:6 Tražite Gospoda dok se može naći! Prizivajte ga dok je blizu.
ISA 55:7 Neka opaki put svoj ostavi i nikogović svoje zamisli, i neka se Gospodu vrati, a on će mu se smilovati; i Bogu našem zato što umnožava praštanje.
ISA 55:8 „Jer, zamisli vaše nisu zamisli moje, i putevi moji nisu putevi vaši – govori Gospod.
ISA 55:9 Nego, koliko je nebo nad zemljom visoko, toliko su putevi moji visoko nad putevima vašim, a zamisli moje iznad zamisli vaših.
ISA 55:10 Jer kao što kiša pada i sneg sa nebesa i ne vraća se pusta, nego natapa zemlju, te biva plodna i rodna; pa daje seme onome koji seje i hranu onome koji jede,
ISA 55:11 takva je reč moja što iz mojih usta izlazi, neće mi se vratiti prazna, nego će učiniti ono što mi se sviđa i napredovaće radi čega sam je poslao.
ISA 55:12 Da, s radošću ćete otići, i u miru ćete biti vođeni. Planine i bregovi klicaće pred vama veselo, i svako drvo zeleno zapljeskaće dlanovima.
ISA 55:13 Umesto trnja će rasti čempresi, umesto koprive će rasti mirta. I biće radi Gospodnjeg imena, radi znaka večnoga, nerazorivoga.“
ISA 56:1 Govori Gospod: „Držite pravo i činite pravdu, jer od mene se približava spasenje i biće objavljena pravda moja.
ISA 56:2 Blažen je čovek koji čini ovo, i sin čovečiji koji to drži, koji pazi na subotu da je ne oskrnavi, i pazi na ruku svoju da nikakva zla ne učini.“
ISA 56:3 Neka tuđinčev sin koji je prionuo uz Gospoda ne kazuje govoreći: „Gospod me je jamačno odvojio od svog naroda.“ I evnuh neka ne govori: „Ja sam suvo drvo.“
ISA 56:4 Jer govori Gospod: „Evnusima koji paze na subote moje i biraju što je meni ugodno, i koji se drže saveza sa mnom;
ISA 56:5 njima ću dati u Domu mome i među zidovima mojim spomen i ime bolje nego sinovima i ćerkama, daću im večno ime, nerazorivo.
ISA 56:6 A tuđinske sinove koji su prionuli uz Gospoda da mu se klanjaju i da ljube ime Gospodnje i da mu budu sluge, svi koji paze na subotu da je ne oskrnave i koji se drže saveza sa mnom;
ISA 56:7 njih ću dovesti na svetu goru moju, i obradovaću ih u mom Domu za molitvu. Svespalnice njihove i žrtve zaklane biće mi po volji na žrtveniku mome. Jer će se Dom moj zvati ’Dom za molitvu svim narodima’.“
ISA 56:8 Gospodar Gospod koji sakuplja izgnane Izrailjce veli: „Još ću ih sakupiti svrh već sakupljenih.“
ISA 56:9 Sve životinje poljske, dođite da jedete, sve životinje šumske.
ISA 56:10 Svi njegovi stražari su zatajili, svi oni ne shvataju, psi bezglasni, da laju ne mogu. Sanjivo se izležavaju, vole da dremaju.
ISA 56:11 I to: proždrljivi su psi, ne umeju da se nasite. I oni su pastiri nerazboriti, svaki od njih na svoj put okreće, svaki za grabežom svojim sebično.
ISA 56:12 „Dođite, doneću vina, i napićemo se žestoka pića. Kao danas i sutra će biti: obilje vrlo veliko!“
ISA 57:1 Pravednik gine i nikoga to ne uzbuđuje. I smerni ljudi bivaju odvođeni i niko ne razabire da pravednik biva odveden pred zlo,
ISA 57:2 da uđe u mir. Počivaju na ležajima svojim ko je išao ispravno.
ISA 57:3 „A sad se primaknite amo, sinovi gatarini, potomstvo preljubničko, smrdljivo.
ISA 57:4 Nad kim se šegačite? Nad kim se bekeljite? Plazite jezik? Niste li vi deca buntovna, potomstvo lažljivaca,
ISA 57:5 koji se uspaljuju među hrastovima, pod svakim drvetom zelenim, žrtvujući decu po dolinama, pod kamenim raselinama?“
ISA 57:6 „Na vododerini tvoja je raka. One, one su tvoji međaši. Upravo njima izlivaš žrtve nalivne, spaljuješ žitnu žrtvu. Zar one da mi se svide?
ISA 57:7 Na goru visoku i uzdignutu svoj si ležaj postavila, pa si se tamo popela da kolješ žrtvu zaklanicu.
ISA 57:8 Uz vrata i dovratke svoj si zapis postavila. Daleko od mene si razotkrila i na visine ležaj svoj namestila, te se pogađala sa onima koje voliš da legneš s njima, da osetiš snagu.
ISA 57:9 I hodočastiš caru u pomazanju, i umnožavaš svoja mira; i poslala si svoje izvestioce izdaleka i spustila do Sveta mrtvih.
ISA 57:10 Iznurila si sebe mnogim putovanjima svojim. Nisi rekla: ’To je taština!’ Stekla si jakost novu, zato oslabila nisi.
ISA 57:11 Pa koga si se uplašila i pobojala, te si slagala? I nisi se mene setila, nisi sebi na srce stavila. Nisam li ja ćutao i od veka, pa se mene pobojala nisi?
ISA 57:12 Ja ću objaviti tvoju pravdu, i dela ti tvoja koristiti neće.
ISA 57:13 Kad zavičeš, neka te izvedu čete tvoje. A sve njih će vetar odneti, taština uzeti. Međutim, koji se u mene uzdaju zemlju će baštiniti i moju svetu goru posedovati.“
ISA 57:14 Tada će se govoriti: „Nasipajte! Nasipajte! Put poravnajte! Mom narodu smetnje s puta uklonite!“
ISA 57:15 Jer govori Višnji i Uzdignuti, nastanjeni trajno, a ime mu je Svetitelj: „Moj stan je uzvišenost i svetinja, a sa skrušenim sam i s duhom poniženim, da oživim poniženima duh, da oživim skrušenima srce.
ISA 57:16 Jer se neću prepirati doveka, niti ću se ljutiti neprestano, jer bi ispred lica mojega oslabio duh i duše koje sam sazdao.
ISA 57:17 Krivica njegova je grabež. Zato sam se naljutio, i zato ga udario, i u ljutini se sakrio; a on je otišao odmetnički, kako ga srce njegovo odvuče.
ISA 57:18 Puteve njegove sam video. I izlečiću ga i dovesti, i umiriću srce onih koji ga teše i koji s njim tuguju.
ISA 57:19 Stvaram reči usnama da progovore: Mir! Mir udaljenome i bliskome – govori Gospod, i njega ću izlečiti.
ISA 57:20 A opaki su kao more ustalasalo, što se uspokojiti ne može, i iz voda svojih istalasava mulj i blato.
ISA 57:21 Nema mira opakima – govori Bog moj.
ISA 58:1 Viči koliko te grlo nosi! Nemoj se ustezati. Slično rogu glas svoj podigni, i narodu mom zločine njegove objavi, i domu Jakovljevom grehe njegove.
ISA 58:2 A mene dan za danom traže i poznavanju puteva mojih žude, kao puk što deluje po pravdi i presude Boga svoga ne zanemaruje. Ištu od mene pravednost na sudu, za blizinom Božijom žude.
ISA 58:3 ’Zašto smo postili, kad ti ne vidiš? Zašto smo mučili dušu svoju, a ti ne znaš?’ Gle, u dan posta vašega vi zgrćete kako vam se hoće, a sve vaše radnike tlačite.
ISA 58:4 Gle, vi postite da biste se prepirali i nametali, da biste zlehudoga pesnicom udarali. Nemojte kao danas postiti, onda će se na visinama čuti glas vaš.
ISA 58:5 Zar je takav post što sam ga izabrao, dan kad muči čovek dušu svoju, da se glavom svojom savija ničice kao rogoz, i kostret i pepeo prospe pod sebe? Zar ćeš to postom zvati i danom što je Gospodu po volji?
ISA 58:6 Nije li ovo post što sam ga izabrao: odrešiti veze nad zlehudim, razvezati u jaram svezane, dati slobodu potrvenima, i svaki jaram da bude izlomljen?
ISA 58:7 Nije li da udeliš hleb svoj gladnome, da u dom dovedeš beskućnika, kad vidiš gola da ga odeneš, i od rodbine svoje da se ne kriješ?
ISA 58:8 Tada će kao zora sijati svetlost tvoja i zdravlje će tvoje brzo bujati, i pravda će tvoja ispred tebe ići, a slava Gospodnja će te pratiti.
ISA 58:9 Kad povičeš, Gospod će odgovoriti; zavapićeš, a on će reći: ’Evo me!’ Ako iz svoje sredine ukloniš jaram, prst preteći i besedu prestupničku,
ISA 58:10 i zbog gladnog se uzbudi tvoja duša, i nasitiš dušu namučenu; tada će se svetlost tvoja podići u tami, i tamnina tvoja biće kao podne.
ISA 58:11 I Gospod će te voditi bez prestanka, i po suhim tlima nasitiće ti dušu, i kosti će tvoje gipkijima učiniti; i bićeš kao vrt zalivan i kao studenac čije vode usahnuti neće.
ISA 58:12 I vekovne razvaline sagradiće za sebe, utemeljene od kolena do kolena, a tebe će zvati ’Onaj koji pukotine zaziđuje’, ’Obnovitelj drumova prema naseljima.’
ISA 58:13 Ako odvratiš svoju nogu od subote, da u sveti dan moj ne radiš što se tebi sviđa, i da subotu nazoveš milinom, svetinju Gospodnju proslavljenom, a slavu njegovu odvojenom od poslova, da na svojim putevima ne obavljaš što ti se prohte, i da ne govoriš [nepromišljene] reči;
ISA 58:14 tada će ti omiliti ono što je Gospodnje, projahaćeš sa mnom po uzvišicama na zemlji, pa ću te hraniti onim što si nasledio od Jakova, pretka tvojega – jer su to kazala usta Gospodnja.“
ISA 59:1 Gle, nije ruka Gospodnja okraćala da ne spasava, niti je uho njegovo ogluhnulo da ne čuje;
ISA 59:2 nego vaše krivice jesu pregrada između vas i Boga vašega, i gresi vaši zaklanjaju lice njegovo od vas da vas ne čuje.
ISA 59:3 Jer šake su vaše krvlju zagađene, i prsti su vaši u zločinu, usne vaše govore prevaru, jezik vaš mrmlja podlost.
ISA 59:4 Na pravednost niko ne poziva, niti iko po istini sudi; uzdaju se u ništavilo, i govore reči isprazne; muku začinju, nevaljalstvo rađaju.
ISA 59:5 Jaja gujina legu i mrežu paukovu pletu; od njihovih ko pojede jaja, taj umire; a ako ga razbije, guja se izlegne.
ISA 59:6 Njihovo pletenje nije za odevanje, njihove izrađevine nisu za pokrivanje. Njihove izrađevine delo su prestupničko i šakama svojim čine nasilje
ISA 59:7 Njihove noge u zlo trče i hitre su da prolivaju nevinu krv. Misli njihove misli su prestupničke, pustoš je i propast na drumovima njihovim.
ISA 59:8 Put ka miru oni ne poznaju, na stazama njihovim pravednosti nema. Izopačili su svoje ugažene puteve, ko po takvom putuje, mir ne upoznaje.
ISA 59:9 Zato se pravo od nas udaljilo, i pravednost do nas ne dopire. Nadali smo se svetlosti, a gle, tama; sjajnom sjaju, a hodamo po mraku dubokom;
ISA 59:10 po zidu pipamo kao slepi, i tapkamo kao da smo bez očiju; u podne se spotičemo kao da smo u sumraku; u obilju smo kao da smo mrtvi;
ISA 59:11 svi mi mumlamo kao da smo medvedi i gukanjem gučemo kao da smo golubovi. Očekujemo sud, a njega nema, spasenje – udaljilo se od nas.
ISA 59:12 Jer mnogo je naših pobuna pred tobom, i gresi naši svedoče protiv nas. Zaista, mi uviđamo pobune svoje i upoznali smo krivicu svoju.
ISA 59:13 Pobunili smo se i Gospoda se odrekli, odmetnuli se od Boga našega; govorili smo reči podle i otpadničke, izmišljotine i odvajanje, iz srca reči lažljive.
ISA 59:14 I tako je pravo potisnuto, i pravda je daleko odgurnuta, jer istina je javno posrnula, i čestitost proći ne može.
ISA 59:15 Istina biva čerupana, i ko se zla kloni, biva orobljen. A Gospod vidi i to je zlo pred njim jer pravice nema.
ISA 59:16 I vidi: nema čoveka. I zapanji se što zastupnika nema. Onda se oslobodi mišica njegova, i bi mu potpora pravednost njegova.
ISA 59:17 Pravednost je navukao kao oklop, i na glavi mu je spasenje kao kaciga, a odeću osvetničku je navukao kao odoru, i revnošću se ogrnuo kao plaštom.
ISA 59:18 Prema onom što su zaslužili njih će namiriti; prema onom što su zaslužili, zato što su nasrtali, zato što su mrzeli, njih će namiriti, prema onom što su žudeli, što su zaslužili.
ISA 59:19 I videće sa zapada ime Gospodnje, i sa istoka sunčevoga slavu njegovu, jer će doći kao bujica, Duh Gospodnji nju će podsticati.
ISA 59:20 „A Otkupitelj će doći Sionu i onima koji se u Jakovu odvrate od prestupa – govori Gospod.
ISA 59:21 Evo, ovo je moj savez s njima, govori Gospod: Duh moj, koji je na tebi, i reči moje, što sam ti ih u usta stavio, neće otići od usta tvojih, ni od usta potomstva tvojega, ni od usta potomaka potomstva tvojega – govori Gospod – kako sada tako i doveka.
ISA 60:1 Ustani, zasvetli, jer dolazi svetlost tvoja, i slava Gospodnja nad tobom blista.
ISA 60:2 Jer, gle, mrak će pokriti zemlju, i gusta tama narode, a nad tobom blista Gospod, i slava njegova nad tobom se javlja.
ISA 60:3 I puci idu prema tvojoj svetlosti, i carevi prema sjaju blistanja tvoga.
ISA 60:4 Obazri se oko sebe i gledaj: svi se oni sakupljaju, sinovi tvoji dolaze ti iz daleka, i ćerke tvoje bivaju donesene u naručju.
ISA 60:5 Tada ćeš gledati i bujati, i ustreptaće i širiće se srce tvoje, jer će se bogatstvo s mora k tebi okrenuti, blago tuđih naroda tebi će pristizati.
ISA 60:6 Mnoštvo kamila tebe će prekriti, jednogrbe kamile iz Madijana i Gefe, svi će oni doći iz Save, doneće zlato i tamjan, i blagovestiće pevajući pohvale Gospodu.
ISA 60:7 Sva stada iz Kedra k tebi će se sabrati, ovnovi iz Navajota tebi će služiti; podizaće se kao ugodna žrtva na žrtveniku mom. I proslaviću Dom slavnosti svoje.
ISA 60:8 Ko su oni što nadleću kao oblak tamni, kao golubovi prema golubnjacima svojim?
ISA 60:9 Na mene ostrva čekaju, na čelu su im iz Tarsisa brodovi, da izdaleka dovedu sinove tvoje, srebro njihovo i zlato njihovo s njima, za ime Gospoda Boga tvojega, za Svetitelja Izrailjeva koji te je slavnim učinio.
ISA 60:10 Sinovi stranaca gradiće tvrđave tvoje i carevi njihovi tebe će opsluživati, jer sam te udario u srdnji svojoj, a smilovao sam ti se po raspoloženju svojem.
ISA 60:11 Vratnice će tvoje svagda otvorene biti, danju i noću zatvarati se neće, da bi propustile blago tuđinskih naroda i careve njihove koji ih predvode.
ISA 60:12 Ta propašće puk i carstvo koji tebi ne budu služili, i ti će puci biti potpuno zatrti.
ISA 60:13 Slava livanska doći će tebi: čempres, brest i šimšir skupa, da ukrase mesto Svetilišta mojega, da učine časnim mesto ispod nogu mojih.
ISA 60:14 I ići će prema tebi pognuti sinovi tlačitelja tvojih, i padaće ka tvojim stopama svi koji su te prezirali. A tebe će nazvati: ’Grad Gospodnji’, ’Sion Svetitelja Izrailjeva.’
ISA 60:15 Umesto da budeš napušten i omrznut i izbegavan, postaviću te da budeš ponos večni, veselje od roda do roda.
ISA 60:16 I sisaćeš mleko stranih naroda, i carske grudi će te dojiti, i znaćeš da sam ja Gospod, Spasitelj tvoj, Otkupitelj tvoj, Silni Jakovljev.
ISA 60:17 Umesto bronze dovešću ti zlato, i umesto gvožđa dovešću ti srebro, i umesto drveta bronzu, i umesto kamena gvožđe, a za nadzornika ću ti postaviti Mir, i upravitelj tvoj biće Pravda.
ISA 60:18 Više se neće čuti o nasilju u tvojoj zemlji, o tlačenju i rušenju u granicama tvojim. I zidine tvoje zvaćeš ’Spas’, i vratnice tvoje ’Proslavljanje’.
ISA 60:19 Više ti neće biti sunce kao svetlost danju, niti će sjaj meseca da ti svetli. Nego će ti Gospod biti svetlost večna i Bog tvoj slavnost tvoja.
ISA 60:20 Sunce tvoje zalaziti više neće, ni mesec ti se pomračiti neće, nego će ti Gospod večna svetlost biti, i navršiće se dani žalosti tvoje.
ISA 60:21 I u narodu tvome svi će biti pravednici, doveka će zemlju zauzimati, izdanak nasada moga, izrada ruku mojih, slavnosti radi.
ISA 60:22 Od najmanjeg postaće hiljada, od sitnoga jedan moćni puk. Ja, Gospod, činiću brzo u vreme pogodno.
ISA 61:1 Duh je Gospodnji nada mnom; on me je pomazao, da javim Radosnu vest poniznima. Poslao me je da previjem u srcu slomljene, da najavim slobodu zarobljenicima, utamničenima da će im prestati sužanjstvo;
ISA 61:2 da od Gospoda najavim godinu pomilovanja, i od Boga našega dan osvete; da utešim sve ožalošćene,
ISA 61:3 da uspravim ožalošćene na Sionu, da im dam nakit umesto pepela, ulje za veselje umesto žalosti, odeću za pohvalu umesto duha tužnoga; i njih će zvati: ’Hrastovi pravdini, Zasad Gospodnje slavnosti’.
ISA 61:4 I sagradiće drevne razvaline, i podići mesta poharana, i obnoviće gradove, pustošene od kolena do kolena.
ISA 61:5 I tuđinci će stajati i stada vaša napasati, i sinovi stranaca biće ratari vaši i vinogradari vaši.
ISA 61:6 A vi ćete se zvati: ’Sveštenici Gospodnji’. Govoriće vam se: ’Služitelji Boga našega’. Ješćete blago tuđinskih naroda i zagospodarićete slavom njihovom.
ISA 61:7 Umesto vašeg dvostrukog nipodaštavanja i sramote, odrediće im se da se vesele za vas, koji ćete u njihovoj zemlji naslediti dvostruko, kojima će biti radost večna.
ISA 61:8 Jer ja, Gospod, volim pravo, mrzim grabež uz žrtvu svespalnicu, a daću im platu odistinsku, i sklopiću s njima savez večni.
ISA 61:9 I znaće se među pucima potomstvo njihovo, usred naroda naraštaji njihovi. Svi koji ih vide shvatiće da su oni potomstvo što ga je blagoslovio Gospod.“
ISA 61:10 Ushićen sam vrlo u Gospodu, kliče duša moja u Bogu mome, jer me je odenuo haljinom spasenja, ogrnuo me je plaštom pravednosti, kao ženik kad na sebe venac stavi i nevesta kad se nakitom ukrasi.
ISA 61:11 Jer kao što zemlja isteruje klice svoje, i kao što seme u vrtu klija, tako će Gospodar Gospod učiniti da proklija pravda i pohvala pred svim pucima.
ISA 62:1 Siona radi ućutati neću i zbog Jerusalima odmora mi nema, dok njegova pravednost kao bljesak ne sine, i spasenje njegovo kao buktinja se ne razbukti.
ISA 62:2 I puci će videti pravednost tvoju, svi carevi slavu tvoju. A tebe će novim imenom nazvati, kako to budu usta Gospodnja odredila.
ISA 62:3 I bićeš venac blistavi u Gospodnjoj ruci, i turban carski na dlanu Boga svojega.
ISA 62:4 Više ti se neće govoriti: „Ostavljena“, niti će se zemlji tvojoj govoriti: „Opustošena“, nego će te zvati: „Milina moja“, a zemlju tvoju: „Udata“. Jer ćeš Gospodu milina biti, i zemlja će tvoja muža imati.
ISA 62:5 Jer kao što se mladić ženi devicom, tvoj Sazdatelj će se oženiti tobom, i kao što se ženik veseli nevesti, veseliće se tebi Bog tvoj.
ISA 62:6 Po zidovima tvojim, Jerusalime, stražare sam rasporedio. Po ceo dan i po celu noć oni neće zaćutati nikako. Oni podsećaju Gospoda, njima počinka nema.
ISA 62:7 Ne dajte mu da počine dok ne učvrsti i ustroji Jerusalim, da on bude zemlji na pohvalu.
ISA 62:8 Zakleo se Gospod desnicom svojom i snažnom mišicom svojom: „Više neće dati žito tvoje da ga jedu neprijatelji tvoji, ni da sinovi tuđinski piju tvoje vino na čemu si se ti trudio.
ISA 62:9 Nego koji su ga želi, ti će ga i jesti, Gospoda hvaliće; i koji su ga brali, ti će ga i piti u predvorju mojega Svetilišta.“
ISA 62:10 Prođite! Prođite kroz vratnice! Poravnajte narodu put! Nasipajte! Nasipajte drum! Uklonite kamenje! Podignite narodima znamenje!
ISA 62:11 Evo, Gospod se glasi do zemljinih krajeva: „Recite ćerki sionskoj: ’Evo, Spas tvoj dolazi. Evo s njim je plata njegova, ispred njega najamnina njegova.’“
ISA 62:12 Oni će se zvati: „Sveti narod“, „Otkupljeni Gospodom“, a tebe će zvati: „Traženi“, „Grad neostavljeni“.
ISA 63:1 Ko je taj što iz Edoma dolazi, iz Vosore u ogrtaču jarkom, onaj ukrašeni u odeći svojoj, koji korača u punoj snazi? – „Ja sam koji govori o pravdi, velik kad spasava.“
ISA 63:2 Zašto ti je odelo crveno i haljine tvoje kao da si u muljari gazio?
ISA 63:3 – „Cedio sam, po kaci gazio, od naroda sa mnom ni čoveka, i u gnevu njih sam izgazio, i u jari svojoj njih sam izgnječio. A što je iz njih šikljalo moj ogrtač je poprskalo, te sam isprljao svu odeću svoju.
ISA 63:4 Jer je u mom srcu dan kada se svetim, i došla je godina kada otkupljujem.
ISA 63:5 I gledam, a nema ko da pomogne; zbunjen bivam, a oslonca nema. I spasla me je desnica moja, i srdžba moja oslonac mi bila,
ISA 63:6 te satirem narode u gnevu svom, i srdžbom svojom sam ih opio, a onim što iz njih šiklja zemlju sam natopio.“
ISA 63:7 Gospodnje ću milosti pominjati, pohvalu Gospodnju prema svemu što nam je uradio Gospod, i dobro umnoženo domu Izrailjevu, što nam ga je uradio po samilosti svojoj po obilju milosti svoje.
ISA 63:8 I rekao je: „Doista su moj narod, sinovi koji neće izneveriti“, pa je njima Spasitelj postao.
ISA 63:9 U svim nevoljama njihovim i on beše u nevolji; anđeo što pred njim stoji ih je spasao. Svojom ljubavlju ih je spasao i sam ih svojim milosrđem otkupio i digao i nosio u sve dane od veka.
ISA 63:10 A oni se sami odmetnuše, Svetog Duha njegovog žalostiše. I on im se preokrenu u neprijatelja; on lično protiv njih zarati.
ISA 63:11 Tad se davnih prisetiše dana, Mojsija, njegovog naroda. Gde je onaj koji im iz mora izvlači pastira za svoje stado? Gde je onaj koji će u njega smestiti svoga Duha Svetoga?
ISA 63:12 Koji je Mojsijevom desnicom upravljao preko svoje mišice slavnosne? Koji vodu pred njima raspoluti da svoje ime večnim učini?
ISA 63:13 Koji njima upravlja po dnu morskome kao konjem po pustinji, nije bilo spoticanja?
ISA 63:14 Slično stoci što u dolinu silazi, Duh Gospodnji ih je uspokojio. Ti si tako vodio narod svoj, i preslavno ime stekao si sebi.
ISA 63:15 Pogledaj s nebesa i vidi iz tvoga svetog i preslavnog Prebivališta. Gde je tvoja revnost i tvoja sila, navala ožalošćenosti tvoje i milosrđa tvojega? Meni li se uskraćuju?
ISA 63:16 Ta, ti si Otac naš, jer Avraham nas spoznao nije, i Izrailj nas prepoznao nije, ipak, Gospode, ti si Otac naš, Otkupitelj naš, od večnosti je ime tvoje.
ISA 63:17 Zašto nas, Gospode, odvodiš od tvojih puteva, tvrdim činiš srce naše spram straha od tebe? Vrati se zbog svojih slugu, zbog plemena što su ti baština.
ISA 63:18 Nju je narod tvoj tek za kratko zaposeo, ali izgaziše Svetilište tvoje protivnici tvoji.
ISA 63:19 Već odavna slični smo postali onima nad kojima ti nisi, nad kojima se tvoje ime ne priziva.
ISA 64:1 O, razvedri nebesa i siđi, neka se pred tobom planine zatresu.
ISA 64:2 Kao kad se vatra po granju zapali, vatra zakuva vodu: neka dušmani tvoji shvate ime tvoje, neka puci zadrhću pred tobom.
ISA 64:3 Što ti činiš to zastrašuje; neočekivano si sišao, pred tobom se zatresle planine.
ISA 64:4 Od kako je veka nisu čuli, nisu slušali, oko nije videlo, da bog neki osim tebe učini onima koji od njega očekuju.
ISA 64:5 Susretljiv ti si prema razdraganima koji čine pravdu, na putevima tvojim sećaju se tebe. Gle, ti si se razljutio, grešili smo na njima, a bili bismo spaseni.
ISA 64:6 I postali smo svi mi kao nešto nečisto, i kao ogrtač sa ženskim odlivom sve su pravednosti naše, i svi smo mi kao lišće kad opadne, i krivice naše kao vetar nas odnesu.
ISA 64:7 I nikog nema da priziva ime tvoje, da se podigne i na tebe osloni, zato što si lice svoje od nas sakrio i rastapaš nas krivicama našim.
ISA 64:8 Pa ipak, Gospode, ti si Otac naš; mi smo glina, a ti nas oblikuješ, i svi smo mi ruke tvoje delo.
ISA 64:9 Ne srdi se, Gospode, isuviše, i nemoj stalno pominjati nedelo. Evo, pogledaj nas: svi smo mi narod tvoj.
ISA 64:10 Opusteli su sveti gradovi tvoji, Sion je opusteo, Jerusalim je opustošen.
ISA 64:11 Hram, svetinja naša i ponos naš; u čemu su te hvalili preci naši, postao je zgarište i sve dragocenosti naše su satrte.
ISA 64:12 Zar ćeš ovo mirno gledati, Gospode? Ćutaćeš i još više ponižavati?
ISA 65:1 „Potražili su me koji nisu pitali, našli su me koji nisu iskali. Rekao sam: ’Evo me! Evo me!’ puku koji moje ime prizivao nije.
ISA 65:2 Ruke svoje pružao sam vazdan prema narodu odmetničkom, koji putem nevaljanim hoda po svojim zamislima;
ISA 65:3 narodu koji me u lice izaziva stalno, žrtve prinose po vrtovima i kade na opekama,
ISA 65:4 borave po grobovima, noć provode po skrivenim mestima, jedu meso svinjsko i drobe gadosti u zdele svoje;
ISA 65:5 koji govore: ’Sebe se drži! Ne pristupaj meni, jer sam od tebe svetiji.’ Ovi su dim u nosu mom, vatra što povazdan gori.
ISA 65:6 Evo, zapisano je preda mnom, neću ućutati dok ne namirim, a namiriću u nedra njihova.
ISA 65:7 Krivice vaše i krivice otaca vaših, zajedno su – govori Gospod – jer oni kade po gorama i ruže me po uzvišicama. I nekadašnje delo njihovo odmeriću u nedra njihova.“
ISA 65:8 Govori Gospod: „Kao kad se stiče sok u grozdu, pa se kaže: ’Ne zatiri ga. U njemu je blagoslov’, tako ću učiniti radi svojih slugu: neću sve to zatrti.
ISA 65:9 I izvešću iz Jakova potomstvo, i iz Jude mojih gora posednika, i to će izabranici moji baštiniti, i sluge moje tamo će se nastaniti.
ISA 65:10 I Saron će postati za ovce plandište, i dolina Ahor za goveda počivalište – narodu mojem koji mene traži.
ISA 65:11 A vi, koji ste Gospoda ostavili, koji ste svetu goru moju zaboravili, koji Gadu trpezu postavljate, i koji nalive izlivate na oltar Meniju –
ISA 65:12 za vas odredio sam mač i da se svi savijete radi klanja. Zato što sam zvao i odgovorili niste, što sam govorio i slušali niste. Nego ste činili ono što ja smatram da je zlo, izabrali ste ono što mi nije ugodno.“
ISA 65:13 Zato govori Gospodar Gospod: „Evo, sluge moje će jesti, a vi ćete gladovati. Evo, sluge moje će piti, a vi ćete žedni biti. Evo, sluge moje će se radovati, a vi ćete se stideti.
ISA 65:14 Evo, sluge moje će se veseliti zbog dobra u srcu, a vi ćete vikati zbog bola u srcu, i tugovaćete zbog slomljenog duha.
ISA 65:15 I ostavićete ime svoje da njim kunu moji izabranici: i neka te usmrti Gospodar Gospod! A sluge ću svoje drugim imenom nazvati.
ISA 65:16 Širom zemlje ko se bude blagosiljao, neka se blagosilja Bogom vernim. I ko se bude zaklinjao širom zemlje, neka se zaklinje Bogom vernim. Naime, pređašnje nevolje će biti zaboravljene, i zato će biti od očiju mojih sakrivene.
ISA 65:17 Jer, gle, ja stvaram nebesa nova i zemlju novu, i pređašnje se pominjati neće, i na um vam to padati neće.
ISA 65:18 Stoga veselite se i kličite od kolena do kolena za ono što stvaram. A evo, ja stvaram od Jerusalima klicanje i od naroda njegova veselje.
ISA 65:19 I klicaće u Jerusalimu, i veseliće se u mom narodu; i više u njemu čuti se neće glas koji oplakuje i glas koji vapi.
ISA 65:20 Tamo više neće biti odojčeta kratkoga života, ni starca koji ne bi navršio dane svoje, jer će mladić kao stogodišnjak umirati, i stogodišnji grešnik prokletim će se smatrati.
ISA 65:21 I kuće će graditi i nastanjivati, i vinograde saditi i rod njihov jesti.
ISA 65:22 Neće jedni graditi, a drugi nastanjivati; neće jedni saditi, a drugi jesti. Nego će kao trajanje drveta biti trajanje naroda mojega, a dela svojih ruku koristiće izabranici moji.
ISA 65:23 Neće se mučiti naprazno, niti će rađati za užas, jer oni će biti potomstvo blagoslovenih od Gospoda i izdanci njihovi s njima.
ISA 65:24 I biće pre nego što će prizvati, a ja ću im odgovoriti; još dok budu govorili, ja ću ih uslišiti.
ISA 65:25 Vuk i jagnje zajedno će se napasati, i lav će slično volu slamu jesti, a zmiji će prašina biti za hranu. Oni zlo činiti neće, i potirati neće nigde na svetoj gori mojoj – govori Gospod.“
ISA 66:1 Govori Gospod: „Nebesa su presto moj, a zemlja postolje za noge moje. Kakvu kuću ćete mi sagraditi? I gde je mesto moga počivanja?
ISA 66:2 Pa sve je to ruka moja načinila i sve je to postalo – govori Gospod. A na koga ću pogledati? Na iscrpljenoga i na duhovno slomljenoga, i onoga koji drhti pred mojom reči.
ISA 66:3 Taj što kolje vola, ko čoveka da ubija, i ko žrtvuje ovcu, kao da se psom skrnavi; taj što donosi prinos, ko da krv svinjsku prinosi, ko kadi tamjanom, taj idola blagosilja. To su oni izabrali za svoje puteve i gadosti njihove po volji su duši njihovoj.
ISA 66:4 Ja ću takođe izabrati da im dodijavam: dovešću na njih to od čega zaziru. Zato što sam zvao, a odgovora nije bilo; govorio sam, a slušali nisu; nego su činili što ja zlom smatram, i birali ono što mi nije ugodno.“
ISA 66:5 Poslušajte reč Gospodnju, vi, koji drhtite od njegove reči: „Govore vaša braća, mrzitelji vaši, koji vas gone zbog imena mojega: ’Neka se proslavi Gospod, te da vidimo vašu radost.’ I oni će postiđeni biti.
ISA 66:6 Glas graje iz grada, glas iz hrama – glas je Gospoda koji namiruje naknadu neprijateljima svojim.
ISA 66:7 Pre nego što ju je zabolelo, ona je rodila; pre nego što je bol na nju došao, ona je na svet muškarca donela.
ISA 66:8 Ko je tako nešto čuo? Ko je ovako nešto video? Može li zemlja u jednom danu da rodi čitavi puk? Da bol odjedanput žacne, pa da Sion sinove svoje rodi?
ISA 66:9 ’Zar ja, koji otvaram matericu, pa da ne rađam? – govori Gospod. Zar ja, koji dajem da se rađa, pa da budem jalov? – govori Bog tvoj.’
ISA 66:10 Radujte se zbog Jerusalima, i kličite u njemu, svi koji ga volite. Veselite se s njim, veselite se svi koji ste tugovali nad njim;
ISA 66:11 da budete nadojeni i nasićeni na dojkama utehe njegove, da se nasišete i nasladite iz obilja slave njegove.“
ISA 66:12 Jer govori Gospod: „Evo, ja ću ga dosegnuti mirom koji je kao reka, i slavom naroda koja je kao potok nabujali. I njegovu odojčad će u naručju nositi i na kolenima milovati.
ISA 66:13 Kao čoveka koga majka njegova teši, tako ću i ja vas tešiti, i bićete utešeni u Jerusalimu.“
ISA 66:14 I videćete i veseliće se srce vaše, i kao trava procvetaće kosti vaše, i poznaće se ruka Gospodnja na slugama njegovim, i posledice njihove na neprijateljima njegovim.
ISA 66:15 Jer, gle, Gospod u ognju dolazi, kao oluja su bojna kola njegova, vratiće u gnevnoj razjarenosti svojoj i karanju njegovom, u ognju raspaljenom.
ISA 66:16 Jer će Gospod suditi ognjem i mačem svojim svakom ljudskom biću, te će mnogi od Gospoda poginuti.
ISA 66:17 „Posvećuju i pročišćavaju sami sebe u vrtovima iza ’one jedne u sredini’; jedu svinjetinu i gadosti i miševe: zajedno će skončati – govori Gospod.
ISA 66:18 A ja znam dela njihova i namere njihove. Dolazi vreme da se saberu svi puci i svi jezici, pa će doći i slavu moju gledati.
ISA 66:19 I njima ću postaviti znak, te od onih koji su se izmakli, od njih ću poslati pucima: u Tarsis, Ful i Lud – poznatim strelcima – u Tuval i Grčku, na ostrva daleka gde se nije čulo što se o meni čuje, i gde se slava moja nije videla. I oni će pucima slavu moju objavljivati.
ISA 66:20 I oni će dovesti svu braću vašu iz svih tuđinskih naroda, prinos za Gospoda: na konjima i na kolima i u nosiljkama i na mazgama i na jednogrbim kamilama na svetu goru moju, Jerusalim – govori Gospod – kao što sinovi Izrailjevi prinose prinos u čistoj posudi u Domu Gospodnjem.
ISA 66:21 Pa ću i od njih uzeti za sveštenike, za Levite – govori Gospod.
ISA 66:22 Jer kao što će preda mnom stajati nebesa nova i zemlja nova, što ću ja načiniti – govori Gospod – tako će stajati potomstvo vaše i ime vaše.
ISA 66:23 I od mladog meseca do mladog meseca, i od subote do subote, dolaziće svako biće na poklonjenje pred licem mojim – govori Gospod;
ISA 66:24 i izlaziće i gledaće leševe ljudi koji su se od mene odmetnuli, jer crv njihov ne umire i oganj se njihov ne gasi; i biće za prezir svakom stvorenju.“
JER 1:1 Reči Jeremije, Helkijinog sina, jednog od sveštenika koji su bili u Anatotu u Venijaminovoj zemlji;
JER 1:2 kome je došla reč Gospodnja u vreme Judinog cara Josije, Amonovog sina, trinaeste godine njegovog carevanja.
JER 1:3 A dolazila je i u vreme Judinog cara Joakima, Josijinog sina, do završetka jedanaeste godine Judinog cara Sedekije, Josijinog sina i sve do petog meseca kada je Jerusalim odveden u izgnanstvo.
JER 1:4 Došla mi je reč Gospodnja govoreći:
JER 1:5 „I pre nego sam te oblikovao u utrobi, poznavao sam te; i pre nego si izašao iz materice, posvetio sam te; postavio sam te za proroka narodima.“
JER 1:6 Rekao sam: „Jao, Gospode Bože! Evo, ja ne znam da govorim jer sam premlad!“
JER 1:7 Gospod mi je odgovorio: „Ne govori ’premlad sam’, jer ćeš ići kome god te pošaljem i govorićeš sve što ti zapovedim.
JER 1:8 Ne boj ih se, jer ću ja biti s tobom da te izbavljam – govori Gospod.“
JER 1:9 Tada je Gospod ispružio ruku i dotakao mi usta. I rekao mi je Gospod: „Evo, stavio sam svoje reči u usta tvoja.
JER 1:10 Vidi, postavljam te danas nad narodima i nad carstvima da čupaš i rušiš, da razaraš i obaraš, da gradiš i sadiš.“
JER 1:11 Opet mi je došla reč Gospodnja: „Šta vidiš, Jeremija?“ Odgovorio sam: „Vidim granu bademovog stabla.“
JER 1:12 A Gospod mi je rekao: „Dobro si video, jer ja bdim nad svojom reči da je ispunim.“
JER 1:13 Došla mi je reč Gospodnja drugi put: „Šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Vidim usključali lonac čiji je otvor okrenut od severa.“
JER 1:14 I Gospod mi je rekao: „Sa severa će se sručiti propast na sve stanovnike zemlje.
JER 1:15 Jer, evo, ja pozivam sva plemena po severnim carstvima – govori Gospod – i oni će doći. i postaviće svaki svoj presto na ulaz vrata Jerusalima, i protiv svih zidova svuda unaokolo, i protiv svih Judinih gradova.
JER 1:16 Objaviću im svoje sudove nad svom njihovom opačinom, jer su me ostavili, jer su kadili drugim bogovima i klanjali se svojim rukotvorinama.
JER 1:17 A ti, opaši svoje bokove. Ustani i govori im sve ovo što ti zapovedam. Ne strahuj od njih da te ja ne prestrašim pred njima.
JER 1:18 Evo, ja sam te danas učinio utvrđenim gradom, stubom gvozdenim i zidovima bronzanim protiv sve zemlje, protiv Judinih careva, protiv njenih glavara, protiv njenih sveštenika i protiv naroda zemlje.
JER 1:19 I oni će se boriti protiv tebe ali te nadvladati neće, jer ću ja da budem s tobom – govori Gospod – da te izbavljam.“
JER 2:1 Došla mi je reč Gospodnja govoreći:
JER 2:2 „Idi i objavi u uši Jerusalima: ’Govori Gospod: „Sećam te se po privrženosti tvoje mladosti i ljubavi tvog vereništva. Išla si za mnom u pustinju, u nezasejanu zemlju.
JER 2:3 Svet je Izrailj bio Gospodu, prvina njegovog uroda i svi koji su ga gutali bili bi krivi i propast bi ih stigla – govori Gospod.“’“
JER 2:4 Čujte Gospodnju reč, dome Jakovljev i svi rodovi Izrailjevog doma.
JER 2:5 Govori Gospod: „Kakvu su nepravdu u meni našli tvoji preci kada su se udaljili od mene, išli za taštinom i postali tašti?
JER 2:6 Nisu pitali: ’Gde je Gospod koji nas je doveo iz egipatske zemlje, koji nas je vodio u pustinji, po zemlji pustoši i jama, po zemlji sušnoj i mračnoj, po zemlji kojom niko kročio nije i u kojoj niko prebivao nije?’
JER 2:7 A ja sam vas doveo u zemlju voćnjaka, da jedete njeno voće i njena dobra. I došli ste i opoganili ste moju zemlju, i moje ste nasledstvo pretvorili u gadost.
JER 2:8 Sveštenici nisu rekli: ’Gde je Gospod?’ Oni koji se bave Zakonom me nisu poznali, i pastiri se pobuniše protiv mene. Proroci su proricali uz pomoć Vala i išli za onim od čega nema koristi.
JER 2:9 I još ću da se parničim s vama – govori Gospod – i sa decom vaše dece ću da se parničim.
JER 2:10 Jer, pređite na kitimska ostrva i vidite, i u Kedar pošaljite pa onda dobro razmotrite. Vidite da li se ovako nešto već dogodilo:
JER 2:11 Da li je neki narod zamenio bogove ako oni i nisu bogovi? A moj narod je zamenio svoju Slavu za ono od čega nema koristi!
JER 2:12 O, nebesa, užasnite se zbog ovoga, zgrozite se i opustošite – govori Gospod.
JER 2:13 Jer je dva zla učinio moj narod: Zaboravio je mene, izvor svežih voda, i sebi isklesao bunare, napukle bunare što ne drže vodu.
JER 2:14 Pa zar je Izrailj rob, jedan od onih rođenih u kući? Zašto je postao plen?
JER 2:15 Na njega riču lavići, urliču rikom; njegovu su zemlju pretvorili u pustoš, njegovi gradovi su porušeni i tu više niko ne prebiva.
JER 2:16 Čak ti je i narod iz Nofa i Tafnesa obrijao teme.
JER 2:17 Zar to nisi sam sebi uradio napustivši Gospoda, svog Boga, u vreme kada te je vodio putem?
JER 2:18 I zato šta ti znači put egipatski da piješ vodu sihorsku? I šta ti znači put asirski da piješ vodu iz reke?
JER 2:19 Kazniće te tvoje zlo i tvoje otpadništvo će te prekoriti. Pa znaj i vidi, jer je zlo i gorko što si napustio Gospoda, svog Boga, i što nema u tebi moga straha – govori Gospod, Bog nad vojskama.
JER 2:20 Jer ja sam odavno skršio tvoj jaram i tvoje sam okove izlomio. Ali ti si rekla: ’Neću da ti služim.’ I na svakoj uzvišici, i pod svakim zelenim drvetom si polegla kao bludnica.
JER 2:21 A ja, ja sam te posadio kao plemenitu lozu, baš pouzdano seme. I kako si mi se promenila i izrodila u vinjagu?
JER 2:22 Sve i da se šalitrom pereš i da pribaviš mnogo ceđi, štrčaće fleka tvoje krivice preda mnom – govori Gospod Bog.
JER 2:23 Kako onda govoriš: ’Nisam oskrnavljena i nisam išla Valima?’ Sagledaj svoje tragove u dolini i shvati šta si uradila. Ti si mlada i brza kamila što tumaraš kojekuda;
JER 2:24 mlada magarica navikla na divljinu što u svojoj žudnji njuši vetar. I ko će da je vrati kad je u teranju? Neće malaksati svi koji je traže, jer će je pronaći u njenom mesecu.
JER 2:25 Ne dozvoli da ti noga bude bosa, da ti grlo bude suvo. Ali ti si rekla: ’Ništa od toga! Ne, jer volim tuđe bogove i ići ću za njima.’
JER 2:26 Kao lopov što se stidi kada ga uhvate, tako će da se osramoti dom Izrailjev. Oni – njegovi carevi, njegovi glavari, njegovi sveštenici i njegovi proroci –
JER 2:27 koji govore drvetu: ’Ti si moj otac!’ I kamenu: ’Ti si me rodio!’ Jer su meni okrenuli leđa a ne lice, a u vreme svoje propasti će reći: ’Ustani i spasi nas!’
JER 2:28 Pa gde su tvoji bogovi koje si napravio za sebe? Neka ustanu ako mogu da te spasu u vreme tvoje propasti. Jer, koliki je broj tvojih gradova – o, Judo – toliko je tvojih bogova.
JER 2:29 Zašto se parničite sa mnom? Pa svi ste se vi pobunili protiv mene – govori Gospod.
JER 2:30 Uzalud sam udarao tvoje sinove jer nisu prihvatili karanje, a tvoj je mač progutao tvoje proroke kao kad lav proždire.
JER 2:31 O, naraštaju, razmotrite reč Gospodnju: Zar sam Izrailju bio pustinja ili zemlja mrklog mraka? Zašto moj narod govori: ’Naskitasmo se pa nećemo ponovo da ti dođemo’?
JER 2:32 Zaboravlja li devica svoj nakit i nevesta svoj pojas? A moj narod zaboravlja mene danima bez broja.
JER 2:33 Kako si dobro uredila svoj put da tražiš ljubav, da si i pokvarenice naučila svojim putevima!
JER 2:34 Još se i krv našla na tvojim skutima, sve životi ubogih i nevinih, iako ih nisi zatekla dok provaljuju. Ali za sve to ti kažeš:
JER 2:35 ’Ja sam nedužna! Njegov se gnev svakako odvratio od mene.’ I evo, sporiću se s tobom jer govoriš: ’Sagrešila nisam.’
JER 2:36 Zašto tako tumarajući menjaš svoj put? I od Egipta ćeš se zastideti kao što si se zastidela Asirije.
JER 2:37 I od njega ćeš da odeš s rukama svojim na glavi svojoj, jer je Gospod odbacio tvoje uzdanice da zbog njih ne napreduješ.
JER 3:1 Ako muž otpusti svoju ženu i ona ode od njega i pripadne drugom čoveku, hoće li on da je vrati i ponovo uzme nazad? Zar neće biti sasvim oskrnavljena ta zemlja? A ti si bludničila sa mnogim drugima i meni ćeš li se vratiti? – govori Gospod.
JER 3:2 Podigni svoje oči na ogolele visove i osmotri: Gde još nisi napastvovana? Na putevima si sedela zbog njih kao Arapin u pustinji. Oskrnavila si zemlju svojim bludničenjem i svojom pokvarenošću.
JER 3:3 Zato su zaustavljeni pljuskovi i nije bilo poznih kiša. A ti si dobila obraz žene bludnice, ali si odbila da se postidiš.
JER 3:4 Nećeš li od sada da me dozivaš: ’Oče moj, prijatelju mladosti moje!
JER 3:5 Hoće li se gneviti doveka? Zar će neprestano da se ljuti?’ Čuj, rekla si, a učinila si zla koliko si mogla.“
JER 3:6 Gospod mi je rekao za vreme cara Josije: „Jesi li video šta je učinila otpadnica Izrailj? Išla je na svaku uzvišicu i pod svako zeleno drvo i onde bludničila.
JER 3:7 A mislio sam, posle svega toga što je učinila, da će mi se vratiti, a nije mi se vratila. I to je videla Judeja, njena prevrtljiva sestra.
JER 3:8 Naime, video sam da je u svim tim slučajevima bludničila otpadnica Izrailj, pa sam je otpustio i dao joj potvrdu o razvodu. Ali se nije uplašila Judeja, njena prevrtljiva sestra, nego i ona ode da takođe bludniči.
JER 3:9 Eto, svojim je lakomislenim bludničenjem opoganila zemlju. Počinila je preljubu i na kamenu i na drvetu.
JER 3:10 Ali i pored svega toga nije mi se svim svojim srcem vratila njena prevrtljiva sestra Judeja, nego prividno – govori Gospod.“
JER 3:11 Na to mi je rekao Gospod: „Otpadnica Izrailj se pokazala pravednijom nego prevrtljiva Judeja!
JER 3:12 Idi i objavi ove reči severu pa reci: ’Vrati se, otpadnice Izrailju – govori Gospod – neću da te gledam gnevno. Jer ja sam veran – govori Gospod – i neću da se gnevim doveka.
JER 3:13 Samo shvati svoje krivice. Jer, protiv Gospoda, svog Boga, si se pobunila i rasula svoje puteve tuđincima pod svakim zelenim drvetom, a glas moj niste poslušali – govori Gospod.
JER 3:14 Vrati se, o, narode odmetnički – govori Gospod – jer ja sam oženjen vama i ja ću da vas uzmem: jednog iz grada i dvoje iz roda i odvešću vas na Sion.
JER 3:15 Daću vam pastire po mom srcu i oni će vas napasati znanjem i razboritošću.
JER 3:16 I biće ovako: kada se umnožite i budete plodni u zemlji tih dana – govori Gospod – narod više neće govoriti: „Kovčeg Gospodnjeg saveza!“ Neće im dolaziti na um i narod ga se neće sećati, jer im više neće nedostajati ili opet biti pravljen.
JER 3:17 U to vreme narod će Jerusalim zvati prestolom Gospodnjim. I u njemu, u Jerusalimu, će se svi narodi okupiti ka imenu Gospodnjem i neće više hodati po samovolji svog zlog srca.
JER 3:18 U to će vreme dom Judin ići sa domom Izrailjevim, i zajedno će doći iz severne zemlje u zemlju koju sam dao u nasledstvo vašim precima.
JER 3:19 I pomislio sam: „Kako da te postavim među sinove? Kako da ti dam zemlju čežnje, preslavno nasledstvo naroda?“ Pomislio sam: zvaćeš me „Oče moj!“ i od mene otići nećeš.
JER 3:20 Ipak, kao što žena izneveri svog muža tako ste i vi izneverili mene, o, dome Izrailjev – govori Gospod.’“
JER 3:21 Na ogolelim visovima se čuje vapaj preklinjanja izrailjskog naroda, jer su izopačili svoje puteve i zaboravili su Gospoda, svog Boga.
JER 3:22 „Vrati se, o, narode odmetnički! Ja ću da izlečim vaše otpadništvo.“ „Evo nas! Tebi smo došli jer ti si Gospod, naš Bog.
JER 3:23 Zaista, sa uzvišica stiže obmana, a metež sa planina. Zaista, u Gospodu, našem Bogu je spasenje Izrailja!
JER 3:24 Bog sramote je proždro trud naših otaca još od naše mladosti, i njihova stada, njihova krda, njihove sinove i njihove ćerke.
JER 3:25 Lezimo u sramotu svoju i neka nas pokrije naš stid! Zgrešili smo Gospodu, našem Bogu, mi i naši preci još od svoje mladosti, sve do danas, i nismo poslušali glas Gospoda, našeg Boga.“
JER 4:1 „Ako se vratiš, o, Izrailju – govori Gospod – meni se vrati; i ako skloniš svoje gadosti od mene nećeš lutati.
JER 4:2 Zaklinjaćeš se: ’Tako mi živog Gospoda!’ u istini, u pravdi i u pravednosti. I blagosloviće se njime narodi i njime će se hvaliti.“
JER 4:3 Govori Gospod Judejcima i Jerusalimu: „Uzorite svoje neuzorano tlo i ne sejte u trnje!
JER 4:4 Obrežite se Gospodu i uklonite obreske sa svojih srca – o, Judejci i stanovnici Jerusalima – da se ne bi kao vatra obrušio moj gnev i rasplamteo se, a nikog nema da gasi zbog zala vaših dela.
JER 4:5 Objavite u Judi i u Jerusalimu, najavite i recite: ’Zatrubite u trubu po zemlji!’ Ispunite je povicima i recite: ’Okupimo se! Hajdemo u utvrđene gradove!’
JER 4:6 Podignite zastavu prema Sionu. Bežite i ne stajte! Jer ja sa severa donosim propast i veliko razaranje.“
JER 4:7 Podigao se lav iz svog šipražja, zatirač naroda je krenuo i izašao iz svog mesta, da ti zemlju pretvori u pustoš. A tvoji gradovi će pasti u ruine bez stanovnika.
JER 4:8 Zato opašite kostret, žalite i kukajte, jer se od nas nije okrenuo plamen Gospodnjeg gneva.
JER 4:9 „I tog će dana – govori Gospod – da nestane srčanosti u caru i u glavarima. Sveštenici će se užasnuti, a proroci preneraziti.“
JER 4:10 A ja sam rekao: „Jao, Gospode Bože, zaista si sasvim zavarao ovaj narod i Jerusalim govoreći: ’Mir vam pripada’, a evo mač je došao do grla.“
JER 4:11 U to će se vreme reći ovom narodu i Jerusalimu: „Zažareni pustinjski vetar sa ogolelih visova duvaće na ćerku mog naroda, ali ne da razveje i očisti.
JER 4:12 Vetar prejak za sve to dolazi za mene, pa ću sada i ja da im objavim sudove.“
JER 4:13 Vidi! Kao oblaci on se valja, kao oluja su bojna kola njegova i konji su mu od orlova brži. Teško nama! Propadosmo!
JER 4:14 Operi od zla svoje srce – o, Jerusalime – da bi bio spasen. Dokle će u tebi da ostaju misli tvojih zlodela?
JER 4:15 Jer glas objavljuje iz Dana, najavljuje nevolju iz gorja Jefremovih.
JER 4:16 „Obznanite narodima. Evo, najavite Jerusalimu: ’Vojnici opsadnici dolaze iz daleke zemlje, da buče pokličima protiv Judinih gradova.
JER 4:17 Kao stražari na polju ga napadaju, opsedaju ga jer se protiv mene pobunio – govori Gospod.
JER 4:18 Tvoji putevi i tvoja dela su ti doneli ovo. Ovo je tvoja zloba – gorko je i do srca ti je proniklo.’“
JER 4:19 Moja utroba! Moja utroba! Previjam se jer mi srce uzdiše. A moje srce neće da ćuti jer je zvuk trube koji si čula, dušo moja, bojni poklič.
JER 4:20 Javljaju o razaranju za razaranjem, jer su svu zemlju opustošili. Naprečac su opustošili moje šatore i za čas moje zavese.
JER 4:21 Dokle ću da gledam zastavu i da slušam zvuk trube?
JER 4:22 „Baš je lud moj narod jer me ne poznaje. Oni su budalasta, neurazumljena deca. Vešti su da čine zlo a ne znaju da čine dobro.“
JER 4:23 Kad sam pogledao po zemlji – pustoš i praznina. I na nebo – ostalo bez svoga svetla.
JER 4:24 Pogledao sam brda – a ona se tresu; i sve uzvišice – i one se ljuljaju.
JER 4:25 Pogledao sam – a ono nema ni čoveka, i sve su nebeske ptice odletele.
JER 4:26 Pogledao sam – plodna dolina je bila kao pustinja; i svi njeni gradovi su bili oboreni pred Gospodom i pred plamenom njegovog gneva.
JER 4:27 Jer govori Gospod: „Pustoš će biti po svoj zemlji, ali neću da je sasvim uništim.
JER 4:28 Zbog ovoga će zemlja da tuguje i nebo će gore da pocrni. Rekao sam, odlučio sam i neću se pokajati. Ne povlačim se od toga.“
JER 4:29 Od pokliča konjanika i strelaca beži sav grad. Ljudi se zavlače u čestare i veru se po krševima. Svaki grad je napušten i u njima niko ne prebiva.
JER 4:30 A ti – o, poharana – šta ti radiš? Makar se i oblačiš u skerlet, kitiš se zlatnim nakitom i bojama bojiš svoje oči – uzalud se ulepšavaš. Prezreli su te tvoji ljubavnici i traže ti glavu.
JER 4:31 Čujem: zvuči kao žena u bolovima, kao vrisak prvorotkinje glas je ćerke sionske. Ona sopće i širi ruke: „Teško meni jer sam iznurena, i moj je život u rukama ubica!“
JER 5:1 „Protrčite po trgovima Jerusalima. Gledajte, posmatrajte, tražite po ulicama: da li ćete pronaći čoveka, ijednog koji postupa po pravdi i koji teži vernosti, pa da oprostim gradu.
JER 5:2 ’Tako mi živog Gospoda!’, ako tako i govori narod, zapravo se lažno zaklinju.“
JER 5:3 O, Gospode, ne traže li tvoje oči vernost? Ti si ih udarao, ali nisu popustili; dokrajčio si ih, ali su odbili da prihvate karanje. Okamenili su svoje obraze da su tvrđi nego stena i odbijaju da se vrate.
JER 5:4 Ja sam rekao: „Baš su siromasi, i baš su ludo postupili jer ne poznaju Gospodnji put i propise Boga svoga.
JER 5:5 [I sebi sam rekao da] ću ići velikašima, pa ću njima da govorim, jer oni poznaju Gospodnji put i propise Boga svoga.“ Ali su i oni složno skršili jaram i izlomili okove.
JER 5:6 Zato će ih napasti šumski lav, pustinjski vuk će ih opustošiti i ris će vrebati kod njihovih gradova. I svako ko izađe od njih biće rastrgnut u komade, jer su mnogi njihovi prestupi i brojna su njihova otpadništva.
JER 5:7 „I kako ću sve to da ti oprostim? Tvoja su me deca ostavila i zaklela se lažnim bogovima. Ja sam ih nasitio, a oni su učinili preljubu i žurili u kuću bludnice.
JER 5:8 Oni su kao ugojeni, jedri ždrepci, pa svaki rže za ženom svog bližnjeg.
JER 5:9 Zar zbog toga da ih ne kaznim? – govori Gospod. Nad narodom poput ovog zar da se ne osveti moja duša?
JER 5:10 Idite među redove njegove loze i iskidajte ih, ali ne činite potpuno uništenje. Odstranite posečene lozice jer ne pripadaju Gospodu.
JER 5:11 Jer su me sasvim izneverili dom Izrailjev i dom Judin – govori Gospod.“
JER 5:12 Lagali su o Gospodu jer su rekli: „Nije on takav! Neće nas da zadese ni zlo ni mač, a ni gladi nećemo videti!
JER 5:13 Proroci su postali poput vetra jer reč nije u njima, pa neka im tako i bude učinjeno.“
JER 5:14 Zato govori Gospod Bog nad vojskama: „Zato što su tako izjavili, evo, moje ću reči u tvojim ustima da pretvorim u vatru, a ovaj narod u drva, pa će ih progutati.
JER 5:15 Evo, dovodim na tebe narod izdaleka, dome Izrailjev – govori Gospod. To je krepak narod, drevni narod, narod čiji jezik ne razumeš šta god da govore.
JER 5:16 Tobolac im je poput groba otvoren i svi su ratnici.
JER 5:17 Progutaće ti i letinu i hranu. Progutaće ti sinove i ćerke. Progutaće ti stada i krda. Progutaće ti vino i smokve. Razoriće ti mačem utvrđene gradove u koje si se uzdao.
JER 5:18 Ali tih dana – govori Gospod – neću te sasvim satrti.
JER 5:19 Jer tada ćete upitati: ’Zašto nam čini sve to Gospod, naš Bog?’ A ti ćeš im odgovoriti: ’Kao što ste napustili mene i služili tuđim bogovima u svojoj zemlji, tako ćete sada da služite tuđincima u zemlji koja nije vaša.’
JER 5:20 Najavite ovo u domu Jakovljevom i objavite u Judi. Recite:
JER 5:21 ’Čujte sad ovo, ludi i nerazumni narode, koji ima oči, a ne vidi i koji ima uši, a ne čuje!
JER 5:22 Zar se mene ne bojite? – govori Gospod. Ne drhtite li od mene koji sam večnom uredbom postavio pesak za granicu moru, i ono ga ne prelazi? Ako se i ustalasa, ono se ne izliva; talasi mu huče, ali se ne prelivaju.’
JER 5:23 Ali ovaj narod ima srce prkosno i odmetničko, skrenuli su i udaljili se.
JER 5:24 Nisu rekli od srca: ’Sad se bojmo Gospoda, našeg Boga koji nam daje ranu i poznu kišu na vreme, koji nam čuva sedmice određene za žetvu.’
JER 5:25 Vaše su krivice sve ovo uskratile i vaši su gresi zadržali ovo dobro.
JER 5:26 Jer se u mom narodu nalaze zlikovci što vrebaju kao ptičari iz zasede, što postavljaju zamke da hvataju ljude.
JER 5:27 I kao što je kavez pun ptica, tako su njihove kuće pune prevare. Zato su postali silni i nagrabili su blaga.
JER 5:28 Ugojeni su i uglađeni. Oni preteruju u zlu, ne mare za pravo sirotinje, napreduju, ne sude za pravo siromaha.
JER 5:29 Zar zbog toga da ih ne kaznim? – govori Gospod. Nad narodom poput ovog zar da se ne osveti moja duša?
JER 5:30 Grozota i strahota se događaju po zemlji.
JER 5:31 Proroci prorokuju laž i sveštenici vladaju po svome, a moj narod sve to voli! Ali šta ćete na kraju da radite?!
JER 6:1 Beži i sklanjaj se iz Jerusalima, narode Venijaminov! U Tekuji zatrubi u trubu, a u Vet-Keremu vatrom dajte znak, jer se sa severa nadvija propast i veliko razaranje.
JER 6:2 Razoriću lepuškastu i razmaženu ćerku sionsku!
JER 6:3 Njoj dolaze pastiri sa svojim stadima, oko nje podižu šatore i svaki će da pase po svom delu.“
JER 6:4 „Pozivajte na boj protiv nje! Ustanimo i krenimo na njih usred bela dana. Jao nama! Dan izmače i večernje senke su se izdužile.
JER 6:5 Ustanimo i krenimo da joj po noći razorimo dvorove!“
JER 6:6 Jer govori Gospod nad vojskama: „Secite stabla i naspite bedem protiv Jerusalima. Grad će taj da odgovara zbog tlačenja što je svud po njemu.
JER 6:7 Kao što bunar čuva hladnu vodu tako i on čuva zlo svoje. Nasilje i pustoš se čuju u njemu, a preda mnom stalno bolest su i rane.
JER 6:8 Pouči se, Jerusalime, da se ne bi od tebe odvojila moja duša, da te ne bih pretvorio u opustošenu zemlju u kojoj niko ne boravi.“
JER 6:9 Govori Gospod nad vojskama: „Temeljno će kao lozu popabirčiti ostatak Izrailjev. Vrati svoju ruku kao berač grožđa nad mladicu.“
JER 6:10 Kome da govorim, da upozoravam, a da čuju? Evo, neobrezano im je uho i ne mogu da sa pažnjom čuju. Evo, Gospodnja se reč za njih pretvorila u ruglo i u njoj ne uživaju.
JER 6:11 Pun sam gneva Gospodnjeg, iznurilo me je da ga zadržavam. „Izlij ga po deci na ulici i na skup mladića. I muža i ženu će zahvatiti, i stare i vremenite.
JER 6:12 Njihove će se kuće predati drugima, baš kao i polja i žene, jer ja ću podići svoju ruku na stanovnike zemlje – govori Gospod.
JER 6:13 Baš svi, od malog pa do velikog među njima grabe nepošteni dobitak. Od proroka pa do sveštenika, baš svi varaju.
JER 6:14 Oni mom narodu olako leče prelom pričajući: ’Mir! Mir!’ A nema mira.
JER 6:15 Jesu li se zastideli zato što su učinili gadost? Baš se nimalo nisu zastideli i ne znaju za stid. Zato će pasti među one što padaju i u času kada ih kaznim biće sapleteni – govori Gospod.“
JER 6:16 Ovako kaže Gospod: „Stanite na puteve, gledajte i pitajte za staze od davnina. Pa koji je put dobar, idite njime, i nađite spokoj svojim dušama. Ali oni rekoše: ’Nećemo da idemo!’
JER 6:17 Stražare sam postavio nad vama: ’Pazite na zvuk trube!’ Ali su mi oni rekli: ’Nećemo da pazimo!’
JER 6:18 Zato slušajte, narodi, i poznaj, zajednico, šta je s njima:
JER 6:19 Poslušaj zemljo! Evo donosim propast na ovaj narod, plod samih njihovih spletki. Jer za moje reči nisu marili i moj su Zakon prezreli.
JER 6:20 Šta će meni tamjan što dolazi iz Save i cimet iz daleke zemlje? Ne prihvatam vaše svespalnice. I u ostalim žrtvama ne uživam.“
JER 6:21 I zato kaže Gospod: „Evo, daću ovom narodu kamenje spoticanja, pa će se spoticati o njih. Nastradaće i očevi i sinovi, sused i njegov prijatelj.“
JER 6:22 Evo kako govori Gospod: „Gle, narod dolazi iz severne zemlje! Veliki će narod biti podignut iz najdaljih zemljinih krajeva.
JER 6:23 Oni drže luk i koplje. Okrutni su i nemilosrdni, a glas im huči kao more. Jašu konje spremni kao ratnik protiv tebe, ćerko sionska.“
JER 6:24 Čuli smo o njima glas i ruke su nam klonule, obuzeli su nas zebnja i bol kao porodilju.
JER 6:25 Ne izlazi u polje i ne idi putem, jer je užas odasvud i mač neprijateljev.
JER 6:26 Ćerko mog naroda, opaši kostret i valjaj se u pepelu. Žali kao za jedincem, gorko plači jer će nenadano doći na nas zatirač.
JER 6:27 „Postavio sam te kao ispitivača metala među moj narod, kao utvrđenje, da ispitaš i oprobaš njihov put.
JER 6:28 Svi su oni najgori odmetnici, idu pa kleveću. Oni su od bronze i gvožđa, svi su zatirači.
JER 6:29 Mehovi se zapališe od vreline i vatra je spalila olovo. Zalud neko pretapa i kali, jer zlikovce ne može da odvoji.
JER 6:30 ’Srebro odbačeno’, zvaće se, jer ih je Gospod odbacio.“
JER 7:1 Reč koja je od Gospoda došla Jeremiji:
JER 7:2 „Stani na vrata Gospodnjeg Doma i tamo objavi ovu poruku. Reci im: ’Čujte reč Gospodnju, svi Judejci, vi što ulazite na ova vrata da se poklonite Gospodu.
JER 7:3 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: popravite svoje puteve i svoja dela, i ja ću da te nastanim na ovom mestu.
JER 7:4 Ne uzdajte se u reči lažljive, govoreći: Gospodnji Dom! Gospodnji Dom! Gospodnji Dom je ovo!
JER 7:5 Jer ako zaista popravite svoje puteve i svoja dela, i ako stvarno radite po pravdi među ljudima, među bližnjima;
JER 7:6 i ne budete tlačili došljaka, siroče i udovicu; ako ne budete prolivali na ovom mestu nevinu krv i ne budete na štetu svoju sledili druge bogove –
JER 7:7 ja ću da vas nastanim na ovom mestu, u zemlji koju sam dao vašim precima odvajkada pa doveka.
JER 7:8 Alʼ gle, vi se uzdajete u reči lažljive i beskorisne.
JER 7:9 Zar da kradete, ubijate, činite preljubu, lažno se zaklinjete, kadite Valu, sledite druge bogove koje ne poznajete;
JER 7:10 a onda da dođete i stanete pred mene, u ovom Domu koji je po meni nazvan?! Pa još ćete da kažete – Izbavljeni smo! – da radite sve ove gadosti?!
JER 7:11 Zar je pećina hajduka vama postao ovaj Dom, po meni nazvan? To isto i ja sam vidim – govori Gospod.
JER 7:12 Nego, pođite na moje mesto, što je bilo u Silomu, gde sam prvo nastanio svoje ime. Gledajte šta sam mu uradio zbog zla moga naroda Izrailja.
JER 7:13 Zato što ste učinili sva ova dela – govori Gospod – iako sam ti uporno govorio i govorio, ali niste slušali; zvao vas ali se niste odazivali:
JER 7:14 učiniću ovom Domu – koji je po meni nazvan, u koji se uzdate – i mestu koje sam dao vama i vašim precima isto što sam učinio i Silomu.
JER 7:15 Odbaciću vas od sebe kao što sam odbacio svu vašu braću, svo Jefremovo potomstvo.
JER 7:16 A ti nemoj da se moliš za ovaj narod. Ne vapi mi zbog njih i u molitvi ih ne zastupaj. Jer – ne slušam te.
JER 7:17 Ne vidiš li šta rade po Judinim gradovima i na ulicama Jerusalima?
JER 7:18 Deca sakupljaju drva, a očevi potpaljuju vatru. Žene mese testo da umese kolače za caricu nebesku, pa još izlivaju žrtvu izlivnicu drugim bogovima da bi me razgnevile.
JER 7:19 Mene li oni gneve? – govori Gospod. Zar ne baš sebe same na sramotu svog obraza?
JER 7:20 Zato ovako kaže Gospod Bog: moj gnev i srdžba moja će se rasplamteti protiv ovog mesta – na ljude i na životinje, na poljska stabla i na plodove zemlje – planuće i neće se ugasiti.
JER 7:21 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: samo vi gomilajte svespalnice na ostale vaše žrtve i jedite meso!
JER 7:22 Jer ja nisam naložio vašim precima, nisam im zapovedio oko svespalnica i ostalih žrtava, onda kada sam ih izveo iz Egipta.
JER 7:23 Ali sam im ovo zapovedio i rekao: slušajte moj glas i ja ću biti Bog vaš, a vi ćete biti narod moj. Ako budete sledili sve puteve za koje sam vam zapovedio, biće vam dobro.
JER 7:24 Ali oni nisu slušali i nisu prignuli svoje uho. Živeli su po samovolji svog zlog srca pa su zato nazadovali umesto da napreduju.
JER 7:25 Od dana kada su vaši preci izašli iz Egipta, pa do dana današnjeg ja sam vam uporno, iz dana u dan slao proroke, moje sluge.
JER 7:26 Ipak me nisu poslušali i nisu prignuli svoje uho. Postali su tvrdoglavi i činili su zlo više od svojih predaka.’
JER 7:27 Govorićeš im sve ove reči ali te oni neće slušati. Zvaćeš ih ali se oni neće odazvati.
JER 7:28 Zato im kaži: ’Ovo je narod koji nije poslušao glas Gospoda, svoga Boga, i nije prihvatio karanje. Vernost je nestala, iščupana je iz njihovih usta!
JER 7:29 Iseci svoju kosu i baci je, pa idi na ogolele visove sa naricaljkom, jer je Gospod odbacio i napustio ovaj naraštaj na koji se gnevi.’
JER 7:30 Jer je Judin narod počinio zlo na moje oči – govori Gospod. Postavili su svoje gadosti u Domu koji je po meni nazvan, da bi ga onečistili.
JER 7:31 Još su sagradili tofetske uzvišice, što su u dolini Ven-Enom, da spaljuju svoje sinove i ćerke u vatri. A ja to nisam zapovedio i na to nisam ni pomislio.
JER 7:32 I evo, zato dolaze dani – govori Gospod – kada ih više neće zvati ’Tofet’ i ’dolina Ven-Enom’, nego ’Dolina klanja’. Jer u Tofetu će se ljudi sahranjivati dok više ne bude mesta.
JER 7:33 Leševi ovog naroda će biti hrana pticama nebeskim i zverima zemaljskim, a neće biti nikog da ih uplaši.
JER 7:34 Ja ću da ućutkam zvuk veselja, ciku radovanja i povik mladoženje i neveste iz Judinih gradova i sa jerusalimskih ulica! Jer će zemlja postati pustoš.
JER 8:1 U to će vreme – govori Gospod – izvaditi kosti Judinih careva, kosti glavara, kosti sveštenika, kosti proroka i kosti stanovnika Jerusalima iz njihovih grobova.
JER 8:2 Razasuće ih pred suncem, mesecom, pred svom nebeskom vojskom, pred onima koje su voleli i služili im, koje su sledili, težili im i kojima su se klanjali. Neće ih sakupiti i neće ih sahraniti. Biće kao gnojivo po tlu.
JER 8:3 A svem ostatku ovog zlog roda, koji preživi po svim mestima u koja ću ih prognati, smrt će biti draža od života – govori Gospod nad vojskama.
JER 8:4 Reci im: ’Govori Gospod: Zar ne ustaju oni koji padaju? Zar se ne vraća onaj koji se odvraća?
JER 8:5 A zašto se odvratio ovaj narod, Jerusalim, uporan u odmetništvu? Drži se obmane i odbija da se vrati.
JER 8:6 Pazio sam i čuo: ne govore dobro, nijedan se ne kaje za svoja zla i ne kaže – Šta sam to uradio? Svi su se odvratili na svoju stranu kao konj što grabi u bitku.
JER 8:7 Čak i roda na nebesima zna svoje vreme; golub, lasta i ždral paze na vreme kada dolaze; a samo moj narod ne zna Gospodnje propise.
JER 8:8 Kako možete da kažete: mudri smo! Imamo Gospodnji Zakon? Gle, stvarno ga je lažnim načinilo lažljivo pero znalaca Svetog pisma!
JER 8:9 Mudraci su se osramotili, uplašili su se i zarobljeni su. Evo, prezreli su reč Gospodnju, pa kakva im to mudrost preostaje?
JER 8:10 Zato ću njihove žene da dam drugima, a njihova polja novim gazdama. Jer baš svi, od najmanjeg do najvećeg, grabe nepošteni dobitak. Od proroka, pa do sveštenika, baš svi varaju.
JER 8:11 Oni prelom ćerke mog naroda olako leče pričajući: Mir! Mir! A nema mira.
JER 8:12 Jesu li se zastideli zato što su učinili gadost? Baš se nimalo nisu zastideli i ne znaju za stid. Zato će pasti među one što padaju i u času kada ih kaznim biće sapleteni – govori Gospod.
JER 8:13 Pokupiću ih i dokrajčiću ih – govori Gospod – neće više biti grožđa na lozi, neće više biti plodova smokve na njenom stablu i lišće će se osušiti. A ja ću da ih dam onima što će ih pregaziti.’“
JER 8:14 I zašto sada sedimo? Okupite se, pođimo u utvrđene gradove pa da tamo izginemo, jer nas je Gospod, naš Bog, odredio za propast. Dao nam je da pijemo zatrovanu vodu jer smo Gospodu zgrešili.
JER 8:15 Nadali smo se miru, ali ničeg dobrog; i vremenu zdravlja, a ono strava.
JER 8:16 Od Dana se još čulo rzanje njihovih konja, a od njištanja njihovih ždrebaca tresla se zemlja. Došli su, poharali zemlju i sve što je u njoj, i grad i stanovnike u njemu.
JER 8:17 „Evo, šaljem na vas zmije otrovnice protiv kojih nema bajalice, pa će vas ujedati – govori Gospod.“
JER 8:18 O, kad bih se nasmejao! Alʼ tužan sam i srce me boli.
JER 8:19 Gle, vapaj ćerke moga naroda iz zemlje daleke: „Zar Gospod nije na Sionu? Njen car nije tu?“ „Ali zašto me gneve njihovim idolima, tim tuđinskim ništavilima?“
JER 8:20 „I žetva je prošla i leto je kraju došlo, a mi spaseni nismo!“
JER 8:21 Razorilo me je razaranje ćerke moga naroda. U crnini sam jer me je grozota obuzela!
JER 8:22 Zar u Galadu nema melema? Zar tamo nema lekara? Pa zašto onda nije ozdravila ćerka moga naroda?
JER 9:1 O, kad bi mi glava bila voda, a moje oko vrelo suza, pa da oplakujem i danju i noću izginule od ćerki moga naroda!
JER 9:2 O, kad bih u pustinji imao prenoćište za putnike, mogao bih da napustim svoj narod i da odem od njih. Jer, svi su preljubnici i sabor nevernika.
JER 9:3 „Kao svoj luk oni zapinju jezik lažima. Ali nisu zbog istine postali jaki u zemlji, jer hrle od zla do zla i mene ne poznaju – govori Gospod.
JER 9:4 Svako nek se pazi od svoga bližnjeg i ne verujte nijednom bratu. Jer svaki brat uporno vara i svaki bližnji kleveće.
JER 9:5 I svako vara svoga bližnjeg i ne govore istinu. Svoj su jezik naučili da govori lažno. Iznureni su od grešenja.
JER 9:6 Ti živiš usred prevare, a baš zbog prevare oni odbijaju da me znaju – govori Gospod.“
JER 9:7 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama: „Evo, pretopiću ih i oprobaću ih. Jer, kako da postupim sa ćerkom svog naroda?
JER 9:8 Njihov je jezik strela što ubija i govori prevaru. Svojim ustima o miru sa svojim bližnjim čovek govori, ali u sebi kuje spletku.
JER 9:9 Zar zbog toga da ih ne kaznim? – govori Gospod. Nad narodom poput ovog zar da se ne osveti moja duša?“
JER 9:10 Nad brdima ću da vapim, naricaću naricaljku nad pustinjskim pašnjacima jer su opustošeni. Niko tuda ne prolazi, i ne čuje se rika stoke. Od ptica pa do životinja, sve je pobeglo i nestalo.
JER 9:11 „Od Jerusalima ću da učinim gomilu kamenja i brlog šakala. Od Judinih gradova ću da napravim pustoš u kojoj niko ne živi.“
JER 9:12 Ko je mudar čovek da razume ovo i kome su usta Gospodnja govorila da to rastumači? Zbog čega je zemlja nastradala i kao pustinja opustošena da kroz nju niko ne prolazi?
JER 9:13 I Gospod reče: „Zato što su ostavili moj Zakon koji sam pred njih postavio, i zato što nisu slušali moj glas ni po njemu išli.
JER 9:14 Nego su išli po samovolji svog srca za Valima, kako su ih njihovi preci naučili.“
JER 9:15 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: „Evo, ja ću da nahranim ovaj narod pelenom i napojim ga zatrovanom vodom.
JER 9:16 Rasuću ih među narode koje nisu znali, ni oni, ni njihovi preci. Poslaću za njima mač dok ih ne dokrajčim.“
JER 9:17 I ovo kaže Gospod nad vojskama: „Razmotrite, pa sazovite narikače neka dođu. Ali pošalji po one koje su vešte, neka dođu.
JER 9:18 Ali neka požure, neka nariču nad nama, pa da nam oči suzama rone i da nam kapci budu uplakani.
JER 9:19 Evo, čuje se naricanje sa Siona: ’O, kako smo propali! Strahovito smo osramoćeni, jer smo napustili svoju zemlju i domovi su nam porušeni.’“
JER 9:20 Čujte, žene, reč Gospodnju. Neka vaše uho primi reč njegovih usta. Naučite svoje ćerke da nariču i svaka žena svoju susetku da leleče.
JER 9:21 Smrt se uspuzala na naše prozore. Došla je u naše dvorove, istrebila decu sa ulica i mladiće sa trgova.
JER 9:22 Reci: „Govori Gospod: ’Leševi će ljudi po tlu popadati kao gnojivo po polju, kao snop za žeteocem, a neće imati ko da ga sakupi.’“
JER 9:23 Ovako kaže Gospod: „Neka se mudrac ne hvali svojom mudrošću, neka se junak ne hvali svojim junaštvom, i bogataš neka se bogatstvom svojim ne hvali.
JER 9:24 A ko hoće da se hvali, neka se hvali time što mene poznaje, što proniče da sam ja Gospod koji čini milost, pravdu i pravednost na zemlji, i da u tome uživam – ovako kaže Gospod.
JER 9:25 Evo, dolaze dani – govori Gospod – kada ću kazniti sve one samo po telu obrezane:
JER 9:26 Egipat i Judu, Edom zajedno sa Amoncima i Moavcima; koji izbrijavaju zulufe i koji žive u pustinji. Jer svi su ti narodi neobrezani i sav je Izrailjev dom neobrezanog srca.“
JER 10:1 Dome Izrailjev, čujte reč koju vam govori Gospod!
JER 10:2 „Ovako kaže Gospod: ’Ne učite se putu naroda i ne plašite se nebeskih znakova kojih se plaše narodi.
JER 10:3 Jer su običaji tih naroda prazni. Eto, to je tek drvo iz šume koje je neko posekao, delo umetnikove alatke.
JER 10:4 Ukrasio ga je srebrom i zlatom. Klinovima i čekićima ga učvršćuju da se ne klati!
JER 10:5 Liče na strašilo u leji za krastavce. Ne govore, i moraju da se nose, jer ne hodaju. Ne plaši ih se! Oni ne mogu da naude, a ne mogu ni šta dobro da urade.’“
JER 10:6 Niko nije kao ti, o, Gospode! Veliki si, i veliko je tvoje silno ime.
JER 10:7 Ko se ne bi bojao tebe, Care naroda? Jer tebi to dolikuje. Među svim mudracima naroda i po svim njihovim carstvima nema nikog kao što si ti.
JER 10:8 Svi su glupi i bezumni, jer je ništa pouka od drveta.
JER 10:9 Iz Tarsisa donose kovano srebro i zlato iz Ufaza, delo umetnika i rukotvorinu zlatara. Odeća im je ljubičasta i skerletna i sve je to delo veštih ljudi.
JER 10:10 A Gospod je istinski Bog! On je Bog živi i večni car. Od njegovog gneva trese se zemlja, i narodi ne mogu da istrpe jarost njegovu.
JER 10:11 „Ovako im recite: ’Bogovi koji nisu načinili nebesa i zemlju će nestati i sa zemlje i ispod nebesa.’“
JER 10:12 On je silom svojom načinio zemlju. Mudrošću svojom on je osnovao vaseljenu, i svojom je razboritošću razapeo nebesa.
JER 10:13 Glas on kada pusti, vode huče na nebesima. On podiže oblake s kraja zemlje, kiši munje daje i izvodi vetar iz svojih riznica.
JER 10:14 Baš je od svog znanja glup svaki čovek. Zbog idola se svaki zlatar stidi, jer su obmana njegovi liveni idoli. Nema daha u njima.
JER 10:15 Oni su isprazni, tvorevine rugla. Propašće kad dođe vreme za njihovu kaznu.
JER 10:16 Ne slede Jakovu takvi kao ovi. Jer on je taj koji je sve načinio. Pleme Izrailj njegovo je nasledstvo, a on se zove Gospod nad vojskama.
JER 10:17 Pokupi sa zemlje svoj zavežljaj, ti koja živiš pod opsadom.
JER 10:18 Jer ovako kaže Gospod: „Evo, sad ću kao praćkom da iz zemlje izbacim stanovnike. Stisnuću ih, da mogu da shvate.“
JER 10:19 Jao meni zbog mog loma! Teška je moja rana. A ja sam rekao: „Ovo je samo bolest, izdržaću je ja.“
JER 10:20 Moj je šator poharan i šatorska užad pokidana. Deca su moja od mene otišla i nema ih. Nema nikoga da opet postavi moj šator, nikoga da podigne zavese na njemu.
JER 10:21 Pastiri su se glupo poneli i nisu tražili Gospoda. Zato i nisu napredovali i raštrkana su sva njihova stada.
JER 10:22 Evo vesti! Dolazi glas i lomljava velika iz severne zemlje: da će gradovi Jude postati pustoš i jazbina šakala.
JER 10:23 Znam ja, o, Gospode, da čovek nije vladar svog puta, i da onaj koji hoda ne upravlja svojim koracima.
JER 10:24 Pokaraj me, Gospode, alʼ samo po pravdi; ne u svom gnevu, da me ne nestane.
JER 10:25 Izlij svoj gnev na narode što te ne poznaju, na rodove koji tvoje ime ne prizivaju. Jer su oni gutali Jakova i progutali, i proždrli su ga, naselje mu u pustoš pretvorili.
JER 11:1 Poruka koje je došla Jeremiji od Gospoda:
JER 11:2 „Čujte reči ovog saveza! Reći ćeš ih svima u Judi i svima stanovnicima Jerusalima.
JER 11:3 Reci im: ’Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: proklet je čovek koji ne sluša reči ovog saveza
JER 11:4 koje sam zapovedio vašim precima, u dan kada sam ih izveo iz egipatske zemlje, iz one usijane peći.’ Govorio sam: ’Poslušajte moj glas, činite po njemu, prema svemu što sam vam zapovedio. I bićete mi narod, a ja ću da budem vaš Bog;
JER 11:5 da bih ispunio zakletvu kojom sam se zakleo vašim precima – da im dam zemlju kojom teku med i mleko, evo sve do danas.’“ A ja sam odgovorio: „Amin, o, Gospode!“
JER 11:6 Gospod mi je kazao: „Objavi sve ove reči po gradovima Jude i na ulicama Jerusalima. Kaži ovo: ’Poslušajte reči ovog saveza i izvršavajte ih.
JER 11:7 Jer ja sam ozbiljno upozorio vaše pretke na dan kada sam ih izveo iz egipatske zemlje, i sve do dana današnjeg sam ih uporno upozoravao: poslušajte moj glas!
JER 11:8 Ali oni nisu poslušali i nisu prignuli svoje uho. Svako je išao po samovolji svog zlog srca. I ja sam na njih svalio sve reči ovog saveza koje sam im zapovedio da drže. Ali ih nisu držali.’“
JER 11:9 Gospod mi je kazao: „Zavera je otkrivena kod svih Judejaca i kod Jerusalimljana.
JER 11:10 Vratili su se krivicama svojih predaka koji su odbili da čuju moje reči. Išli su za drugim bogovima da bi im služili. Prekršili su moj savez dom Izrailjev i dom Judin koji sam sklopio sa njihovim precima.
JER 11:11 I zato ovako kaže Gospod: ’Evo, doneću im propast i neće moći da pobegnu od nje. Vapiće mi, a ja ih neću slušati.
JER 11:12 Tada će gradovi Jude i stanovnici Jerusalima ići da vape bogovima kojima su kadili. Ali oni ih neće izbaviti u čas njihove propasti.
JER 11:13 Jer ti, Judo, imaš bogova koliko imaš i gradova! Koliko Jerusalim ima ulica toliko ste napravili žrtvenika božanstvu sramote, žrtvenika da kadite Valu.’
JER 11:14 A ti se ne moli za ovaj narod. Ne vapi mi zbog njih u molitvi. Jer ja ih neću uslišiti kada mi zavape zbog svoje nevolje.
JER 11:15 Šta radi moj miljenik u mom Domu? Čini mnoga zla. Nema više žrtava pred tobom, a ti još likuješ kad činiš zlo.“
JER 11:16 „Lepa maslino, zelena i rodna“ – Gospod te je zvao – ali ju je zapalio hukom velike oluje pa su joj grane nikakve.
JER 11:17 Jer Gospod nad vojskama, koji te je i posadio, izrekao ti je zlo zbog zla doma Izrailjevog i doma Judinog koje su sebi naneli, razdražujući me svojim kađenjem Valu.
JER 11:18 Ja ovo znam, jer mi je Gospod objavio. A onda si mi pokazao njihova dela.
JER 11:19 Bio sam kao jagnje pitomo što ga vode na klanje. Nisam znao da protiv mene kuju urote: „Hajde da srušimo stablo s njegovim plodovima, da ga posečemo iz zemlje živih te da mu se ime više ne spomene!“
JER 11:20 O, Gospode nad vojskama, koji sudiš pravedno i koji ispituješ i nutrinu i srce: Daj da vidim kako im se svetiš, jer tebi sam poverio moj slučaj.
JER 11:21 „Zato ovako kaže Gospod za narod u Anatotu, za one koji ti vrebaju život i govore: ’Ne prorokuj u Gospodnje ime da te ne bismo ubili!’
JER 11:22 I zato ovako kaže Gospod nad vojskama: evo, kazniću ih! Njihove će mladiće da saseče mač, a glad će da im pokosi sinove i ćerke.
JER 11:23 Niko se neće spasti, nema preostalih, jer ću da dovedem propast na ljude iz Anatota – godinu njihove kazne.“
JER 12:1 Pravedan si, Gospode, kad god ti se tužim, ali ću ipak da ti govorim o pravdi: Zašto su napredni putevi pokvarenjaka? Zašto likuju svi podli zlotvori?
JER 12:2 Ti si ih posadio i već se ukoreniše, napreduju i već donose plod. Blizu si njihovih usta, ali daleko od nutrine njihove.
JER 12:3 A ti me, Gospode, poznaješ, vidiš me i ispituješ srce moje spram tebe. Poteraj ih ko ovce na klanje, odvoji ih za dan klanja!
JER 12:4 Dokle će zemlja da tuguje, da sahne rastinje po svim poljima od zla onih što tu prebivaju? Propale su i životinje i ptice jer je narod rekao: „Neće on da vidi naše skončanje!“
JER 12:5 „Ako si se umorio trčeći s pešacima, kako li ćeš se tek ogledati s konjima? Kada u spokojnoj zemlji padaš, šta li ćeš da radiš na jordanskom čestaru?
JER 12:6 Jer i braća tvoja i dom tvoga oca su te izneverili i na sav glas su vikali za tobom. Ne veruj im čak i kada ti ljubazno govore.
JER 12:7 Dom sam svoj napustio i svoje nasledstvo ostavio. Voljenu sam svoju predao u ruke njenih neprijatelja.
JER 12:8 A sada je moje nasledstvo kao lav u šumi što na mene rikom riče. I zato ga mrzim.
JER 12:9 Je lʼ nasledstvo moje pirgava ptica grabljivica? Lešinari, sjatite se na nju svud unaokolo! Idite, sakupite sve životinje na polje, dovedite ih na hranu.
JER 12:10 Mnogi su pastiri izlomili moj vinograd i izgazili moj deo. Pretvorili su moj mili deo u golu pustinju.
JER 12:11 Da, pretvorili su je u pustinju i sada preda mnom opustošena tuguje. U pustaru je pretvorena zemlja i to nikoga ne potresa.
JER 12:12 Preko pustinjskih ogolelih visova došli su zatirači, jer Gospodnji mač satire s kraja na kraj zemlje i nema mira ni za koga.
JER 12:13 Sejaće pšenicu, a trnje će žeti. Iznuriše se, a nikakve koristi. Stidite se svojih uroda zbog Gospodnjeg plamtećeg gneva!
JER 12:14 Ovako kaže Gospod svim mojim zlim susedima koji napadaju zemlju koju sam dao mom narodu Izrailju u nasledstvo: evo, počupaću ih iz njihove zemlje, a iz njihove ću sredine da iščupam Judin dom.
JER 12:15 A kada ih iščupam, vratiću se da im se smilujem i dovedem svakog na njegovo nasledstvo i svakog na njegovu zemlju.
JER 12:16 I ako se istinski nauče putevima moga naroda, da se zaklinju mojim imenom – ’Tako nam živog Gospoda’ – onako kako su oni moj narod naučili da se kunu Valom, naseliće se usred mog naroda.
JER 12:17 Ali ako ne poslušaju, ja ću da iščupam taj narod, da iščupam i da zatrem – govori Gospod.“
JER 13:1 Ovako mi je Gospod rekao: „Idi i kupi sebi laneni pojas i pripaši bedra, ali ga ne potapaj u vodu.“
JER 13:2 Kupio sam pojas kako mi je Gospod kazao i pripasao bedra.
JER 13:3 Opet mi je došla reč od Gospoda i rekla mi:
JER 13:4 „Uzmi pojas što si ga kupio, što ti je na bedrima. Ustani i idi na Eufrat pa ga tamo sakrij u raselinu stene.“
JER 13:5 I ja sam otišao na Eufrat i sakrio pojas kako mi je zapovedio Gospod.
JER 13:6 A kada je prošlo mnogo dana Gospod mi je rekao: „Ustani i idi na Eufrat. Uzmi odande pojas za koji sam ti zapovedio da ga tamo sakriješ.“
JER 13:7 I ja sam otišao na Eufrat, kopao i uzeo pojas gde sam ga bio sakrio. I gle – on sav truo i ni za šta valjan.
JER 13:8 Tada mi je došla Gospodnja reč i rekla mi:
JER 13:9 „Ovako kaže Gospod: ’Učiniću da ovako istruli Judin ponos i veliki ponos Jerusalima!
JER 13:10 Taj narod pokvareni, što odbija da čuje moje reči, što živi po samovolji svog srca, što sledi druge bogove, služi im i klanja im se, biće kao ovaj pojas što ni za šta nije valjan.
JER 13:11 Jer kao što pojas prijanja za čovekova bedra, tako sam privio k sebi sav dom Izrailjev i sav dom Judin – govori Gospod – da mi budu narod i ime, slava i čast. Ali nisu poslušali.’
JER 13:12 A ti im reci ovu poruku: ’Ovako kaže Gospod, Bog Izrailjev: svaka se mešina puni vinom’, a oni će da ti prigovaraju: ’Pa zar mi ne znamo da se svaka mešina puni vinom?’
JER 13:13 A ti im uzvrati: ’Ovako kaže Gospod: evo, ja ću pijanstvom da ispunim sve stanovnike ove zemlje, i careve koji sede na Davidovom prestolu, i sveštenike i proroke, i sve stanovnike Jerusalima!
JER 13:14 Polupaću ih jedne o druge, i roditelje i decu takođe – govori Gospod. Neću se sažaliti, neću se smilovati i neću ih poštedeti nego ću ih uništiti!’“
JER 13:15 Čujte i poslušajte. Ne budite oholi jer je Gospod progovorio.
JER 13:16 Gospodu Bogu svome dajte slavu pre nego on tamu donese, i pre nego vam se u sumrak noge spotaknu o gore. A vi ćete čekati svetlost koju će on da pretvori u smrtnu tamu, u gustu tamu pretvoriće je.
JER 13:17 A ako ne poslušate, plakaću na skrivenom mestu, zbog oholosti ću gorko jecati i roniti suze, jer je porobljeno stado Gospodnje.
JER 13:18 „Recite caru i carici majci: ’Ponizno siđite s prestola! Pašće s glava vaših kruna vašeg veličanstva.’
JER 13:19 Gradovi Negeva biće zatvoreni, a nikog nema da ih otvori. Juda je odvedena u izgnanstvo, baš sva je odvedena u izgnanstvo.
JER 13:20 Podignite oči i pogledajte one što sa severa dolaze. A gde je stado koje ti je dano, ovce tvoje časti?
JER 13:21 Šta ćeš reći kad nad tobom za glavara postavi one koje si ti sam obučavao, saveznike tvoje? Neće li te spopasti trudovi kao porodilju?
JER 13:22 U srcu ćeš svom pitati: ’Zašto me je ovo zadesilo?’ U tvojim velikim krivicama razgrnuti su ti skutovi i napastvovana si!
JER 13:23 Da li može Kušanin kožu svoju da promeni i ris šare svoje? I vi biste onda mogli dobro da činite; vi, što zlo ste naučili!
JER 13:24 Zato ću ih rasejati, kao slama odleteće sa pustinjskim vetrom.
JER 13:25 To je tvoja kob, od mene ti mera izmerena – govori Gospod – jer si me zaboravio i pouzdao se u laž.
JER 13:26 Sada ću ti ja zadignuti skutove preko lica, pa će biti izložena tvoja sramota;
JER 13:27 tvoje preljube, tvoje gadosti, izopačenost tvog bludničenja po gorama. Video sam i tvoje gadosti po polju. Jao tebi, o, Jerusalime! Koliko još ćeš biti nečist?!“
JER 14:1 Jeremiji je došla od Gospoda poruka o suši:
JER 14:2 „Juda plače. Gradovi joj propadaju, a oni leže po zemlji u crno zavijeni. Plač Jerusalima se razleže.
JER 14:3 Moćnici šalju svoje sluge po vodu, ali kada oni stignu do čatrnja, vode nema. A onda se vraćaju praznih posuda, posramljeni i zbunjeni, pokrivenih glava.
JER 14:4 Tlo je ispucalo, jer nema kiše u zemlji, ratari su posramljeni i pokrivaju svoje glave.
JER 14:5 I košuta se olanila u polju i napustila mlado, jer nema trave.
JER 14:6 Divlji magarci stoje po ogolelim visovima i kao šakali dahću. Iskolačili su oči jer nema paše.“
JER 14:7 Naše krivice svedoče protiv nas. A ti ipak, Gospode, deluj radi svoga imena, jer su mnoga naša otpadništva. Protiv tebe smo sagrešili!
JER 14:8 Nado Izrailjeva, Spasitelju njegov u času nevolje! Zašto si poput došljaka u zemlji i putnika što bi tek usput da prenoći?
JER 14:9 Zašto si kao smeten čovek, kao junak nemoćan da spase? A ti si među nama, o, Gospode, i tvoje je ime prizvano na nas. Ne napuštaj nas!
JER 14:10 Evo šta kaže Gospod ovom narodu: „Oni baš vole da lutaju, ne sputavaju u tome korake svoje. I Gospod ih nije prihvatio i sada se seća njihovih krivica i kazniće njihove grehe.“
JER 14:11 Gospod mi je rekao: „Ne moli se za dobro ovog naroda.
JER 14:12 Postiće oni, ali ja neću slušati njihov vapaj. Žrtvovaće oni svespalnice i žitne žrtve, ali ja ih neću prihvatiti. Dokrajčiću ih mačem, glađu i pomorom.“
JER 14:13 A ja sam uzvratio: „O, Gospode Bože! Evo proroci im govore: ’Rat i glad nećete gledati! Neće vas to zadesiti! Jer ja ću da vam dam siguran mir na ovom mestu.’“
JER 14:14 Gospod mi je odgovorio: „Ti proroci prorokuju laž u moje ime! Ja ih nisam poslao i nisam ih ovlastio. Nisam im objavio lažno viđenje i obmanjivačku gatalicu, jer to oni prorokuju po svom srcu.
JER 14:15 Zato ovako kaže Gospod o tim prorocima koji prorokuju u moje ime. Ja ih nisam poslao da vam kažu: ’Rat i glad vas neće zadesiti u ovoj zemlji.’ Skončaće ti proroci i od rata i od gladi!
JER 14:16 A narod kome je prorokovano će od rata i gladi biti pobacan po ulicama Jerusalima. Neće biti koga da ih sahrani – njih, njihove žene, njihove sinove i njihove ćerke – i ja ću po njima da izlijem njihovu zlobu.
JER 14:17 I ovu ću poruku još da im kažem: ’Rone suze oči moje i noću i danju bez prestanka, jer je devica mog naroda razorena velikim razaranjem. Jako je ranjena.
JER 14:18 Ako odem u polje – tamo mačem poklani! Ako odem u grad – tamo od gladi bolesni! I prorok i sveštenik tumaraju zemljom i ništa ne shvataju.’“
JER 14:19 Zar si Judu sasvim odbacio? Da li ti je Sion duši mrzak? Zašto si nas udario i nema nam ozdravljenja? Nadali smo se miru – a ničeg dobroga; i vremenu ozdravljenja – a ono strava!
JER 14:20 Gospode, mi smo svesni naše opakosti i krivice naših predaka, jer smo ti zgrešili.
JER 14:21 Ne prezri nas zbog svog imena! Ne ponizi presto svoje slave. Seti se svog saveza sa nama i nemoj ga raskinuti.
JER 14:22 Da li neki od idola drugih naroda šalju kišu? A nebesa zar daju pljuskove? Zar nisi to ti, Gospode naš Bože? Ti sve to činiš i mi te željno iščekujemo.
JER 15:1 Gospod mi je rekao: „Ako bi Mojsije i Samuilo stali pred mene ne bi se moja duša priklonila ovom narodu. Oteraj ih od mene! Neka idu.
JER 15:2 A ako ti kažu: ’A gde da idemo?’, ti im odgovori: ’Ovako kaže Gospod: U smrt, ko je za smrt; pod mač, ko je za mač; u glad, ko je za glad; u izgnanstvo, ko je za izgnanstvo.’
JER 15:3 Navaliću na njih četiri stvari – govori Gospod – mač što ubija, pse što trgaju, ptice nebeske i zveri zemaljske što proždiru i tamane.
JER 15:4 Učiniću ih prizorom grozote za sva carstva sveta zbog Judinog cara Manasije, sina Jezekijinog, zbog onog što je uradio u Jerusalimu.
JER 15:5 O, Jerusalime, ko će da ti se smiluje?! Ko će da te požali i ko da ti svrati i upita te za zdravlje?
JER 15:6 Ti si mene napustio – govori Gospod – ustuknuo si, a ja ću zamahnuti rukom na tebe i razoriću te. Umorilo me je da ti popuštam.
JER 15:7 Razvejaću ih vilama na vratima zemlje. Pobiću decu mom narodu, satrću ih jer se ne kaju zbog svojih puteva.
JER 15:8 Više nego morskog peska biće preda mnom udovica, majki mladića protiv kojih ću dovesti zatirača usred dana. Učiniću da se iznenada na njih strovale muka i užas.
JER 15:9 Klonula je ona što je sedmoro rodila, dah je ispustila, sunce joj je zašlo još za dana. Posramljena je, zacrvenela se, a njihov ostatak ću dati maču njihovih neprijatelja – govori Gospod.“
JER 15:10 Kuku majko, što si me rodila! Čovek sam nesloge, čovek oko kog se gloži cela zemlja! Nitʼ sam pozajmljivao, nitʼ su mi pozajmljivali, a svaki me proklinje.
JER 15:11 Gospod odgovori: „Oslobodiću te zaista za tvoje dobro. Zaista ću dati da te neprijatelj moli u vreme pogroma i u vreme nevolje.
JER 15:12 Slomi li ko gvožđe, gvožđe sa severa i bronzu?
JER 15:13 Tvoja dobra i imanja tvoja dajem kao plen, u bescenje, za sve tvoje grehe po svim tvojim granicama.
JER 15:14 Predaću te neprijateljima tvojim u zemlji koju ne znaš, da im služiš; jer moj gnev je vatru zapalio i protiv tebe ona bukti.“
JER 15:15 O, Gospode, ti znaš, ti me se seti. Seti me se i osveti se za mene onima što me kinje. Ne daj da me zbriše sporost tvoga gneva. Ti znaš da za tebe trpim ruglo.
JER 15:16 Tvoje reči su se našle i ja sam ih pojeo! Tvoje reči su postale radost i veselje mome srcu! Jer, tvoje je ime prizvano na mene, o, Gospode, Bože nad vojskama!
JER 15:17 Ja ne sedim u društvu veseljaka i ne veselim se. Sedim sam, baš zbog ruke tvoje, jer si me jarošću preplavio.
JER 15:18 Zašto mome bolu nema kraja? Zašto mojoj rani nema leka, što odbija da bude izlečena? A ti si mi stvarno kao potok nepostojan, voda što presuši.
JER 15:19 I zato ovako kaže Gospod: „Ako se vratiš, izlečiću te i preda mnom ćeš stajati. I ako razdvojiš vredno od bezvrednog bićeš kao moja usta. I oni će se okretati tebi ali ti ne smeš da se okrećeš k njima.
JER 15:20 Napraviću od tebe utvrđeni bronzani zid za narod ovaj. Boriće se protiv tebe, ali te neće nadvladati. Jer ja sam s tobom da te spasem i izbavljam – govori Gospod.
JER 15:21 Izbaviću te iz ruku zlikovaca! Iz šaka svirepih otkupiću te!“
JER 16:1 Došla mi je reč od Gospoda i poručila:
JER 16:2 „Ne ženi se! Sinove i ćerke ne podiži na ovom mestu.
JER 16:3 Jer evo šta kaže Gospod za sinove i ćerke rođene na ovom mestu, za majke što ih rađaju i za očeve njihove od kojih se rađaju u ovoj zemlji:
JER 16:4 Pomreće od smrtonosnih zaraza, neoplakani i nesahranjeni biće gnojivo povrh zemlje. Dokrajčiće ih mač i glad, a leševi njihovi će biti hrana pticama nebeskim i zemaljskim zverima.
JER 16:5 Jer ovako kaže Gospod: ne ulazi u kuću ožalošćenih i ne idi da naričeš. Ne pokazuj da ti ih je žao jer sam uzeo svoj mir i milost i milosrđe od njih, od naroda ovog – govori Gospod.
JER 16:6 Pomreće i veliki i mali u ovoj zemlji. Neće ih sahraniti, neće žaliti za njima, niko se neće rezati i niko brijati glavu za njima.
JER 16:7 Neće im udeliti hleb, ožalošćenog za pokojnikom neće utešiti, neće im dati da piju iz čaše utehe za ocem i majkom.
JER 16:8 I ne ulazi u kuću gde je veselje, da sa njima sediš, da jedeš i piješ!
JER 16:9 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: evo, na vaše ću oči, još za vaše vreme, baš na ovom mestu da ućutkam zvuk veselja, ciku radovanja i povik mladoženje i neveste.
JER 16:10 A kada najaviš ovom narodu sve ove reči, oni će ti reći: ’A zbog čega je Gospod objavio sve ovo veliko zlo protiv nas? Koja je naša krivica? Koji je naš greh kojim smo zgrešili Gospodu Bogu našem?’
JER 16:11 Ti im odgovori: ’Zato što su me napustili vaši preci – govori Gospod – išli su za drugim bogovima, služili im i klanjali im se. A mene su napustili i moj Zakon nisu držali.
JER 16:12 A vi ste još gora zla počinili nego oni! Eto, svako živi po samovolji svog zlog srca i ne sluša me.
JER 16:13 Isteraću vas zato iz ove zemlje u zemlju koju niste znali ni vi ni vaši preci. Služićete drugim bogovima i noću i danju, a ja vam se neću sažaliti.’
JER 16:14 Zato dolaze dani – govori Gospod – kad se više neće govoriti: ’Živ bio Gospod koji je izveo izrailjski narod iz egipatske zemlje!’
JER 16:15 Nego: ’Živ bio Gospod koji je izveo izrailjski narod iz severne zemlje i iz svih zemalja u koje ih je izagnao!’ Jer ja ću ih vratiti u njihovu zemlju koju sam dao njihovim precima.
JER 16:16 Evo, poslaću mnogo ribara – govori Gospod – da ih love. A nakon toga poslaću mnoge lovce da ih love po svakoj planini, po svakom brdu i u raselinama stena.
JER 16:17 Jer moj je pogled nad svim njihovim putevima. Oni nisu sakriveni preda mnom, a ni krivice njihove nisu sakrivene od mojih očiju.
JER 16:18 Prvo ću dvostruko da namirim njihove krivice i njihove grehe jer su moju zemlju oskrnavili leševima njihovih gadosti, njihovim gnusnostima su ispunili moje nasledstvo.“
JER 16:19 O, Gospode, snago moja i tvrđavo moja! Utočište moje u danu nevolje. K tebi će doći narodi sa krajeva sveta pa će reći: „Stvarno su naši preci imali lažne bogove, ništavila, i u njima baš nikakve koristi nije bilo!
JER 16:20 Hoće li čovek da za sebe pravi bogove, a oni nisu Bog?“
JER 16:21 „Zato ću, evo, ja sada da im obznanim, da im obznanim svoju moćnu ruku, pa će znati da je moje ime Gospod!
JER 17:1 Judin je greh zapisan gvozdenim perom, urezan dijamantskim šiljkom na ploču njihovog srca i na rogove vaših žrtvenika.
JER 17:2 Deca njihova razmišljaju o njihovim žrtvenicima i Aštartinim stupovima, pod zelenim drvećem na visokim brdima.
JER 17:3 A ti što se penješ na planinu u polju: tvoje dobro i sva imanja tvoja dajem kao plen, i tvoje uzvišice za greh po svim tvojim granicama.
JER 17:4 I ti sam ćeš da izgubiš nasledstvo koje sam ti dao. Učiniću da robuješ svojim neprijateljima u zemlji koju ne znaš, jer si zapalio vatru moga gneva i doveka ona bukti.“
JER 17:5 Ovako kaže Gospod: „Proklet je čovek u čoveka što se uzda, snagu svoju što u telu traži, a od Gospoda okreće srce svoje!
JER 17:6 Biće kao grm u pustinji što i ne zna kad mu dobro dođe. Tavoriće u bezvodnoj pustari, u slatini gde niko ne živi.
JER 17:7 Blagosloven je čovek što se uzda u Gospoda i kome je Gospod uzdanica!
JER 17:8 On će biti kao drvo posađeno pored voda, što korenje pruža ka živome toku. Pripeka kad dođe, ono se ne boji; lišće mu zeleno kroz godinu celu. Od suše ne strepi, ploda uvek ima.
JER 17:9 Srce je varljivo više od sveg drugog. Nepopravljivo je, i ko će ga znati!
JER 17:10 Ja, Gospod, ispitujem srce, nutrinu proveravam; pa svakome dajem po njegovom putu, a i prema plodu od njegovih dela.
JER 17:11 Kao jarebica što se leže, ali ne izleže, onaj je što blago nepošteno zgrće: na pola mu života blaga više nema, a on na svome kraju ispada budala.“
JER 17:12 Presto slave od davnina uzvišen, mesto je našeg Svetilišta.
JER 17:13 Nado Izrailjeva, Gospode, postideće se svi koji te ostave. Oni koji su se okrenuli od mene u prašinu biće upisani, jer su ostavili Gospoda, izvor svežih voda.
JER 17:14 Izleči me, Gospode, da budem izlečen! Spasi me da i spasen budem, jer si ti moja slava!
JER 17:15 Gle njih, govore mi: „Gde je reč Gospodnja? Hajde, nek se zbude!“
JER 17:16 Ja se nisam ustezao da ti pastir budem, da za tobom idem. Priželjkivao ti nisam taj dan nesnosni. I ti znaš šta su moje usne rekle u prisustvu tvome.
JER 17:17 Ne budi mi ti na užas, jer si moje utočište u danu propasti!
JER 17:18 Nek se stide moji gonitelji, a ne ja da se stidim. Neka oni budu zaplašeni, a ne ja da zaplašen budem. Sruči na njih dan propasti i slomi ih dvaput jačim slomom.
JER 17:19 Gospod mi je ovako rekao: „Idi i stani na Vrata sinova naroda, kroz koja ulaze Judini carevi i kroz koja izlaze, i na sva vrata Jerusalima.
JER 17:20 Reci im: ’Čujte reč Gospodnju, o, carevi Judini i sva Judo i svi stanovnici Jerusalima koji ulazite kroz ova vrata!
JER 17:21 Ovako kaže Gospod: čuvajte živote svoje pa ne nosite robu u subotu i ne unosite je na jerusalimska vrata.
JER 17:22 Ni iz svojih kuća ne iznosite robu u subotu i ne radite nikakvog posla. Posvetite subotu kao što sam zapovedio vašim precima.
JER 17:23 Ali oni nisu poslušali i nisu prignuli svoje uho. Tvrdoglavi su postali, nisu slušali i nisu prihvatili karanje.
JER 17:24 Ali, budete li me pažljivo slušali – govori Gospod – i subotom ne budete nosili robu kroz gradska vrata, već posvetite subotu i ne radite nikakav posao:
JER 17:25 tada će na gradska vrata ulaziti carevi i knezovi, koji sede na prestolu Davidovom, na bojnim kolima i na konjima – oni, njihovi glavari, svi Judejci i svi stanovnici Jerusalima. A grad će ovaj ostati doveka.
JER 17:26 I doći će iz Judinih gradova, svi što su oko Jerusalima, iz Venijaminove zemlje, iz ravnice, sa brda i iz Negeva oni što donose svespalnice, žrtve, žitne žrtve i tamjan, i oni što donose zahvalnice u Dom Gospodnji.
JER 17:27 Ali ako me ne poslušate – da posvetite subotu, da ne nosite robu i prolazite kroz jerusalimska vrata u subotu – zapaliću vatru na njegovim vratima da proguta dvorove Jerusalima, i neće se ugasiti.’“
JER 18:1 Reč od Gospoda je došla Jeremiji:
JER 18:2 „Ustani i siđi u grnčarevu kuću. Tamo ću ti reći svoje reči.“
JER 18:3 Otišao sam u grnčarevu kuću, a tamo, on radi nešto na grnčarskom točku.
JER 18:4 A posuda od gline, koju je grnčar vajao rukama se pokvarila. I on ju je vratio, pa je oblikovao drugu posudu, baš kakvu je želeo da napravi.
JER 18:5 Došla mi je reč Gospodnja i rekla:
JER 18:6 „Dome Izrailjev! Zar ja ne mogu da uradim sa vama kao ovaj grnčar? – govori Gospod. Evo, poput gline u rukama grnčara, i vi ste u mojim rukama, dome Izrailjev!
JER 18:7 U času kad objavim narodu i carstvu da ću da ih iščupam, srušim i razorim;
JER 18:8 a taj se narod odvrati od svog zla za koje sam govorio, ja ću se sažaliti zbog propasti koju sam naumio da im nanesem.
JER 18:9 Ili u času kad objavim narodu i carstvu da ću da ih gradim i sadim;
JER 18:10 a oni na moje oči čine zlo i ne slušaju moj glas, ja ću da odustanem od dobra koje sam naumio da im učinim.
JER 18:11 Zato sad reci svima u Judi i svim stanovnicima Jerusalima: ’Ovako kaže Gospod: evo, vajam propast na vas, protiv vas zamisao smišljam. Nek se svako vrati sa svog puta zloga, molim vas. Neka popravi i svoje puteve i dela svoja.’
JER 18:12 A oni će reći: ’Ništa od toga! Živećemo po mislima svojim i svako će da postupa samovoljno po zlobi svog srca!’“
JER 18:13 Zato ovako kaže Gospod: „Raspitaj se među narodima je li iko ikad čuo za ovako nešto, nečuveno strašno što je učinila devica izrailjska?!
JER 18:14 Da li kopni sneg sa kamenitih livanskih strmina, presuše li hladne vode tuđinskih brzaka?
JER 18:15 A moj je narod mene zaboravio! Ništavilu kade, koje ih je i saplelo na njihovim putevima, na starim tragovima, da slede staze puta nenasutog;
JER 18:16 da zemlju svoju opustoše, pa da doveka zviždi svako ko pored nje prođe, pa da se užasne i da klima glavom.
JER 18:17 Kao istočni vetar ću ih rasejati pred neprijateljem. Gledaću im leđa, a ne lice, u dan njihove propasti.“
JER 18:18 A oni su rekli: „Hajde da zaveru skujemo protiv Jeremije! Jer neće nestati pouka sveštenika, savet mudrog i poruka proroka. Hajde da ga oklevećemo i da ne marimo na njegove reči!“
JER 18:19 Ali ti za mene mari, Gospode, i poslušaj viku mojih krvnika!
JER 18:20 Dobro li se zlom odužuje? A meni su jamu iskopali! Ti se seti kada sam pred tobom stajao i dobro za njih tražio: da okreneš svoj gnev od njih.
JER 18:21 Neka im deca gladuju! U bitkama na mač nek nalete. Nek im žene ojalove, udovice budu. Muževe njihove neka smrt pokosi, a mladiće nek im mač satre u boju.
JER 18:22 Nek se čuje naricanje iz njihovih kuća, jer ćeš na njih iznenada dovesti pljačkaše. Jer su jamu iskopali da me zarobe, i sakrili zamke ispred mojih nogu.
JER 18:23 Ali ti, Gospode, znaš šta su protiv mene naumili – da me ubiju. Ne pokrivaj im krivicu i njihov greh ne briši pred sobom, nek se zbog njih sruše tu pred tobom; pa se s njima obračunaj u dan gneva svoga.
JER 19:1 Ovako kaže Gospod: „Idi sa nekoliko narodnih starešina i sa nekoliko starešina svešteničkih, pa od grnčara kupi zemljani vrč.
JER 19:2 Pođi u dolinu Ven-Enom, pred Grnčareva vrata i tamo objavi reči što ću ti ih reći.
JER 19:3 Reci: ’Čujte reč Gospodnju, carevi Jude i stanovnici Jerusalima! Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: evo donosim propast na mesto ovo! Odzvanjaće u ušima svakom ko za to čuje.
JER 19:4 Jer su me ostavili, ovo mesto učinili tuđim i u njemu kadili drugim bogovima – a za njih nisu znali ni oni, ni njihovi preci, ni carevi Jude – jer su ispunili mesto ovo krvlju nedužnih.
JER 19:5 Podigli su uzvišice Valima da spaljuju svoju decu vatrom, da žrtvuju Valu. A ja im to nisam zapovedio, nisam im govorio i na to pomislio nisam!
JER 19:6 Zato, evo dolaze dani – govori Gospod – kada se ovo mesto više neće zvati ’Tofet’ i ’dolina Ven-Enom’, nego ’Dolina klanja’.
JER 19:7 Ja ću da osujetim naum Jude i Jerusalima na mestu ovom. Srušiću ih mačem pred njihovim neprijateljima. Rukom onih što im rade o glavi leševe ću njihove da dam pticama nebeskim i zverima zemaljskim.
JER 19:8 Od ovog ću grada pustoš i ruglo da načinim. Svako ko pored njega prođe užasnut će biti i zviždaće zbog svih rana njegovih.
JER 19:9 Primoraću ih da jedu meso svojih sinova i meso ćerki svojih. I svako će jesti meso bližnjeg svoga, ješće pod opsadom i nevoljom kojom će ih pritisnuti njihovi neprijatelji i oni što im o glavi rade.’
JER 19:10 A onda razbij vrč na oči onih ljudi što su s tobom pošli,
JER 19:11 pa im onda reci: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama: ovako ću da razbijem ovaj narod i ovaj grad, kao što se razbija grnčareva posuda što se više popraviti ne da. A u Tofetu će se ljudi sahranjivati jer nema više mesta za pogreb.
JER 19:12 To ću da učinim mestu ovom – govori Gospod – i njegovim stanovnicima. Ovaj ću grad učiniti poput Tofeta.
JER 19:13 Jerusalimske kuće i kuće careva Jude će biti kao Tofet, nečisto mesto, baš sve kuće gde su kadili sa njihovih krovova svoj vojsci nebeskoj i izlivali žrtvu izlivnicu drugim bogovima.’“
JER 19:14 Jeremija se vratio iz Tofeta gde ga je Gospod poslao da prorokuje. Onda je stao u dvorište Doma Gospodnjeg i rekao svem narodu:
JER 19:15 „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: ’Evo, ovom gradu i svim okolnim gradovima donosim propast koju sam vam najavio, jer su tvrdoglavi i ne slušaju moje reči!’“
JER 20:1 A Pashor – Imirov sin, sveštenik i glavni nadglednik u Domu Gospodnjem – je čuo kako Jeremija prorokuje sve te reči.
JER 20:2 Tada je Pashor udario proroka Jeremiju i bacio ga u okove, u tamnicu kod gornjih Venijaminovih vrata, gde je Dom Gospodnji.
JER 20:3 Sutradan je Pashor doveo Jeremiju iz tamnice, a Jeremija mu je rekao: „Neće te više Gospod zvati ’Pashor!’ Ime će ti biti Magor-Misaviv.
JER 20:4 Jer ovako kaže Gospod: ’Evo, od tebe ću užas da napravim i za tebe samog i za sve prijatelje tvoje! Pašće svi oni od mača njihovih neprijatelja, a ti ćeš sve to gledati. I svu ću Judu dati u ruke cara vavilonskog. On će da ih odvede u izgnanstvo, u Vavilon, i pobiće ih mačem.
JER 20:5 Daću sve bogatstvo ovog grada, sav njegov trud, sve njegove dragocenosti, sve imanje careva Judinih u ruke njihovih neprijatelja. Oni će to opleniti, pokupiti i odneti u Vavilon.
JER 20:6 A ti ćeš, Pashore, i svi domaći tvoji otići u izgnanstvo, u Vavilon. Tamo ćeš otići i umrećeš tamo. Tamo će da sahrane i tebe i sve tvoje prijatelje kojima si prorokovao laž.’“
JER 20:7 Zaveo si me, o, Gospode, i ja sam zaveden! Nadjačao si me i nadvladao me. Svako mi se ruga, celodnevna sam im i priča i podsmeh.
JER 20:8 Kad god govorim, ja vapim. „Nasilje i pustoš“ vičem! A Gospodnja reč mi je postala ruglo i celodnevni cerek.
JER 20:9 A rekao sam: „Ne spominjem ga više! Više ne govorim u njegovo ime!“ Ali u srcu mi je bilo kao vatra, kao plamen stešnjen u kostima. Iznurilo me je i više nisam mogao da se suzdržavam.
JER 20:10 Čujem šapat mnogih oko mene i užas je svuda unaokolo: „Odajte ga! Hajde da ga odamo!“ Sada svako s kim sam bio u miru vreba na moj pad: „Možda se i da zavesti, pa ćemo ga nadvladati i osvetićemo mu se!“
JER 20:11 A Gospod je sa mnom kao ratnik svirep. Zato će da posrnu gonitelji moji, ništa mi ne mogu! Posramiće se silno jer neće uspeti, za nezaborav večni biće njihova sramota.
JER 20:12 O, Gospode nad vojskama, koji pravednika ispituješ, koji vidiš i nutrinu i srce; nek nad njima i ja vidim tu osvetu tvoju, jer parnicu svoju ja sam izložio tebi.
JER 20:13 Pevajte Gospodu! Slavite Gospoda jer iz zlikovačkih ruku dušu ubogog izbavlja!
JER 20:14 Proklet da je dan kad sam se rodio! Ne bio blagosloven dan kad me majka rodi!
JER 20:15 A i nek je proklet čovek što mom ocu blagovesti – „Muško je! Sin ti se rodio!“ – i tako ga silno obradovao.
JER 20:16 Nek taj čovek bude poput gradova što je Gospod satro, na koje se smilovao nije. Neka jutrom naricanje sluša, a u podne poklič od ratnika.
JER 20:17 Što me ne usmrti u materici i zašto mi moja majka grob nije postala! Što za veke vekova ne osta utroba joj trudna!
JER 20:18 Zašto sam izašao iz materice, muku i tugu da gledam, moji dani u sramoti da dođu svom kraju.
JER 21:1 Ovo je reč koja je došla Jeremiji od Gospoda, kada mu je car Sedekija poslao Malhijinog sina Pashora i sveštenika Sofoniju, Masijinog sina, s porukom:
JER 21:2 „Molimo te, pitaj Gospoda za nas! Vavilonski car Navuhodonosor ratuje protiv nas, pa da nam možda Gospod učini jedno od svojih čudesa, da ovaj ode od nas.“
JER 21:3 Jeremija im je odgovorio: „Ovo recite Sedekiji:
JER 21:4 ’Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: evo, to oružje ratno što ti je u rukama – to s kojim se boriš protiv vavilonskog cara i Haldejaca koji te opkoljavaju oko zidina – ja povlačim i okupljam nasred grada ovog.
JER 21:5 I ja ću da se borim protiv vas rukom ispruženom, rukom moćnom, u velikom gnevu, jarosti i srdnji.
JER 21:6 Pobiću stanovnike ovog grada, i ljude i životinje. Pomreće od velike zaraze.
JER 21:7 A posle toga – govori Gospod – daću Sedekiju, cara Judinog, njegove sluge, narod i one koji preostanu u gradu od zaraze, mača i gladi, u ruke vavilonskog cara Navuhodonosora i u ruke onih koji im rade o glavi. On će ih pobiti mačem i neće ih poštedeti, neće im se smilovati i sažaliti.’
JER 21:8 Reci ovom narodu: ’Ovako kaže Gospod: evo, stavljam pred tebe put života i put smrti.
JER 21:9 Ko god ostane u ovom gradu umreće od mača, gladi i pomora. Ko god ode i preda se Haldejcima što vas opsedaju, preživeće i plen će mu biti tek to što je živ.
JER 21:10 Jer sam okrenuo svoje lice na grad ovaj da mu se zlo, a ne dobro desi – govori Gospod. Biće predan u ruke vavilonskog cara i on će ga u vatri spaliti!’
JER 21:11 A evo Gospodnje reči i za dom Judinog cara:
JER 21:12 Dome Davidov, ovako kaže Gospod: ’Po pravdi sudite svaki dan, od tlačitelja izbavljajte pokradenog, da se ne bi zbog vaših zlih dela kao vatra obrušio moj gnev i rasplamteo se, a nikog nema da gasi.
JER 21:13 Evo, dolazim na tebe, koji u dolini prebivaš kao stena na visoravni – govori Gospod – na vas što kažete: Ma ko će na nas da udari i ko će da dođe u naše utočište?
JER 21:14 Sudiću vam prema plodu vaših dela – govori Gospod – šumu ću mu upaliti da plamen proguta sve unaokolo.’“
JER 22:1 Gospod je ovako rekao: „Siđi do carevog dvora u Judi i tamo im objavi ovu reč.
JER 22:2 Reci: ’Čuj Gospodnju reč, care Judin, što sediš na Davidovom prestolu – ti, tvoje sluge i tvoj narod što ulazi na ova vrata!
JER 22:3 Ovako kaže Gospod: postupajte pravo i pravedno. Od tlačitelja izbavljajte pokradenog. Došljaka, siroče i udovicu ne zlostavljajte i ne tlačite. Ne prolivajte krv nevinih na ovom mestu!
JER 22:4 Jer ako ovo budete predano radili, tada će na vrata dvora ovog ulaziti carevi koji sede na prestolu Davidovom, na bojnim kolima i na konjima – oni, njihove sluge i njihov narod.
JER 22:5 A ne budete li poslušali ove reči, sobom se zaklinjem – govori Gospod – ovaj će dvor postati pustoš!’“
JER 22:6 Jer ovako kaže Gospod za dvor Judinog cara: „Meni si ti kao Galad i vrh Livana, ali ću te stvarno pretvoriti u pustinju, u gradove raseljene.
JER 22:7 Zatirača spremam na tebe, sve do jednog naoružanog! Najbolje će tvoje kedrove poseći i u vatru baciti.
JER 22:8 Mnogi će narodi prolaziti pored ovog grada, pa će se međusobno pitati: ’Zašto je Gospod postupio ovako sa velikim gradom ovim?’
JER 22:9 I odgovoriće: ’Zato što su napustili savez Gospoda, Boga svoga, pa su se klanjali drugim bogovima i služili su im.’“
JER 22:10 Ne oplakujte mrtvog i ne žalite za njim! Nego gorko jecajte za onim što odlazi, da se više ne vrati i ne vidi svoj rodni kraj.
JER 22:11 Ovako kaže Gospod o Salumu, sinu Judinog cara Josije, postavljenom na mesto svog oca Josije i koji je otišao iz ovog mesta: „On se nikada više neće vratiti.
JER 22:12 Tamo gde su ga odveli, u izgnanstvo, tamo će i da umre. Ovu zemlju on nikada više neće videti.
JER 22:13 Teško onome što kuću nepravedno kući, i odaje gornje, ali ne po pravdi; kome sunarodnik radi bez naknade i koji ne daje trudbeniku platu.
JER 22:14 Jer taj kaže: ’Sazidaću sebi kuću poveliku i prostrane gornje sobe.’ Otvoriće za sebe prozore, pa kedrom oblaže i crvenim boji.
JER 22:15 Zar ti vladaš da bi se kedrovinom razmetao? Zar tvoj otac nije i jeo i pio, zar nije pravedno i pravično radio, pa mu je bilo dobro?
JER 22:16 Branio je siromaha i ubogog. I onda je bilo dobro. Ne znači li to poznavati mene? – govori Gospod.
JER 22:17 Ali tvoje oči i tvoje srce ne teže ničem sem nepoštenom dobitku i prolivanju krvi nevinoga, da bi tlačio i iznuđivao.“
JER 22:18 Ovako kaže Gospod o Joakimu, sinu Judinog cara Josije: „Neće za njim zažaliti: ’Jao, brate moj! Jao, sestro!’ Neće za njim zažaliti: ’Jao, gospodaru! Jao njegovo veličanstvo!’
JER 22:19 Sahraniće ga kao što magarca sahranjuju. Odvući će ga i baciti podalje od vrata Jerusalima.
JER 22:20 Popni se na Livan i viči! Na Vasanu glasom zaječi i zaviči sa Avarima, jer su satrveni svi tvoji ljubavnici.
JER 22:21 A ja sam ti govorio u tvom blagostanju, a ti si rekao: ’Neću da slušam!’ I to ti je bio put još od mladosti tvoje – da ne slušaš moj glas.
JER 22:22 Svim tvojim pastirima vetar pastir će da bude, a i tvoji ljubavnici će otići u izgnanstvo. A onda ćeš se baš zastideti i ponižen ćeš biti zbog svih svojih zala.
JER 22:23 Ti što sediš na ’Livanu’, ugnežden u kedrovinu: kako ćeš stenjati kad te spopadnu trudovi i bol kao porodilju!
JER 22:24 Života mi moga – govori Gospod – sve da Jehonija, sin Judinog cara Joakima, bude i pečatni prsten na desnoj ruci mojoj, i odande ću te strgnuti.
JER 22:25 Predaću te u ruke onima koji ti o glavi rade, u ruke onih od kojih strepiš, u ruke vavilonskog cara Navuhodonosora i u ruke Haldejaca.
JER 22:26 Izbaciću i tebe i majku tvoju koja te rodila u drugu zemlju, tamo gde se niste rodili. I tamo ćete umreti.
JER 22:27 A u zemlju u koju im duša žudi da se vrati, vratiti se neće.“
JER 22:28 Je li krčag prezren i polupan ovaj čovek Jehonija? Ili je posuda koju niko neće? Zašto su odbačeni i on i njegovo potomstvo, isterani u zemlju koja im je tuđa?
JER 22:29 O, zemljo! O, zemljo! O, zemljo, čuj reč Gospodnju!
JER 22:30 Ovako kaže Gospod: „Zapiši: ovaj čovek je kao bez poroda i neće napredovati za života svoga. Neće napredovati niko od njegovih potomaka, niko neće sedeti na prestolu Davidovom da bi ponovo vladao Judom.
JER 23:1 Teško pastirima što satiru i rasteruju stado moje paše – govori Gospod.
JER 23:2 Zato ovako kaže Gospod, Bog Izrailja, pastirima koji napasaju moj narod: ’Vi ste stado moje rasterali, vi ste ih raštrkali i niste se pobrinuli za njih! Evo, sada ću ja da se pobrinem za vas zbog vaših zlih dela – govori Gospod.
JER 23:3 Sakupiću ostatak svog stada iz svih zemalja u koje sam ih prognao. Vratiću ih na njihovu pašu, pa će biti plodni i množiće se.
JER 23:4 Postaviću nad njima pastire koji će ih napasati, pa više neće strahovati i neće biti prestrašeni. Neće se izgubiti – govori Gospod.’
JER 23:5 Evo, dolaze dani – govori Gospod – da Davidu podignem pravedni Izdanak. On će da vlada kao car, biće mudar, činiće pravedno i pravično po zemlji.
JER 23:6 U njegovo vreme Juda će biti spasena, a Izrailj će spokojno počivati. A ovo će mu biti ime kojim će ga svako zvati: ’Gospod, naša pravednost!’
JER 23:7 Zato dolaze dani – govori Gospod – kada više neće govoriti: ’Živ bio Gospod koji je izveo izrailjski narod iz egipatske zemlje!’
JER 23:8 Nego: ’Živ bio Gospod koji je izveo potomke doma Izrailjevog i doveo ih iz zemlje severne i iz svih zemalja u koje sam ih izagnao!’ I oni će da prebivaju u svojoj zemlji.“
JER 23:9 Zbog proroka je u meni slomljeno srce. Ustreptaše sve kosti moje, postao sam kao pijanica, kao čovek kog je stuklo vino. A sve zbog Gospoda i sve zbog njegovih svetih reči.
JER 23:10 Jer sva je zemlja puna preljubnika! Zbog kletve se osušila zemlja, a pašnjaci pustinjski svenuli. Zlo im je postalo životno predanje, a nepravda snaga.
JER 23:11 „I prorok i sveštenik su opoganjeni, čak i u svom sam Domu pronašao zla njihova – govori Gospod.
JER 23:12 Zato će im put postati klizav, u tamu će biti proterani i tamo će pasti. Jer ja na njih propast nosim, godinu njihove kazne – govori Gospod.
JER 23:13 Video sam: proroci Samarije po Valu odurnosti prorokuju, navode moj narod Izrailj da greši.
JER 23:14 I među prorocima Jerusalima sam video strahotu. Preljubu čine, žive u laži, rukama zlikovaca snagu daju da se niko ne odvrati od svog zla. Svi su mi postali kao Sodoma, stanovnici tamošnji su mi kao Gomora.“
JER 23:15 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama o tim prorocima: „Evo, nahraniću ih pelenom i napojiću ih zatrovanom vodom, jer je od proroka Jerusalima po svoj zemlji krenula opoganjenost.“
JER 23:16 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama: „Ne slušajte reči koje vam proroci prorokuju! Oni vas obmanjuju, govore vam viđenja iz svoga srca, a ne iz usta Gospodnjih!
JER 23:17 Uporno govore onima koji me preziru: ’Gospod je kazao: mir vam pripada!’ I svakom ko živi po samovolji svog srca kažu: ’Neće propast na vas doći!’
JER 23:18 A ko je bio na Gospodnjem veću? Ko je video i ko je čuo njegovu reč? Ko je pazio na njegovu reč i poslušao je?
JER 23:19 Evo vihora Gospodnjeg što gnevom planu! Kovitla vihor nad glavom zlikovaca, baš kovitla.
JER 23:20 Neće se povući gnev Gospodnji dok on ne izvrši, dok ne učini po naumima svog srca. A u poslednjim danima ovo ćete sasvim shvatiti.
JER 23:21 Ja nisam poslao te proroke, a oni trče. Ja im nisam govorio, a oni prorokuju.
JER 23:22 A da su bili na mom veću, moj bi narod čuo reči moje i oni bi ih odvratili od njihovih zlih puteva i od njihovih zlih dela.
JER 23:23 Jesam li ja Bog izbliza – govori Gospod – a nisam Bog izdaleka?
JER 23:24 Može li neko da se sakrije na tajnim mestima, a ja da ga ne vidim? – govori Gospod. Ne ispunjavam li ja i nebesa i zemlju? – govori Gospod.
JER 23:25 Čuo sam šta govore proroci koji u moje ime prorokuju laž. Oni govore: ’Sanjao sam! Sanjao sam!’
JER 23:26 Dokle misle to da rade proroci što iz srca laž prorokuju, proroci sa obmanom u srcu;
JER 23:27 ti što teraju moj narod da zaboravi moje ime zbog njihovih snova koje jedni drugima prepričavaju? Tako su i njihovi preci zaboravili moje ime zbog Vala.
JER 23:28 Prorok koji je sanjao san samo neka priča o njemu, a onaj koji ima moju reč neka je tačno objavi. Jer, šta imaju slama i pšenica?! – govori Gospod.
JER 23:29 Nije li moja reč kao oganj – govori Gospod – kao malj što razbija stenu?
JER 23:30 Zato ja dolazim na proroke – govori Gospod – što jedan drugom reč moju kradu.
JER 23:31 Evo me na proroke – govori Gospod – što jezikom govore: ’Gospodnji je ovo govor!’
JER 23:32 Evo me na one što proriču lažne snove – govori Gospod – što ih prepričavaju i navode moj narod da greši po njihovim lažima i njihovoj bahatosti. A ja ih nisam poslao i nisam ih ovlastio. Oni su sasvim beskorisni mom narodu – govori Gospod.
JER 23:33 A ako te zapita ovaj narod, prorok ili sveštenik, pa ti kažu: ’Šta je breme Gospodnje?’, a ti im reci: ’Vi ste breme! Odbaciću vas – govori Gospod.’
JER 23:34 Proroku i svešteniku i narodu koji kaže: ’Breme Gospodnje’, sudiću takvome i njegovom domu.
JER 23:35 Ovako neka kaže svako svome bližnjem i svako svome bratu: ’Šta je odgovorio Gospod?’ I: ’Šta je kazao Gospod?’
JER 23:36 Ali breme Gospodnje više ne spominjite! Svakom će čoveku breme biti njegova sopstvena reč, jer ste izvrnuli reči živog Boga, našeg Boga, Gospoda nad vojskama.
JER 23:37 Ovako reci proroku: ’Šta ti je odgovorio Gospod?’ I: ’Šta ti je kazao Gospod?’
JER 23:38 A pošto govorite – ’Breme Gospodnje’ – zato vam ovako kaže Gospod: ’Zato što govorite ovu reč – ’Breme Gospodnje’ – a ja sam vam poslao poruku: ’Ne smete više da govorite: ’Breme Gospodnje’.
JER 23:39 Zato, evo me, da vas zaboravim! Sasvim ću da vas zaboravim i napustim i vas i grad koji sam dao vama i vašim precima. Odbaciću vas od svoga lica.
JER 23:40 Staviću na vas večno ruglo i večnu sramotu koji se ne zaboravljaju.“
JER 24:1 Gle! Gospod mi je pokazao dve kotarice smokava stavljene pred Gospodnji Dom, nakon što je vavilonski car Navuhodonosor odveo u izgnanstvo Jehoniju, sina Judinog cara Joakima i judejske glavare, zajedno sa tesarima i kovačima iz Jerusalima. On ih je sve odveo u Vavilon.
JER 24:2 U jednoj su korpi bile veoma dobre smokve, nalik ranim smokvama. U drugoj su bile vrlo loše smokve, nejestive koliko su loše.
JER 24:3 I tada mi je Gospod rekao: „Jeremija, šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Smokve! Ove dobre su baš dobre; i loše smokve, nejestive koliko su loše.“
JER 24:4 Tada mi je došla Gospodnja reč i poručila mi:
JER 24:5 „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: ’Kakve su ove dobre smokve, takvo dobro smeram Judinim izgnanicima koje sam iz ovog mesta poslao u haldejsku zemlju.
JER 24:6 Moje će oči gledati da im dobro bude: da ih vratim u ovu zemlju; da ih gradim, a ne da ih rušim; da ih sadim, a ne da ih čupam.
JER 24:7 Daću im srce da me upoznaju, da sam ja Gospod. Oni će biti moj narod, a ja ću im biti Bog jer će mi se vratiti svim srcem svojim.
JER 24:8 A kakve su loše smokve, nejestive koliko su loše – jer tako kaže Gospod – tako ću da učinim sa Judinim carem Sedekijom, njegovim glavarima, sa preostalima u Jerusalimu, sa ostatkom ove zemlje i onima što prebivaju u egipatskoj zemlji.
JER 24:9 Učiniću ih prizorom grozote za sva carstva sveta, ruglom i podsmehom, porugom i prokletstvom po svim mestima u koja ću ih izagnati.
JER 24:10 Poslaću na njih mač, glad i pomor, sve dok se ne zatru sa zemlje koju sam dao i njima i njihovim precima.’“
JER 25:1 Reč koja je došla Jeremiji za sav narod Jude, četvrte godine Joakima, sina Judinog cara Josije, što je bila prva godina Navuhodonosora, cara Vavilona;
JER 25:2 reč koju je prorok Jeremija objavio svem narodu Jude i svim stanovnicima Jerusalima. Rekao im je:
JER 25:3 „Još od trinaeste godine Josije, sina Amonova cara Judinog, pa do danas, evo mi već dvadeset tri godine dolazi reč Gospodnja. Ja sam vam je uporno objavljivao i objavljivao, ali vi niste poslušali.
JER 25:4 Gospod vam je slao sve svoje sluge. Uporno vam je slao proroke ali ih niste poslušali, niste prignuli svoje uho da čujete.
JER 25:5 A govorili su vam: ’Molimo vas, neka se svako vrati sa svog zlog puta i od svojih zlodela! Prebivajte na zemlji koju je Gospod dao vama i vašim precima odvajkada pa doveka.
JER 25:6 Ne idite za drugim bogovima da biste im služili i klanjali im se! Ne gnevite me delom svojih ruku i neću vam nauditi.
JER 25:7 Ali vi me niste poslušali – govori Gospod – nego ste me gnevili delom svojih ruku sebi na nesreću.’“
JER 25:8 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama: „Zato što niste slušali moje reči;
JER 25:9 evo, ja šaljem i donosim sve rodove sa severa – govori Gospod – i Navuhodonosora, cara Vavilona, moga slugu. Dovešću ih na ovu zemlju, na njene stanovnike i na sve ove okolne narode. Izručiću ih kletom uništenju, pretvoriću ih u pustoš, u ruglo i ruševine večne.
JER 25:10 Ugušiću među njima zvuk veselja, ciku radovanja, povik mladoženje i neveste, kloparanje žrvnjeva i svetlost svetiljke.
JER 25:11 Zemlju ću ovu pretvoriti u pustoš, u ruševinu, a ovi će narodi služiti sedamdeset godina caru Vavilona.
JER 25:12 I kada se navrši sedamdeset godina, kazniću cara Vavilona i onaj narod – govori Gospod – za njihove krivice. A zemlju ću haldejsku da pretvorim u ruševinu večnu.
JER 25:13 Pustiću na tu zemlju sve moje reči koje sam protiv nje objavio i sve što je zapisano u ovoj knjizi, što je Jeremija prorokovao svim ovim narodima.
JER 25:14 Jer će i njima nametnuti radove mnogi narodi i veliki carevi. Uzvratiću im po njihovim postupcima i prema delu njihovih ruku.“
JER 25:15 Jer ovako mi je kazao Gospod, Bog Izrailja: „Uzmi ovu čašu vina jarosti iz moje ruke i napoj njome sve narode kojima te šaljem.
JER 25:16 I piće i zateturaće se, kao da nisu pri čistoj pameti zbog mača koji ću među njih da pošaljem.“
JER 25:17 Tako sam uzeo čašu iz Gospodnjih ruku i napojio sve narode kojima me je [Gospod] poslao:
JER 25:18 Jerusalim, sve gradove Jude i njegove careve, njegove glavare, da postanu pustoš, ruševina, ruglo i prokletstvo, što danas i jesu;
JER 25:19 i faraona, cara Egipta, njegove sluge, njegove glavare i sav njegov narod;
JER 25:20 i sve koji su mešanog porekla, sve careve zemlje Uz, sve careve filistejske zemlje, Askalon, Gazu, Akaron i ostatak Azota;
JER 25:21 i Edom, Moav i narod Amona;
JER 25:22 i sve careve Tira, sve careve Sidona i sve careve ostrva sa druge strane mora;
JER 25:23 i Dedan, Temu, Vuz i sve sa krajeva zemlje;
JER 25:24 i sve arapske careve, sve careve onih u pustinji koji su mešanog porekla;
JER 25:25 i sve zimrijske careve, sve elamske careve, sve midijske careve;
JER 25:26 i sve careve severa, i one koji su blizu i one koji su daleko, i jedne i druge, sva carstva sveta koja su na licu zemlje. A car sisaški će piti posle njih.
JER 25:27 „Reci im: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: pijte i opijte se! Izbljujte se pa padnite da ne ustanete, jer ja šaljem mač među vas.’
JER 25:28 Ako li odbiju da iz tvoje ruke uzmu čašu da bi pili, ti im reci: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama: pićete! Zacelo ćete piti!
JER 25:29 Jer, evo počinjem da puštam zlo na grad koji je po meni nazvan, a vi da ostanete nekažnjeni? Nećete ostati nekažnjeni! Prizvao sam mač na sve stanovnike zemlje – govori Gospod nad vojskama.’
JER 25:30 Ti im prorokuj sve ove reči i reci im: ’Gospod će sa visina kao lavić riknuti, iz svog svetog mesta će moćno zavikati. Zaoriće na svoje Prebivalište klicanjem protiv svih stanovnika zemlje, kao onaj koji mulja grožđe.
JER 25:31 Ta vika stiže do krajeva zemlje, jer se Gospod spori s narodima. Za sud se on sprema s celim čovečanstvom, a zlikovce je maču prepustio – govori Gospod.’“
JER 25:32 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Evo zla što nadire od naroda do naroda! Prolama se velika oluja iz najdaljih zemljinih krajeva.
JER 25:33 Poklanih će toga dana od Gospoda biti s kraja na kraj zemlje. Neožaljeni, nesakupljeni i nesahranjeni – takvi će postati – đubrivo povrh zemlje.
JER 25:34 Kukajte, pastiri! Zavapite, u prašini se valjajte, vi vladari stada! Sazrelo je vreme i za vaše klanje i za vaše rasejanje, jer ćete prsnuti ko posuda draga.
JER 25:35 Za pastire nema utočišta, nema spasa za vladare stada!
JER 25:36 Slušaj vapaj pastira i naricanje vladara stada jer Gospod hara njihov pašnjak.
JER 25:37 I biće opustošeni mirni pašnjaci zbog Gospodnjeg razjarenog gneva.
JER 25:38 Kao lavić on napušta stanište svoje jer je opustošena njihova zemlja od jarosti tlačitelja, od njegovog gneva usplamtelog.“
JER 26:1 Na početku vladavine Joakima, sina Judinog cara Josije, došla mi je reč Gospodnja:
JER 26:2 „Ovako kaže Gospod: stani u dvorište Doma Gospodnjeg i objavi svim gradovima Jude, onima koji su došli da se poklone u Domu Gospodnjem. Objavi im sve ove reči koje ti zapovedam. Ni reč ne izostavi.
JER 26:3 Možda će da slušaju, pa se svako vrati sa svog zlog puta i ja se predomislim zbog propasti koju sam naumio da im nanesem zbog njihovih zlodela.
JER 26:4 Reci im ovo: ’Ovako kaže Gospod: ako me ne budete slušali – da živite po Zakonu koji sam stavio pred vas,
JER 26:5 da slušate reči mojih slugu proroka, koje vam uporno šaljem, a vi ih ne slušate –
JER 26:6 ovaj ću Dom učiniti poput Siloma i ovaj grad prokletstvom za sve zemaljske narode.’“
JER 26:7 A sveštenici, proroci i sav narod su čuli Jeremijinu objavu, te reči u Gospodnjem Domu.
JER 26:8 Tek što je Jeremija završio sa objavom svega što mu je Gospod zapovedio da kaže svem narodu, oni su ga uhvatili – sveštenici, proroci i sav narod. Rekli su: „Jamačno ćeš umreti!
JER 26:9 Zašto si prorokovao u Gospodnje ime i rekao da će ovaj Dom postati kao Silom, da će ovaj grad opustošiti od žitelja?!“ A sav se narod okupio oko Jeremije u Domu Gospodnjem.
JER 26:10 Za ovo su čuli Judini glavari, pa su iz carevog dvora došli u Gospodnji Dom. Seli su na ulaz Novih Gospodnjih vrata.
JER 26:11 Sveštenici i proroci su ovako rekli glavarima i svem narodu: „Ovaj čovek je zaslužio smrtnu kaznu jer je prorokovao protiv ovog grada, onako kako ste čuli svojim ušima.“
JER 26:12 A Jeremija je uzvratio svim glavarima i svem narodu: „Gospod me je poslao da prorokujem protiv ovog Doma i protiv ovog grada svim rečima koje ste čuli.
JER 26:13 Zato popravite svoje puteve i svoja dela! Poslušajte glas Gospoda, svoga Boga, da bi se predomislio za propast koju vam je najavio.
JER 26:14 A ja sam, evo, u vašim rukama. Radite sa mnom ono što je po vama dobro i pravo.
JER 26:15 Ali jedno sigurno znajte: ako me pogubite, svaljujete nevinu krv na sebe, na ovaj grad i sve njegove stanovnike. Jer, zaista me je Gospod poslao k vama da vam u uši objavim sve ove reči.“
JER 26:16 A glavari i sav narod su rekli sveštenicima i prorocima: „Ovaj čovek ne zaslužuje smrt jer nam je govorio u ime Gospoda, našeg Boga.“
JER 26:17 Ali podigli su se neki ljudi od starešina zemlje pa su rekli svem narodnom zboru:
JER 26:18 „Mihej Morašćanin je prorokovao u vreme Judinog cara Jezekije. Rekao je svem narodu Jude: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama: Preoran će biti Sion, Jerusalim u ruševine pretvoren, a brdo ovog Doma u zaraslu šumu.’
JER 26:19 Pa jesu li ga pogubili Jezekija, car Jude i svi Judejci? Zar se on nije bojao Gospoda i vapio pred licem Gospodnjim, pa je odustao Gospod od zla koje im je najavio? A evo, mi ćemo sebi naneti veliko zlo!“
JER 26:20 Ali bio je tu i čovek koji je prorokovao u Gospodnje ime – Urija, sin Semajin iz Kirijat-Jarima. I on je za ovaj grad i za ovu zemlju prorokovao prema Jeremijinim rečima.
JER 26:21 Kada su car Joakim, svi njegovi junaci i svi glavari čuli njegove reči, car je odlučio da ga pogubi. Urija je čuo za to, uplašio se i pobegao. Otišao je za Egipat.
JER 26:22 Car Joakim je poslao ljude u Egipat. Tamo su, naime, otišli Ahvorov sin Elnatan i još neki s njim.
JER 26:23 Oni su doveli Uriju iz Egipta i izveli ga pred cara Joakima koji ga je pogubio mačem. Telo mu je bacio na groblje običnog naroda.
JER 26:24 Ali Ahikam, sin Safanov, je čuvao Jeremiju i nije dozvolio da ga predaju narodu i pogube.
JER 27:1 Na početku vladavine Sedekije, sina Judinog cara Josije, ova je reč došla Jeremiji od Gospoda:
JER 27:2 Ovako mi je rekao Gospod: „Napravi sebi okove i jaram pa ih stavi na vrat.
JER 27:3 Onda ih pošalji edomskom caru, moavskom caru, caru Amonaca, tirskom caru i sidonskom caru po glasnicima koji dolaze u Jerusalim Sedekiji, caru Jude.
JER 27:4 Zapovedi im da ovako kažu svojim gospodarima: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ovo recite svojim gospodarima:
JER 27:5 Ja sam stvorio zemlju, ljude i životinje što su na zemlji, silom svojom velikom i rukom svojom ispruženom, i dajem je kome hoću.
JER 27:6 I sada dajem sve ove zemlje u ruke Navuhodonosora, cara Vavilona, moga sluge; daću da mu služe i zveri poljske.
JER 27:7 Služiće svi narodi njemu, njegovom sinu i njegovom unuku, dok ne dođe vreme i za njega i za njegovu zemlju, da on služi mnogim narodima i velikim carevima.
JER 27:8 A bude li naroda i carstva koji neće da služe njemu – Navuhodonosoru, caru Vavilona – i neće da upregnu vrat u jaram cara Vavilona, ja ću taj narod kazniti mačem, glađu i bolešću, sve dok ih ne zatrem njegovom rukom – govori Gospod.
JER 27:9 Zato ne slušajte svoje proroke i svoje vračare, svoje tumače snova, svoje gatare i svoje bajače koji vam govore: nećete vi služiti caru Vavilona!
JER 27:10 Jer vam oni laž prorokuju da bi se odvojili od vaše zemlje, da bih vas ja isterao i da biste nastradali.
JER 27:11 A narod koji upregne vrat u jaram cara Vavilona i služi mu, ostaviću da počiva u svojoj zemlji – govori Gospod – da je obrađuje i prebiva u njoj.’“
JER 27:12 Sve sam ove reči objavio Sedekiji, caru Jude. Baš isto ovako: „Upregnite vratove u jaram cara Vavilona pa služite i njemu i njegovom narodu da biste preživeli.
JER 27:13 Zašto da izginete i ti i tvoj narod od mača, gladi i bolesti, onako kako je Gospod objavio za narod koji neće da služi caru Vavilona?
JER 27:14 Ne slušajte reči proroka koji vam govore: ’Nećete vi služiti caru Vavilona’, jer vam oni laž prorokuju.
JER 27:15 Jer ja ih nisam poslao – govori Gospod – oni u moje ime prorokuju laž da bih vas isterao, da biste nastradali i vi i proroci koji vam prorokuju.“
JER 27:16 I sveštenicima i svem ovom narodu sam objavio: „Ovako kaže Gospod: ne slušajte reči svojih proroka koji vam prorokuju: ’Blago Doma Gospodnjeg uskoro vraćaju iz Vavilona’, jer vam oni prorokuju laž.
JER 27:17 Ne slušajte ih! Služite caru Vavilona i preživećete! Zašto da ovaj grad postane ruševina?
JER 27:18 Ako su oni proroci i ako je sa njima Gospodnja reč, neka se zauzmu kod Gospoda nad vojskama da ne odnose u Vavilon blago što je preostalo u Domu Gospodnjem, na dvoru cara Jude i u Jerusalimu.
JER 27:19 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama za stubove, za more, za podnožja i ostatak blaga što je u ovom gradu,
JER 27:20 koje nije uzeo Navuhodonosor, car Vavilona, kada je iz Jerusalima u Vavilon odveo u izgnanstvo Jehoniju, sina Judinog cara Joakima i sve plemiće Jude i Jerusalima.
JER 27:21 Da, ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja za blago koje je preostalo u Domu Gospodnjem, na dvoru cara Jude i u Jerusalimu:
JER 27:22 ’U Vavilon će se odneti i tamo će ostati sve do dana kada ću da se pobrinem za njih – govori Gospod – a onda ću da ih donesem i vratim ih na ovo mesto.’“
JER 28:1 Bilo je to iste godine kada je Judin car Sedekija otpočeo vladavinu. Te četvrte godine, petog meseca, naočigled sveštenika i sveg naroda u Domu Gospodnjem, Azurov sin Hananija, prorok iz Gavaona, mi je rekao:
JER 28:2 „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ’Skršiću jaram cara Vavilona!
JER 28:3 Za dve godine vraćam na ovo mesto sve stvari Doma Gospodnjeg koje je odavde uzeo vavilonski car Navuhodonosor i odneo ih u Vavilon;
JER 28:4 I Jehoniju, sina Judinog cara Joakima, i sve izgnane Judejce koji su otišli za Vavilon ja vraćam na mesto ovo – govori Gospod – jer ja ću da skršim jaram cara Vavilona.’“
JER 28:5 A prorok Jeremija je odgovorio proroku Hananiji pred sveštenicima i pred svim narodom, koji su stajali u Domu Gospodnjem:
JER 28:6 Jeremija je rekao proroku: „Amin! Tako neka Gospod učini, neka ispuni tvoje reči koje si prorokovao. Neka iz Vavilona u ovo mesto vrati stvari Gospodnjeg Doma i sve izgnane.
JER 28:7 Ali, poslušaj ovu reč koju ću objaviti i tebi i svem narodu:
JER 28:8 Proroci od davnina, koji su bili i pre mene i pre tebe, prorokovali su mnogim zemljama i velikim carstvima rat, zlo i pomor.
JER 28:9 A prorok koji bi prorokovao mir, pa bi se ispunila njegova reč, bio bi prihvaćen kao prorok koga je zaista Gospod poslao.“
JER 28:10 Prorok Hananija je tada skinuo jaram sa vrata proroka Jeremije i skršio ga.
JER 28:11 I pred celim narodom Hananija je rekao: „Ovako kaže Gospod: ’Ovako ću za dve godine sa vrata svih naroda skršiti jaram Navuhodonosora, cara Vavilona.’“ A prorok Jeremija je otišao svojim putem.
JER 28:12 Reč Gospodnja je došla Jeremiji nakon što je prorok Hananija skršio jaram sa vrata proroka Jeremije:
JER 28:13 „Idi i reci Hananiji: ’Ovako kaže Gospod: skršio si drveni jaram, ali sada si umesto njega napravio gvozdeni jaram!
JER 28:14 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: na vrat svih tih naroda stavljam gvozdeni jaram, da služe Navuhodonosoru, caru Vavilona, i služiće mu, baš kao i zveri poljske koje sam mu dao.’“
JER 28:15 Prorok Jeremija je rekao proroku Hananiji: „Slušaj, Hananija: nije te Gospod poslao! Ovaj si narod naveo da se pouzda u laž!
JER 28:16 Zato ovako kaže Gospod: ’Evo, zbrisaću te sa lica zemlje ove godine. Umrećeš, jer si razglasio pobunu protiv Gospoda.’“
JER 28:17 Tako je prorok Hananija umro te godine u sedmom mesecu.
JER 29:1 Ovo su reči pisma koje je prorok Jeremija poslao iz Jerusalima ostatku starešina u izgnanstvu, sveštenicima, prorocima i svem narodu koji je iz Jerusalima u Vavilon odveo Navuhodonosor –
JER 29:2 nakon odlaska cara Jehonije, carice majke, dvorana, glavara Jude i Jerusalima, zajedno sa tesarima i kovačima iz Jerusalima –
JER 29:3 po Safanovom sinu Eleasi i Gemariji, Helkijinom sinu, koje je car Jude Sedekija poslao u Vavilon kod Navuhodonosora, vavilonskog cara. A pisalo je:
JER 29:4 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja, svim izgnanicima koje sam iz Jerusalima poslao u izgnanstvo, u Vavilon:
JER 29:5 „Gradite kuće i kućite se! Bašte sadite i jedite njihov plod!
JER 29:6 Ženite se, rađajte sinove i ćerke. Ženite svoje sinove i svoje ćerke udajite, da i oni izrode sinove i ćerke. Množite se tamo i ne umanjujte se.
JER 29:7 Tražite blagostanje gradu u koji sam vas poslao u izgnanstvo. Molite se za njega Gospodu, jer će njegovo blagostanje biti i vaše blagostanje.“
JER 29:8 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Neka vas ne varaju vaši proroci, koji su među vama i vaši tumači snova. Ne slušajte svoje snove što ih sanjate
JER 29:9 jer vam oni prorokuju lažno u moje ime. Ja ih nisam poslao – govori Gospod.“
JER 29:10 Ovako kaže Gospod: „Kada se navrši vavilonskih sedamdeset godina, zauzeću se za vas i ostvariću nad vama moju dobru reč. Vratiću vas na ovo mesto.
JER 29:11 Jer ja znam naume koje sam za vas osmislio – govori Gospod – dobre naume, a ne loše, da vam dam budućnost punu nade.
JER 29:12 A vi ćete me prizivati, dolazićete da mi se molite, a ja ću vas uslišiti.
JER 29:13 Tražićete me i pronaći ćete me jer ćete me tražiti svim svojim srcem!
JER 29:14 Daću vam da me pronađete – govori Gospod. Vratiću vaše izgnanike i sabraću vas iz svih naroda i svih mesta u koje sam vas izagnao – govori Gospod – i dovešću vas na mesto sa kojeg sam vas i poslao u izgnanstvo.“
JER 29:15 Ipak vi govorite: „Gospod nam je u Vavilonu podigao proroke.“
JER 29:16 Ali ovako kaže Gospod caru koji sedi na Davidovom prestolu i svem narodu što živi u ovom gradu, tvojim sunarodnicima koji nisu s tobom otišli u izgnanstvo:
JER 29:17 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Evo, šaljem na njih mač, glad i pomor. Učiniću da su kao trule smokve, nejestive koliko su loše.
JER 29:18 Goniću ih mačem, glađu i pomorom; pretvoriću ih u prizor grozote za sva carstva sveta, u kletvu, u pustoš, u ruglo i podsmeh za sve narode među koje sam ih izagnao.
JER 29:19 Jer nisu slušali moje reči – govori Gospod – koje sam im uporno slao i slao po prorocima, svojim slugama. Niste slušali – govori Gospod.
JER 29:20 Svi vi, izgnanici, čujte reč Gospodnju koju sam iz Jerusalima poslao u Vavilon:
JER 29:21 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja za Kolajinog sina Ahava i za Masijinog sina Sedekiju, za one koji vam u moje ime prorokuju laž: predaću ih u ruke Navuhodonosora, cara Vavilona. A on će da ih pogubi pred vašim očima.
JER 29:22 Baš njih će svi izgnani Judejci, koji su u Vavilonu, uzimati za kletvu, kad govore: ’Neka ti Gospod učini kao Sedekiji i Ahavu, koje je u vatri spalio vavilonski car!’,
JER 29:23 jer su učinili sramotu u Izrailju. Učinili su preljubu sa ženama svojih bližnjih, u moje su ime objavljivali lažnu poruku koju im ja nisam zapovedio. I ja to znam i tome sam svedok – govori Gospod.“
JER 29:24 „A Semaji iz Nelama reci:
JER 29:25 ’Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: zato što si u svoje ime slao pisma svem narodu koji je u Jerusalimu, Masijinom sinu Sofoniji i svim sveštenicima, govoreći:
JER 29:26 Gospod te je postavio za sveštenika umesto sveštenika Jodaja, da u Domu Gospodnjem pazite na svakog ludaka koji prorokuje. A ti ga baci u okove, pa mu okuj i vrat.
JER 29:27 A zašto onda nisi zapretio Jeremiji Anatoćaninu koji vam prorokuje?
JER 29:28 Jer on je nama u Vavilonu poručio: „Zadugo još gradite kuće i kućite se! Bašte sadite i jedite njihov plod.“’“
JER 29:29 Sveštenik Sofonija je pročitao ovo pismo proroku Jeremiji.
JER 29:30 I reč Gospodnja je došla Jeremiji:
JER 29:31 „Pošalji svim izgnanicima poruku: ’Gospod kaže za Semaju iz Nelama: zato što vam je Semaja ovako prorokovao – a ja ga nisam poslao, već vas je on naveo da se pouzdate u laž –
JER 29:32 zato ovako kaže Gospod: evo, ja ću suditi Semaji iz Nelama i njegovim potomcima. Nikog svog više neće imati živog u ovom narodu i neće videti dobro koje ću da učinim za svoj narod – govori Gospod – jer je pozivao na pobunu protiv Gospoda.’“
JER 30:1 Reč koja je Jeremiji došla od Gospoda:
JER 30:2 „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: ’Zapiši sebi u knjigu sve reči koje ti objavljujem.
JER 30:3 Jer, evo, dolaze dani – govori Gospod – kada ću da vratim iz izgnanstva moj narod, Izrailj i Judu. Gospod kaže: dovešću ih u zemlju koju sam dao njihovim precima i oni će je zaposesti.’“
JER 30:4 A ovo je poruka koju je Gospod objavio Izrailju i Judi:
JER 30:5 „Ovako kaže Gospod: ’Čuli ste strašne, grozne vapaje, a mira nema!’
JER 30:6 Raspitajte se i razmotrite: Da li muškarac rađa? Pa kako onda vidim da se svako muško drži za bedra, kao porodilja, da su svima lica izobličena od bledila!
JER 30:7 Jao! Velik će biti taj dan i nema takvog. Biće to vreme nevolje za Jakova, ali i od nje će biti spasen.
JER 30:8 I toga dana – govori Gospod nad vojskama – slomiću mu jaram s vrata, pokidaću mu okove i neće više služiti tuđincima.
JER 30:9 Služiće Gospodu, svome Bogu, i svome caru Davidu koga ću im podignuti.
JER 30:10 A ti se ne plaši, slugo moj Jakove – govori Gospod – ne strahuj, Izrailju, jer te ja spasavam izdaleka; iz zemlje njihovog izgnanstva vraćam tvoje potomke. I Jakov će se vratiti, biće spokojan i siguran jer ga niko neće plašiti.
JER 30:11 Jer sam ja s tobom – govori Gospod – da te spasem. Ja ću da istrebim sve narode gde sam te rasejao, ali tebe neću da istrebim. Tebe ću pravedno da pokaram i neću te ostaviti nekažnjenog.
JER 30:12 Jer ovako kaže Gospod: ’Prelom je tvoj neizlečiv i teška je tvoja rana!
JER 30:13 Niko te ne brani i za tvoju ranu nema leka što ti zdravlje nosi!
JER 30:14 Svi ljubavnici tvoji su te zaboravili i nije ih briga; jer sam te oborio naletom neprijatelja i kaznom okrutnoga zbog tvojih velikih krivica i mnogih greha tvojih.
JER 30:15 Zašto plačeš zbog svog loma? Bol je tvoj neizlečiv zbog tvojih velikih krivica i mnogih tvojih greha. A sve to ja sam ti učinio.
JER 30:16 I zato će biti progutani svi ti što tebe gutaju. Svi tvoji neprijatelji, baš svi će otići u ropstvo. Oni koji te pljačkaju biće opljačkani, a one koji te plene u plen ću da pretvorim.
JER 30:17 Jer ti ja zdravlje donosim i lečim te od svih rana – govori Gospod. Jer, zvali su te ’Oterana’, ’Sion za koji nikog više nije briga.’
JER 30:18 Ovako kaže Gospod: ’Evo, vratiću izgnane Jakovljevih šatora i smilovaću se na njihova prebivališta! Obnoviću grad na njegovim ruševinama i dvor će da počiva gde mu je i mesto.
JER 30:19 Iz njih će se čuti zahvaljivanje i povik radosnih. Umnožiću ih i neće biti neznatni; učiniću ih časnim i poniženi neće biti.
JER 30:20 Njihove će dece biti kao nekad davno, a njihova će zajednica preda mnom biti osnovana. I ja ću da kaznim sve njihove tlačitelje.
JER 30:21 Od njega će poteći vladar njihov, njihov će vođa od svojih izaći. Ja ću ga privući i on će mi pristupiti. Jer, ko je taj što bi srcem i pomislio da mi drugačije pristupi – govori Gospod.
JER 30:22 I vi ćete biti meni narod a ja vama biću Bog.“
JER 30:23 Evo vihora gneva Gospodnjeg! Kovitla vihor nad glavom zlikovaca, baš kovitla.
JER 30:24 Gospodnji usplamteli gnev neće uminuti dok ne ispuni i dok ne uradi po naumima svog srca. A to ćete shvatiti u poslednjim danima.
JER 31:1 „U one dane – govori Gospod – biću Bog svim rodovima Izrailjevim, a oni će biti moj narod.“
JER 31:2 Ovako kaže Gospod: „Narod koji je preživeo mač našao je naklonost u pustinji, kada je Izrailj otišao da nađe svoj počinak.“
JER 31:3 Gospod mi se izdaleka objavio: „Ja te volim ljubavlju večnom i zato te milošću privlačim!
JER 31:4 Opet ću te sazidati, obnovljena bićeš, o, device izrailjska. Dairama ćeš se opet okititi, igraćeš u kolu s radosnima!
JER 31:5 Opet ćeš da sadiš vinograde na brdima Samarije. A oni koji sade, ti će i da jedu.
JER 31:6 Jer dolazi dan kada će zvati stražari po Jefremovom gorju: ’Ustanite! Idemo Gospodu, našem Bogu na Sion!’“
JER 31:7 Ovako kaže Gospod: „Radosno kličite zbog Jakova! Podvriskujte kličući zbog glave naroda! Objavljujte, proslavljajte i govorite: ’O, Gospode, spasi svoj narod, ostatak Izrailjev!’
JER 31:8 Evo, dovodim ih iz severne zemlje, okupljam ih iz najdaljih zemljinih krajeva. I među njima će biti slepi i hromi, trudnica i porodilja. Baš veliki zbor će se vratiti ovamo.
JER 31:9 Doći će s preklinjanjima, dovešću ih dok budu vapili. Vodiću ih na nabujale potoke, na puteve ravne na kojima se neće spotaknuti. Jer ja sam Izrailju otac i Jefrem je moj prvenac.“
JER 31:10 „Narodi, čujte reč Gospodnju, javite po dalekim ostrvima i recite: ’Onaj koji je raštrkao Izrailj, taj će ga i sakupiti i čuvaće ih kao pastir svoje stado.’
JER 31:11 Jer, Gospod je otkupio Jakova, iskupio ga je iz ruku jačega od njega.
JER 31:12 A oni će doći na brdo Sion kličući radosno. Likovaće zbog dobra Gospodnjeg, zbog žita i vina, zbog ulja, jaganjaca i teladi. Život će im biti kao vrt zaliven i više nikad neće malaksati.
JER 31:13 Devojka će se u kolu radovati zajedno sa mladićima i starcima. Preokrenuću njihovu žalost u radost. Utešiću ih i obradovati ih nakon tuge njihove.
JER 31:14 Nasitiću izobiljem duše sveštenika a i moj će narod sit biti od dobara mojih – govori Gospod.“
JER 31:15 Ovako kaže Gospod: „U Rami se glas čuje, jecaj i lelek glasni: to Rahilja za decom svojom nariče, i neće da se uteši, jer njih više nema.“
JER 31:16 Ovako kaže Gospod: „Grlo stegni da ne plače, ne daj oku da zasuzi! Jer, evo nagrade za delo tvoje – govori Gospod – vratiće se oni iz zemlje neprijatelja.
JER 31:17 Za tvoje sutra postoji nada – govori Gospod – vratiće se deca u svoj zavičaj.
JER 31:18 Jesam, čuo sam Jefrema što nad sobom žali: ’Kaznio si me i bio sam kažnjen kao tele neukroćeno. Povrati me da mogu da se vratim, jer si ti, Gospode, Bog moj!
JER 31:19 I kad sam ti se vratio, pokajao sam se; i kad sam poučen bio, tukao sam se u bedra. Sramota me je i ponižen sam jer nosim ruglo svoje mladosti.’
JER 31:20 Nije li Jefrem moj dragi sin i dete najmilije? Iako sam često govorio protiv njega, stalno mislim o njemu. Zato mi je za njim ustreptala utroba i stvarno ću da mu se smilujem – govori Gospod.
JER 31:21 Postavi sebi putokaze. Stavi sebi znakove i srce usmeri na put, na stazu kojom si išla. Pa se vrati, o, device izrailjska, vrati se ovim svojim gradovima!
JER 31:22 Dokle ćeš da tumaraš, o, ćerko odmetnička?! Jer Gospod je stvorio na zemlji nešto novo, kao kad bi žena pristupila muškarcu.“
JER 31:23 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Ljudi će opet govoriti ovu izreku u judejskoj zemlji i po njenim gradovima, kad im vratim njihove izgnanike: ’Neka te Gospod blagoslovi Prebivalište pravde, svetosti goro!’
JER 31:24 Prebivaće Juda i svi njeni gradovi zajedno u njoj, i ratari i oni što idu za stadom.
JER 31:25 Napojiću duše malaksale, okrepiću svakog iznemoglog.“
JER 31:26 I tada sam se probudio i pogledao: moj je san bio tako sladak.
JER 31:27 „Evo, dolaze dani – govori Gospod – kada ću dom Izrailjev i dom Judin zasejati ljudskim semenom i stočnim semenom.
JER 31:28 I kao što sam bdeo nad njima da ih čupam, da ih obaram i rušim, da ih razaram i kažnjavam; tako ću da bdim nad njima da ih gradim i da ih sadim – govori Gospod.
JER 31:29 U danima onim neće više govoriti: ’Očevi su jeli nedozrelo grožđe, ali zato zubi trnu sinovima!’
JER 31:30 Ipak, za svoju krivicu svako će da umre; utrnuće zubi svakom koji grožđe nedozrelo jede!
JER 31:31 Evo, dolaze dani – govori Gospod – kada ću sklopiti novi savez s narodom izrailjskim i s narodom Judinim.
JER 31:32 To neće biti kao kad sam sklopio savez sa njihovim ocima, onoga dana kad sam ih uzeo za ruku i izveo iz Egipta. Ali nisu bili verni mome savezu, a ja sam im bio muž – govori Gospod.
JER 31:33 A ovo je savez koji ću sklopiti s narodom izrailjskim nakon tih dana: staviću svoj Zakon u njih same, i upisaću ga u njihova srca. Ja ću biti njihov Bog, a oni će biti moj narod – govori Gospod!
JER 31:34 Tada niko neće poučavati svoga sugrađanina ili brata govoreći: ’Upoznaj Gospoda’, jer će me poznavati svi od malog do velikog – govori Gospod. Jer oprostiću njihove krivice, i neću se sećati njihovih greha.“
JER 31:35 Ovako kaže Gospod koji daje sunce da svetli danju, odredbe mesecu i zvezdama da svetle noću; koji more uzburka i talasi mu ključaju i kome je ime Gospod nad vojskama:
JER 31:36 „Ako bi ove odredbe i nestale preda mnom – govori Gospod – prestaće i Izrailjevo potomstvo da bude narod preda mnom doveka.“
JER 31:37 Ovako kaže Gospod: „Kada bi mogla da se premere nebesa gornja, i kada bi mogli da se istraže temelji zemljini donji, tako bih i ja mogao da odbacim sve potomke Izrailja zbog svega onoga što su učinili – govori Gospod.
JER 31:38 Evo, dolaze dani – govori Gospod – kada će se obnoviti grad za Gospoda, od Ananilove kule pa do Ugaonih vrata.
JER 31:39 A uže za merenje će se protegnuti sve do brda Gariv i nazad prema Goahu.
JER 31:40 I sva dolina leševa i pepela, sva polja doline Kidron, do ugla Konjskih vrata ka istoku biće sveta Gospodu. Grad nikad više i doveka neće biti razvaljivan i rušen.“
JER 32:1 Reč od Gospoda koja je došla Jeremiji desete godine Sedekije, Judinog cara, odnosno osamnaeste godine cara Navuhodonosora.
JER 32:2 Tada je vojska cara Vavilona opsedala Jerusalim. Prorok Jeremija je bio zatvoren u dvorištu za stražu, koje je u dvoru Judinog cara.
JER 32:3 Kada ga je zatvorio, Judin car Sedekija ga je prekorio: „Zašto prorokuješ govoreći: ’Ovako kaže Gospod: evo, predaću ovaj grad u ruke cara Vavilona i on će ga osvojiti;
JER 32:4 Sedekija, car Jude neće pobeći iz ruku Haldejaca jer će sigurno biti predat u ruke cara Vavilona, razgovaraće sa njim i srešće ga oči u oči;
JER 32:5 car Vavilona će odvesti Sedekiju i tamo će biti dok se ne zauzmem za njega – govori Gospod – jer ako se borite sa Haldejcima nećete pobediti?’“
JER 32:6 A Jeremija reče: došla mi je Gospodnja reč i poručila:
JER 32:7 „Evo Anameila, sina tvoga strica Saluma. Doći će ti i reći: ’Kupi moje polje u Anatotu jer imaš otkupno pravo da ga kupiš.’“
JER 32:8 Tako je Anameilo, sin moga strica, došao do mene – kako je Gospod i rekao – u dvorište za stražu i rekao mi: „Molim te, kupi moje polje u Anatotu, na području Venijamina. Ti imaš pravo da ga poseduješ, tvoje je otkupno pravo. Kupi ga!“ Znao sam da je ova reč od Gospoda.
JER 32:9 Tako sam od Anameila, sina moga strica, kupio polje u Anatotu plativši mu sedamnaest srebrnih šekela.
JER 32:10 Napisao sam ugovor, zapečatio ga i pred svedocima mu na terazijama odmerio srebro.
JER 32:11 Zatim sam uzeo ugovor o kupovini, onaj zapečaćeni po uslovima i odredbama, kao i nezapečaćeni.
JER 32:12 Ugovor o kupovini sam dao Varuhu, sinu Masijinog sina Nirije, pred stričevićem Anameilom i pred svedocima koji su se potpisali na ugovor o prodaji, i pred svim Judejcima koji su sedeli u stražarskom dvorištu.
JER 32:13 I pred svima njima sam zapovedio Varuhu:
JER 32:14 „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ’Uzmi ove ugovore – ovaj ugovor o prodaji i zapečaćeni i nezapečaćeni – pa ih stavi u zemljanu posudu. Neka tamo stoje zadugo.’
JER 32:15 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ’U ovoj će se zemlji opet kupovati kuće, polja i vinogradi!’“
JER 32:16 I kada sam dao ugovor o prodaji Nirijinom sinu Varuhu pomolio sam se Gospodu:
JER 32:17 „O, Gospode Bože! Evo, ti si stvorio nebesa snagom svojom velikom i rukom svojom moćnom. Tebi ništa nemoguće nije!
JER 32:18 Ti iskazuješ milost hiljadama, uzvraćaš po krivici otaca u nedra njihovih sinova nakon njih. Bog veliki i moćni! Ime mu je Gospod nad vojskama.
JER 32:19 Velik si u odlukama i velik u delima. Oči su tvoje otvorene nad svim putevima potomaka ljudi, da svakome uzvratiš po njegovim putevima i prema plodu dela njegovih.
JER 32:20 U Egiptu si učinio znakove i čudesa poznata sve do danas i u Izrailju i među ljudima. Stekao si sebi ime, baš kakvo je i danas.
JER 32:21 Izveo si svoj narod Izrailj iz Egipta znakovima i čudesima, svojom rukom velikom, svojom rukom moćnom i velikom strahotom.
JER 32:22 Dao si im ovu zemlju za koju si se zakleo njihovim precima da ćeš im je dati, zemlju kojom teku mleko i med.
JER 32:23 I oni su došli, zaposeli su je i nisu slušali tvoj glas i tvoj Zakon. Nisu živeli po svemu što si im zapovedio da čine, baš ništa od toga. Zato si pustio na njih sva ova zla.
JER 32:24 Evo, bedemi se primiču gradu da ga osvoje! Grad će zbog mača, gladi i pomora biti predat u ruke Haldejcima što se protiv njega bore. Kao što vidiš, ostvarilo se sve što si najavio.
JER 32:25 A ti si mi rekao, o, Bože Gospode: ’Kupi srebrom sebi polje, pa neka svedoci to posvedoče’, a grad je predan u ruke Haldejcima!“
JER 32:26 Reč od Gospoda koja je došla Jeremiji:
JER 32:27 „Evo, ja sam Gospod Bog celog čovečanstva, pa zar je meni nešto nemoguće?
JER 32:28 Zato ovako kaže Gospod: evo, daću ovaj grad u ruke Haldejcima i u ruke Navuhodonosora, cara Vavilona, i on će ga osvojiti.
JER 32:29 I doći će Haldejci koji se bore za ovaj grad i zapaliće ga. Spaliće ga ognjem, a posebno kuće na čijim su krovovima kadili Valu i izlivali žrtvu izlivnicu drugim bogovima, da bi me razgnevili.
JER 32:30 Jer su Izrailjci i Judejci od svoje mladosti na moje oči činili samo zlo, jer su me Izrailjci samo gnevili svojim postupcima – govori Gospod.
JER 32:31 Jer me je ovaj grad terao na gnev i razjarenost od dana kada su ga sazidali do danas. Zato ga uklanjam od sebe
JER 32:32 zbog sveg zla naroda Izrailja i naroda Jude koje su počinili da bi me razgnevili i oni, i njihovi carevi, njihovi glavari, njihovi sveštenici, njihovi proroci, svi iz Jude i svi stanovnici Jerusalima.
JER 32:33 Okrenuli su mi leđa, a ne lice. Ja sam ih uporno učio, a oni nisu poslušali da bi primili prekor.
JER 32:34 Postavili su svoje gadosti u Domu koji je po meni nazvan, da bi ga onečistili.
JER 32:35 Sazidali su uzvišice Valu u dolini Ven-Enom, da spaljuju svoje sinove i ćerke u vatri Molohu. A ja to nisam zapovedio, ni pomislio nisam da se takva gadost radi i Juda navodi na greh.
JER 32:36 Sada zbog toga kaže Gospod, Bog Izrailja, ovom gradu, za koji govorite da će mačem, glađu i pomorom biti predan u ruke cara Vavilona:
JER 32:37 ’Evo, sakupiću ih iz svih zemalja u koje sam ih izagnao u svom gnevu, u svojoj jarosti i u svojoj srdnji velikoj. Vratiću ih na ovo mesto i daću im da žive spokojno.
JER 32:38 Oni će biti moj narod, a ja ću im biti Bog.
JER 32:39 Daću im jedno srce i jedan put, da me se boje doveka za dobro svoje i svoje dece nakon njih.
JER 32:40 Sklopiću sa njima večni savez i neću ih napustiti. Činiću im dobro i svoj ću strah staviti u njihova srca da se ne okrenu od mene.
JER 32:41 I radovaću se zbog njih dok im činim dobro. Zasadiću ih čvrsto u ovoj zemlji od sveg srca i svom dušom svojom.’
JER 32:42 Jer ovako kaže Gospod: ’Kao što sam na ovaj narod doveo svu ovu veliku propast, tako ću na njih da dovedem sve dobro koje im obećavam.
JER 32:43 Kupovaće polja u ovoj zemlji za koju govorite: „Ovo je pustoš bez ljudi i stoke, dana u ruke Haldejaca!“
JER 32:44 Kupovaće polja za novac, sklapaće ugovore i pečatiće ih uz prisustvo svedoka u zemlji Venijaminovoj, u okolini Jerusalima, u gradovima Jude, u gradovima gorja, u svim gradovima ravnice i u svim gradovima Negeva, jer ja ću da vratim njihove izgnanike – govori Gospod.’“
JER 33:1 Jeremiji je reč Gospodnja došla po drugi put dok je još uvek bio zatvoren u dvorištu za stražu:
JER 33:2 „Ovako kaže Gospod koji je zemlju stvorio, Gospod koji ju je oblikovao i utvrdio – Gospod mu je ime!
JER 33:3 ’Pozovi me i odazvaću ti se! Objaviću ti nešto veliko i nedokučivo, ono što ne poznaješ.’
JER 33:4 Jer ovako kaže Gospod, Bog Izrailja, o kućama ovog grada i o dvorovima careva Jude koji su bili srušeni bedemima i mačem;
JER 33:5 i o onima što dolaze da se bore sa Haldejcima, a koji pune kuće leševima svih onih koje sam satro u svom gnevu i u jarosti svojoj, i onih zbog čijih sam opačina sakrio svoje lice od ovog grada:
JER 33:6 ’Evo, ja ću doneti i lek i ozdravljenje. Izlečiću ih i otkriću im obilje mira i istine.
JER 33:7 Vratiću Judine izgnanike i izgnanike Izrailja, obnoviću ih da su kao nekad.
JER 33:8 Očistiću ih od svih njihovih krivica kojima su zgrešili protiv mene. Oprostiću im sve njihove krivice kojima su mi zgrešili i protiv mene prestupili.
JER 33:9 I u tom imenu će mi biti radost, slava i čast pred narodima zemaljskim koji će čuti za sve dobro koje ću da im uradim. Uplašiće se i uzdrhtaće zbog sveg dobra i sveg blagostanja koje činim za njega.’“
JER 33:10 Ovako kaže Gospod: „Na ovom mestu, za koje govorite: ’Ovo je pustoš bez ljudi i stoke’, po gradovima Jude i po ulicama Jerusalima, opustošenim od ljudi, bez stanovnika i stoke, opet će se čuti
JER 33:11 zvuk veselja, cika radovanja, povik mladoženje i povik neveste, klicanje onih što pozivaju: ’Hvalite Gospoda nad vojskama! Dobar je Gospod, jer je milost njegova doveka’ i onih koji donose zahvalnicu u Dom Gospodnji. Jer ja ću da vratim izgnane iz zemlje i biće kao nekad – kaže Gospod.“
JER 33:12 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Na ovom mestu, opustošenom od ljudi i stoke, i u svim njegovim gradovima ponovo će biti paše za pastire da na njima odmaraju stada.
JER 33:13 U gradovima gorja, u svim gradovima ravnice, u gradovima Negeva, u zemlji Venijaminovoj, u okolini Jerusalima i u svim gradovima Jude prolaziće stada kroz ruke onog što ih broji, kaže Gospod.
JER 33:14 Evo, dolaze dani – govori Gospod – kada ću da ostvarim dobru reč koju sam najavio domu Izrailjevom i domu Judinom.
JER 33:15 Tih dana i u to vreme daću da izraste Davidov pravedni Izdanak. On će da vlada pravedno i pravično po zemlji.
JER 33:16 Tih će dana Juda biti spasena, Jerusalim će prebivati spokojno i svako će ga zvati: ’Gospod, naša pravednost!’“
JER 33:17 Jer ovako kaže Gospod: „Nikada Davidu neće ponestati naslednika na prestolu doma Izrailjevog!
JER 33:18 Sveštenicima Levitima neće ponestati naslednika koji bi preda mnom prinosio svespalnicu, koji bi prinosio kad i žitnu žrtvu i koji bi žrtvovao doveka.“
JER 33:19 Reč Gospodnja je došla Jeremiji:
JER 33:20 „Ovako kaže Gospod: ’Ako bi raskinuli moj savez sa danom i moj savez sa noći, pa više ne bude ni dana ni noći kad im je vreme;
JER 33:21 tako bi se isto raskinuo moj savez sa Davidom, slugom mojim, da više nema sina koji bi vladao na njegovom prestolu; i sa sveštenicima Levitima, slugama mojim.
JER 33:22 Kao što je vojska nebeska neprebrojiva i pesak morski neizmerljiv, tako ću da uvećam potomke mog sluge Davida i mojih slugu Levita!’“
JER 33:23 Reč Gospodnja je došla Jeremiji:
JER 33:24 „Zar nisi čuo šta je ovaj narod kazao: ’Dva su plemena koja je izabrao Gospod, a onda ih je odbacio?!’ Tako oni preziru moj narod da više pred njima i nisu narod.
JER 33:25 Ovako kaže Gospod: da nisam sklopio svoj savez sa danom i noći, i čvrste odredbe sa nebesima i zemljom;
JER 33:26 tada bih odbacio i potomke Jakovljeve i mog sluge Davida. Tada ne bih više uzimao nijednog od njegovih potomka da vladaju potomcima Avrahamovim, Isakovim i Jakovljevim. Ali ja ću vratiti njihove izgnanike i smilovaću im se!“
JER 34:1 Reč koja je od Gospoda došla Jeremiji kada su se Navuhodonosor, car Vavilona, sva njegova vojska, sva carstva na zemlji kojima je vladao i svi narodi borili protiv Jerusalima i svih okolnih gradova:
JER 34:2 „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: idi i reci Sedekiji, caru Jude. Kaži mu ovo: ’Ovako kaže Gospod: evo, daću ovaj grad u ruke cara Vavilona i on će ga spaliti vatrom!
JER 34:3 A ti se nećeš izbaviti iz njegovih ruku već ćeš sigurno biti zarobljen. Predaće te u njegove ruke, razgovaraćeš sa carem Vavilona licem u lice i srešćeš ga oči u oči. I otići ćeš u Vavilon.’“
JER 34:4 Ali čuj Gospodnju reč, Sedekija, care Judin: ovako ti kaže Gospod: „Neće te smaknuti mačem.
JER 34:5 Umrećeš u miru. I kao što su kadili za tvoje očeve, bivše careve – one koji su pre tebe bili – tako će i za tebe kaditi. ’Jao, gospodaru!’ – žaliće za tobom – jer sam ja tako obećao, govori Gospod.“
JER 34:6 Tako je prorok Jeremija objavio Sedekiji, caru Jude, sve ove reči u Jerusalimu
JER 34:7 dok se vojska cara Vavilona borila protiv Jerusalima i svih gradova Jude koji su preostali, to jest Lahisa i Azeke. Naime, jedino su oni preostali od svih Judinih utvrđenih gradova.
JER 34:8 Ovo je reč koja je Jeremiji došla od Gospoda nakon što je car Sedekija sklopio savez sa svim narodom preostalim u Jerusalimu i tako im proglasio oslobođenje:
JER 34:9 Da svako oslobodi svoju robinju i svoga roba, Jevrejina i Jevrejku, da za njih ne radi nijedan njihov brat Jevrejin.
JER 34:10 Poglavari i sav narod su poslušali pa su sklopili savez o puštanju svakog roba i svake robinje, da ne rade više za njih. Tako su poslušali i oslobodili su ih.
JER 34:11 Ali nakon toga su se predomislili, pa su vratili i robove i robinje koje su oslobodili od ropstva, i potčinili ih kao robove i robinje.
JER 34:12 Tada je reč Gospodnja došla Jeremiji od Gospoda:
JER 34:13 „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: ’Ja sam sklopio savez sa vašim precima onog dana kada sam ih izveo iz egipatske zemlje, iz kuće ropstva. Rekao sam im:
JER 34:14 „Kada se navrši sedam godina svako neka oslobodi svog brata Jevrejina koji ti se prodao i služio šest godina. Oslobodi ga da ti ne robuje.“ I nisu prignuli svoje uho k meni vaši preci. Nisu me poslušali.
JER 34:15 A vi ste se danas vratili i na moje oči pravedno postupili. Svako je proglasio slobodnim svog bližnjeg i sklopili ste savez preda mnom u Domu koji je po meni nazvan.
JER 34:16 Ali ste se predomislili i oskrnavili moje ime! Svako je vratio svog roba i svako svoju robinju koje ste oslobodili od ropstva po njihovoj volji. Potčinili ste ih da vam budu robovi i robinje.’
JER 34:17 Zato govori Gospod: ’Niste me poslušali da objavite slobodu, svako svom bratu i svako svom bližnjem. Evo, ja objavljujem vama slobodu – govori Gospod – za mač, pomor i glad! Pretvoriću vas u prizor grozote za sva carstva sveta.
JER 34:18 Sa ljudima koji su prekršili moj savez i koji nisu ispunili uslove saveza koji su sklopili preda mnom, učiniću kao sa teletom kada ga raspolute i prođu između polutki.
JER 34:19 Poglavare Jude, glavare Jerusalima, dvorane, sveštenike i sav narod zemlje koji je prošao između polutki teleta
JER 34:20 predaću u ruke njihovih neprijatelja i u ruke onih koji im rade o glavi. Njihovi će leševi postati hrana nebeskim pticama i zverima zemaljskim.
JER 34:21 Sedekiju, cara Jude, i njegove glavare predaću u ruke njihovih neprijatelja, u ruke onih koji im rade o glavi i u ruke vojske cara Vavilona koja se povukla od vas.
JER 34:22 Evo, zapovediću – govori Gospod – i vratiću ih na ovaj grad. Napašće ga, osvojiće ga i spaliće ga ognjem. A Judine gradove ću da pretvorim u pustoš bez stanovnika.’“
JER 35:1 Reč koja je od Gospoda došla Jeremiji u vreme Joakima, sina Judinog cara Josije:
JER 35:2 „Idi u kuću Rihavovih potomaka i razgovaraj s njima. Dovedi ih u Dom Gospodnji, u jednu od odaja, pa im daj da piju vino.“
JER 35:3 I ja sam poveo Jazaniju, Jeremijinog sina, i Hovasijinog unuka, njegovu braću, sve njegove sinove i sve iz Rihavovog doma.
JER 35:4 Doveo sam ih u Gospodnji Dom, u odaju sinova Anana, sina Božijeg čoveka Igdalija. Ona je bila pored odaje glavara, povrh sobe Salumovog sina Masije, vratara praga.
JER 35:5 Onda sam pred sinove Rihavove kuće stavio pehare pune vina i čaše, pa sam im rekao: „Pijte vino.“
JER 35:6 Odgovorili su: „Mi ne pijemo vino! Naš praotac Jonadav, Rihavov sin, nam je zapovedio: ’Ne pijte vino ni vi ni vaša deca doveka!
JER 35:7 Kuće ne gradite, seme ne sejte, vinograde ne sadite i ne posedujte ih. U šatorima prebivajte doveka, da biste živeli mnoge dane na zemlji u kojoj ste došljaci.’
JER 35:8 I mi smo poslušali glas Jonadava, sina našeg praoca Rihava u svemu što nam je zapovedio. Zato doveka ne pijemo vino ni mi, ni naše žene, ni naši sinovi, ni naše ćerke.
JER 35:9 Kuće ne gradimo da u njima prebivamo, vinograde i polja i seme ne posedujemo,
JER 35:10 u šatorima živimo. Poslušali smo i uradili sve kako nam je zapovedio naš praotac Jonadav.
JER 35:11 Ali kada je u zemlju došao Navuhodonosor, car Vavilona, rekli smo: ’Hajde da se sklonimo u Jerusalim pred vojskom Haldejaca i pred vojskom Aramejaca.’ Tako smo ostali u Jerusalimu.“
JER 35:12 A Jeremiji je došla reč od Gospoda:
JER 35:13 „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: idi i reci svakome u Judi i svim stanovnicima Jerusalima: ’Zar nećete da prihvatite ukor i poslušate moje reči? – govori Gospod.
JER 35:14 Ispunjavaju se reči Rihavovog sina Jonadava, kada je zapovedio svojoj deci da ne piju vino. I nisu pili sve do dana današnjeg. Poslušali su zapovest svog praoca. A ja sam vama uporno govorio i govorio, ali me niste poslušali!
JER 35:15 Slao sam vam uporno sve moje sluge proroke i opominjao: neka se svako vrati sa svog zlog puta, popravite svoja dela i ne idite za drugim bogovima da im služite. Tada ćete prebivati u zemlji koju sam dao vama i vašim precima. Ali niste prignuli uho i niste me poslušali!
JER 35:16 Sinovi Rihavovog sina Jonadava su poslušali zapovest svog praoca, koju im je naložio. A ovaj narod mene nije poslušao.’
JER 35:17 Zato ovako kaže Gospod, Bog nad vojskama, Bog Izrailja: ’Evo, na Judu i sve stanovnike Jerusalima dovodim propast koju sam im najavio! Jer sam im govorio – nisu me poslušali; zvao sam ih – nisu se odazvali!’“
JER 35:18 Kući Rihavovoj prorok Jeremija je kazao: „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ’Poslušali ste zapovest svog praoca Jonadava, izvršili ste sve njegove zapovesti i uradili sve kako vam je zapovedio.
JER 35:19 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Doveka neće nestati čovek iz kuće Rihavovog sina Jonadava koji bi stajao preda mnom!“’“
JER 36:1 Četvrte godine Joakima, sina Judinog cara Josije, došla je Jeremiji ova reč od Gospoda:
JER 36:2 „Uzmi svitak i zapiši u njega sve reči koje ti objavljujem za Izrailj, za Judu i za sve narode, od dana kada sam ti govorio u Josijino vreme, pa do danas.
JER 36:3 Možda će čuti dom Judin za svu propast koju nameravam da im nanesem, pa se svako vrati sa svog zlog puta i ja im oprostim njihovu krivicu i greh njihov.“
JER 36:4 Jeremija je pozvao Varuha, Nirijinog sina. Varuh je zapisao na svitak, po Jeremijinom kazivanju, sve Gospodnje reči koje su mu objavljene.
JER 36:5 Onda je Jeremija zapovedio Varuhu: „Meni su zabranili i ne mogu da odem u Gospodnji Dom.
JER 36:6 Zato ti idi i pročitaj svitak koji si zapisao po mom kazivanju, sve Gospodnje reči. Neka čuje narod u Domu Gospodnjem na dan posta. Neka čuje sva Juda, oni što dolaze iz svojih gradova. Ti im pročitaj.
JER 36:7 Možda će njihovo preklinjanje pasti pred Gospoda, pa se svako vrati sa svog zlog puta, jer su veliki gnev i srdnja koje je Gospod objavio protiv ovog naroda.“
JER 36:8 Nirijin sin Varuh je uradio kako mu je zapovedio prorok Jeremija, da u Domu Gospodnjem pročita svitak reči Gospodnjih.
JER 36:9 A pete godine Joakima, sina Judinog cara Josije, devetog su meseca objavili post pred Gospodom za sav narod u Jerusalimu i za sve koji su iz Judinih gradova došli u Jerusalim.
JER 36:10 U odaji Gemarije, sina pisara Safana – u gornjem dvorištu, kod ulaza na Nova vrata Doma Gospodnjeg – Varuh je pred celim narodom pročitao Jeremijinu poruku iz svitka.
JER 36:11 A Miheja, sin Gemarije i unuk Safanov, je čuo sve Gospodnje reči iz svitka,
JER 36:12 pa je sišao do carevog dvora i do pisareve odaje. I gle, tamo su sedeli svi glavari: pisar Elisama, Semajin sin Delaja, Ahvorov sin Elnatan, Safanov sin Gemarije, Hananijin sin Sedekija i svi glavari.
JER 36:13 Miheja im je preneo sve reči koje je čuo dok je Varuh pred narodom čitao svitak.
JER 36:14 Na to su glavari poslali Varuhu Judija, Netanijevog sina, Selemijinog unuka i Kušijevog praunuka. Poručili su mu: „Uzmi u ruke svitak koji si čitao pred narodom i dođi.“ Nirijin sin Varuh je uzeo svitak u ruke i otišao k njima.
JER 36:15 Rekli su mu: „Sedi, molimo te, pa pročitaj i nama da čujemo.“ Na to je Varuh i njima pročitao svitak da čuju.
JER 36:16 I čim su čuli sve te reči sa strepnjom su pogledali jedan drugog, a Varuhu su rekli: „Javićemo caru o svemu ovome!“
JER 36:17 Pitali su Varuha: „Reci nam, molimo te, kako si zabeležio sve ove reči iz njegovih usta?“
JER 36:18 Varuh im je odgovorio: „On mi je ustima objavljivao sve ove reči, a ja sam ih mastilom pisao na svitak.“
JER 36:19 Poglavari su rekli Varuhu: „Idi, pa se sakrijte i ti i Jeremija! Neka niko ne zna gde ste.“
JER 36:20 Zatim su otišli caru u dvorište, a svitak su ostavili u odaji pisara Elisama. Preneli su caru o svim ovim događajima.
JER 36:21 Car je poslao Judija da donese svitak i on ga je doneo iz odaje pisara Elisama. Onda je Judije čitao svitak pred carem i pred svim glavarima koji su stajali kraj cara.
JER 36:22 Car je sedeo u zimskoj kući. Bio je deveti mesec i pred njim je gorelo ognjište.
JER 36:23 I kad bi Judije pročitao tri ili četiri stupca, car bi ih isekao pisarevim perorezom. Bacao ih je u vatru, u ognjište, sve dok sav svitak nije izgoreo u vatri ognjišta.
JER 36:24 I nisu se uplašili, nisu razderali svoju odeću ni car ni sve njegove sluge koji su čuli sve ove reči.
JER 36:25 Iako su Elnatan, Delaja i Gemarije molili cara da ne spaljuje svitak, on ih nije poslušao.
JER 36:26 Car je zapovedio Jerameilu, carevom sinu, Azrilovom sinu Seraji i Avdilovom sinu Selemiji da uhvate i pisara Varuha i proroka Jeremiju. Ali Gospod ih je sakrio.
JER 36:27 Jeremiji je došla reč od Gospoda nakon što je car spalio svitak sa porukom koju je prema Jeremijinom kazivanju zapisao Varuh:
JER 36:28 „Uzmi drugi svitak i na njemu ponovo zapiši pređašnje reči koje su bile na pređašnjem svitku, koji je spalio Judin car Joakim.
JER 36:29 Reci ovako za Joakima, cara Jude: ’Gospod ti ovako poručuje: spalio si onaj svitak i rekao: zašto si na njemu zapisao: car Vavilona će sigurno doći i razoriće ovu zemlju, istrebiće iz nje i ljude i stoku?
JER 36:30 Zato ovako kaže Gospod o Joakimu, caru Jude: neće imati naslednika na Davidovom prestolu! Njegov će leš biti bačen na dnevnu žegu i noćnu hladnoću.
JER 36:31 Kazniću i njega, njegovo potomstvo i njegove sluge za krivice njihove. Na njih, na stanovnike Jerusalima i na svakoga u Judi doneću propast koju sam im najavio, a oni nisu poslušali.’“
JER 36:32 Tako je Jeremija uzeo drugi svitak pa ga je dao pisaru Varuhu, Nirijinom sinu. On je na svitku zapisao, po Jeremijinom kazivanju, sve reči svitka koji je u vatri spalio Judin car Joakim. I još je tim rečima dodano mnogo sličnih reči.
JER 37:1 Vavilonski car Navuhodonosor je umesto Jehonije, Joakimovog sina, zacario Josijinog sina Sedekiju koji je počeo da vlada u Judinoj zemlji.
JER 37:2 Ali ni on, ni njegove sluge, ni sav narod u zemlji nisu poslušali reči koje im je Gospod objavio preko proroka Jeremije.
JER 37:3 Car Sedekija je poslao Jeremiji Selemijinog sina Jeuhala i sveštenika Sofoniju, Masijinog sina. Poručio mu je: „Molim te, moli se za nas Gospodu, našem Bogu!“
JER 37:4 Jeremija se slobodno kretao u narodu jer ga još uvek nisu bacili u zatvor.
JER 37:5 Tada je faraonova vojska nadrla iz Egipta, za šta su čuli Haldejci koji su opsedali Jerusalim. Na tu vest su odstupili od Jerusalima.
JER 37:6 Gospodnja reč je došla proroku Jeremiji:
JER 37:7 „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja: ’Ovako recite Judinom caru koji vas je poslao k meni po pomoć: evo, faraonova vojska koja nadire da ti pomogne vratiće se u svoju zemlju, u Egipat.
JER 37:8 A vratiće se i Haldejci pa će napasti ovaj grad, osvojiće ga i spaliti vatrom.’
JER 37:9 Ovako kaže Gospod: ne zavaravajte se govoreći: ’Haldejci će svakako otići od nas!’, jer neće oni otići.
JER 37:10 Jer, sve i da poraziš svu vojsku Haldejaca koja ratuje sa tobom, preživeli među njima – svaki probodeni u svom šatoru – ustaće i vatrom će ovaj grad spaliti.“
JER 37:11 A kada se haldejska vojska povukla od Jerusalima zbog faraonove vojske,
JER 37:12 i Jeremija je otišao iz Jerusalima u Venijaminov kraj, da tamo primi nasledstvo od rođaka.
JER 37:13 Ali dogodilo se da je na Venijaminovim vratima bio zapovednik straže zvani Jeraja. Bio je sin Hananijinog sina Selemije. On je uhvatio proroka Jeremiju optužujući ga: „Ti bi da prebegneš Haldejcima!“
JER 37:14 Jeremija mu je odvratio – „To je laž! Ne bežim ja Haldejcima“ – ali ga ovaj nije slušao. Jeraja je uhvatio Jeremiju i odvukao ga glavarima.
JER 37:15 Poglavari su se razbesneli na Jeremiju, pa su ga tukli i bacili u tamnicu, u kuću pisara Jonatana od koje su napravili zatvor.
JER 37:16 Tako je Jeremija dospeo u podrumsku tamnicu, u jamu. Tamo je Jeremija ostao mnogo dana.
JER 37:17 Car Sedekija je poslao ljude po njega. Car ga je doveo i potajno ispitivao na dvoru. Pitao ga je: „Javlja li šta Gospod?“ Jeremija je odgovorio: „Javlja.“ I još: „Bićeš predan u ruke cara Vavilona!“
JER 37:18 Jeremija je rekao caru Sedekiji: „Šta sam ja skrivio tebi, tvojim slugama i ovom narodu da me bacite u zatvor?
JER 37:19 Gde su sada tvoji proroci koji su vam prorokovali: ’Neće car Vavilona da napadne ni tebe ni ovu zemlju?’
JER 37:20 I zato me čuj, molim te, care moj gospodaru. Neka se moje preklinjanje izlije pred tebe: ne vraćaj me u kuću pisara Jonatana da tamo ne umrem!“
JER 37:21 Na to je car Sedekija zapovedio da Jeremiju smeste u stražarsko dvorište, da mu dnevno daju komad hleba iz pekarske ulice, sve dok u gradu nije nestalo hleba. Tako je Jeremija ostao u stražarskom dvorištu.
JER 38:1 Matanov sin Sefatija, Pashorov sin Godolija, Selemijin sin Juhal i Malhijin sin Pashor su čuli poruku koju je Jeremija objavio svem narodu, kada je rekao:
JER 38:2 „Ovako kaže Gospod: ’Ko god ostane u ovom gradu umreće od mača, gladi i pomora. Ko god ode i preda se Haldejcima, preživeće i plen će mu biti tek to što je živ.’
JER 38:3 Ovako kaže Gospod: ’Ovaj će grad sigurno biti predan u ruke vojske cara Vavilona, i on će ga osvojiti.’“
JER 38:4 Tada su glavari rekli caru: „Molimo te, neka se pogubi ovaj čovek! On obeshrabruje ruke ratnika koji su preostali u ovom gradu i ruke sveg naroda jer im govori te stvari. Ovaj čovek ne želi dobro ovom narodu nego zlo!“
JER 38:5 Na to je car Sedekija rekao: „Evo, u vašim je rukama! Car je nemoćan protiv vas.“
JER 38:6 Oni su uzeli Jeremiju i bacili ga u bunar carevog sina Malhije, u stražarskom dvorištu. Jeremiju su konopcima spustili u presušen bunar, u glib. Tako je Jeremija potonuo u glib.
JER 38:7 Evnuh Avdemeleh, Kušanin sa carevog dvora, je čuo da su Jeremiju bacili u bunar. Kada je car sedeo na Venijaminovim vratima
JER 38:8 Avdemeleh je došao iz carskog dvora da razgovara sa carem. Rekao mu je:
JER 38:9 „Gospodaru moj, care! Zlodelo su ovi ljudi načinili u svemu što su naneli proroku Jeremiji. Bacili su ga u bunar. Umreće od gladi u njemu jer u gradu više nema hrane.“
JER 38:10 Na to je car zapovedio Avdemelehu Kušaninu: „Povedi odavde trideset ljudi pa izvucite proroka Jeremiju iz bunara pre nego skonča.“
JER 38:11 Avdemeleh je poveo ljude i sa carevog dvora otišao ispod riznice. Odande je uzeo iznošenu odeću, rite, pa ih je konopcima spustio Jeremiji u bunar.
JER 38:12 Avdemeleh Kušanin je doviknuo Jeremiji: „Molim te, stavi ove rite i dronjke između pazuha i konopca!“ Jeremija je tako i uradio.
JER 38:13 Tako su konopcima podigli Jeremiju i izvukli ga iz bunara. Jeremija je ostao u stražarskom dvorištu.
JER 38:14 Potom je car Sedekija poslao po proroka Jeremiju. Doveli su mu ga na treći ulaz, kod Gospodnjeg Doma. Car je rekao Jeremiji: „Pitao bih te nešto i nemoj ništa da sakrivaš od mene!“
JER 38:15 Jeremija je odgovorio Sedekiji: „Ako ti kažem, nećeš li me sigurno pogubiti? I ako te posavetujem, nećeš me poslušati.“
JER 38:16 Car Sedekija se potajno zakleo: „Tako mi živog Gospoda koji nam je dao ovaj život, neću da te pogubim i predam u ruke ovih ljudi koji ti rade o glavi!“
JER 38:17 Na to je Jeremija rekao Sedekiji: „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: ’Preživećeš samo ako se predaš zapovednicima cara Vavilona, a ovaj grad neće biti vatrom spaljen. Preživećeš i ti i tvoj dom.
JER 38:18 A ako se ne predaš zapovednicima cara Vavilona ovaj će grad biti predan u ruke Haldejaca. Oni će ga spaliti vatrom, a ti nećeš biti izbavljen iz njihovih ruku.’“
JER 38:19 Car Sedekija je uzvratio Jeremiji: „Bojim se Judejaca koji su prešli kod Haldejaca. Mogli bi da me predaju u njihove ruke da mi se rugaju!“
JER 38:20 Jeremija mu je odgovorio: „Neće te predati. Molim te, slušaj Gospodnji glas u onom što ti govorim da bi ti bilo dobro i da bi ostao živ.
JER 38:21 A ako odbiješ da se predaš, evo šta mi je Gospod objavio:
JER 38:22 ’Evo, sve žene koje su ostavljene na dvoru cara Jude biće predane zapovednicima cara Vavilona. One će prigovarati: „Zaveli su te i nadvladali tvoji vajni prijatelji! Noge su ti zaglibili u blato, a oni se izmakoše i okretoše.“
JER 38:23 Sve tvoje žene i decu tvoju će izvesti pred Haldejce, a ti se nećeš izbaviti iz njihovih ruku. Ruke cara Vavilona će te zarobiti, a grad će ovaj spaliti vatrom.’“
JER 38:24 Na to je Sedekija rekao Jeremiji: „Neka niko ne sazna za ovu poruku i nećeš umreti.
JER 38:25 Ako glavari čuju da sam razgovarao sa tobom, i ako ti dođu i pitaju te: ’Kaži nam, molimo te, šta si to rekao caru? Ništa nemoj da nam kriješ i nećemo te smaknuti. Šta te je car pitao?’
JER 38:26 A ti im odgovori: ’Izložio sam caru svoju molbu, da me ne šalje nazad u Jonatanov dom da tamo ne skončam.’“
JER 38:27 Svi su glavari došli Jeremiji i ispitali su ga, a on im je odgovorio svim tim rečima kako mu je zapovedio car. I oni su završili razgovor sa njim jer se ona stvar nije pročula.
JER 38:28 Tako je Jeremija ostao u stražarskom dvorištu sve do dana osvajanja Jerusalima. Bio je tamo kad je Jerusalim osvojen.
JER 39:1 Devete godine carevanja Sedekije, cara Jude, desetog meseca, došao je Navuhodonosor, car Vavilona sa svom svojom vojskom na Jerusalim i opkolili su ga.
JER 39:2 Jedanaeste godine Sedekijine, četvrtog meseca, devetog dana tog meseca su provalili u grad.
JER 39:3 Svi glavari cara Vavilona su došli i seli na srednja vrata: Nergal-Sareser, Samgar-Nevon, Sar-Sehim, Ravsaris, Nergal-Sareser, Rav-Mag i ostali glavari cara Vavilona.
JER 39:4 Sedekija, car Jude, i svi ratnici su pobegli kada su ih videli. Car je baštenskim putem noću, na vrata između dva zida izašao iz grada. Izašao je na put ka Aravi.
JER 39:5 Haldejski vojnici su se dali u poteru za njima. Stigli su Sedekiju na Jerihonskim poljanama, uhvatili ga i odveli Navuhodonosoru, vavilonskom caru, koji mu je izrekao presudu u Rivli, u amatskoj zemlji.
JER 39:6 Car Vavilona je u Rivli poklao Sedekijine sinove pred njim. I sve plemiće Judine je poklao car Vavilona.
JER 39:7 Sedekiji su iskopali oči, pa su ga vezanog lancima odveli u Vavilon.
JER 39:8 Haldejci su vatrom spalili carev dvor i kuće naroda. Srušili su i jerusalimske zidine.
JER 39:9 Navuzardan, zapovednik telesne straže, odveo je u Vavilon, u izgnanstvo ostatak naroda koji je preživeo u gradu, one koji su se predali Navuhodonosoru i preostali narod.
JER 39:10 Samo je neke od siromaha koji ništa nisu imali ostavio u Judinoj zemlji Navuzardan, zapovednik telesne straže. Toga dana im je dao vinograde i polja.
JER 39:11 Navuhodonosor, car Vavilona je Navuzardanu, zapovedniku telesne straže, zapovedio za Jeremiju:
JER 39:12 „Uzmi ga i dobro ga pazi. Ne čini mu ništa nažao. Ophodi se sa njim kako ti on kaže.“
JER 39:13 Tako su Navuzardan, zapovednik telesne straže, Nevusazvan, Ravsaris, Nergal-Sareser, Rav-Mag i svi glavari cara Vavilona poslali
JER 39:14 da dovedu Jeremiju iz stražarskog dvorišta. Predali su ga Godoliji, Ahikamovom sinu i Safanovom unuku, da ga izvede do kuće. Tako je on ostao među narodom.
JER 39:15 A Jeremiji je došla reč od Gospoda dok je bio zatvoren u stražarskom dvorištu:
JER 39:16 „Idi i kaži Avdemelehu Kušaninu: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: evo, ispuniću svoje reči nad ovim gradom na zlo, a ne na dobro. I to će se onog dana ostvariti pred tobom.
JER 39:17 Ja ću da te izbavim toga dana – govori Gospod – i nećeš biti predan u ruke naroda od koga strahuješ.
JER 39:18 Jer ja ću te sigurno izbaviti. Nećeš nastradati od mača i život će ti tvoj biti poput plena, jer si se pouzdao u mene – govori Gospod.’“
JER 40:1 Reč od Gospoda je došla Jeremiji nakon što ga je Navuzardan, zapovednik telesne straže, oslobodio iz Rame, kada je bio okovan lancima među izgnanicima iz Jerusalima i Jude, koji su povedeni u Vavilon, u izgnanstvo.
JER 40:2 Naime, zapovednik telesne straže je uzeo Jeremiju i rekao mu: „Gospod, tvoj Bog, je najavio ovo zlo ovom mestu.
JER 40:3 Gospod je to i ostvario. Učinio je kako je najavio jer ste sagrešili Gospodu. Niste poslušali njegov glas i sve ovo vas je zadesilo.
JER 40:4 Evo, danas te oslobađam okova koji su ti na rukama. Ako ti je po volji da pođeš sa mnom u Vavilon, ti pođi. Paziću na tebe. A ako ti nije po volji da sa mnom pođeš u Vavilon, ti ostani. Osmotri svu tu zemlju pred sobom, pa gde ti je dobro i gde ti je po volji da ideš, ti idi.“
JER 40:5 I pre nego što se on okrenu da se vrati, Navuzardan je nastavio: „Vrati se Godoliji, Ahikamovom sinu i Safanovom unuku koga je vavilonski car postavio nad gradovima Jude. Ostani sa njim, među narodom, ili idi gde god ti je drago da ideš.“ Onda mu je zapovednik telesne straže dao hranu i dar, pa ga je otpustio.
JER 40:6 Jeremija je otišao Godoliji, Ahikamovom sinu, u Mispu. Ostao je sa njim, među narodom koji je preostao u zemlji.
JER 40:7 Svi vojni zapovednici koji su bili u polju, i njihovi ljudi su čuli da je vavilonski car postavio za namesnika Godoliju, Ahikamovog sina, da upravlja muškarcima, ženama, decom i nekim siromasima iz zemlje koji nisu povedeni u vavilonsko izgnanstvo.
JER 40:8 Tada su Godoliji u Mispu sa svojim ljudima došli Netanijin sin Ismailo, Karijini sinovi Joanan i Jonatan, Tanumetov sin Soraja, sinovi Jofije Netofaćanina i Mahaćaninov sin Jezanija.
JER 40:9 A Godolija, Ahikamov sin i Safanov unuk, se zakleo njima i njihovim ljudima, rekavši: „Ne bojte se da služite Haldejcima; ostanite u zemlji i služite vavilonskom caru, i biće vam dobro.
JER 40:10 Evo, ja ostajem u Mispi da vas predstavljam pred Haldejcima kad budu dolazili kod nas. A vi prikupljajte vino, letnje voće i ulje, stavljajte ih u svoje posude i živite u svojim gradovima koje ste osvojili.“
JER 40:11 Tako su i svi Judejci iz Moava, oni među Amoncima, oni u Edomu i u svim zemljama čuli da je car Vavilona odobrio ostatak življa u Judi, te da je nad njima postavio Godoliju, Ahikamovog sina i Safanovog unuka.
JER 40:12 Svi Judejci su se vratili iz svih mesta u koja su bili proterani. Došli su u Judinu zemlju, kod Godolije u Mispu, pa su skupili vino i letnje voće u izobilju.
JER 40:13 Godoliji u Mispu su došli i Karijin sin Joanan i svi zapovednici vojske koja je bila u polju.
JER 40:14 Rekli su mu: „Znaš li da je Valis, car Amonaca, poslao Netanijinog sina Ismaila da te ubije?“ Ali Ahikamov sin Godolija im nije poverovao.
JER 40:15 Karijin sin Joanan je u tajnosti kazao Godoliji u Mispi: „Molim te, dopusti mi da ubijem Netanijinog sina Ismaila. Niko neće saznati. Zašto da on ubije tebe, pa da se raseju svi Judejci koji su se okupili oko tebe i tako propadne Judin ostatak?“
JER 40:16 Ali Ahikamov sin Godolija odvrati Joananu, Karijinom sinu: „Ne čini tako nešto! Neistinu govoriš o Ismailu.“
JER 41:1 Ali u sedmom mesecu dođe Ismailo, sin Netanijin, sin Elisamin, koji je bio carskog roda i carev zapovednik, sa deset ljudi Ahikamovom sinu Godoliji u Mispu. U Mispi su zajedno obedovali.
JER 41:2 Tada se digao Netanijin sin Ismailo zajedno sa svojih deset ljudi i ubio Godoliju, Ahikamovog sina i Safanovog unuka. Pogubio je mačem onoga koga je nad zemljom postavio car Vavilona.
JER 41:3 Sve Judejce koji su bili sa Godolijom u Mispi i sve Haldejce, ratnike koji su se tamo zatekli, pogubio je Ismailo.
JER 41:4 A sutradan, nakon Godolijinog ubistva za koje još niko nije znao,
JER 41:5 došli su ljudi iz Sihema, iz Siloma i Samarije. Njih osamdeset – odsečenih brada, pocepane odeće, isparanih tela – nosili su žitne žrtve i tamjan kao prinos za Dom Gospodnji.
JER 41:6 Netanijin sin Ismailo im je izašao u susret iz Mispe. Išao je i usput naricao. A kada ih je sreo pozvao ih je: „Dođite kod Ahikamovog sina Godolije.“
JER 41:7 Kada su došli nasred grada Netanijin sin Ismailo ih je pobio. Bacili su ih u bunar, on i ljudi koji su bili sa njim, njih desetorica.
JER 41:8 Ali među njima su bila desetorica koja su rekla Ismailu: „Nemoj da nas ubiješ! Imamo skrivene odaje u polju, pšenicu, ječam, ulje i med.“ Na to je on odustao da ih ubije zajedno sa njihovim sunarodnicima.
JER 41:9 Inače, bunar u koji je Ismailo bacio sva tela ljudi, zajedno sa Godolijom, iskopao je car Asa bojeći se izrailjskog cara Vase. Sada ga je Netanijin sin Ismailo ispunio pobijenima.
JER 41:10 Ismailo je zarobio sav preostali narod iz Mispe, careve ćerke i sve ljude koji su preostali u Mispi, a kojima je Navuzardan, zapovednik telesne straže, postavio Ahikamovog sina Godoliju. Ismailo, Netanijin sin, ih je zarobio i otišao da prebegne Amoncima.
JER 41:11 Ali Karijin sin Joanan i svi vojni zapovednici koji su bili sa njim su čuli za sve zlo koje je uradio Netanijin sin Ismailo.
JER 41:12 Uzeli su sve ljudstvo i otišli u bitku sa Ismailom, Netanijinim sinom, pa su ga našli kod velike vode u Gavaonu.
JER 41:13 Sav se narod, koji je bio sa Ismailom, obradovao kada je video Karijinog sina Joanana i sve vojne zapovednike koji su bili sa njim.
JER 41:14 Svi ljudi iz Mispe koje je zarobio Ismailo su se okrenuli. Vratili su se i otišli Karijinom sinu Joananu.
JER 41:15 A Ismailo, Netanijin sin, je pobegao sa još osmoricom ljudi pred Joananom. Otišao je Amoncima.
JER 41:16 Joanan, Karijin sin, i svi vojni zapovednici koji su bili sa njim su poveli sav ostatak naroda iz Mispe, koji su povratili od Netanijinog sina Ismaila – nakon što je ubio Ahikamovog sina Godoliju – ljude, ratnike, žene, decu i dvorane. Poveli su ih iz Gavaona.
JER 41:17 I kada su otišli, zaustavili su se u Gerutu kod Himama, blizu Vitlejema. A odatle su krenuli za Egipat
JER 41:18 jer su se plašili Haldejaca. Naime, Netanijin sin Ismailo je ubio Godoliju, Ahikamovog sina, koga je nad zemljom postavio car Vavilona.
JER 42:1 Tada su svi vojni zapovednici, Karijin sin Joanan, Osajin sin Jezanija i sav narod od najmanjih do najvećih došli
JER 42:2 proroku Jeremiji. Rekli su mu: „Neka se naše preklinjanje izlije pred tebe! Pomoli se za nas Gospodu, svom Bogu, za sav ovaj ostatak. Od mnogo nas, malo nas je preostalo, baš onako kako nas i vidiš svojim očima.
JER 42:3 Neka nam Gospod, tvoj Bog, pokaže kojim putem da idemo i šta da radimo.“
JER 42:4 Prorok Jeremija im je odgovorio: „Pristajem. Evo, moliću se Gospodu, vašem Bogu, onako kako ste kazali. Preneću vam svaku reč Gospodnjeg odgovora i ništa neću da vam prećutim.“
JER 42:5 Na to su rekli Jeremiji: „Neka protiv nas Gospod bude istiniti i verni svedok ako ne postupimo prema svakoj reči koju ti za nas pošalje Gospod, tvoj Bog.
JER 42:6 Poslušaćemo bilo da je dobar ili loš glas od Gospoda, našeg Boga, kome te šaljemo. Jer, biće nam dobro kad poslušamo glas Gospoda, našeg Boga.“
JER 42:7 Nakon deset dana Jeremiji je došla reč od Gospoda.
JER 42:8 Na to je on okupio Karijinog sina Joanana, sve vojne zapovednike koji su bili sa njim i sav narod od najmanjih do najvećih.
JER 42:9 Rekao im je: „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja, kome ste me poslali da mu izlijem vaše preklinjanje:
JER 42:10 ’Ako stvarno ostanete u ovoj zemlji ja ću vas izgraditi i neću vas porušiti. Zasadiću vas i neću vas iščupati jer sam žalostan zbog zla koje sam vam naneo.
JER 42:11 Ne plašite se cara Vavilona od koga strahujete! Ne plašite ga se – govori Gospod – jer ja sam sa vama da vas spasavam, da vas izbavljam iz njegovih ruku.
JER 42:12 Iskazaću vam milosrđe pa će vam se i on smilovati, u vašu će vas zemlju vratiti.
JER 42:13 Ali ako kažete – Nećemo da živimo u ovoj zemlji – neposlušni glasu Gospoda, svoga Boga;
JER 42:14 i kažete: ne, mi idemo u Egipat da više ne gledamo rat, da ne slušamo zvuk trube, da ne budemo gladni hleba. Tamo ćemo da živimo.
JER 42:15 Onda čujte Gospodnju reč, o, Judin ostatku. Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ako se okrenete Egiptu i odete da živite tamo,
JER 42:16 u Egiptu će vas stići mač koga se bojite. I glad od koje strepite proganjaće vas tamo u Egiptu. I tamo ćete umreti.
JER 42:17 I sav narod koji se okrene Egiptu da tamo živi pomreće od mača, gladi i pomora. Neće biti preživelog ili izbeglice pred nesrećom koju ću im naneti.
JER 42:18 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: kao što sam izlio svoj gnev i svoju jarost na stanovnike Jerusalima, tako ću da izlijem svoj gnev na vas kada odete u Egipat. Postaćete kletva i užas, prokletstvo i ruglo, i više nikada nećete videti ovo mesto.’
JER 42:19 Gospod vam je objavio, o, ostatku Judin: ’Ne idite u Egipat!’ Zacelo znajte to, jer sam vas ja danas upozorio.
JER 42:20 Ne obmanjujte sebe. Poslali ste me Gospodu, vašem Bogu i rekli: ’Pomoli se za nas Gospodu, našem Bogu. Uradićemo sve onako kako nam kažeš da ti je objavio Gospod, naš Bog.’
JER 42:21 Danas sam vam kazao i nećete da poslušate Gospoda, svoga Boga, u bilo čemu zbog čega me je poslao vama.
JER 42:22 Zato zacelo znajte da ćete pomreti od mača, gladi i pomora u mestu gde hoćete da idete i tamo živite!“
JER 43:1 A kada je Jeremija prestao da objavljuje svem narodu sve reči Gospoda, njihovog Boga – sve te reči koje mu je za njih poslao njihov Gospod Bog –
JER 43:2 Osajin sin Azarija, Karijin sin Joanan i svi bahati ljudi uzvratiše Jeremiji: „Lažeš! Nije te poslao Gospod, naš Bog, da kažeš: ’Ne smete da idete u Egipat i živite tamo.’
JER 43:3 Tebe je Nirijin sin Varuh podgovorio protiv nas, kako bi nas predao u ruke Haldejaca, da nas pobiju i da nas odvedu u Vavilon, u izgnanstvo.“
JER 43:4 Tako Karijin sin Joanan, svi vojni zapovednici i sav narod nisu poslušali Gospodnji poziv da ostanu u judejskoj zemlji.
JER 43:5 Karijin sin Joanan i svi vojni zapovednici su poveli sav Judin ostatak koji se vratio iz svih naroda u koje su bili izgnani da bi živeli u Judi:
JER 43:6 muškarce, žene, decu, careve ćerke – svakoga koga je Godoliji, Ahikamovom sinu, i Safanovom unuku ostavio Navuzardan, zapovednik telesne straže – proroka Jeremiju i Varuha, Nirijinog sina.
JER 43:7 Otišli su Egipat jer nisu poslušali Gospodnji glas. Tako su stigli u Tafnes.
JER 43:8 A Jeremiji je u Tafnesu došla reč od Gospoda:
JER 43:9 „Uzmi u ruke veliko kamenje i naočigled svih Judejaca ga sakrij u malter terase od cigala, što je na ulazu faraonovog dvora u Tafnesu.
JER 43:10 I reci im: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: evo, ja šaljem po Navuhodonosora, cara Vavilona, svoga slugu. Dovešću ga i ostaviću njegov presto nad ovim kamenjem koje sam sakrio, a on će nad njima da postavi svoj carski šator.
JER 43:11 On će doći i napašće Egipat – u smrt ko je za smrt; u izgnanstvo ko je za izgnanstvo; pod mač ko je za mač.
JER 43:12 Zapaliću vatru u hramovima bogova Egipta i on će ih spaliti. Porobiće ih, a Egipat će očistiti kao što pastir od vaški čisti svoj ogrtač. I odande će izaći u miru.
JER 43:13 Polomiće svete stubove hrama Sunca što su u egipatskoj zemlji i hramove egipatskih bogova će spaliti vatrom.’“
JER 44:1 Reč koja je Jeremiji došla za sve Judejce koji su živeli u Egiptu, koji su živeli u Migdolu i Tafnesu, u Nofu i u Patrosu:
JER 44:2 „Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ’Videli ste zlo koje sam doneo na Jerusalim i na sve judejske gradove. Eno ih, i danas su u ruševinama, a u njima niko ne živi.
JER 44:3 I to zbog njihove zlobe koju su počinili da bi me razgnevili kada su išli da kade, služeći drugim bogovima, a koje nisu znali ni oni, ni vi, ni vaši preci.
JER 44:4 A ja sam vam uporno slao sve moje sluge, proroke, slao i govorio: molim vas, ne radite tu odvratnost koju mrzim!
JER 44:5 Ali nisu poslušali, nisu prignuli svoje uho da se vrate od svoje zlobe i ne kade drugim bogovima.
JER 44:6 Zato se izlio moj gnev i jarost moja, raspališe se na judejske gradove i ulice Jerusalima. Postali su pusta ruševina sve do dana današnjega.’
JER 44:7 Zato ovako kaže Gospod, Bog nad vojskama, Bog Izrailjev: ’Zašto sebi zlo veliko nanosite – satirete ljude, žene, decu i dojenčad iz Jude – i sebi ostatak ne ostavljate?
JER 44:8 Jer me gnevite delima svojih ruku, kad kadite drugim bogovima u Egiptu, gde ste došli da živite; satirete sebe tako da ste postali prokletstvo i ruglo među svim narodima na zemlji.
JER 44:9 Zar ste zaboravili zlodela svojih predaka, zlodela Judinih careva i zlodela svih njihovih žena, ali i svoja zlodela i zlodela vaših žena koja su počinjena u Judi i po ulicama Jerusalima?
JER 44:10 Niste se ponizili do dana današnjeg, niste se bojali i niste živeli po mom Zakonu i po mojim odredbama koje sam stavio pred vas i pred vaše pretke.’
JER 44:11 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: ’Evo, okrenuću lice prema vama na propast i satrću sve Judejce.
JER 44:12 Odvešću sav Judin ostatak, one što su se okrenuli ka Egiptu, da tamo žive. Ali skončaće svako u Egiptu od mača i gladi, skončaće od najmanjeg do najvećeg od mača i gladi. Umreće i biće kletva i užas, prokletstvo i ruglo.
JER 44:13 Kazniću one što žive u Egiptu kao što sam kaznio Jerusalim mačem, glađu i pomorom.
JER 44:14 I neće biti begunca i preživelog od ostatka Judejaca koji su otišli da žive tamo, u Egipat, da bi se vratili u Judinu zemlju. Iako im duša žudi da se vrati, da tamo žive, neće se tamo vratiti osim onih koji pobegnu.’“
JER 44:15 Na to su Jeremiji odgovorili svi muškarci koji su znali da im žene kade drugim bogovima, sve žene koje su tamo stajale u velikom mnoštvu i sav narod koji je živeo u Patrosu, u Egiptu:
JER 44:16 „Nećemo da slušamo reč koju si nam objavio u ime Gospodnje!
JER 44:17 Štaviše, činićemo sve što smo obećali. Kadićemo carici nebeskoj, izlivaćemo joj žrtve izlivnice kao što smo činili i mi, naši preci, naši carevi i naši glavari u gradovima Jude i po ulicama Jerusalima. I imali smo da jedemo, napredovali smo i nismo videli zla.
JER 44:18 Jer otkako smo prestali da kadimo carici nebeskoj i da joj izlivamo žrtve izlivnice, svega nam je ponestalo, a od mača i gladi propadamo.“
JER 44:19 A žene su dodale: „Kada smo kadile carici nebeskoj, kada smo joj izlivale žrtve izlivnice, kada smo joj spremale kolače prema njenom liku i izlivale joj žrtve izlivnice, zar smo to radile bez odobrenja naših muževa?“
JER 44:20 Jeremija je rekao svem narodu, muškarcima i ženama, svem narodu koji mu je tako uzvratio:
JER 44:21 „Zar se Gospod nije setio, zar mu nije na um palo to što ste kadili tamjanom u gradovima Jude i po ulicama Jerusalima vi, vaši preci, vaši carevi, vaši glavari i narod zemlje?
JER 44:22 Ali Gospod nije mogao da istrpi zlobu vašu, dela i gadosti koje ste uradili. Zato vam se zemlja pretvorila u ruševinu, pustoš i prokletstvo u kojoj do danas niko ne živi.
JER 44:23 Zato što ste kadili, grešili ste Gospodu. Niste slušali Gospodnji glas, njegov Zakon i njegove odredbe. Niste živeli po njegovim svedočanstvima i zato vas je snašla ova nevolja, kakva je danas.“
JER 44:24 Onda je Jeremija rekao svem narodu i svim ženama: „Čujte reč Gospodnju, svi Judejci i vi koji ste u Egiptu!
JER 44:25 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: ’Vi i vaše žene ste sami svojim ustima rekli i svojim rukama ispunili zavet: štaviše, činićemo sve šta smo obećali. Kadićemo carici nebeskoj, izlivaćemo joj žrtve izlivnice. Stvarno ispunite svoje zavete i uradite po svojim zavetima!
JER 44:26 Zato čujte Gospodnju reč, svi Judejci koji živite u Egiptu: evo, zaklinjem se imenom svojim velikim – kaže Gospod – neće više moje ime biti zazvano ustima bilo kojeg čoveka Judejca u Egiptu, koji govori: života mi Gospoda Boga.
JER 44:27 Evo, bdeću nad njima zbog zla a ne zbog dobra, pa će propasti svaki Judejac koji je u Egiptu od mača i gladi, sve dok ne nestanu.
JER 44:28 Malo će biti onih koji izbegnu mač i vrate se iz Egipta u Judinu zemlju. I znaće sav ostatak Judin, koji su otišli da žive tamo u Egiptu, čija će se reč ostvariti – moja ili njihova.
JER 44:29 A ovo je znak za vas – govori Gospod – kad vas kaznim na ovom mestu. Tako ćete sigurno znati da će se nad vama ostvariti moja obećanja o zlu.’
JER 44:30 Ovako kaže Gospod: ’Evo, daću faraona Hofru, cara Egipta, u ruke njegovih neprijatelja i u ruke onih koji mu rade o glavi. Tako sam dao i Sedekiju, cara Jude, u ruke njegovog neprijatelja Navuhodonosora, cara Vavilona, koji mu je radio o glavi.’“
JER 45:1 Ovo je poruka koju je prorok Jeremija objavio Varuhu, Nirijinom sinu, koji je zapisivao ove reči na svitak po Jeremijinom kazivanju. A to je bilo četvrte godine Josijinog sina Joakima, Judinog cara:
JER 45:2 „Ovako kaže Gospod, Bog Izrailja, tebi, Varuše:
JER 45:3 Rekao si: ’Teško meni! Gospod mi je tugu na bol nadodao. Klonuo sam od jecanja, a mir našao nisam!’
JER 45:4 Ovako mu reci: ’Ovo kaže Gospod: evo, šta sam sazidao, to ću da srušim; šta sam posadio, to ću da počupam po svoj ovoj zemlji.
JER 45:5 A ti tražiš za sebe velike stvari! Ne traži ih. Jer ja donosim propast na svo čovečanstvo – govori Gospod – i tvoj ću ti život dati kao plen po svim mestima u koja odeš.’“
JER 46:1 Reč Gospodnja koja je došla proroku Jeremiji za narode:
JER 46:2 Za Egipat, za vojsku cara Egipta, faraona Nehaona, što je na reci Eufrat u Harkemisu i koju je porazio Navuhodonosor, car Vavilona. A to je bilo četvrte godine Josijinog sina Joakima, cara Jude.
JER 46:3 „Poređajte štitove i male i velike! Spremite se za bitku!
JER 46:4 Upregnite konje! Uzjašite konjanici! Zauzmite položaj sa kacigama! Uglačajte koplja i oklope na sebe!
JER 46:5 Je lʼ ja to vidim da su prestravljeni i da su potisnuti unazad? Njihovi su ratnici razbijeni, povlače se, beže i ne vraćaju se. Užas odasvud – govori Gospod.
JER 46:6 Ne daj brzom da pobegne, ni ratniku da se spase. Na severu, pored reke Eufrat, će se spotaknuti i pasti.
JER 46:7 Ko je taj što poput Nila plavi i vodom svojom nadolazi kao reka?
JER 46:8 Egipat plavi poput Nila i kao reka vodom nadolazi. I još kaže: ’Nadoći ću, preplaviću zemlju, razoriću grad i sve koji u njemu žive.’
JER 46:9 Propnite se, konji! Jurišajte, bojna kola! Ratnici neka iskorače: i Kuši i Futi sa štitovima i Ludeji s lukovima.
JER 46:10 To je dan koji pripada Gospodu, Bogu nad vojskama, dan osvete, da se osveti svojim dušmanima. Mač će ih proždirati dok se ne zasiti, napiće se njihove krvi, jer će žrtva za Gospoda, Boga nad vojskama, biti u severnoj zemlji kraj reke Eufrat.
JER 46:11 Popni se u Galad i kupi melem, o, device, ćerko egipatska! Uzalud su ti melemi brojni, jer za tebe nema izlečenja.
JER 46:12 Narodi su čuli za tvoju sramotu i tvoga se plača ispunila zemlja, jer se ratnik o ratnika spotiče i obojica padaju.“
JER 46:13 Reč koju je Gospod objavio proroku Jeremiji o pohodu Navuhodonosora, cara Vavilona, i o napadu na Egipat:
JER 46:14 „Najavi u Egiptu, proglasi u Migdolu, u Nofu i Tafnesu proglasi. Reci: ’Postavi se i spremi se jer mač proždire unaokolo!’
JER 46:15 Zašto su polegli tvoji ratnici? Nisu se održali jer ih je Gospod gurnuo.
JER 46:16 Mnoge je spotaknuo i oni padaju jedan na drugoga, pa govore: ’Ustanimo i vratimo se našem narodu i u svoj rodni kraj pred mačem tlačiteljevim.’
JER 46:17 I narod će tamo nazvati faraona, cara Egipta: ’Galamdžija kome je prošlo vreme!’
JER 46:18 Života mi moga – govori car, Gospod nad vojskama mu je ime – doći će kao Tavor među planinama i kao Karmil pored mora.
JER 46:19 Spremaj sebi prtljag za izgnanstvo, stanovnice, ćerko egipatska. Jer će Nof postati ruina, opusteće od stanovnika.
JER 46:20 Egipat je prelepa junica, a obadi sa severa dolaze i dolaze.
JER 46:21 Plaćenici su njegovi usred njega kao tovna telad. Okrenuće se i pobeći će zajedno, neće ostati na položajima. Jer stiže na njih dan njihove propasti, vreme njihove kazne.
JER 46:22 On sikće kao zmija što je odmigoljila jer oni dolaze u snazi, dolaze na njega sa sekirama kao drvoseče.
JER 46:23 Poseći će mu šumu – govori Gospod – ako je i nepregledna. Više ih je nego skakavaca što im nema broja.
JER 46:24 Biće osramoćena ćerka Egipta i predana u ruke naroda sa severa.“
JER 46:25 Ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Evo, ja ću da kaznim Amona u Noi, faraona, Egipat i njegove bogove, njegove careve i faraona i one što se u njega pouzdaju.
JER 46:26 Daću ih u ruke onih koji im rade o glavi, u ruke Navuhodonosora, cara Vavilona, i u ruke njegovih slugu. A nakon toga će ga naseliti kao u starim vremenima – govori Gospod.
JER 46:27 A ti se ne plaši, slugo moj Jakove! Ne strahuj, Izrailju, jer te ja spasavam izdaleka; iz zemlje njihovog izgnanstva vraćam tvoje potomke. I Jakov će se vratiti, biće spokojan i siguran jer ga niko neće plašiti.
JER 46:28 Ne plaši se, slugo moj Jakove – govori Gospod – jer sam ja s tobom. Ja ću da istrebim sve narode gde sam te rasejao, ali tebe neću da istrebim. Tebe ću pravedno da pokaram i neću te ostaviti nekažnjenog.“
JER 47:1 Reč Gospodnja koja je došla proroku Jeremiji za Filistejce, pre nego je faraon udario na Gazu:
JER 47:2 Ovako kaže Gospod: „Evo, dižu se vode sa severa, postaju bujični potoci i plave zemlju i sve što je u njoj, grad i one što žive u njemu. I svako će da zavapi, zakukaće svaki stanovnik zemlje.
JER 47:3 Od topota kopita njihovih ždrebaca, od vreve njihovih kola i praska točkova njihovih ni očevi se, nemoćni od straha neće vratiti po svoju decu;
JER 47:4 zbog dana što dolazi da satre sve Filistejce, da istrebi Tiru i Sidonu sve preživele pomoćnike. Jer Gospod će da pohara Filistejce, ostatak ostrva Kaftor.
JER 47:5 Oćelaviće Gaza! Opustošiće Askalon! O, ostače njihove doline, dokle ćeš sebe parati?
JER 47:6 ’Jao, maču Gospodnji, koliko se još primiriti nećeš?! Priberi se, u korice usuči se i ostani miran.’
JER 47:7 Kako da se primiri kada mu je Gospod zapovedio? Za Askalon i za obalu morsku, tamo ga je on odredio.“
JER 48:1 Ovako kaže Moavu, Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Jao Navavu, jer će se opustošiti! Kirijatajim će se posramiti i porobiti; posramiće se utvrđenje i razvaliti.
JER 48:2 Neće se više Moav dičiti jer mu zlo spremaju u Esevonu: ’Hajde da ga istrebimo kao narod.’ A i ti, Madmane, ćeš ućutati, jer mač na tebe kreće.
JER 48:3 Čuje se vrisak iz Oronajima. Pustošenje, razaranje veliko!
JER 48:4 Moav je slomljen i čuje se plač njegove nejači.
JER 48:5 Na usponu luitskom penjaće se neprestano plačući, i slušaće vapaj razaranja na padini Oronajima.
JER 48:6 Bežite! Živote spasavajte i budite ko grm smreke u pustinji.
JER 48:7 Zato što se pouzdaješ u svoja dela i u blago svoje, i ti ćeš biti porobljen. I Hamos će otići u ropstvo, njegovi sveštenici i njegovi glavari zajedno.
JER 48:8 Zatirač će proći od grada do grada i nijedan neće izmaći. Propašće dolina i visoravan će biti uništena kako je kazao Gospod.
JER 48:9 Dajte krila Moavu da poleti, da ode iz svojih gradova što će postati ruševine bez stanovnika u njima.
JER 48:10 Proklet svako ko nemarno radi Gospodnji posao! Proklet onaj što od krvi mač svoj usteže!
JER 48:11 Spokojan i siguran je bio Moav od svoje mladosti, kao talog nepretakan iz bureta u bure. U izgnanstvo nije išao, ukus i miris mu se nisu menjali.
JER 48:12 Zato, evo dolaze dani – govori Gospod – kada ću im poslati pretakače da ih pretoče u svoju burad, a da isprazne njihove krčage i skrše ih.
JER 48:13 Osramotiće se Moavci zbog Hamosa kao što se zbog Vetilja, svoje uzdanice, osramotio dom Izrailjev.
JER 48:14 Kako možeš da govoriš: ’Ratnici smo, bitke smo junaci!’?
JER 48:15 Moav je poharan, gradovi mu osvojeni, a najbolji mladići njegovi sišli su na klanje – govori car, Gospod nad vojskama mu je ime.
JER 48:16 Blizu je, dolazi propast Moava. Žuri, ne zastaje njegovo zlo.
JER 48:17 Žalite ga, svi vi oko njega, svi što znate za njegovo ime. Pa kažite: ’Žezlo moći, žezlo slavonosno – kako ga slomiše!’
JER 48:18 Spusti se iz časti svoje, na tlo sedi isušeno, stanovnice, ćerko devonska. Onaj što je poharao Moav uspinje se k tebi da i tvoja utvrđenja skrši.
JER 48:19 Na put stani i posmatraj, stanovnice, ćerko Aroira. Čoveka što beži i ženu izbeglu ti upitaj: ’Šta se dogodilo?’
JER 48:20 Moav je osramoćen jer je srušen. Vapite, plačite i objavite u Arnonu da je Moav poharan.
JER 48:21 Sud dolazi na visoravan, na Olon, na Jasu i Mifat;
JER 48:22 na Devon, na Navav i Vet-Devlataim;
JER 48:23 na Kirijatajim, na Vet-Gamul i na Vet-Meon;
JER 48:24 na Keriot i na Vosoru, na sve gradove moavske zemlje koji su daleko i koji su blizu.
JER 48:25 Slomljena je Moavova sila, polomljena ruka je njegova – govori Gospod.“
JER 48:26 Opijte ga, jer je sebe nad Gospodom uzdigao. Ali valjaće se Moav u izbljuvku svome i postaće priča drugima za podsmeh.
JER 48:27 Nije li i tebi Izrailj bio priča za podsmeh, kao lopov uhvaćeni, pa vrtiš glavom kad o njemu pričaš?
JER 48:28 Napustite gradove i živite u vrletima, stanovnici Moava. Postanite kao golub što se gnezdi u visokoj raselini.
JER 48:29 Za Moavov smo ponos čuli, za ponos veliki, za njegovu oholost, za njegovu osornost i hvalisanje, i za gordost njegovog srca.
JER 48:30 „Znam ja – govori Gospod – obest njegovu. Lažno je njegovo hvalisanje i lažima ništa neće da postigne.
JER 48:31 Kukam zato za Moavom, plačem za svima njima, Moavcima. Ječim za ljudima u Kir-Eresu.
JER 48:32 Plakaću za tobom više, lozo sivamska, nego što sam plakao za Jazirom. Mladice tvoje su bile pružene do mora, sve do mora jazirskog. A sada se na tvoje, tek pristiglo letnje voće, i na berbu tvoju, ustremio zatirač.
JER 48:33 Nestali su radost i veselje iz voćnjaka i iz zemlje moavske. Učinio sam da nestane vina iz kaca, da gazilac ne gazi grožđe u kaci radujući se. Biće vriske, ali ne od radosti.
JER 48:34 Od Esevona do Elealije i Jase se čuje naricanje, viču od Soara do Oronajima i Eglat-Selisija jer su se isušile vode nimrimske.
JER 48:35 Istrebiću u Moavu – govori Gospod – onog što žrtvuje po uzvišicama i onog koji kadi svojim bogovima.
JER 48:36 Za Moavom kao frula jeca srce moje. Za ljudima Kir-Eresa kao frula jeca srce moje, zato što je nastradalo ono što su stekli.
JER 48:37 Sve su glave ogolele i sve brade obrijane. Sve su ruke izbrazdane, a kostret je na bedrima.
JER 48:38 Na svim krovovima Moava i na njegovim trgovima samo žalopojke, jer sam skršio Moav kao krčag koji niko neće – govori Gospod.“
JER 48:39 Žaliće: „O, kako je skršen! Kako je Moav okrenuo glavu jer je posramljen. Postao je Moav priča za podsmeh i užasavanje svim mestima unaokolo.“
JER 48:40 Jer ovako kaže Gospod: „Evo, kao orao se obrušava i krila svoja širi nad Moavom.
JER 48:41 Keriot je osvojen, utvrđenja opkoljena, a srce će moavskih ratnika onoga dana biti kao srce porodilje.
JER 48:42 Moav će istrebljen biti kao narod, jer je sebe nad Gospodom uzdigao.
JER 48:43 Čekaju te strahota, jama i zamka, stanovniče Moava! – govori Gospod.
JER 48:44 Ko utekne od strahote, u jamu će pasti; ko se iz jame izvuče, u zamku će se uhvatiti! Jer ja sam taj što na Moav donosim godinu njihove kazne – govori Gospod.
JER 48:45 U senci su Esevona zastali begunci onemoćali, jer je požar krenuo od Esevona i plamen iz samoga Sihona, da proguta čelo Moavovo i teme buntovnicima.
JER 48:46 Jao tebi, Moave! Propašće Hamosov narod! Sinove će tvoje odvesti u ropstvo i tvoje ćerke u izgnanstvo.
JER 48:47 Ali vratiću izgnanike moavske u poslednjim danima – govori Gospod.“ Dovde je sud nad Moavom.
JER 49:1 Za Amonce ovako kaže Gospod: „Zar Izrailj nema decu? Zar Izrailj nema naslednika? Zašto je onda Malhom zauzeo Gad i njegov narod prebiva u tamošnjim gradovima?
JER 49:2 Zato, evo, dolaze dani – govori Gospod – uzviknuću Ravi sinova Amonovih bojni poklič. Postaće pusta ruševina, naselja će joj vatrom spaliti, a Izrailj će da zauzme ono što su njemu zauzeli – ovako kaže Gospod.
JER 49:3 Zakukaj, Esevone, jer je Gaj opustošen; zapomažite, naselja Ravina, opašite kostret, žalite, tumarajte među zidinama, jer će Malhom u izgnanstvo. Otići će zajedno sa svojim sveštenicima i svojim glavarima.
JER 49:4 Zašto se hvališ dolinama? Doline su tvoje potopljene, o, ćerko odmetnička, što se hvališ svojim blagom: ’Ko će da udari na mene?’
JER 49:5 Evo, na tebe puštam strahotu od svih oko tebe – govori Gospod Bog nad vojskama – na sve strane sve će proterati, a begunce neće imati ko da okupi.
JER 49:6 Ali posle ovoga ću vratiti izgnane sinove Amonove – govori Gospod.“
JER 49:7 Za Edomce ovako kaže Gospod nad vojskama: „Zar nema više mudrosti u Temanu? Zar je iščezao savet mudraca i zar su pokvarili njihovu mudrost?
JER 49:8 Bežite! Okrenite se, u dubine nastanite, stanovnici Dedana. Propast na Isava donosim, vreme kada ću ga kazniti.
JER 49:9 I berači grožđa da ti dođu, pabirke zar ne bi ostavili? Da lopovi haraju te noću, zar poneli ne bi koliko im treba?
JER 49:10 Ali ja ću da ogolim Isava, da otkrijem skrivena mu mesta, a on sebe da sakrije neće moći. Uništiću mu potomstvo, braću, susede i više ga neće biti.
JER 49:11 Ostavi svoju siročad i ja ću ih sačuvati žive; udovice tvoje neka se u mene pouzdaju.“
JER 49:12 Jer ovako kaže Gospod: „Evo, iz čaše će zacelo piti i oni kojima nije suđeno da piju, pa zašto bi sasvim kazne ti pošteđen bio? Bićeš kažnjen i zacelo ćeš i ti piti.
JER 49:13 Jer sobom se zaklinjem – govori Gospod – ruševina i ruglo, pustoš i kletva postaće Vosora; i svi njeni gradovi će postati ruine doveka.“
JER 49:14 Od Gospoda sam čuo vesti i glasnik je poslan među narode: „Okupite se! Udarite na njega! Ustanite u boj!“
JER 49:15 „Jer, evo, učinio sam te neznatnim među narodima i prezrenim među ljudima.
JER 49:16 Strahovitost te je tvoja obmanula i oholost tvoga srca, ti što živiš u raselini stene, stanovniče gorskih visina. Sve i da kao orao svoje gnezdo u visine sviješ, strovaliću te ja i odande – govori Gospod.
JER 49:17 Edom će postati pustoš, i svako ko pored njega prođe užasnut će biti, i zviždaće zbog svih rana njegovih.
JER 49:18 Kao kad su opustošeni Sodoma i Gomora i okolni gradovi – kaže Gospod – tamo niko prebivati neće, neće biti potomaka ljudi.
JER 49:19 Gle, kao lav što skače iz jordanskog čestara na pašnjak plodan, ja ću Edom poterati odatle u trenu. I ko god da je izabrani, tu ću ga staviti. Jer, ko je kao ja i ko će protiv mene? Ko je taj pastir koji će izaći pred mene?“
JER 49:20 Zato čujte namere Gospodnje što ih je za Edom namerio, i njegove naume što je za Temance naumio: stvarno će odvući najmlađe iz stada, opustošiće stvarno zbog njih pašnjak njihov.
JER 49:21 A od praska pada njihovoga potrešće se zemlja; vapaj njihovoga glasa će se čuti do Crvenog mora.
JER 49:22 Gle, kao orao se diže i obrušava se, krila svoja širi nad Vosorom! A srce će edomskih ratnika onoga dana biti kao srce porodilje.
JER 49:23 O Damasku: „Osramotiće se i Amat i Arfad zbog glasova loših što su čuli. Istopi ih strepnja; na moru je loše, nema mu spokoja!
JER 49:24 Klonulo je srce u Damasku. Okrenuo se da beži. Užas ga je obuzeo, nemir i bolovi su ga spopali kao porodilju.
JER 49:25 Kako to da nije napušten grad slave, grad radosti moje?!
JER 49:26 Zato će da popadaju njegovi mladići po njegovim trgovima; nastradaće toga dana svi ljudi ratnici – govori Gospod nad vojskama.
JER 49:27 Ja ću vatrom da zapalim zidine Damaska i ona će da sagori Ven-Adadove dvorove.“
JER 49:28 O Kedru i o carstvima Asora koje je osvojio Navuhodonosor, car Vavilona: „Ovako kaže Gospod: Ustanite i idite u Kedar i satrite istočne narode!
JER 49:29 Uzeće i njihove šatore i njihova stada, njihove šatorske zastore i sve njihove stvari; njihove će kamile uzeti za sebe i vikaće na njih: ’Užas odasvud!’
JER 49:30 Bežite, utecite odmah, u dubine se nastanite, stanovnici Asora – govori Gospod – jer je za vas osmislio naume, namerio se na vas Navuhodonosor, car Vavilona.
JER 49:31 Ustanite! Idite krotkom narodu što spokojno živi – govori Gospod – bez vrata i bez krila na njima, i žive sami.
JER 49:32 Njihove će kamile postati plen, a obilje njihove stoke grabež; i ja ću ih razvejati svakim vetrom, te što izbrijavaju zulufe; sa svih strana ću doneti propast njihovu na njih – govori Gospod.
JER 49:33 Asor će postati jazbina šakala, pustoš doveka. Tamo niko prebivati neće, potomaka ljudi neće biti.“
JER 49:34 Reč Gospodnja koja je došla proroku Jeremiji za Elam, na početku vladavine Sedekije, cara Jude:
JER 49:35 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Evo, lomim luk Elamov, njihovu najveću snagu.
JER 49:36 Na Elam dovodim četiri vetra, sa četiri strane nebeske. Razvejaću ih svim ovim vetrovima i neće biti naroda u koji neće otići razvejani iz Elama.
JER 49:37 Poraziću Elam pred njihovim neprijateljima i pred onima što im rade o glavi. Propast donosim na njih, žar svog gneva – govori Gospod – poslaću za njima mač sve dok ih ne istrebim.
JER 49:38 Presto svoj u Elamu postaviću, cara tamošnjeg i glavare istrebiću – govori Gospod.
JER 49:39 Ali vratiću izgnanike elamske u poslednjim danima – govori Gospod.“
JER 50:1 Reč koju je rukom proroka Jeremije Gospod objavio o Vavilonu i o zemlji haldejskoj:
JER 50:2 „Objavite među narodima i proglasite; podignite zastavu, proglasite i ne sakrivajte. Recite: ’Osvojen je Vavilon, osramoćen je Vil i Merodah je skršen. Osramoćeni su njihovi idoli i slomljeni njihovi odurni likovi.’
JER 50:3 Jer protiv njega dolazi narod sa severa koji će mu opustošiti zemlju. Tamo neće biti potomaka ljudi, a ni stoke, jer će pobeći i otići.
JER 50:4 U tim danima i u to vreme – govori Gospod – doći će zajedno Izrailjci i Judejci. Ići će plačući i Gospoda, Boga svoga tražiće.
JER 50:5 Pitaće za put za Sion, lice svoje će k njemu okrenuti: Prionimo uz Gospoda i večni savez koji se neće zaboraviti.
JER 50:6 Moj je narod sad postao stado izgubljeno, na greh su ih zavodili njihovi pastiri. Zavodili su ga po gorama, išli od brda do brda. Zaboravili su svoje počivalište.
JER 50:7 Proždire ih svako ko ih nađe, a njihovi dušmani govore: ’Mi za ovo nismo krivi! Oni su zgrešili Gospodu, prebivalištu pravde; Gospodu, nadi njihovih otaca.’
JER 50:8 Bežite iz Vavilona i iz zemlje haldejske! Izađite i budite kao jarac predvodnik.
JER 50:9 Evo, ja podižem i dovodim na Vavilon zbor naroda velikih iz severne zemlje. Postrojiće se prema njemu i odande ga zarobiti. Strele su im kao u ratnika što decu odvodi i koji se ne vraća bez plena.
JER 50:10 Haldeja će plen postati, a oni što je plene činiće to koliko im je po volji – govori Gospod.
JER 50:11 Jer vi ste se radovali, vi ste i likovali dok ste plenili moje nasledstvo. Ritali ste se ko junica po proplanku, njištali ste ko obesni konji.
JER 50:12 Vaša je majka jako posramljena, zacrvenela se ona što vas rodi. Evo, poslednja među narodima je kao divljina, pustoš i pustara.
JER 50:13 Zbog gneva Gospodnjeg tamo se ne živi, sva će biti opustošena. I svako ko pored Vavilona prođe užasnut će biti i zviždaće zbog svih rana njegovih.
JER 50:14 Postrojte se na Vavilon svud unaokolo! Gađajte ga, četo s lukovima, ne štedite strele jer je Gospodu zgrešio!
JER 50:15 Pokličem sad protiv njega svud unaokolo! Ruke diže, kule mu padaju, strovaljene zidine njegove jer ovo je Gospodnja osveta. Osvetite se: kao što je on činio, tako njemu učinite.
JER 50:16 Istrebite sejača iz Vavilona i onoga što o žetvi zamahuje srpom. Neka se od mača tlačiteljskog svako u svoj narod vrati, neka svako svojoj zemlji beži.
JER 50:17 Izrailj je ovca oterana koju su lavovi poterali. Prvi lav, car asirski, ga je prožderao; a ovaj zadnji, Navuhodonosor, car Vavilona, mu je kosti oglodao.“
JER 50:18 Zato ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Evo, kazniću cara Vavilona u njegovoj zemlji kao što sam kaznio cara Asirije.
JER 50:19 Vratiću Izrailj na njegovu pašu, da pase po Karmilu, po Vasanu, po Jefremovom gorju i po Galadu dok mu se duša ne napase.
JER 50:20 U tim danima i u to vreme – govori Gospod – neće biti krivice na Izrailju koja se traži, i neće biti greha na Judi koji se traži; jer ja opraštam onima koji su ostatak.
JER 50:21 Na meratajimsku zemlju izađi i na stanovnike Fekoda. Pobij ih, izruči za njima sve kletom uništenju – govori Gospod – i učini sve kako sam ti zapovedio.
JER 50:22 Bojni poklič i razaranje veliko su po zemlji!
JER 50:23 Kako je presečen i slomljen malj čitave zemlje! Kako je Vavilon postao ruglo među narodima!
JER 50:24 Zamku sam ti postavio i ti si se uhvatio, Vavilone. Ti i ne znaš da si razotkriven i uhvaćen jer si protiv Gospoda zaratio.“
JER 50:25 Gospod je otvorio svoju oružarnicu i izneo oružje svoje jarosti, jer to u haldejskoj zemlji je poduhvat Gospoda, Boga nad vojskama.
JER 50:26 Na nju dođite sa svih krajeva, otvorite njene žitnice i zgrnite je na gomile! Izručite je kletom uništenju da joj niko ne preživi!
JER 50:27 Pokoljite sve njene nasilnike kao bikove, na klanje ih povedite! Jao njima, jer stiže njihov dan, vreme njihove kazne!
JER 50:28 Glas begunaca i izbeglih iz vavilonske zemlje javlja po Sionu o osveti Gospoda, našeg Boga, o osveti za njegov Dom.
JER 50:29 „Okupi strelce na Vavilon, utabori četu s lukovima protiv njih svuda unaokolo. Neka niko ne pobegne. Uzvrati mu po delima njegovim, prema svemu što je učinio ti mu učini, jer se poneo drsko protiv Gospoda, protiv Sveca Izrailjeva.
JER 50:30 Zato će da popadaju njegovi mladići po njegovim trgovima; nastradaće toga dana svi ljudi ratnici – govori Gospod.
JER 50:31 Evo, dolazim na tebe, o, drzniče – govori Gospod Bog nad vojskama – jer je došao tvoj dan i vreme da te kaznim!
JER 50:32 Posrnuće drznik, pašće, a niko ga podignuti neće. Zapaliću vatru u njegovim gradovima da proguta sve unaokolo.“
JER 50:33 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Potlačeni su zajedno narod Izrailja i narod Jude. Svi njihovi tlačitelji su ih zgrabili, odbijaju da ih oslobode.
JER 50:34 Ali je jak njihov Otkupitelj! ’Gospod nad vojskama’ mu je ime. On će ih braniti u njihovoj parnici da zemlji da spokoj, a nespokoj svim stanovnicima Vavilona.
JER 50:35 Mač na Haldejce – govori Gospod – i na sve stanovnike Vavilona, na njegove glavare i mudrace njegove!
JER 50:36 Mač na lažne proroke – neka budu budale. Mačem na njihove ratnike – neka se užasnu.
JER 50:37 Mač na njihove konje, na njihova kola i na sve koji su među njima, a mešanog su porekla. Postaće kao žene! Mač na njihove riznice – neka budu oplenjene.
JER 50:38 Suša vodama njegovim! Neka presuše, jer je to zemlja idola od čijeg užasa ludo rade.
JER 50:39 Zato će u njemu boraviti zveri pustinjske sa hijenama, i nojevi će se nastaniti. On doveka neće biti naseljen, od kolena do kolena biće nenastanjen.
JER 50:40 Kao kad je Bog opustošio Sodomu i Gomoru i okolne gradove – govori Gospod – tamo niko prebivati neće, neće biti potomaka ljudi.
JER 50:41 Gle, narod dolazi sa severa! Veliki narod i carevi mnogi biće podignuti iz najdaljih zemljinih krajeva.
JER 50:42 Oni drže luk i koplje. Okrutni su i nemilosrdni, a glas im huči kao more. Jašu konje spremni kao ratnik protiv tebe, ćerko vavilonska.
JER 50:43 Čuo je o njima glas car Vavilona i ruke su mu klonule, obuzeli su ga zebnja i bol kao porodilju.
JER 50:44 Gle, kao lav što skače iz jordanskog čestara na pašnjak plodan, ja ću ih poterati odatle u trenu. I ko god da je izabrani, tu ću ga staviti. Jer, ko je kao ja i ko će protiv mene? Ko je taj pastir koji će izaći pred mene?“
JER 50:45 Zato čujte namere Gospodnje što ih je za Vavilon namerio, i njegove naume što je za zemlju haldejsku naumio: stvarno će odvući najmlađe iz stada, opustošiće stvarno zbog njih pašnjak njihov.
JER 50:46 Od povika „Osvojen je Vavilon“ potrešće se zemlja i vapaj će se čuti među narodima.
JER 51:1 Ovako kaže Gospod: „Evo, podižem na Vavilon i na stanovnike Lev-Kamaja vetar što razara.
JER 51:2 Na Vavilon šaljem tuđince da ih razveju, da opustoše njihovu zemlju. Napašće ih sa svih strana na dan propasti.
JER 51:3 Neka strelac luk svoj ne zapinje, neka se ne šepuri u oklopu svome. Ne štedite njegove mladiće, izručite kletom uništenju svu vojsku njegovu.
JER 51:4 Popadaće pobijeni u zemlji haldejskoj i probodeni po njegovim ulicama.
JER 51:5 Izrailj i Juda nisu udovica zaboravljena od njihovog Boga, Gospoda nad vojskama, makar je njihova zemlja puna greha pred Svecem Izrailjevim.“
JER 51:6 Bežite iz Vavilona! Svako živu glavu nek spasava da ne nastradate u njegovoj krivici. Jer je vreme Gospodnje osvete. On uzvraća, on će da mu naplati.
JER 51:7 Čaša zlatna je Vavilon bio u Gospodnjoj ruci, svu je zemlju opijao. Od njenog vina su se napili narodi i zato su se poneli ludo narodi ti.
JER 51:8 I odjednom je pao Vavilon i razbio se. Kukajte nad njim! Donesite melem za njegovu bol, možda i ozdravi.
JER 51:9 Lečili smo mi Vavilon, ali nije ozdravio. Ostavite ga! Svako svojoj zemlji neka ide, jer do neba je dospeo njegov sud, do oblaka se uzdigao.
JER 51:10 A Gospod je za nas pravedna dela učinio. Dođite, objavimo na Sionu delo Gospoda, našeg Boga!
JER 51:11 Strele naoštrite! Štitove podignite! Na Vavilon je Gospod podigao duh midijskih careva jer hoće da ga razori, jer je Gospodnja osveta, odmazda za njegov Dom.
JER 51:12 Podignite zastavu protiv zidina Vavilona! Ojačajte stražu, postavite stražare, spremite zasede. Ono što je Gospod naumio, to je i uradio, baš kako je najavio stanovnicima Vavilona.
JER 51:13 O, ti što živiš kraj mnogih voda i obiluješ bogatstvom, kraj ti je došao i tvoj je dobitak prestao!
JER 51:14 Gospod nad vojskama se sobom zakleo: „Ispuniću te ljudima kao skakavcima da na tebe pobednički kliču.“
JER 51:15 On je silom svojom načinio zemlju. Mudrošću svojom on je osnovao vaseljenu i svojom je razboritošću razapeo nebesa.
JER 51:16 Glas on kada pusti, vode huče na nebesima. On podiže oblake s kraja zemlje, kiši munje daje i izvodi vetar iz svojih riznica.
JER 51:17 Baš je od svog znanja glup svaki čovek. Zbog idola se svaki zlatar stidi jer su obmana njegovi liveni idoli. Nema daha u njima.
JER 51:18 Oni su isprazni, tvorevine rugla. Propašće kad dođe vreme za njihovu kaznu.
JER 51:19 Ne slede Jakovu takvi kao ovi. Jer on je taj koji je sve načinio. Pleme je njegovo nasledstvo, a on se zove Gospod nad vojskama.
JER 51:20 „Ti si mi malj, ratno oružje; tobom razbijam narode i carstva tobom satirem.
JER 51:21 Tobom razbijam i konja i njegovog jahača; tobom razbijam kola i njihovog vozača.
JER 51:22 Tobom razbijam muškarca i ženu; tobom razbijam starca i dete; tobom razbijam mladića i devojku.
JER 51:23 Tobom razbijam pastira i stado njegovo; tobom razbijam ratara i njegovu zapregu; tobom razbijam gospodara i dostojanstvenika.
JER 51:24 Naplatiću Vavilonu i svim stanovnicima Haldeje sve njihove opačine koje su počinili na Sionu vama naočigled – govori Gospod.
JER 51:25 Evo me na tebe, goro što satireš – govori Gospod – koja satireš svu zemlju. Na tebe ću ruku svoju da ispružim, da te svaljam sa litice i od tebe da napravim goru sagorelu.
JER 51:26 Od tebe neće uzimati ni ugaoni kamen, ni kamen temeljac, jer ćeš biti pustoš doveka – govori Gospod.
JER 51:27 Podignite zastavu u zemlji! Duvajte u trube među narodima! Spremite protiv njega narode, okupite na njega carstva Ararata, Minije i Ashenasa. Postrojte na njega vojskovođu, dovedite konje čekinjaste kao skakavci.
JER 51:28 Spremite na njega narode i midijske careve, njihove gospodare, sve njihove glavare i svaku zemlju njihove vladavine.
JER 51:29 I zemlja će se tresti i uvijati, jer se na Vavilonu ispunjavaju Gospodnje namere, da zemlju vavilonsku pretvori u pustoš nenaseljenu.
JER 51:30 Prestali su da se bore ratnici Vavilona, ostali su u utvrđenjima i presahnula im je snaga. Postali su kao žene! Domove su im spalili, a vrata polomili.
JER 51:31 Stiže glasnik za glasnikom, trči vesnik za vesnikom, javlja caru Vavilona: grad su njegov sasvim osvojili;
JER 51:32 gazove su opkolili, ritove su vatrom popalili i sve ratnike preplašili.“
JER 51:33 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama, Bog Izrailja: „Ćerka vavilonska će biti kao gumno kome je vreme da se omlati. Još malo i za nju će doći vreme žetve.“
JER 51:34 „Mene je Navuhodonosor, car Vavilona, i proždrao i pomeo. Izložio me je kao posudu praznu, proždrao me kao morska neman. Mojim je dobrima napunio trbušinu svoju, a mene je ojadio.
JER 51:35 Neka na Vavilon dođe nasilje učinjeno nada mnom i mojom rodbinom – reći će stanovnica Siona. I moja krv na stanovnike Haldeje – reći će Jerusalim.“
JER 51:36 Zato ovako kaže Gospod: „Braniću te u parnici tvojoj. Osvetiću te! Presušiću more njegovo i izvor mu isušiti.
JER 51:37 Vavilon će postati gomila kamenja i brlog šakala, ruglo i pustoš u kojoj niko ne živi.
JER 51:38 Zajedno će rikati kao mladi lavovi, režaće kao lavići.
JER 51:39 A kada se razdraže daću im njihove gozbe i napiću ih; pa neka slave i spavaju doveka, neka se ne bude – govori Gospod.
JER 51:40 Odvešću ih kao jagnjad na klanje i kao ovnove i jarce.
JER 51:41 Kako je porobljen Sisak i uhvaćena slava sve zemlje! Kako je Vavilon postao ruglo među narodima!
JER 51:42 More se diglo hukom talasa svojih na Vavilon. Prekrilo ga je!
JER 51:43 Njegovi su gradovi postali pustoš, zemlja osušena, pustara bez ikoga u njima. Tamo neće biti potomaka ljudi.
JER 51:44 Kazniću Vila u Vavilonu, iz usta ću da mu otmem ono što je progutao. Neće mu ponovo hrliti narodi, a i zidine će vavilonske pasti.
JER 51:45 Izađite iz sredine njegove, o, narode moj! Svako neka spasava glavu od rasplamtelog gneva Gospodnjeg.
JER 51:46 Da vam ne klone srce, ne plašite se glasa što se čuje po zemlji. Jer će jedne godine stići jedan glas, pa druge godine drugi glas. A u zemlji će biti nasilje i boriće se vladar sa vladarom.
JER 51:47 Zato, evo, dolaze dani kada ću da kaznim idole Vavilona; sva će njegova zemlja biti posramljena, a svi njegovi pobijeni će padati usred njega.
JER 51:48 Klicaće nebesa i zemlja i sve u njima nad Vavilonom, jer sa severa dolaze zatirači – govori Gospod.“
JER 51:49 Vavilon će pasti zbog pobijenih Izrailjaca kao što su zbog Vavilona padali pobijeni cele zemlje.
JER 51:50 Idite vi, koji ste pobegli od mača, ne ostajte! Setite se Gospoda tamo daleko, i Jerusalim u srcu nosite.
JER 51:51 Osramoćeni smo, jer smo čuli za ruglo. Lica nam je pokrila sramota, jer su tuđinci došli u Svetilišta Gospodnjeg Doma.
JER 51:52 „Zato, evo, dolaze dani – govori Gospod – kazniću njegove idole i po svoj zemlji svojoj roptaće na samrti.
JER 51:53 U nebesa neka se Vavilon digne, neka se utvrdi u visini u svoj sili svojoj, ali ja šaljem zatirače na njega – govori Gospod.
JER 51:54 Čujte vapaj iz Vavilona! Razaranje veliko iz zemlje haldejske!
JER 51:55 Jer Gospod satire Vavilon, vrevu njegovu ućutkuje. I bučaće njegovi talasi kao mnoge vode, galamiće glasovi njihovi.
JER 51:56 Zatirač dolazi na Vavilon. Porobiće njegove ratnike, polomiće lukove njihove, jer Gospod je Bog koji plaća i sigurno istom merom vraća.
JER 51:57 Opiću njegove glavare i mudrace njegove, njegove gospodare, dostojanstvenike njegove i njegove ratnike. I zaspaće doveka i buditi se neće – govori Car, Gospod nad vojskama mu je ime.“
JER 51:58 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Široke zidine Vavilona će srušiti, a vrata njegova visoka će vatrom spaliti. Narodi su radili uzalud, ljudi su za vatru rintali.“
JER 51:59 Ovo je nalog koji je prorok Jeremija izdao Soraji, Nirijinom sinu i Masijinom unuku, kada je sa Judinim carem Sedekijom otišao u Vavilon, četvrte godine njegove vladavine. A Soraja je bio glavni komornik.
JER 51:60 Naime, Jeremija mu je u jednu knjigu zapisao sve zlo koje će stići Vavilon, baš sve ove poruke koje su zapisane o Vavilonu.
JER 51:61 A onda je Jeremija rekao Soraji: „Čim dođeš u Vavilon pazi da naglas pročitaš sve ove reči.
JER 51:62 Reci: ’O, Gospode! Ti si objavio da ćeš razoriti ovo mesto, da u njemu ne ostane potomaka ljudi ni stoke, već da bude pustoš doveka.’
JER 51:63 I kada završiš sa čitanjem, veži ovu knjigu za kamen i baci je posred Eufrata.
JER 51:64 A onda reci: ’Ovako će Vavilon da potone i neće se dići, zbog zla koje donosim na njega! Malaksaće!’“ Ovde se završavaju Jeremijine poruke.
JER 52:1 Sedekija je imao dvadeset jednu godinu kad se zacario, a vladao je jedanaest godina u Jerusalimu. Majka mu se zvala Amutala, ćerka Jeremijina, iz Livne.
JER 52:2 On je činio što je zlo u očima Gospodnjim, sasvim kako je činio i Joakim.
JER 52:3 I pošto su se pobunili protiv Gospoda, gnev Gospodnji je došao na Jerusalim i Judu, pa ih je odbacio od svoga lica. A Sedekija se pobunio protiv vavilonskog cara.
JER 52:4 Devete godine njegovog carevanja, desetog dana desetog meseca, došao je Navuhodonosor, car Vavilona, sa svom svojom vojskom na Jerusalim; utaborili su se pred njim i podigli nasip oko njega.
JER 52:5 Grad je bio pod opsadom do jedanaeste godine cara Sedekije.
JER 52:6 Ali devetog dana četvrtog meseca kad je u gradu zavladala ljuta glad, da nije bilo hrane za narod zemlje,
JER 52:7 grad je bio provaljen. Car je pod okriljem noći pobegao sa svim ratnicima između dva zida pored carskog vrta, iako su Haldejci bili svuda oko grada, i otišao u pravcu Arave.
JER 52:8 Haldejski vojnici su se dali u poteru za carem i stigli ga na Jerihonskim poljanama; sva njegova vojska se razbežala i ostavila ga.
JER 52:9 Haldejci su uhvatili cara. Odveli su ga vavilonskom caru u Rivlu, u amatskoj zemlji, koji mu je izrekao presudu.
JER 52:10 Car Vavilona je Sedekijine sinove poklao pred njim, a u Rivli je takođe poklao i sve glavare Jude.
JER 52:11 Sedekiji je iskopao oči, pa ga je vezanog lancima vavilonski car doveo u Vavilon i bacio u zatvor sve do dana njegove smrti.
JER 52:12 Desetog dana petog meseca; to je bila devetnaesta godina cara Navuhodonosora, cara Vavilona, u Jerusalim je došao carev sluga Navuzardan, zapovednik telesne straže koji je služio vavilonskom caru.
JER 52:13 On je spalio Dom Gospodnji, carev dvorac i sve kuće u Jerusalimu; spalio je svaku veliku zgradu.
JER 52:14 Zatim su svi haldejski vojnici, koji su bili sa zapovednikom telesne straže, srušili sve zidine oko Jerusalima.
JER 52:15 Najsiromašnije i ostatak naroda koji je ostao u gradu, one što su prebegli k vavilonskom caru i preostale majstore, odveo je u izgnanstvo Navuzardan, zapovednik telesne straže.
JER 52:16 Ipak, zapovednik telesne straže, Navuzardan je ostavio najsiromašnije u zemlji da budu vinogradari i zemljoradnici.
JER 52:17 Haldejci su izlomili i bronzane stubove koji su bili u Domu Gospodnjem, i podnožja i bronzano more, koji su bili u Domu Gospodnjem, i odneli svu njihovu bronzu u Vavilon.
JER 52:18 Odneli su i lonce, lopatice, usekače, mašice, tepsije, i sve bronzano posuđe koje se koristilo za hramsku službu, kao i kadionice i lavore.
JER 52:19 Zatim zdele, kadionice, činije, lonce, svećnjake, tepsije i krčage. Zapovednik telesne straže je odneo sve što je bilo od zlata i srebra.
JER 52:20 Bronzi od dva stuba, jednog mora, dvanaest bronzanih volova koji su bili pod njim i podnožja, a koje je car Solomon načinio za Dom Gospodnji, nije bilo mere.
JER 52:21 U pogledu stubova, svaki stub je bio visok osamnaest lakata i bio je obmotan užetom od dvanaest lakata. Bio je šupalj i debljine četiri prsta,
JER 52:22 a na njegovom vrhu je bilo bronzano oglavlje. Oglavlje je bilo visoko pet lakata. Pletenice i narovi oko oglavlja su bili potpuno od bronze. Drugi stub s pletenicom i narovima je bio isti.
JER 52:23 Bilo je devedeset šest narova sa strana; ukupno stotinu narova u pletenici.
JER 52:24 Zapovednik telesne straže je, takođe, poveo Soraju, Prvosveštenika, i Sofoniju, drugog sveštenika, i tri vratara.
JER 52:25 Iz grada je odveo i jednog dvoranina koji je bio nad ratnicima, i sedmoricu carskih sveštenika koje su našli u gradu. Takođe je odveo pisara vojnog zapovednika, koji je pozivao u vojsku narod zemlje, i šezdeset ljudi od naroda zemlje koje su našli u gradu.
JER 52:26 Navuzardan, zapovednik telesne straže, ih je uzeo i doveo ih pred vavilonskog cara u Rivlu.
JER 52:27 Vavilonski car ih je pobio; pogubio ih je u Rivli, u zemlji amatskoj. Tako je Juda bio odveden u izgnanstvo iz svoje zemlje.
JER 52:28 Ovo je narod koji je Navuhodonosor poveo u izgnanstvo: sedme godine: tri hiljade dvadeset troje Judejaca;
JER 52:29 osamnaeste godine Navuhodonosor je poveo iz Jerusalima osam stotina trideset dvoje ljudi;
JER 52:30 Navuhodonosorove dvadeset treće godine, zapovednik telesne straže, Navuzardan, poveo je u izgnanstvo sedam stotina četrdeset pet Judejaca. Ukupno četiri hiljade šest stotina ljudi.
JER 52:31 Trideset sedme godine izgnanstva Judinog cara Jehonije, dvadeset petog dana dvanaestog meseca, vavilonski car Evil-Merodah je u prvoj godini svoga carevanja pomilovao i pustio iz tamnice Judinog cara Jehoniju.
JER 52:32 Ljubazno je s njim razgovarao, i postavio mu stolicu više stolica svih careva koji su bili s njim u Vavilonu.
JER 52:33 Jehonija je odložio svoju tamničku odeću, pa je do kraja života jeo hranu za carevim stolom.
JER 52:34 Car Vavilona mu je svakodnevno davao za izdržavanje do kraja njegovog života, sve do dana njegove smrti.
LAM 1:1 Kako sedi prestonica usamljena! A nekad je puna ljudi bila. Grad postade kao udovica, a nekad je svet ga poštovao. Ta carica među gradovima robinja je sada potlačena.
LAM 1:2 Groznim plačem svu noć plače, niz obraze suze roni. Nikog nema da je teši sada, a nekada svi joj prijatelji behu. Saveznici svi je izdadoše, postali su njeni neprijatelji.
LAM 1:3 Narod Judin, roblje bespomoćno, u nevolji, u teškom progonstvu, po tuđinskim sad žive zemljama. Nema mesta gde bi da počinu. Odasvud ih okružuju gonitelji, iz tesnaca nikud da pobegnu.
LAM 1:4 Tužni su putevi ka sionskom Domu, na praznike ne dolazi niko. Sva su vrata razvaljena, sveštenici uzdišu jednako, uplakane su devojke koje su nekad pevale. Sion je u gorkom ropcu.
LAM 1:5 Nad njim sada gospodare tlačitelji, zbog pobede likuju neprijatelji. Mnogobrojni su gresi sionski, zato ga je Gospod izložio patnjama. Nasilnici zarobiše decu sa Siona i odvedoše ih u izgnanstvo.
LAM 1:6 Povukla se od ćerke sionske, povukla se sva slava njegova. Knezovi mu postadoše kao srne iscrpene od gladi, u bežanju izgubiše snagu ispred lovaca koji ih gone.
LAM 1:7 Jerusalim, ruševina usamljena, svog se sjaja opominje, a kad pade neprijateljima u ruke, nikog nema da mu pomoć pruži. Gledaju ga tlačitelji, smeju mu se zato što je pao.
LAM 1:8 Teški li su ovog grada gresi! Gadan li je, nečist li je! Ceniše ga, a sad ga preziru: Grad bez časti, go je u sramoti. Samo ječi, lice krije, osvrće se, iza sebe gleda.
LAM 1:9 Vidi mu se da je nečist jako, ali on ne mari što ga ovo snađe. Užasno je kako on propada, a nikoga nema da ga teši. Pogledaj, Gospode, njegovu nevolju, jer neprijatelji likuju li, likuju.
LAM 1:10 Neprijatelj grabi, pljačka, sve riznice ovog grada. Jerusalim gleda kako stranci provaljuju Domu u Svetilište, a njima si, Gospode, zabranio da stupaju gde ti zbor stupa.
LAM 1:11 Cvili narod, kako da ne tuguje! Traže hleba, trampe dragocenosti svoje za hranu, ne bi li živnuli nekako. „Smiluj mi se – [plaču] – o, Gospode! Smiluj mi se, jer padoh u bedu.“
LAM 1:12 Pogledajte me, svi što prolazite – [grad dovikuje tužno] – Ima li bola sličnog ovom bolu što pogodi mene? Kako me je Gospod udario u dan kad se na me razgnevio.
LAM 1:13 Poslao je oganj sa visine, razgore ga po mojim kostima. Razapeo mrežu ispred mojih nogu i na zemlju oborio. Ucvilio me je i ožalostio u mukama za sva vremena.
LAM 1:14 Sve moje grehe na mene navalio, rukom ih svojom u breme svezao, na moj ga je vrat natovario. Oslabih od ovog tereta. Gospod me je predao mojim dušmanima, ja im se pak ne mogu suprotstaviti.
LAM 1:15 Svim mojim junacima Gospod se narugao. Digao je ratnike protiv mene, da pobije moje uzdanice mlade. Kao grožđe u muljari izgazio je Gospod lepu zemlju Judinu.
LAM 1:16 Zato iz mojih očiju kao potok liju suze. Utešiti ne može me niko; ohrabriti ne može me niko. Sinovi su moji pobeđeni, neprijatelj ništa narodu ne ostavi.
LAM 1:17 Sion ruke svoje pruža, ali pomoć niko mu ne pruža. Gospod posta protivnik narodu Jakovljevu, sa svih strana navaljuju tlačitelji; s Jerusalimom postupaju kao da je gadost među njima.
LAM 1:18 Gospod me je pravedno kaznio, jer njegovu reč nisam poslušao. O, čujte me, odasvud narodi, jade moje gledajte, vidite; devojke moje, mladiće moje, u progonstvo oteraše.
LAM 1:19 Pozvah svoje saveznike, a oni mi pomoć uskratiše. Sveštenici moji i starešine po gradskim ulicama pomreše, a samo su hranu tražili ne bi li u životu ostali.
LAM 1:20 Na moj ropac pogledaj, Gospode, na izmučenost duše moje. U grudima srce mi se grči, žalostan sam zbog svoga prkosa. Po ulicama sinove moje ubijaju, a unutra, po kućama, smrt kosi.
LAM 1:21 Kako cvilim, čuj me. Nema nikog da me uteši. Za moju nesreću dušmani su čuli, te likuju zato što si mi je ti poslao. Daj da i meni svane! Neka slično meni i dušmani pate.
LAM 1:22 Prokuni njihove opačine sve, računaj im zlo za zlo; mene si već za grehe kaznio, i njih kazni tako. Samo ječim ja u jadu sada, u mom je srcu tuga.
LAM 2:1 Kada se Gospod razgnevio, ćerku je sionsku u tamu zavio. Sjajni grad svetlosti nebeske, u ruševine pretvori zemaljske. Slavni [Dom], diku Izrailjevu, on napusti u dan gneva svoga.
LAM 2:2 Gospod je satro bez milosti, sva sela u Jakovljevoj zemlji. Kad se razgnevio, on je razorio sve tvrđave što drže Judejci; sa zemljom je sravnio i prokleo carstvo i njegove glavare.
LAM 2:3 U raspaljenoj svojoj jarosti, svu moć izrailjsku on je skrhao. Kad je neprijatelj nasrnuo, desnicu svoju Bog nam je uskratio. Kao oganj planuo je u Jakovu, oko sebe sve je popalio.
LAM 2:4 Kao neprijatelj luk je svoj zategao, kao dušman je navalio, ubijao sve što nam je oku drago, sve čemu se radovasmo. Na šatore ćerke sionske sasu svoju srdžbu raspaljenu.
LAM 2:5 Gospod je kao neprijatelj postao: Izrailjev narod razorio, sve njegove dvore porušio, sve tvrđave njemu razorio; Judinom narodu umnožio je jade, nagomilao jecanje i uzdisaje.
LAM 2:6 Senicu je rasturio u komade, razorio mesto za službe Božije. Na Sionu Gospod u zaborav baci i praznik i subotu; razgnevio se i prezreo i cara i sveštenika.
LAM 2:7 Gospod je svoj žrtvenik odbacio, Svetilište svoje je oskrnavio; predao u ruke dušmanske da ruše bedeme i dvore, da urlaju po Gospodnjem Domu, gde mi nekad praznovasmo.
LAM 2:8 Gospod je odlučio da ruši, da popadaju zidovi ćerke sionske; odredio je meru rušenja i nije se ustezala ruka njegova. Spoljni zidovi, drugi red zidova, oronuli tužno leže.
LAM 2:9 Vratnice su spaljene i polomljene, on im je zdrobio reze i grede. Car i knezovi su u progonstvu, nema nikog da nas uči Zakonu, niti se javljaju viđenja, dar Gospodnji prorocima.
LAM 2:10 Starešine ćerke sionske po zemlji su posedali i ćute, glave svoje prašinom posipaju, obavili kostret oko tela. Sve do zemlje spustile su glave jerusalimske devojke mlade.
LAM 2:11 Od plakanja iščileše mi oči, u ropcu mi duša grca, žalost me je iscrpla potpuno, jer posmatram slom naroda moga: deca i odojčad umiru po trgovima grada srušenoga.
LAM 2:12 Govorahu svojim materama: „Gde je žito? Gde je piće?“ i slično ranjenicima obamiru po trgovima grada srušenoga i duše svoje ispuštaju na grudima svojih majki.
LAM 2:13 O, Jerusalime, o, mili grade, kome si sličan, nalik si na koga? Kako da te utešim, o, device, ćerko sionska? Da li je ovako postradao iko? Nesreća je tvoja bezgranična, kao more. Da te isceli neko?
LAM 2:14 Tvoji proroci nemaju proroštva osim obmana i laži. Na krivicu tvoju ne ukazuju, zavaravaju te, od izgnanstva odvraćaju. Lažnim te proroštvima ubeđuju, te izbegavaš pokajanje.
LAM 2:15 Ruga ti se, pljeska rukama narod koji prolazi kraj grada. Zvižde i glavom odmahuju nad ruševinama jerusalimskim: „Je li to ta varoš savršeno lepa? Je li to radost cele zemlje?“
LAM 2:16 Smeju ti se, nad tobom se cerekaju svi neprijatelji tvoji. Krive usne, keze zube, pa govore: „Mi smo ga slistili! Ovo je ono što smo čekali! Dočekasmo. Oči naše videše!“
LAM 2:17 Gospod je izvršio svoju nameru, održao je reč svoju. Od davnina nas je on opominjao, sad nas bez milosti razorio. Neprijatelj pobednički likuje, protivnik se našem porazu veseli.
LAM 2:18 I zidovi tvoji neka vape, jecaj, ćerko sionska, prizivaj Gospoda! Neka teku suze tvoje kao potoci i danju i noću. Ne daj sebi odmora, nariči! Ne daj mira zenicama, plači!
LAM 2:19 Tokom noći diži se i viči, prizivaj ga svakog časa, izlivaj srce kao vodu pred licem Gospoda, da se smiluje nejači tvojoj, deci što od gladi skapavaju po uglovima svih ulica.
LAM 2:20 Pogledaj, pogledaj, o, Gospode! Koga si to na muke bacio? Zar žene da porod svoj jedu? Zar one što u naručju njišu? Zar u samom Svetilištu kolju sveštenike tvoje i proroke tvoje?
LAM 2:21 Po ulici leže u prašini, mrtva leže deca sa starcima; devojke moje i mladići leže mačem pobijeni. Ti ih pobi u dan gneva svoga, ti ih pokla bez milosti.
LAM 2:22 Kao da je dan praznika, sa svih strana sabrao si sve užase na me. U dan gneva tvoga niko nije preživeo, niko utekao. Decu moju odnjihanu i odraslu pobio je dušmanin kleti.
LAM 3:1 Ja sam čovek koji je upoznao bedu; iskusio sam kako [Bog] kažnjava.
LAM 3:2 Mene odvede, mene primora; hodam bez svetlosti, a tmina sve gušća.
LAM 3:3 Lično mene on bije i tuče, njegovi udarci ne prestaju.
LAM 3:4 Meso mi se cepa, koža mi puca; on lomi kosti moje.
LAM 3:5 U ropski me jaram upregao, teškoće je na mene navalio,
LAM 3:6 naterao da živim u tmini, mrtvac zatvoren doveka.
LAM 3:7 Zazida me, izlaza mi nema; ja sam sužanj s teškim okovima.
LAM 3:8 Vičem, vapim da mi on pomogne, ali on mi molitvu odbija.
LAM 3:9 Tesanim kamenom me je zazidao, na sve strane zakrčio drumove, puteve.
LAM 3:10 Kao medved na me vreba, kao lav se na me baca.
LAM 3:11 Po bespuću goni me i komada, ostavlja me da bih tamo umro.
LAM 3:12 Zapinje luk svoj i gađa, kao da sam ja meta njegovih strela.
LAM 3:13 U nutrinu strele mi je sasuo, u moje telo duboko ih zario.
LAM 3:14 Narod mi se vazda podsmeva, za porugu služim svima.
LAM 3:15 On gorčinom mene hrani, pelenom me on napaja.
LAM 3:16 Tera me da grizem kamen i zube moje lomi; u pepeo mene zakopava.
LAM 3:17 Zaboravih šta je mir i zdravlje, više ne znam šta je život dobri.
LAM 3:18 Nema meni još mnogo življenja, iščezla je moja nada u Gospoda.
LAM 3:19 Mislim na svoje muke i potucanja, to mi je slično pelenu, slično otrovu.
LAM 3:20 Mislim na to bez prestanka, duša moja sahne u meni.
LAM 3:21 Nevolju nosim u srcu svome, ali gajim nadu u mislima:
LAM 3:22 Nije nas nestalo jer nije prestala ljubav Gospodnja, jer nije presušilo milosrđe njegovo,
LAM 3:23 oni se obnavljaju svakog jutra, vernost mu je zajamčena kao izlazak sunca.
LAM 3:24 Kad Gospoda imam, ništa mi ne treba, i zato se uzdam u njega.
LAM 3:25 Gospod je dobar prema čoveku koji se u Boga uzda, koji ga traži.
LAM 3:26 Dobro je čekati ga smireno, očekivati spasenje od Gospoda.
LAM 3:27 Najbolje je u mladosti svome se jarmu naučiti.
LAM 3:28 Patniče, sedi usamljen i ćuti, [Bog] je to nametnuo.
LAM 3:29 Poklonimo se do tla prašnjavoga, možda još ima nade.
LAM 3:30 Ako nas tuče, neka tuče; ako nam se ruga, neka se ruga.
LAM 3:31 Gospod ipak ima milosrđa, za večnost [nas] neće odbaciti;
LAM 3:32 smilovaće se iako nas je rastužio, njegova je milost postojana;
LAM 3:33 njemu nije milo da nas ponižava i da na ljude navaljuje tugu.
LAM 3:34 Kada sužnje gaze mučitelji, kada duh im lome u tamnici,
LAM 3:35 kada ljude lišavaju prava, kada se ukida što je Svevišnji ustanovio,
LAM 3:36 kada se pravda izvrće na sudu, zar Gospod sve to ne vidi?
LAM 3:37 Čovek kaže pa se i ne zbude, ali Gospod zapoveda i to biti mora.
LAM 3:38 Kada Svevišnji odredi onda i nesreća i dobro dolazi.
LAM 3:39 Zašto se buni čovek? Svako dobija prema grehu svome.
LAM 3:40 Ispitajmo, razmotrimo puteve svoje, vratimo se Gospodu svome.
LAM 3:41 Otvorimo svoja srca, molimo se Bogu nebeskome.
LAM 3:42 Mi smo otpadnici, mi smo nepokorni, a ti nam praštao nisi.
LAM 3:43 Gnevom si se zaogrnuo, gonio nas, ubijao, nisi štedeo.
LAM 3:44 Oblakom si se zaogrnuo, naša molitva nije prodrla do tebe.
LAM 3:45 Smetlište si od nas načinio, svi narodi su nas prezreli.
LAM 3:46 Na nas su se iskezili svi naši dušmani.
LAM 3:47 Prošli smo kroz propast i ruševine, živimo u strahu i zatiranju.
LAM 3:48 Potoci suza iz mojih očiju teku zbog razaranja moga naroda.
LAM 3:49 Suze moje teku bez prestanka, iz očiju liju i stati neće,
LAM 3:50 dok nas ne pogleda i ne vidi Gospod sa nebesa.
LAM 3:51 Žalost me razdire kad gledam očima šta se događa u gradu ženama.
LAM 3:52 Kao pticu progone me stalno, a nemaju zašto da me mrze.
LAM 3:53 Živoga me u jamu baciše i kamenjem zatrpaše.
LAM 3:54 Voda mi se sklopi iznad glave, te pomislih: „Sa mnom je svršeno.“
LAM 3:55 Iz dubine, iz jame, o, Gospode, prizvah ime tvoje.
LAM 3:56 Glas moj ti si čuo, poslušaj vapaje moje!
LAM 3:57 Kad zavapih, ti se nađe blizu. Ti mi reče: „Nemoj se bojati!“
LAM 3:58 Ti si mi, Gospode, izvojevao pravdu, ti si mi život otkupio.
LAM 3:59 Ti, Gospode, vidiš, nasilje mi čine. Ti mi pravdu na sudu dosudi.
LAM 3:60 Ti znaš kako mi se svete neprijatelji, kakve spletke protiv mene pletu.
LAM 3:61 Ti, Gospode, čuješ kako me ismevaju, kakve spletke protiv mene pletu.
LAM 3:62 Kad govore i kad misle protivnici, povazdan su protiv mene.
LAM 3:63 Kad sedaju i kad ustaju, ti ih vidiš, meni se rugaju.
LAM 3:64 Ti, Gospode, kazni kako dolikuje, prema onome što su učinili.
LAM 3:65 Ti prokuni srca njihova, ti ih ispuni očajnim mukama.
LAM 3:66 Ti ih u gnevu goni, sa zemlje istrebi. Gospode, neka ih ne bude ispod neba.
LAM 4:1 Kako potamne zlato, naše žeženo zlato! Leži kamenje hramovno po ulicama razbacano.
LAM 4:2 Sionski mladići, nekad skupoceni kao zlato najčistije, sada su – ah! – kao obična grnčarija, kao proizvod lončarski.
LAM 4:3 I vučica hoće da doji, da vučiće svoje neguje, a žene u narodu mome okrutne su kao noj u pustinji:
LAM 4:4 odojčad ostaviše žednu, jezik im se za nepce lepi; decu pustiše da pište, nikoga nema da im hranu pruži.
LAM 4:5 Nekad sami sladiše jela odabrana, sada skapavaju po ulicama. Nekad su u raskoši odrastali, sada po smetlištu prebiru.
LAM 4:6 Primio je kaznu narod moj težu nego stanovnici sodomski, jer njih razori za tren oka i pritom na njih ne podiže ljude.
LAM 4:7 Nekad su bili naši junaci čistiji od snega, belji od mleka; bili su rumeni i glatki, kao od brega odvaljeni.
LAM 4:8 Sad su im lica crnja od čađi, po ulicama ih ne poznaje niko; koža im se smežurala oko očiju, sasušila se kao drvo suvo.
LAM 4:9 Sretniji su koji u ratu pogiboše, teže je onima koje glad pomori: iscrpeni, skapavali su lagano, nije bilo plodova sa polja da ostanu u životu.
LAM 4:10 Žene tako nežne behu, pa kuvaju decu svoju da nahrane sebe njima – o, užasno je naroda moga stradanje!
LAM 4:11 Silinom je provalio gnev Gospodnji, on izli svoju srdžbu jarosnu, zapali požar na sionskom gradu, te mu spali i temelje same.
LAM 4:12 Nisu verovali ni strani vladari, ni svi stanovnici zemlje, da će moći osvajač i dušman kroz kapije jerusalimske da uđu.
LAM 4:13 Ipak to se dogodilo zbog greha proročkih, zbog krivica svešteničkih, zbog nevine krvi usred grada prolivene.
LAM 4:14 Tumaraju po ulicama kao slepi, krvlju su umrljani, niko se ne usuđuje da ih dotakne, oskrnavljena je odeća njihova.
LAM 4:15 Narod viče: „Odlazite! Oskrnavljeni, natrag! Ne dotičite!“ Tako lutahu od naroda do naroda, a među narodima su govorili: „Ovde više ne mogu da borave.“
LAM 4:16 Rasprši ih Gospod da ih ne gleda, da o njima više ne brine. Na sveštenike više ne pazi, starešine više ne žali.
LAM 4:17 A nama su se oči umorile, iščekujemo pomoć, a nje nema. S kula naših zurimo do na kraj obzorja, čekamo narod koji nas ne može izbaviti.
LAM 4:18 Neprijatelj nam je svaki korak vrebao, po trgovima svojim ne mogosmo prolaziti, ali dani naši prolažahu, kraj nam se približi, stiže.
LAM 4:19 Brže od grabljivica koje s neba sleću, gonitelji naši stigoše, hvatali su nas po brdima, u pustinji u zasedi čekali.
LAM 4:20 Zarobiše naše životno uzdanje, Gospodnjeg pomazanika, cara, a mi smo se uzdali: car će nas od svakog osvajača sačuvati.
LAM 4:21 Raduješ se i veseliš, o, ćerko edomska, i ti, narode iz zemlje Uz. Čas propasti i vama dolazi, i vi ćete se teturati goli, otkriće se i vaša sramota.
LAM 4:22 Za svoju krivicu si, ćerko sionska, ispaštala, više te neće u izgnanstvo terati. Ćerko edomska, tebe će Gospod kazniti, tvoje će krivice razotkriti.
LAM 5:1 Opomeni se, Gospode, šta nam se dogodilo; pogledaj, vidi našu sramotu.
LAM 5:2 U tuđinske ruke pala je baština naša, stranci se šire po našim domovima.
LAM 5:3 Očeva naših nema, siročad smo postali, majke su naše sada udovice.
LAM 5:4 Vodu za piće novcem plaćamo, drva za gorivo takođe kupujemo.
LAM 5:5 Gone nas kao tegleće živinče; iscepani smo, a ne daju nam odmora.
LAM 5:6 Idemo, prosjačimo po Egiptu i Asiriji da bismo imali hleba da preživimo.
LAM 5:7 Naši preci zgrešiše, ali njih nema, pa mi ispaštamo za krivice njihove.
LAM 5:8 Nad nama vladaju prostaci robovi i od njihove sile niko da nas izbavi.
LAM 5:9 Ubice haraju po zemlji, stavljamo život na kocku idući po hranu.
LAM 5:10 Od gladi gorimo kao u groznici, i koža je naša kao peć užarena.
LAM 5:11 Na svetinji, na Sionu, siluju žene, po Judinim naseljima devojke.
LAM 5:12 Naše glavare rukama svojim hvataju i vešaju, ni starce naše neće da poštuju.
LAM 5:13 Mladići kao robovi okreću žrvnjeve, dečaci padaju pod bremenima drva.
LAM 5:14 Starci više ne sede pred vratima, mladih ljudi svirka više se ne čuje.
LAM 5:15 Iščezla je radost iz naših života: umesto da igramo, mi smo ojađeni.
LAM 5:16 Sa glave je naše kruna pala. Zgrešili smo, sada teško nama.
LAM 5:17 Eto zato srce naše boluje! Eto, zato se oči naše zamutiše!
LAM 5:18 Zato je sionska gora opustošena. Zato se šakali šunjaju po toj pustoši.
LAM 5:19 Ti, Gospode, ostaješ doveka, tvoj je presto od kolena do kolena.
LAM 5:20 Nemoj nas zanavek zaboraviti, nemoj nas za dugo vreme ostaviti.
LAM 5:21 Vrati nas k sebi! Obrati nas, Gospode! Obnovi slavu našu iz negdašnjih dana.
LAM 5:22 Zar da nas odbaciš potpuno? Da se na nas srdiš beskrajno?
EZE 1:1 U tridesetoj godini, petog dana četvrtog meseca, dok sam bio među izgnanicima na reci Hevar, otvorila su se nebesa, i ukazala su mi se viđenja od Boga.
EZE 1:2 Petog dana tog meseca, a to je peta godina izgnanstva cara Jehonije,
EZE 1:3 dođe reč Gospodnja svešteniku Jezekilju, sinu Vuzijevom, u zemlji Haldejaca, na reci Hevar. Tamo je ruka Gospodnja bila nad njim.
EZE 1:4 Pogledam ja, kad gle, dođe olujni vetar sa severa s velikim oblakom u kome je plamteo oganj; oko njega je bila jaka svetlost. Usred njega, u samom središtu ognja, bilo je nešto kao sjajni metal.
EZE 1:5 Usred toga je bilo nešto kao četiri bića, koja su po izgledu bila slična ljudskom obličju.
EZE 1:6 Svako je imalo četiri lica i četiri krila.
EZE 1:7 Noge su im bile ravne, stopala kao u teleta; blistali su kao uglačana bronza.
EZE 1:8 Ispod krila, na četiri strane, imali su ljudske ruke; svako od ovih četvoro imalo je svoje lice i svoja krila.
EZE 1:9 Krila su im se dodirivala. Dok su išla, nisu se okretala; svako se kretalo napred.
EZE 1:10 Ovako su izgledala njihova lica: svako od ovih je s prednje strane imalo ljudsko lice; sva četiri su imala lice lava s desne strane, a lice vola s leve strane; i sva četiri su imala lice orla.
EZE 1:11 Takva su im bila lica. Krila su im bila raširena od gore; svako je imalo dva krila koja su dodirivala krila susednog, dok su im druga dva pokrivala telo.
EZE 1:12 Svako od njih se kretalo napred. Gde god je Duh išao, tamo su išli i oni; nisu se okretali dok su išli.
EZE 1:13 Između tih bića je bilo nešto nalik užarenom uglju, ili bakljama. Svetlost vatre je prolazila između bića, a iz vatre su sevale munje.
EZE 1:14 Bića su trčala i vraćala se kao munja.
EZE 1:15 I kako sam pogledao bića, video sam da je na zemlji, pored svakog od četiri bića, bio po jedan točak.
EZE 1:16 Točkovi su po izgledu i načinu izrade bili nalik hrisolitu; sva četiri su izgledala isto. Po svom izgledu i načinu izrade svaki je bio kao točak unutar točka.
EZE 1:17 Kojim god od četiri pravaca kretala, svako je išlo na svoju stranu, pa se nisu morala okretati.
EZE 1:18 Rubovi su im bili visoki i zastrašujući; sva četiri ruba su svuda unaokolo bila pokrivena očima.
EZE 1:19 Kad su se bića kretala, pokretali su se i točkovi pored njih; kad su se bića podizala sa zemlje, dizali bi se i točkovi.
EZE 1:20 Gde god bi Duh išao, išli bi i oni, a točkovi bi se dizali sa njima, jer je duh tih bića bio u točkovima.
EZE 1:21 Kad bi bića kretala, kretali bi i točkovi, kad bi bića stala, stali bi i oni; a kad bi se bića dizala sa zemlje, s njima bi se dizali i točkovi, jer je duh tih bića bio u točkovima.
EZE 1:22 Nad glavama bića prostiralo se nešto što je izgledalo kao svod, svetlucajući kao kristal iznad njihovih glava.
EZE 1:23 Ispod svoda, krila su im se pružala jedno prema drugom. Svako biće je imalo dva krila kojima je pokrivalo sebi telo.
EZE 1:24 Kad su se bića pokrenula, čuo sam zvuk njihovih krila. Zvuk njihovih krila je bio kao huk mnogih voda, kao glas Svemoćnoga, kao buka vojnog tabora. Kad bi bića stala, spuštala bi krila.
EZE 1:25 Iznad svoda nad njihovim glavama dolazio je glas. Dok su bića stajala, spuštala bi svoja krila.
EZE 1:26 Nad svodom iznad njihovih glava je bilo nešto kao safir s izgledom prestola. Na vrhu toga što je izgledalo kao presto, bilo je neko obličje slično čovečijem.
EZE 1:27 Onda sam video oko njegovih bokova naviše nešto kao sjajni metal, kao oganj, a od njegovih bokova naniže nešto kao oganj; bio je okružen svetlošću
EZE 1:28 Svetlost koja ga je okruživala bila je kao duga u oblacima na kišni dan. To je izgledom bilo kao slava Gospodnja. Kada sam to video, pao sam licem na zemlju. Tada sam čuo jedan glas kako govori.
EZE 2:1 On mi reče: „Sine čovečiji, ustani na noge da govorim s tobom.“
EZE 2:2 I kako mi to reče, uđe u mene Duh i postavi me na noge. Tada sam čuo kako mi govori.
EZE 2:3 Reče mi: „Sine čovečiji, šaljem te Izrailjcima, otpadničkom narodu koji se pobunio protiv mene. Oni su se, kao i njihovi očevi, bunili protiv mene sve do danas.
EZE 2:4 Šaljem te među tvrdoglave i nepokorne sinove da im kažeš: ’Govori Gospod Bog.’
EZE 2:5 Poslušali ili ne – jer su otpadnički dom – znaće da je prorok bio među njima.
EZE 2:6 A ti, sine čovečiji, nemoj se bojati ni njih ni njihovih reči, makar te pritisnuli dračem i trnjem, makar sedeo na škorpijama. Ne boj se njihovih reči i ne daj se smesti pred njima, jer su otpadnički dom.
EZE 2:7 Prenesi im moje reči, bilo da ih poslušaju ili ne, jer su otpadnici.
EZE 2:8 A ti, sine čovečiji slušaj šta ti kažem. Ne buni se kao taj otpadnički dom. Otvori usta, pa ćeš jesti ono što ti ja dam.“
EZE 2:9 Tada sam pogledao i video da je prema meni ispružena ruka, i u njoj svitak knjige.
EZE 2:10 Kada ga je raširio preda mnom, svitak je bio ispisan i iznutra i spolja. Bio je ispisan tužbalicama, naricaljkama i lelecima.
EZE 3:1 On mi reče: „Sine čovečiji, pojedi ono što se našlo pred tobom; pojedi ovaj svitak, pa idi i govori Izrailjcima.“
EZE 3:2 Ja sam otvorio usta, a on mi je dao da pojedem svitak.
EZE 3:3 Onda mi je rekao: „Sine čovečiji, napuni svoj trbuh, nasiti stomak ovim svitkom koji ti dajem.“ Ja sam ga pojeo, i bio je sladak kao med u mojim ustima.
EZE 3:4 Zatim mi je rekao: „Sine čovečiji, idi domu Izrailjevom i prenesi im moje reči.
EZE 3:5 Nisi, naime, poslan k narodu koji govori nerazumljivim i teškim jezikom, već domu Izrailjevom.
EZE 3:6 I nisi poslan mnogim narodima koji govore nerazumljivim govorom i teškim jezikom, čije reči ne razumeš. Da sam te poslao k njima, oni bi te poslušali.
EZE 3:7 Ali dom Izrailjev neće te poslušati, jer oni mene neće da slušaju, pošto je sav dom Izrailjev tvrdoglav i nepokoran.
EZE 3:8 Evo, ja ću te učiniti nepopustljivim i tvrdoglavim kao što su oni.
EZE 3:9 Otvrdnuću ti čelo da bude kao dijamant, tvrđe od kremena. Ne boj ih se i ne daj se smesti pred njima, jer su odmetnički dom.“
EZE 3:10 Još mi reče: „Sine čovečiji, uzmi k srcu sve reči koje ti govorim i pomno slušaj.
EZE 3:11 Idi svome narodu u izgnanstvu i govori im. Reci im, hteli oni da slušaju ili ne: ’Govori Gospod Bog.’“
EZE 3:12 Tada me je Duh podigao, i čuo sam iza sebe tutnjavu gromkog glasa: „Neka se blagosilja Slava Gospodnja u njegovom mestu!“
EZE 3:13 Onda sam čuo lepet krila onih bića kako udaraju jedno o drugo, i zvuk točkova pored njih, i tutnjavu gromkog glasa.
EZE 3:14 Duh me je, zatim, podigao i odneo. U duši sam bio ogorčen i ljut, a Gospodnja me je ruka teško pritisla.
EZE 3:15 Potom sam došao u Tel-Aviv, k onima u izgnanstvu koji su živeli pored reke Hevar i ostao tamo s njima. Sedam sam dana sedeo zapanjen među njima.
EZE 3:16 Kad se navršilo sedam dana, došla mi je reč Gospodnja:
EZE 3:17 „Sine čovečiji, postavio sam te stražarem doma Izrailjevog; slušaj moje reči i opominji ih u moje ime.
EZE 3:18 Ako kažem bezbožniku ’Zaista ćeš umreti’, a ti ga ne opomeneš i ne upozoriš ga da se odvrati sa svog bezbožničkog puta da spase sebi život, on će umreti zbog svoje krivice, ali ću račun za njegovu krv tražiti od tebe.
EZE 3:19 Ali ako opomeneš bezbožnika, a on se ne odvrati od svoje bezbožnosti i od svoga bezbožnog puta, on će umreti zbog svoje krivice, a ti ćeš spasti svoj život.
EZE 3:20 Kad pravednik odstupi od svoje pravednosti i počne činiti nepravdu, postaviću pred njega nešto da posrne, pa će umreti. Ali pošto ga nisi opomenuo, umreće zbog svog greha. Njegova se pravednost neće pamtiti, ali ću od tebe tražiti račun za njegovu krv.
EZE 3:21 Ako opomeneš pravednika da ne greši, i taj pravednik prestane da greši, on će ostati u životu zato što je primio opomenu, a ti ćeš spasti sebi život.“
EZE 3:22 Ruka Gospodnja je bila na meni i on mi reče: „Ustani i idi u dolinu, i tamo ću ti govoriti.“
EZE 3:23 Ustao sam i otišao u dolinu, a tamo, Slava Gospodnja stoji, kao ona slava koju sam video pored reke Hevar. Ja padoh ničice.
EZE 3:24 Ali u mene uđe Duh i podigne me na noge. Reče mi: „Idi i zatvori se u svoju kuću.
EZE 3:25 Na tebe će, sine čovečiji, staviti užad i svezati te njima, te nećeš izlaziti među njih.
EZE 3:26 A ja ću učiniti da ti se jezik prilepi za nepce, pa ćeš biti nem, i nećeš ih više prekorevati, jer su dom otpadnički.
EZE 3:27 Kad ti budem govorio, otvoriću ti usta, a ti ćeš im reći: ’Govori Gospod Bog!’ Ko sluša, neka sluša; a ko odbije da sluša, neka odbije, jer oni su odmetnički dom.
EZE 4:1 A ti, sine čovečiji, uzmi jednu ciglu, stavi je ispred sebe i nacrtaj na njoj grad Jerusalim.
EZE 4:2 Postavi opsadu oko njega i sazidaj opsadnu kulu naspram njega. Oko njega podigni nasip, postavi tabor oko njega i namesti probojne sprave unaokolo.
EZE 4:3 Onda uzmi jednu gvozdenu ploču i postavi je kao gvozdeni zid između sebe i grada. Tada ćeš okrenuti svoje lice prema njemu i pošto je pod opsadom, zauzećeš ga. To će biti znak za dom Izrailjev.
EZE 4:4 Potom lezi na levi bok i uzmi na sebe krivicu doma Izrailjevog. Koliko dana budeš ležao na njemu, toliko ćeš nositi njihovu krivicu.
EZE 4:5 Određujem ti da nosiš krivicu doma Izrailjevog tri stotine devedeset dana, prema broju godina njihovih krivica.
EZE 4:6 Kada završiš s tim, ponovo lezi, sada na desni bok, i nosi krivicu doma Judinog. Određujem ti četrdeset dana, po jedan dan za svaku godinu.
EZE 4:7 Tada podigni svoj pogled na Jerusalim pod opsadom, otkrij svoju mišicu i prorokuj protiv njega.
EZE 4:8 Evo, ja ću te vezati užima, pa nećeš moći da se okreneš s jedne strane na drugu dok ne navršiš dane svoje opsade.
EZE 4:9 Uzmi, [zatim], pšenicu, ječam, pasulj, sočivo, proso i raž. Stavi ih u jednu posudu, pa od njih napravi sebi hleb. Ješćeš ga onoliko dana koliko budeš ležao na svom boku: tri stotine devedeset dana.
EZE 4:10 Od te hrane izmeri dvadeset šekela na dan. Jedi ga u određeno vreme.
EZE 4:11 I vodu ćeš piti na meru: šestinu hina. Pij je u određeno vreme.
EZE 4:12 Jedi ga kao ječmenu pogaču. Ispeci je na ljudskom izmetu pred njihovim očima.“
EZE 4:13 Gospod nastavi: „Tako će Izrailjci jesti svoj nečisti hleb među narodima, gde ću ih izgnati.“
EZE 4:14 Ja odgovorih: „Ah, Gospode Bože, moja se duša nikada nije onečistila. Od detinjstva pa do sada nisam jeo telo uginule ili rastrgnute životinje, niti je u moja usta ušlo nešto nečisto.“
EZE 4:15 On mi reče: „Vidi, daću ti kravlju balegu umesto ljudskog izmeta; na tome peci svoj hleb.“
EZE 4:16 I reče mi: „Sine čovečiji, ja ću prekinuti snabdevanje hlebom u Jerusalimu, pa će jesti hleb na meru i sa strepnjom, i piti vodu na meru i pod užasom.
EZE 4:17 Jer, nestaće hleba i vode, pa će gledati jedan drugog u očaju i propašće zbog svoje krivice.
EZE 5:1 A ti, sine čovečiji, uzmi jedan oštar mač. Upotrebi ga kao brijačku britvu i izbrij svoju glavu i bradu. Onda uzmi vagu za merenje i razdeli kosu.
EZE 5:2 Kada se okončaju dani opsade, jednu trećinu spali ognjem usred grada, jednu trećinu poseci mačem oko grada, jednu trećinu razvej u vetar, a ja ću im s isukanim mačem biti za petama.
EZE 5:3 Uzmi odande nešto vlasi i zaveži ih na kraj svoga plašta.
EZE 5:4 Od ovih uzmi nekoliko, baci ih u oganj i spali ih; odatle će planuti oganj na sav dom Izrailjev.
EZE 5:5 Govori Gospod Bog: to je Jerusalim! Postavio sam ga usred naroda, sa zemljama oko njega.
EZE 5:6 Ali on se usprotivio mojim propisima i uredbama, čineći gore bezakonje od naroda i zemalja, jer su odbacili moje propise i nisu sledili moje uredbe.
EZE 5:7 Stoga govori Gospod Bog: zato što se bunite protiv mojih uredbi više od naroda oko vas, i ne sledite ih, i ne vršite moje propise, a ni propise naroda koji su oko vas,
EZE 5:8 stoga govori Gospod: evo me lično protiv tebe; izvršiću sud usred tebe na oči naroda.
EZE 5:9 Zbog svih tvojih gadosti učiniću s tobom što još nisam učinio, niti ću ikada učiniti.
EZE 5:10 Zato će očevi jesti svoje sinove usred tebe, a sinovi jesti svoje očeve. Izvršiću na tebi sud i rasejati tvoje preživele na sve strane.
EZE 5:11 Zato govori Gospod Bog: života mi moga! Zato što si oskrnavio moje Svetilište svim vašim odvratnim idolima i svim vašim gadostima, zato ću se povući od vas: moje se oko neće sažaliti na tebe i neću te poštedeti.
EZE 5:12 Trećina će pomreti od zaraze i od gladi, trećina će pasti od mača izvan tebe; trećinu ću rasejati na sve strane, pa ću im s isukanim mačem biti za petama.
EZE 5:13 A kad se dovrši moj gnev, i kad dam oduška svojoj jarosti na njima, i zadovoljim se; kad na njima dam oduška svojoj jarosti, tada će znati da sam ja, Gospod Bog, govorio u svojoj ljubomori.
EZE 5:14 Pretvoriću te u ruševinu i učiniti te predmetom poruge među narodima koji te okružuju, na oči svakom prolazniku.
EZE 5:15 Bićeš predmet ruganja i podsmeha, opomena i užas narodima koji te okružuju, kad izvršim sud gnevom, jarošću i žestokim opomenama. To sam ja, Gospod, rekao.
EZE 5:16 Kad odapnem kobne strele gladi na one koji su određeni za propast, odapeću ih da vas zatru. Dovešću na vas još i veću glad i ukinuti vam snabdevanje hlebom.
EZE 5:17 Poslaću na vas glad i divlje zveri koje će vas ostaviti bez dece. I proći će kroz tebe zaraza i krv, i dovešću na tebe mač. To sam ja, Gospod, rekao.“
EZE 6:1 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 6:2 „Sine čovečiji, okreni se licem prema izrailjskim gorama i prorokuj protiv njih.
EZE 6:3 Reci: ’Gore izrailjske, čujte reč Gospoda Boga. Ovako Gospod Bog govori gorama i brdima, klancima i dolinama. Evo, ja ću dovesti na vas mač i uništiti vaše uzvišice.
EZE 6:4 Vaši žrtvenici biće opustošeni, razoreni vaši stubovi u čast sunca, a ja ću pobacati vaše poginule ispred vaših gnusnih idola.
EZE 6:5 Položiću leševe Izrailjaca ispred njihovih gnusnih idola, i rasuću vaše kosti oko vaših žrtvenika.
EZE 6:6 Po svim vašim naseljima, gradovi će opusteti, a uzvišice biti razorene, da bi vaši žrtvenici bili opustošeni i razoreni, vaši gnusni idoli polomljeni i istrebljeni, vaša svetilišta oborena, a vaša dela uništena.
EZE 6:7 Kad pobijeni popadaju usred vas, znaćete da sam ja Gospod.
EZE 6:8 Ipak, ostaviću neke od vas u životu; one koji među narodima uteknu maču kad se rasejete po zemljama.
EZE 6:9 Ti što umaknu setiće me se među narodima gde ih budu odveli u roblje, kako sam patio zbog njihovog bludničkog srca koje se odvratilo od mene, i zbog njihovih očiju koje su se bludno okretale za njihovim gnusnim idolima. I gadiće se sami sebi zbog sveg zla što su učinili i zbog svih svojih odvratnih dela.
EZE 6:10 Tada će znati da sam ja Gospod, i da nisam uzalud govorio da ću dovesti na njih ovo zlo.’
EZE 6:11 Govori Gospod: ’Pljesni dlanovima, lupi nogama i reci: jao domu Izrailjevom zbog svih njegovih odvratnih zala, jer će pasti od mača, gladi i zaraze.
EZE 6:12 Ko je daleko, umreće od zaraze, ko je blizu, pašće od mača, a ko preživi ili bude pošteđen, umreće od gladi. Time će se dovršiti moja jarost nad njima.
EZE 6:13 Tada ćete znati da sam ja Gospod, kada njihovi pobijeni budu ležali među njihovim gnusnim idolima oko njihovih žrtvenika, na svakom visokom brdu, na svakom gorskom vrhu, ispod svakog zelenog drveta, ispod svakog krošnjatog hrasta – svuda gde su prinosili mirisni kad svim svojim gnusnim idolima.
EZE 6:14 Ispružiću svoju ruku protiv njih i pretvoriti zemlju u pustoš i užas od pustinje do Divle – svuda gde žive. Tada će znati da sam ja Gospod.’“
EZE 7:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 7:2 „Sine čovečiji, govori Gospod Bog zemlji izrailjskoj: ’Kraj, došao je kraj na četiri kraja zemlje!
EZE 7:3 Sada ti je došao kraj, jer ću poslati svoj gnev na tebe. Sudiću ti po tvojim putevima i platiću ti za sve tvoje gadosti.
EZE 7:4 Moje ti se oko neće sažaliti, neću te poštedeti, nego ću ti platiti za tvoje puteve i za gadosti u tebi. Tada ćete znati da sam ja Gospod.’
EZE 7:5 Govori Gospod Bog: ’Dolazi zlo za zlom.
EZE 7:6 Došao je kraj! Kraj je stigao! Gle, došao je, na tebe se namerio.
EZE 7:7 Kucnuo ti je čas, žitelju zemlje, vreme je došlo, blizu je dan; strahota je u gorama, a ne radost.
EZE 7:8 Svoj bes ću ubrzo izliti na tebe, gnev ću svoj iskaliti na tebi. Sudiću ti po tvojim putevima, platiću ti za sve gadosti tvoje.
EZE 7:9 Moje ti se oko neće sažaliti, neću te poštedeti, nego ću ti platiti za tvoje puteve, i za gadosti koje su u tebi. Tada ćeš znati da to ja, Gospod, udaram.
EZE 7:10 Dan je, evo, došao! Propast je iznikla, štap je procvetao, oholost napupela!
EZE 7:11 Nasilje je izraslo u štap bezakonja. Niko od njih neće ostati, ništa od njihovog mnoštva, ništa od njihovog blaga, ničega vrednog među njima!
EZE 7:12 Došlo je vreme, prispeo je dan. Ko kupuje, neka se ne veseli, ko prodaje, neka ne žali, jer gnev dolazi na sve mnoštvo.
EZE 7:13 Ko prodaje neće moći da povrati što je prodao, dokle god su obojica živi, jer je viđenje za sve mnoštvo i neće biti opozvano. Zbog svoje krivice niko neće sačuvati svoj život.
EZE 7:14 U trube su zatrubili, sve je spremno, ali nema nikog da u boj pođe, jer moj je gnev nad svim mnoštvom.
EZE 7:15 Napolju je mač, a unutra zaraza i glad; ko je napolju poginuće od mača, a ko je unutra, njega će proždreti glad i zaraza.
EZE 7:16 A njihovi preživeli koji umaknu, biće po gorama, kao golubovi po dolinama, i svi će uzdisati, svaki za svoju krivicu.
EZE 7:17 Sve će ruke malaksati, a sva će kolena postati kao da su od vode.
EZE 7:18 Opasivaće se kostreću, drhtanje će ih obuzeti, na svakom će licu biti sram, i svaka će glava oćelaviti.
EZE 7:19 Izbaciće na ulice svoje srebro i zlato kao smeće. Njihovo srebro i zlato neće moći da ih izbavi u dan gneva Gospodnjeg. No, svoju glad neće utoliti, svoje trbuhe neće napuniti, jer su zbog toga posrnuli u krivicu.
EZE 7:20 Dičili su se svojim divnim nakitom; od njega su pravili likove svojih odvratnih i gadnih stvari. Zato ću im ga pretvoriti u smeće.
EZE 7:21 Onda ću ga predati u ruke tuđinaca da ga oplene, i zlikovcima na zemlji da ga opljačkaju, koji će ga oskrnaviti.
EZE 7:22 Okrenuću svoje lice od njih, pa neka se skrnavi moje blago; neka razbojnici upadaju u njega i neka ga oskrnave!
EZE 7:23 Iskuj okove, jer je zemlja puna krvi nepravedno osuđenih, a grad pun nasilja.
EZE 7:24 Zato ću dovesti najgore među narodima da zaposednu njihove kuće. Tako ću dokrajčiti ponos moćnih, a njihova svetilišta će biti oskrnavljena.
EZE 7:25 Kad strahota dođe, tražiće mir, a njega neće biti.
EZE 7:26 Jedna će propast ići za drugom, jedna [loša] vest stizaće za drugom. Tada će tražiti viđenje od proroka, ali će sveštenik ostati bez Zakona, a starešine bez saveta.
EZE 7:27 Car će tugovati, knez biti obučen u očaj, a ruke naroda zemlje će drhtati. Postupaću s njima po njihovim putevima i suditi im po njihovim sudovima. Tada će znati da sam ja Gospod.’“
EZE 8:1 Šeste godine, petog dana šestog meseca, sedeo sam u svojoj kući. Preda mnom su sedele Judine starešine. Tada se na mene spustila ruka Gospoda Boga.
EZE 8:2 I kako sam pogledao, video sam neko obličje slično čovečijem. Od njegovih bokova naniže, bilo je nešto kao oganj, a od njegovih bokova naviše bilo je nešto kao svetlost sjajnog metala.
EZE 8:3 On je ispružio nešto kao ruku i uhvatio me za pramen kose. Tada me je Duh podigao između zemlje i neba i odneo me, u Božijim viđenjima, u Jerusalim, na ulaz severnih vrata koja gledaju na sever, gde stoji idol koji izaziva ljubomoru.
EZE 8:4 I gle, tamo je bila slava Boga Izrailjevog, ista kao ona koju sam video u dolini.
EZE 8:5 Tada mi reče: „Sine čovečiji, Podigni svoje oči prema severu.“ I ja sam podigao oči prema severu – i gle – severno od žrtvenih vrata, na samom ulazu, bio je onaj idol što izaziva ljubomoru.
EZE 8:6 On mi reče: „Sine čovečiji, vidiš li šta čine, velike gadosti koje dom Izrailjev čini ovde, da bi me udaljili iz mog Svetilišta? A videćeš još i gore gadosti.“
EZE 8:7 Zatim me je doveo na ulaz dvorišta. Tamo sam video rupu u zidu.
EZE 8:8 On mi reče: „Sine čovečiji, prokopaj zid!“ Ja prokopam zid, a tamo jedan ulaz.
EZE 8:9 On mi reče: „Uđi i pogledaj zle gadosti koje se čine ovde.“
EZE 8:10 Uđem ja i pogledam, a tamo, gmizavci i nečiste životinje svih oblika – svi gnusni idoli doma Izrailjevog – iscrtani svuda po zidu.
EZE 8:11 Pred njima je stajalo sedamdeset starešina doma Izrailjevog. Među njima je stajao Jazanija, sin Safanov. Svaki od njih je imao kadionicu u ruci iz koje se dizao oblak mirisnog kada.
EZE 8:12 On mi reče: „Sine čovečiji, jesi li video šta starešine doma Izrailjevog čine tajno, svaki u kapeli svog nacrtanog idola? Jer govore: ’Gospod nas ne vidi; napustio je Gospod zemlju.’“
EZE 8:13 Još mi reče: „Videćeš kako čine tamo još i gore gadosti.“
EZE 8:14 Potom me je doveo na ulaz od vrata Doma Gospodnjeg koji je na severu. A tamo, gle, žene sede i oplakuju Tamuza.
EZE 8:15 On mi reče: „Jesi li video to, sine čovečiji? A videćeš još gore gadosti od ovih.“
EZE 8:16 Onda me je odveo u unutrašnje dvorište Doma Gospodnjeg. Tamo, na ulazu u Svetinju Gospodnju, između trema i žrtvenika, bilo je oko dvadeset pet ljudi leđima okrenutih prema Svetinji Gospodnjoj. Bili su licem okrenuti prema istoku, i tamo prema istoku klanjali se suncu.
EZE 8:17 On mi reče: „Sine čovečiji, jesi li video to? Zar je mala stvar za dom Judin što čine gadosti koje čine ovde, pa još pune zemlju nasiljem i stalno me izazivaju? Vidi samo kako stavljaju granu pod svoj nos!
EZE 8:18 Zato ću postupati po svom gnevu: neću se sažaliti i neću se smilovati. Pa da me dozivaju i jakim glasom, neću ih slušati.“
EZE 9:1 Tada je povikao u moje uši jakim glasom, govoreći: „O, vi, pogubitelji grada, pristupite svaki s razornim oružjem u ruci!“
EZE 9:2 Uto dođoše šestorica ljudi iz pravca Gornjih vrata, koja su okrenuta ka severu. Svaki je imao smrtonosno oružje u ruci. Jedan od njih je bio obučen u lan, a za pojasom je imao pisarski pribor. Došli su i stali pored bronzanog žrtvenika.
EZE 9:3 Tada se Slava Boga Izrailjevog podigla s heruvima na kome je bila i otišla prema pragu Doma. Gospod doviknu onome što je bio obučen u lan, koji je za pojasom imao pisarski pribor,
EZE 9:4 i reče mu: „Prođi kroz grad, kroz Jerusalim, i stavi znak na čela ljudi koji uzdišu i stenju zbog svih gadosti koje se čine u njemu.“
EZE 9:5 A drugima je rekao na moje uši: „Sledite ga kroz grad i ubijajte. Ne žalite i ne pokazujte milost.
EZE 9:6 Pobijte starce, mladiće i devojke, decu i žene; istrebite ih, ali ne dirajte nijednog čoveka koji na sebi ima znak. Počnite od mog Svetilišta.“ Počeli su od starešina pred Domom.
EZE 9:7 On im reče: „Oskrnavite Dom, napunite dvorište pobijenima, pa izađite.“ Oni su izašli i [počeli da] ubijaju po gradu.
EZE 9:8 Dok su ih ubijali, ja sam ostao sam. Tada sam pao ničice i zavapio: „Ah, Gospode Bože, zar ćeš pobiti sve što je ostalo od Izrailja izlivajući svoj gnev na Izrailj?“
EZE 9:9 On mi odgovori: „Krivica doma Izrailjevog i Jude je veoma velika. Zemlja je puna krvi, a grad se ispunio opakošću. Jer oni kažu: ’Gospod je napustio zemlju; Gospod ne vidi.’
EZE 9:10 Stoga se ni ja neću sažaliti niti smilovati, nego ću im platiti po njihovim putevima.“
EZE 9:11 Tada se vratio onaj čovek obučen u lan, koji je za pojasom imao pisarski pribor, i doneo vest: „Izvršio sam sve što si mi zapovedio.“
EZE 10:1 Zatim sam pogledao, i gle, na svodu koji je bio nad glavama heruvimima pojavilo se nešto kao kamen safir, po izgledu slično prestolu.
EZE 10:2 Tada reče čoveku obučenom u lan: „Uđi između točkova ispod heruvima, ispuni šake užarenim ugljem koji je između heruvima i prospi ga na grad.“ On uđe na moje oči.
EZE 10:3 Heruvimi su stajali s desne strane Doma kad je taj čovek ušao. Oblak je ispunio unutrašnje dvorište.
EZE 10:4 Tada se podigla slava Gospodnja s heruvima prema pragu Doma; Dom se ispunio oblakom, a dvorište se napunilo svetlošću slave Gospodnje.
EZE 10:5 Zvuk krila heruvima se čuo do dvorišta, kao glas Svemoćnog kad govori.
EZE 10:6 Kad je zapovedio obučenom u lan: „Uzmi oganj između točkova, između heruvima“. Čovek ga donese i stavi pored točka,
EZE 10:7 jedan heruvim je pružio ruku između heruvima prema ognju koji je bio između heruvima, poneo ga i stavio ga u šake čoveka obučenog u lan. Ovaj ga je uzeo i izašao.
EZE 10:8 Tada se ispod krila heruvima pojavila nešto kao čovečija ruka.
EZE 10:9 Kad sam pogledao, video sam četiri točka pored heruvima, po jedan točak pored svakog heruvima. Točkovi su po izgledu bili slični kamenu hrisolitu.
EZE 10:10 Četiri od njih su bili sličnog izgleda, kao da je jedan točak bio unutar drugog.
EZE 10:11 Kad su išli, svaki je mogao da se kreće u sva četiri pravca, a da se pritom ne okreće. Naime, išli su tamo kuda se glava okretala, ne okrećući se u kretanju.
EZE 10:12 Celo njihovo telo: leđa, ruke, krila i točkovi, sva njihova četiri točka, bila su puna očiju svuda unaokolo.
EZE 10:13 Ja sam čuo da se ovi točkovi zovu „Vrtložni točkovi.“
EZE 10:14 Svaki heruvim je imao četiri lica. Prvo lice je bilo heruvimsko, drugo lice je bilo ljudsko, treće lice je bilo lavlje, a četvrto lice je bilo orlovsko.
EZE 10:15 Potom su se heruvimi uzneli. To su bila ista bića koja sam video na reci Hevaru.
EZE 10:16 Dok su heruvimi išli, točkovi su išli uz njih, a kad su heruvimi mahali svojim krilima da se podignu od zemlje, točkovi se nisu odvajali od njih.
EZE 10:17 Kada bi se zaustavili, zaustavili bi se i točkovi; kada bi se podizali, podizali bi se i točkovi, jer je duh bića bio u njima.
EZE 10:18 Zatim se slava Gospodnja podigla s praga Doma i zaustavila se nad heruvimima.
EZE 10:19 I dok sam gledao, heruvimi su zamahnuli krilima i podigli se sa zemlje. Točkovi su bili uz njih kad su otišli. Zaustavili su se kod ulaza istočnih vrata Doma Gospodnjeg. Nad njima je bila slava Boga Izrailjevog.
EZE 10:20 Bila su to ista bića koja sam video pod Bogom Izrailjevim na reci Hevaru. Tako sam shvatio da su to heruvimi.
EZE 10:21 Svako je imalo četiri lica i četiri krila. Ispod krila su imala nešto kao ljudske ruke.
EZE 10:22 Lica su im bila kao ona lica koja sam video na reci Hevaru. I svako se kretalo napred.
EZE 11:1 Onda me je Duh podigao i doneo me do istočnih vrata Doma Gospodnjeg, koja su okrenuta prema istoku. Tamo, na ulazu vrata, bilo je dvadeset pet ljudi. Među njima sam video narodne knezove Jazaniju, sina Azurovog, i Felatiju, sina Venajinog.
EZE 11:2 On mi reče: „Sine čovečiji, ovo su ljudi koji smišljaju bezakonje i koji daju zle savete u ovom gradu.
EZE 11:3 Oni govore: ’Nije sad vreme da se grade kuće. Ovaj je grad lonac, a mi smo meso.’
EZE 11:4 Zato, prorokuj protiv njih, prorokuj, sine čovečiji.“
EZE 11:5 Duh Gospodnji se spusti na mene i reče mi: „Govori Gospod: ’Znam šta kažete, dome Izrailjev, znam ja misli vašeg srca.
EZE 11:6 Pobili ste mnogo ljudi u ovom gradu, ulice ste napunili ubijenima.’
EZE 11:7 Stoga, govori Gospod Bog: ’Oni koje ste pobili i nagomilali u njemu, oni su meso, a ovaj grad je lonac.
EZE 11:8 Vi se bojite mača, a ja ću baš mač dovesti na vas – govori Gospod Bog.
EZE 11:9 Isteraću vas iz njega i predati vas u ruke tuđincima i izvršiti sud nad vama.
EZE 11:10 Padaćete od mača po svim krajevima Izrailjevim; ja ću vam suditi. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 11:11 Ovaj grad neće biti vaš lonac, niti ćete biti meso u njemu; ja ću izvršiti sud nad vama po svim krajevima Izrailjevim.
EZE 11:12 Tada ćete znati da sam ja Gospod; jer niste sledili moje odredbe, niti ste izvršavali moje propise, nego ste vršili propise naroda oko vas.’“
EZE 11:13 Dok sam ja prorokovao, Felatija, sin Venajin, pade mrtav. Ja padoh ničice i glasno zavapih: „O, Gospode Bože, zar ćeš istrebiti što je ostalo od Izrailja?“
EZE 11:14 Tada mi dođe reč Gospodnja:
EZE 11:15 „Sine čovečiji, tvoja braća, tvoja braća i tvoja rodbina i sav dom Izrailjev, su oni o kojima su stanovnici Jerusalima rekli: ’Oni su daleko od Gospoda; nama je zemlja dana u nasledstvo.’
EZE 11:16 Stoga govori Gospod Bog: ’Udaljio sam ih među narode i rasejao ih po zemljama. Ipak, samo sam im na kratko bio Svetilište u zemljama gde su otišli.’
EZE 11:17 Zato reci: ’Govori Gospod Bog: skupiću vas iz naroda, sabraću vas iz zemalja među koje ste bili rasejani, i dati vam zemlju Izrailjevu.’
EZE 11:18 A kada dođu tamo, ukloniće iz nje sve svoje gadne idole i sve svoje gnusnosti.
EZE 11:19 I daću im jedno srce, i staviću u njih novi duh. Izvadiću kameno srce iz njihovih tela i dati im srce od mesa,
EZE 11:20 kako bi sledili moje odredbe, čuvali moje propise i vršili ih. Tada će biti moj narod, a ja ću biti njihov Bog.
EZE 11:21 A onima čija srca slede njihove gadne idole i gnusnosti, svaliću kaznu na njihovu glavu – govori Gospod Bog.“
EZE 11:22 Tada su heruvimi raširili svoja krila s točkovima pored sebe. Nad njima je bila slava Boga Izrailjevog.
EZE 11:23 Potom se Slava Gospodnja podigla iz središta grada, i zaustavila se nad gorom istočno od grada.
EZE 11:24 A mene je Duh poneo i doveo me u viđenju – Duhom Božijim – k izgnanicima u Haldeji. Tada je viđenje koje sam imao otišlo od mene.
EZE 11:25 Izgnanicima sam ispričao sve što mi je Gospod pokazao.
EZE 12:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 12:2 „Sine čovečiji, ti prebivaš usred odmetničkog doma, koji ima oči da vidi, ali ne vidi, ima uši da čuje, ali ne čuje; jer odmetnički su oni dom.
EZE 12:3 A ti, sine čovečiji, spremi sebi stvari za izgnanstvo i po danu, na njihove oči, pođi u izgnanstvo. Pođi u izgnanstvo iz svoga mesta i na njihove oči idi u drugo mesto, ne bi li kako uvideli da su odmetnički dom.
EZE 12:4 Iznesi svoje stvari po danu, na njihove oči, kao izgnaničke stvari. Uveče, na njihove oči, izađi kao oni što idu u izgnanstvo.
EZE 12:5 Na njihove oči prokopaj zid i prođi kroz njega.
EZE 12:6 Iznesi ih po mraku, na njihove oči, noseći ih na ramenu. Pokrij svoje lice da ne vidiš zemlju, jer sam te postavio za znak domu Izrailjevom.“
EZE 12:7 Učinio sam kako mi je zapoveđeno. Izneo sam svoje stvari po danu, kao izgnaničke stvari, a uveče sam svojim rukama prokopao zid. Izašao sam po tami, na njihove oči, noseći svoje stvari na ramenu.
EZE 12:8 Ujutro mi dođe reč Gospodnja:
EZE 12:9 „Sine čovečiji, zar te dom Izrailjev, taj odmetnički dom, nije pitao: ’Šta to radiš?’
EZE 12:10 Ti im reci: ’Govori Gospod Bog: ovo je proroštvo za kneza u Jerusalimu i za sav dom Izrailjev, koji je u njemu.’
EZE 12:11 Reci: ’Ja sam znak za vas; kako sam ja učinio, tako će biti učinjeno njima, kad odu i izgnanstvo kao roblje.’
EZE 12:12 Knez koji je među njima nosiće po mraku svoje stvari na ramenu, pa će izaći. Prokopaće zid da bi izašao, i pokriće lice da ne bi video zemlju.
EZE 12:13 A ja ću baciti mrežu preko njega, te će se uhvatiti u moju zamku. Zatim ću ga dovesti u Vavilon, u zemlju Haldejaca, ali je on neće videti; umreće tamo.
EZE 12:14 A one što su oko njega, njegove pomoćnike i svu njegovu vojsku, ja ću rasejati na sve strane; isukaću mač i goniti ih.
EZE 12:15 I znaće da sam ja Gospod, kad ih rasejem među narode, i razaspem po zemljama.
EZE 12:16 Ipak, neke od njih ću sačuvati od mača, gladi i zaraze, da bi pričali narodima među koje budu dospeli o svojim gadostima. Tada će znati da sam ja Gospod.“
EZE 12:17 Dođe mi opet reč Gospodnja:
EZE 12:18 „Sine čovečiji, jedi svoj hleb s drhtanjem, i pij vodu sa strahom i brigom.
EZE 12:19 Reci narodu zemlje: ’Govori Gospod Bog, stanovnicima Jerusalima u izrailjskoj zemlji: svoj će hleb jesti s brigom, i svoju vodu piti s užasom, jer će im zemlja opusteti i ostati bez ičega zbog nasilja njegovih stanovnika.
EZE 12:20 I znaće da sam ja Gospod, kad gradovi budu poharani, a zemlja se pretvori u pustoš.’“
EZE 12:21 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 12:22 „Sine čovečiji, kakva je to izreka koju imate za zemlju Izrailjevu? Jer kažete: ’Dani odmiču, a svako viđenje propada!’
EZE 12:23 Stoga im reci: ’Govori Gospod Bog: ja ću ućutkati ovu izreku i više je neće koristiti u Izrailju.’ Reci im: ’Primakli su se dani da se svako viđenje ispuni.
EZE 12:24 I neće više biti lažnih viđenja ni zavodljivih proricanja u domu Izrailjevu.
EZE 12:25 Jer kad ja, Gospod, izreknem što izreknem, reč će se ispuniti bez odlaganja. Naime, u vaše ću dane, o, dome odmetnički, izreći reč i ispuniti je – govori Gospod Bog.’“
EZE 12:26 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 12:27 „Sine čovečiji, evo dom Izrailjev govori: ’Viđenje koje on vidi odnosi se na daleke dane; on to prorokuje za daleka vremena.’
EZE 12:28 Zato im reci: ’Ovako kaže Gospod Bog: neće se više odlagati ni jedna od mojih reči koje sam rekao; sve što sam rekao, to će se ispuniti – govori Gospod Bog.’“
EZE 13:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 13:2 „Sine čovečiji, prorokuj protiv izrailjskih proroka. Prorokuj i reci onima što prorokuju po želji svoga srca: ’Čujte reč Gospodnju:
EZE 13:3 Govori Gospod Bog: teško bezumnim prorocima koji svoj duh slede, a ništa ne vide!
EZE 13:4 Tvoji su proroci, Izrailju, kao lisice među ruševinama.
EZE 13:5 Niste došli na probijena mesta da gradite zid oko doma Izrailjevoga, da se održi u ratu u dan Gospodnji.
EZE 13:6 Njihova su viđenja isprazna, a njihova proricanja lažna. Kažu – govori Gospod – a Gospod ih nije poslao, i još čekaju da se reč ispuni!
EZE 13:7 Zar viđenje koje imate nije isprazno, zar proricanje koje izričete nije lažno kad kažete – govori Gospod – a ja nisam govorio?!
EZE 13:8 Zato, govori Gospod Bog: zbog vaših ispraznih reči i lažnog proricanja, evo me protiv vas – govori Gospod Bog.
EZE 13:9 Dići će se moja ruka na proroke koji prorokuju isprazna viđenja i proriču laž. Oni neće opstati na saboru moga naroda, i u knjigu doma Izrailjeva neće biti upisani, niti će ući u zemlju Izrailjevu. Tada ćete znati da sam ja Gospod Bog.’
EZE 13:10 To je zbog toga što su zaveli moj narod govoreći ’Mir’, a mira nema. Neko još gradi zid, a oni ga, evo, premazuju krečom.
EZE 13:11 Reci onima što premazuju krečom da će pasti. Sručiće se kiša poplavna, padaće veliki grad, besneće olujni vetrovi.
EZE 13:12 A kad zid padne, neće li vas pitati ljudi: gde je kreč kojim ste ga namazali?’
EZE 13:13 Stoga, govori Gospod Bog: ’Pustiću olujne vetrove u svom gnevu, i poplavnu kišu u svojoj jarosti, i veliki grad, da ga u gnevu zatrem.
EZE 13:14 Razoriću zid koji ste namazali krečom, oboriću ga na zemlju, pa će se pokazati njegov temelj. A kad padne, skončaćete i vi u njemu. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 13:15 A kad iskalim svoj gnev na zidu i na onima koji su ga namazali krečom, reći ću vam: ’Nema više zida, nema više onih koji su ga okrečili,
EZE 13:16 nema više proroka izrailjskih koji su prorokovali Jerusalimu i imali viđenja o njegovom miru, a mira nigde – govori Gospod Bog.’
EZE 13:17 A ti, sine čovečiji, okreni svoje lice prema ćerkama svog naroda, koje prorokuju po želji svog srca, i prorokuj protiv njih.
EZE 13:18 Reci: ’Govori Gospod Bog: teško onima što prišivaju vračarske vrpce oko svih svojih zglobova, i prave amajlije za glave svih veličina, da ulove duše! Možete li da lovite duše mog naroda, a da svoje duše sačuvate?
EZE 13:19 Skrnave me pred mojim narodom za šaku-dve ječma, i koji komadić hleba. Lažete moj narod koji sluša laži, te ubijate duše koje ne treba da umru, a ostavljate u životu one koji ne treba da žive.’
EZE 13:20 Zato, govori Gospod Bog: ’Evo me protiv vaših vračarskih vrpci kojima lovite duše kao ptice; strgnuću ih s vaših ruku i oslobodiću one čije duše lovite kao ptice.
EZE 13:21 Pokidaću vaše amajlije za glavu i izbaviću svoj narod iz vaših ruku, pa više neće biti plen u vašim rukama. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 13:22 Zato što ste lažju ožalostili srca pravednih, koja ja nisam ožalostio, i zato što ste ohrabrili nepravedne da se ne odvrate od svog zlog puta kako bi se spasili,
EZE 13:23 zato više nećete imati isprazna viđenja i baviti se proricanjem! Ja ću izbaviti moj narod iz vaših ruku, pa ćete znati da sam ja Gospod.’“
EZE 14:1 Zatim su došli neki od izrailjskih starešina i seli pred mene.
EZE 14:2 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 14:3 „Sine čovečiji, ovi ljudi nose idole u svom srcu i stavljaju pred sebe ono što ih navodi na nepravdu. Zar da im odgovorim na ono što me pitaju?
EZE 14:4 Zato im govori i reci im: ’Govori Gospod Bog: svaki čovek iz izrailjskog doma, koji u srcu nosi svoje idole i pred sebe stavlja ono što ga navodi na nepravdu, pa dođe k proroku, tome ću ja, Gospod, odgovoriti prema mnoštvu njegovih idola,
EZE 14:5 da zadobijem srce doma Izrailjevog koje se otuđilo od mene zbog svih njihovih idola.’
EZE 14:6 Stoga, reci domu Izrailjevom: ’Govori Gospod Bog: pokajte se! Odvratite se od svojih idola i okrenite leđa svim svojim gadostima.
EZE 14:7 Jer, ko god se od doma Izrailjeva i od stranaca koji prebivaju u Izrailju odvrati od mene i postavi idola u svom srcu i stavi pred sebe ono što ga navodi na nepravdu, a onda dođe k proroku da traži savet od mene, tome ću ja, Gospod lično odgovoriti.
EZE 14:8 Okrenuću svoje lice prema tom čoveku učiniću da bude opomena i pouka; istrebiću ga iz svog naroda. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 14:9 A ako bi se prorok prevario, pa saopštio kakvu poruku, to sam ja, Gospod, zaveo tog proroka. Ja ću, onda, ispružiti ruku na njega i istrebiti ga iz svog naroda Izrailja.
EZE 14:10 Obojica će primiti svoju krivicu; krivica će biti ista i za onog koji traži savet, i za proroka
EZE 14:11 Tako dom Izrailjev neće više odstupati od mene, i neće se više skrnaviti svim prestupima. I biće moj narod, a ja ću im biti Bog – govori Gospod Bog.’“
EZE 14:12 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 14:13 „Sine čovečiji, kada mi neka zemlja zgreši tako što učini neverstvo, i ja dignem ruku na nju i presečem joj snabdevanje hlebom, pa pošaljem na nju glad i istrebim iz nje i ljude i stoku,
EZE 14:14 čak i da su u njoj ova trojica: Noje, Danilo i Jov, njihova bi pravednost spasla samo njih – govori Gospod Bog.
EZE 14:15 Ili, ako pustim na tu zemlju divlje zveri da ih ostavljaju bez dece, pa postane pustara gde niko ne prolazi zbog zveri,
EZE 14:16 života mi moga, čak i da su ova trojica u njoj – govori Gospod Bog – ni oni ne bi mogli da spasu svoje sinove i ćerke; samo bi se oni spasli. A zemlja će se pretvoriti u pustaru.
EZE 14:17 Ili, ako pustim mač na tu zemlju i kažem: ’Maču, prođi zemljom i istrebi iz nje i ljude i stoku’,
EZE 14:18 čak i da su u njoj i ova trojica, života mi moga – govori Gospod Bog – ne bi se spasli ni njihovi sinovi i ćerke; samo bi se oni spasli.
EZE 14:19 Ili, ako pošaljem zarazu na tu zemlju i izlijem na nju svoj gnev čineći krvoproliće, da istrebim iz nje ljude i stoku,
EZE 14:20 čak i da su u njoj i ova trojica: Noje, Danilo i Jov, života mi moga – govori Gospod Bog – ne bi se spasli ni njihovi sinovi i ćerke; oni sami bi se spasli zbog svoje pravednosti.
EZE 14:21 Jer, govori Gospod Bog: ’Čak i da pošaljem na Jerusalim svoja četiri strašna suda: mač, glad, divlje zveri i zarazu, da istrebim iz njega i ljude i stoku,
EZE 14:22 u njemu će, ipak, ostati preživeli; njihovi sinovi i ćerke će izaći iz njega. Kada dođu k vama i kad vidite njihove puteve i njihova dela, utešićete se za nevolje koje sam doveo na Jerusalim, za sve što sam doveo na njega.
EZE 14:23 Oni će vas utešiti kad budete videli njihove puteve i njihova dela. Tada ćete znati da sam ja sve to uradio – govori Gospod Bog.’“
EZE 15:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 15:2 „Sine čovečiji, po čemu je drvo vinove loze bolje od bilo koje grane drveta među šumskim drvećem?
EZE 15:3 Zar se uzima njeno drvo da se od njega nešto napravi? Da li se od njega pravi klin da se o njega okače kakve posude?
EZE 15:4 Eto, ono se baca u vatru za gorivo. Vatra sagoreva oba njegova kraja i nagoreva mu sredinu. Valja li onda za nešto?
EZE 15:5 I kad je zdravo, ništa se od njega ne da napraviti, a kad je spaljeno i nagorelo, šta se još od njega može napraviti?
EZE 15:6 Zato govori Gospod Bog: kao što sam bacio za gorivo drvo vinove loze, koje je među šumskim drvećem, tako ću postupiti sa stanovnicima Jerusalima.
EZE 15:7 Okrenuću svoje lice protiv njih. Pobegli su od vatre, ali će ih vatra ipak proždreti. I znaćete da sam ja Gospod, kad okrenem svoje lice protiv njih.
EZE 15:8 A zemlju ću obratiti u pustoš, jer su počinili neverstvo – govori Gospod Bog.“
EZE 16:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 16:2 „Sine čovečiji, obznani Jerusalimu njegove gadosti.
EZE 16:3 Reci: ’Ovako Gospod Bog govori Jerusalimu: poreklom i rodom iz zemlje si hananske; otac ti je Amorejac, a majka Hetitka.
EZE 16:4 A tvoje rođenje? Na dan tvog rođenja pupčanu ti vrpcu nisu odsekli, niti su te vodom oprali da te očiste; nisu te solju natrljali, niti te pelenama povili.
EZE 16:5 Ničije ti se oko nije sažalilo, da ti iz samilosti učini nešto od toga, nego su te s gađenjem bacili napolje na dan tvog rođenja.
EZE 16:6 Prolazeći pored tebe video sam te kako se koprcaš u svojoj krvi. I dok si ležala u svojoj krvi, ja ti rekoh: živi! Živi! – rekoh ti – dok si ležala u svojoj krvi.
EZE 16:7 Učinio sam da porasteš kao biljka u polju. A ti si porasla i razvila se, nakitom se devojačkim okitila: dojke su ti napupele, dlake ti iznikoše, ali si bila još sasvim naga.
EZE 16:8 Prolazeći pored tebe, primetio sam da je došlo tvoje vreme, vreme za ljubav. Tada sam te zaogrnuo svojim plaštem i pokrio tvoju golotinju. Zakleo sam ti se i sklopio savez s tobom – govori Gospod Bog – i ti si postala moja.
EZE 16:9 Vodom sam te oprao, krv sam s tebe sprao i uljem te namazao.
EZE 16:10 Obukao sam te u vezenu haljinu, na noge ti obuo sandale od najbolje kože, opasao te finim lanom i pokrio te svilom.
EZE 16:11 Nakitom sam te okitio: na ruke sam ti stavio narukvice i lančić oko vrata.
EZE 16:12 Na nos sam ti stavio prsten, naušnice na tvoje uši i krasni venac na glavu.
EZE 16:13 Bila si okićena zlatom i srebrom, a odeća ti je bila od finog lana, svile i vezenog platna. Hranila si se brašnom, medom i uljem. Bila si sve lepša i lepša, do carske si se časti uzdigla.
EZE 16:14 Zbog tvoje lepote ime ti se pročulo među narodima, jer si bila savršena u svojoj lepoti zbog raskoši moje kojom sam te obdario – govori Gospod Bog.
EZE 16:15 Ali ti si se oslonila na svoju lepotu i bludu se odala zbog svoje slave: svojim si bludom obasipala svakog prolaznika; bila si njegova.
EZE 16:16 Uzela si svoje haljine i od njih načinila šarene uzvišice, i odavala se bludu na njima. Tako nešto nije smelo da se desi, nije smelo da se dogodi.
EZE 16:17 Uzela si i predivne posude od moga zlata i srebra koje sam ti dao, i napravila od njih muške likove s kojima si bludničila.
EZE 16:18 Onda si uzela svoje šarene haljine i obukla ih u njih, i prinela im moje ulje i moj kad.
EZE 16:19 A hranu koju sam dao tebi – brašno, ulje i med kojima sam te hranio – ti si prinosila njima na ugodan miris. Tako je bilo – govori Gospod Bog.
EZE 16:20 Još si uzela i svoje sinove i ćerke koje si mi rodila, pa si ih prinela na žrtvu njima za hranu. Zar je bilo malo tvoga bludničenja,
EZE 16:21 pa si i moju decu klala, i davala ih da se spale njima u čast?
EZE 16:22 U svim svojim gadostima i bludničenjima, nisi se sećala dana svoje mladosti, kad si bila potpuno naga i koprcala se u svojoj krvi.
EZE 16:23 Teško! Teško tebi – govori Gospod Bog. Jer, nakon svega zla svoga
EZE 16:24 ti si podigla sebi humke, i napravila sebi uzvišenja na svakom trgu.
EZE 16:25 Podigla si sebi humke na svakom raskršću i poganila svoju lepotu; širila si noge pred svakim prolaznikom, te si umnožila svoje bludničenje.
EZE 16:26 Bludničila si sa Egipćanima, tvojim susedima velikih udova, množeći svoje bludničenje da bi me razgnevila.
EZE 16:27 Zato sam, evo, digao ruku na tebe i smanjio ti obrok hrane. Predao sam te na milost i nemilost tvojim neprijateljima, filistejskim ženama, koje se stide tvog sramotnog puta.
EZE 16:28 Bludničila si i sa Asircima, ne bi li se kako zadovoljila; bludničila si s njima, ali se nisi zadovoljila.
EZE 16:29 Umnožila si svoje bludničenje u Haldeji, zemlji trgovaca, ali ni sa njima se nisi zadovoljila.
EZE 16:30 Kako ti je srce posrnulo – govori Gospod Bog – kad si činila sva ova dela kao besramna bludnica!
EZE 16:31 A kad si gradila svoje humke na svakom raskršću, i pravila svoja uzvišenja na svakom trgu, ti nisi bila kao obična bludnica, nego si prezrela platu.
EZE 16:32 Preljubnice! Ti tuđince primaš umesto svoga muža!
EZE 16:33 Svim bludnicama se plaća, a ti si davala darove svim svojim ljubavnicima, i potplaćivala ih da ti dolaze odasvuda da bludniče s tobom.
EZE 16:34 U svom bludničenju ti si drugačija od drugih žena; niko ne ide za tobom radi tvoga bludničenja. Drugačija si, jer daješ platu za blud, a sama je ne primaš.
EZE 16:35 Stoga, poslušaj, bludnice, reč Gospodnju:
EZE 16:36 Govori Gospod Bog: zbog toga što si rasula svoju pohotu i otkrila svoju golotinju bludeći sa svojim ljubavnicima i sa svim svojim ogavnim idolima, i zbog toga što si im dala krv svoje dece,
EZE 16:37 skupiću, evo, sve tvoje ljubavnike sa kojima si uživala, sve koje si volela, i sve koje si mrzela. Skupiću ih odasvud protiv tebe i otkriću pred njima tvoju golotinju, i videće svu tvoju golotinju.
EZE 16:38 Sudiću ti kako se sudi preljubnicama i onima koje su prolile krv. Izručiću te njihovoj ljubomornoj jarosti.
EZE 16:39 Daću te njima u ruke, a oni će oboriti tvoje humke i uništiti tvoja uzvišenja. Oni će svući s tebe tvoje haljine, uzeti tvoj predivni nakit, i ostaviti te sasvim nagu.
EZE 16:40 Onda će dovesti svetinu na tebe koja će te zasuti kamenjem i iseći te svojim mačevima.
EZE 16:41 Oni će spaliti tvoje kuće i izvršiti pravdu na tebi, na oči mnogih žena. Tako ću stati na kraj tvome bludničenju, pa nećeš više plaćati za blud.
EZE 16:42 A kada utihne moj gnev protiv tebe, i moja se ljubomora odvrati od tebe, smiriću se i neću se više gneviti.
EZE 16:43 A zato što nisi prizivala u pamet dane svoje mladosti, nego si me izazivala svim tim, tvoje ću postupke svaliti na tvoju glavu – govori Gospod Bog. Nisi li na sve svoje gadosti dodala i bestidnost?
EZE 16:44 Evo, ko god se služi izrekama govoriće ovu izreku o tebi: kakva majka, takva ćerka.
EZE 16:45 Ti si ćerka svoje majke, koja je prezrela svoga muža i svoju decu. Ti si sestra svojih sestara, koje su prezrele svoje muževe i svoju decu, jer majka je vaša Hetitka, a otac vam je Amorejac.
EZE 16:46 Tvoja starija sestra je Samarija koja sa svojim ćerkama živi levo od tebe, a tvoja mlađa sestra je Sodoma koja sa svojim ćerkama živi desno od tebe.
EZE 16:47 Ne, ti nisi išla njihovim stopama, niti si činila njihove gadosti, nego si ubrzo postala pokvarenija od njih u svim svojim postupcima.
EZE 16:48 Života mi moga – govori Gospod Bog – tvoja sestra Sodoma sa svojim ćerkama nije učinila ono što ste ti i tvoje ćerke učinile.
EZE 16:49 A ovo je bila krivica tvoje sestre Sodome: oholo, u obilju hleba i bezbrižnom spokoju je živela sa svojim ćerkama, a nisu pomagale siromahu i ubogom.
EZE 16:50 U svojoj uznositosti činile su što je gadno preda mnom, pa sam ih uklonio kad sam to video.
EZE 16:51 Samarija nije učinila ni polovinu greha kao ti. Ti si počinila više gadosti nego njih dve zajedno, te si opravdala svoje sestre svim svojim gadostima koje si učinila.
EZE 16:52 Sama snosi svoju sramotu pošto si se založila za svoje sestre. Zato što si učinila gadnije grehe nego one, one su pravednije od tebe. Snosi dakle svoju sramotu, jer si opravdala svoje sestre.
EZE 16:53 Ja ću obnoviti njihovu sreću, sreću Sodome i njenih ćerki, i sreću Samarije i njenih ćerki, a sa njima i tvoju sreću,
EZE 16:54 da bi nosila svoju sramotu i poniženje zbog svega što si učinila kada si im donela utehu.
EZE 16:55 Tvoje sestre, Sodoma i njene ćerke, i Samarija i njene ćerke, će se vratiti u prvobitno stanje, a i ti i tvoje ćerke ćete se vratiti u prvobitno stanje.
EZE 16:56 Zar nisi govorila prezrivo o svojoj sestri Sodomi u vreme svoje uznositosti,
EZE 16:57 pre nego što se otkrila tvoja zloća? A sada si ti postala predmet poruge za aramejske ćerke i sve njihove susede, i za filistejske ćerke – onih oko tebe koji te preziru.
EZE 16:58 Zato ćeš ispaštati za svoju pokvarenost i gadosti – govori Gospod.
EZE 16:59 Jer govori Gospod Bog: postupiću s tobom kao što si ti postupila kad si prezrela moju zakletvu i raskinula savez.
EZE 16:60 Ipak, setiću se svoga saveza koji sam sklopio s tobom u vreme tvoje mladosti, i sklopiću s tobom večni savez.
EZE 16:61 A ti ćeš se setiti svojih puteva i postideti se kada primiš obe svoje sestre, stariju i mlađu od sebe. Njih ću ti dati za ćerke, ali neće pripadati tvom savezu.
EZE 16:62 Ja ću uspostaviti svoj savez s tobom, i znaćeš da sam ja Gospod,
EZE 16:63 da se setiš i postidiš i da više ne otvoriš usta od sramote, kad izvršim otkupljenje za sve što si učinila – govori Gospod Bog.’“
EZE 17:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 17:2 „Sine čovečiji, postavi zagonetku i izloži priču domu Izrailjevom.
EZE 17:3 Reci: ’Govori Gospod Bog: veliki orao velikih krila, dugih pera, pun šarolikog perja, dođe na Livan i odnese vrh kedra.
EZE 17:4 Odlomio mu je vrh od mladih grana, odneo ga u zemlju trgovaca, i spustio ga u gradu prodavaca.
EZE 17:5 Uzme on od semena te zemlje i posadi ga u plodnu njivu. Zasadio ga je kraj obilnih voda, postavio ga je kao vrbu.
EZE 17:6 Ono je niklo i postalo bujna loza, niska rasta, koja je pružila granje prema orlu. Koren mu se razvio ispod njega i ono postade loza. Ona je poterala izdanke i pružila mlado granje.
EZE 17:7 Bio je još jedan orao velikih krila i pun perja. I gle, čokot pusti k njemu svoje žile i pruži k njemu svoje grane da bi ga zalivao iz brazda gde je bio zasađen.
EZE 17:8 Bio je zasađen na plodnoj njivi kraj obilnih voda, da bi razvio grane, doneo plod i postao plemenita loza.’
EZE 17:9 Reci: ’Govori Gospod Bog: hoće li napredovati? Neće li mu [orao] iščupati koren i otkinuti mu plodove, pa će se osušiti sve lišće koje je na njemu izniklo? Osušiće se i neće trebati jaka mišica ni mnogo ljudi da ga iščupaju iz njegovog korena.
EZE 17:10 No, iako je zasađena, hoće li napredovati? Neće li se potpuno osušiti kad ga zahvati vetar istočnjak? Da, osušiće se na brazdama gde je posađen.’“
EZE 17:11 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 17:12 „Reci tom odmetničkom domu: ’Zar ne znate šta to znači?’ Reci: ’Eto, car je vavilonski ušao u Jerusalim, uzeo njegovog cara i njegove knezove i doveo ih u Vavilon.
EZE 17:13 A od carskog roda je uzeo jednog i sa njim sklopio savez i vezao ga zakletvom. Vodeće ljude u zemlji je odveo
EZE 17:14 da carstvo bude slabo, da se ne bi podiglo ponovo, nego da drži savez kako bi opstalo.
EZE 17:15 Međutim, on se pobunio protiv njega i poslao glasnike u Egipat, da nabavi sebi konje i veliku vojsku. Hoće li uspeti? Hoće li se izvući onaj koji tako nešto uradi? Može li se izvući onaj ko krši savez?
EZE 17:16 Života mi moga, govori Gospod Bog: umreće usred Vavilona, u zemlji cara koji ga zacario, čiju je zakletvu odbacio i čiji je savez prekršio.
EZE 17:17 Faraon neće moći da ga spase u bici ni velikom vojskom, ni mnogobrojnim ljudstvom, kad se podignu nasipi i sagrade se borbene kule da se istrebe mnoge duše.
EZE 17:18 Odbacio je zakletvu prekršivši savez; dao je obećanje, a učinio je sve to. Zato se neće izvući.’
EZE 17:19 Stoga govori Gospod Bog: ’Života mi moga, on je prezreo moju zakletvu i prekršio moj savez, i zato ću to svaliti na njegovu glavu.
EZE 17:20 Razapeću nad njim svoju mrežu i uloviće se u moju zamku. Onda ću ga odvesti u Vavilon i tamo ću mu suditi zbog neverstva koje je počinio protiv mene.
EZE 17:21 I svi će njegovi begunci sa svom njegovom vojskom pasti od mača, a koji ostanu raspršiće se na sve strane. Tada ćete znati da sam to ja, Gospod, govorio.’
EZE 17:22 Govori Gospod Bog: ’Ja ću uzeti grančicu s vrha tog visokog kedra i posaditi je; odlomiću grančicu s vrha njegovih mladih grana, i posadiću je na gori visokoj i uzvišenoj.
EZE 17:23 Posadiću je na visokoj gori Izrailjevoj, i pustiće grane, i rodiće, i postaće predivan kedar. Pod njim će prebivati svakojake ptice, i gnezditi se u hladu njegovih grana.
EZE 17:24 I sva će stabla poljska znati da ja, Gospod, snižavam visoko drvo i uzvisujem nisko drvo; da sušim zeleno drvo i činim da ozeleni suvo drvo. Ja, Gospod, to sam rekao, i to ću učiniti.’“
EZE 18:1 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 18:2 „Šta vam znači poslovica kojom se služite za Izrailjevu zemlju: ’Očevi su jeli kiselo grožđe, a sinovima trnu zubi.’
EZE 18:3 Života mi moga, govori Gospod Bog: nećete se više služiti ovom poslovicom u Izrailju!
EZE 18:4 Evo, sve žive duše pripadaju meni; duša oca i duša sina meni pripadaju. Duša koja zgreši, ona će umreti.
EZE 18:5 Ko je pravedan i vrši što je pravo i pravedno,
EZE 18:6 ne jede na gorama, ne podiže oči prema idolima doma Izrailjevog, ne skrnavi ženu svoga bližnjega, i ne leže sa svojom ženom tokom njenog mesečnog reda;
EZE 18:7 nikoga ne iskorištava, vraća zalog svome dužniku, ne pljačka, nego daje gladnome hleba i gologa pokriva odećom;
EZE 18:8 ne pozajmljuje zbog dobiti i ne uzima kamatu, kloni se nepravde, i po istini deli pravdu između jednog čoveka i drugog;
EZE 18:9 i sledi moje uredbe i drži moje propise postupajući po istini – taj je pravedan; on će zaista živeti – govori Gospod Bog.
EZE 18:10 Ali ako ima sina nasilnika, koji proliva krv, i on učini jedno od ovoga –
EZE 18:11 iako [otac] nije učinio ništa od ovoga – pa jede na gorama, skrnavi ženu svoga bližnjega,
EZE 18:12 ugnjetava siromašnog i ubogog, pljačka, ne vraća zalog, i podiže oči prema idolima, taj čini gadno delo.
EZE 18:13 Ako pozajmljuje zbog dobiti i uzima kamatu, hoće li živeti? Neće živeti! Zato što je počinio sve te gadosti, zato će svakako umreti. Krv njegova na njegovu glavu!
EZE 18:14 Ako li on ima sina koji vidi sve grehe koje njegov otac čini – ali ih sam ne čini, iako ih vidi –
EZE 18:15 te ne jede na gorama, ne podiže oči prema idolima doma Izrailjevog, ne skrnavi ženu svoga bližnjega;
EZE 18:16 nikoga ne iskorištava, vraća zalog svome dužniku, ne pljačka, nego daje gladnome od svoga hleba i gologa pokriva odećom;
EZE 18:17 kloni se nepravde, ne pozajmljuje radi koristi, niti s kamatom, već izvršava moje propise i sledi moje uredbe – taj neće umreti zbog krivice svoga oca; on će zaista živeti.
EZE 18:18 A njegov otac će umreti za svoju krivicu, zbog toga što je tlačio druge, pljačkao, i nije činio ništa dobro među svojim narodom.
EZE 18:19 A vi kažete: ’Zašto da sin ne ispašta za krivicu svoga oca?’ Ako sin vrši pravo i pravdu i drži moje uredbe i vrši ih, zaista će živeti.
EZE 18:20 Umreće onaj koji zgreši. Sin neće ispaštati zbog krivice svoga oca, a ni otac neće ispaštati zbog krivice svoga sina. Pravedniku će se računati njegova pravda, a opakome njegova opakost.
EZE 18:21 Ali ako se opaki odvrati od svih svojih greha koje je učinio i bude držao sve moje uredbe i vršio pravo i pravdu, zaista će živeti, neće umreti.
EZE 18:22 Nijedan od njegovih prestupa neće mu se više spominjati; zaista će živeti, neće umreti.
EZE 18:23 Zar ja uživam da opaki umre – govori Gospod Bog – a ne da se odvrati od svojih puteva i da živi?
EZE 18:24 Ali ako se pravednik odvrati od svoje pravednosti i stane da čini nepravdu i gadosti koje čini opaki, hoće li živeti? Sva njegova pravednost koju je učinio neće se više spominjati zbog neverstva i greha koje je učinio; zbog njih će umreti.
EZE 18:25 A vi kažete: ’Put Gospodnji nije pravedan.’ Zato čuj, dome Izrailjev: zar je moj put nepravedan? Nisu li vaši putevi nepravedni?
EZE 18:26 Ako se pravednik odvrati od svoje pravednosti i stane da čini nepravdu, pa umre zbog svoje nepravde, umreće zbog nepravde koju je učinio.
EZE 18:27 Ali ako se opaki odvrati od svoje opakosti koju je činio i počne vršiti pravo i pravdu, spašće sebi život.
EZE 18:28 Jer je uvideo sve svoje prestupe koje je učinio i odvratio se od njih, zaista će živeti i neće umreti.
EZE 18:29 A dom Izrailjev kaže: ’Put Gospodnji nije pravedan.’ Zar moji putevi nisu pravedni, dome Izrailjev? Nisu li vaši putevi nepravedni?
EZE 18:30 Zato ću vam, dome Izrailjev, suditi prema njegovim delima – govori Gospod Bog. Pokajte se i odvratite se od svih svojih prestupa, i više se nećete saplitati o svoju krivicu.
EZE 18:31 Odbacite od sebe sve prestupe koje ste počinili i načinite sebi novo srce i novi duh! Zašto da izginete, dome Izrailjev?
EZE 18:32 Jer ja ne uživam u ničijoj smrti – govori Gospod Bog. Zato se pokajte i živećete!
EZE 19:1 A ti izreci naricaljku za izrailjskim knezovima.
EZE 19:2 Reci: ’Šta je bila mati tvoja? Lavica! Među lavovima je ležala, među mladim lavovima mlade je hranila.
EZE 19:3 Kad jednog mladunca othrani, mlad lav od njega postade. Naučio se da plen razdire, pa je ljude stao da proždire.
EZE 19:4 Narodi su za njega dočuli; u njihovu se jamu uhvatio, u lancima ga u Egipat odvedoše.
EZE 19:5 A kad vide da uzalud čeka, i da joj se nada razvejala, ona uze drugoga mladunca, i od njega učini lavića.
EZE 19:6 Među lavovima on je išao, u mladoga je lava izrastao. Naučio se da plen razdire, pa je ljude stao da proždire.
EZE 19:7 Rušio je njihove dvorove, pustošio njihove gradove, Zemlja i svi što u njoj žive, isprazni se od rike njegove.
EZE 19:8 Skupiše se narodi na njega, iz okolnih krajeva dođoše, svoje mreže razapeše nad njim, i uhvati se u jamu njihovu.
EZE 19:9 U lancima ga u kavez metnuše, dovedoše ga caru u Vavilon. U tamnicu su njega bacili, da se rika njegova više ne čuje po gorama izrailjskim.
EZE 19:10 Mati ti je bila kao loza, zasađena kraj obilnih voda. Plodna beše i sa puno lišća, natapana obilnim vodama.
EZE 19:11 Grane su joj bile moćne, svaka beše kao žezlo carsko. Visinom se više krošnji digla, visina joj beše na vidiku sa granama svojim mnogobrojnim.
EZE 19:12 Iščupaše je gnevno, i baciše na zemlju. Osuši je vetar istočni, rod joj bi pokidan, osušen, a moćne grane oganj je proždro.
EZE 19:13 A sada je u pustinji zasađena, u zemlji suvoj i žednoj.
EZE 19:14 Planu oganj iz jednoga pruta, rod joj proždra; Ne osta joj moćna grana, dostojna žezla vladarskog.’“ To je naricaljka, i tako treba da se nariče.
EZE 20:1 Sedme godine, desetog dana petog meseca, došli su neki od Izrailjevih starešina da traže savet od Gospoda, i seli pred mene.
EZE 20:2 Tada mi dođe reč Gospodnja:
EZE 20:3 „Sine čovečiji, govori Izrailjevim starešinama. Reci im: ’Govori Gospod Bog: da li ste došli da me pitate za savet? Života mi moga – govori Gospod Bog – neću vam odgovoriti na pitanje!’
EZE 20:4 Hoćeš li da im sudiš? Hoćeš li da im sudiš, sine čovečiji? Saopšti im gadosti njihovih predaka.
EZE 20:5 Reci im: ’Govori Gospod Bog: onoga dana kad sam izabrao Izrailja, kad sam se zakleo Jakovljevim potomcima i objavio im se u Egiptu, podigao sam ruku i rekao: ja sam Gospod, Bog vaš!
EZE 20:6 Tog dana sam im se zakleo da ću ih izvesti iz Egipta u zemlju koju sam istražio za njih, zemlju kojom teku med i mleko, najlepšu od svih zemalja.
EZE 20:7 Rekao sam im: neka svako od vas izbaci gadne likove u koje upirete pogled, i ne poganite se egipatskim idolima; ja sam Gospod Bog!
EZE 20:8 Ali oni su se pobunili protiv mene i nisu hteli da me slušaju. Ni jedan od njih nije izbacio svoje gadne likove u koje su upirali pogled, niti su ostavili svoje egipatske idole. Tada sam rekao da ću izliti svoj gnev na njih i dati oduška svojoj jarosti na njima usred Egipta.
EZE 20:9 Radi svoga imena sam delovao tako da se ne bi skrnavilo u očima naroda među kojima su bili i pred kojima sam im se objavio, kad sam ih izveo iz Egipta.
EZE 20:10 Tako sam ih izveo iz Egipta i doveo ih u pustinju.
EZE 20:11 Dao sam im svoje uredbe i obznanio im svoje propise, jer će po njima živeti onaj koji ih izvršava.
EZE 20:12 Dao sam im i svoje subote da im budu znak između mene i njih, te da znaju da ih ja, Gospod, posvećujem.
EZE 20:13 Ali dom se Izrailjev pobunio protiv mene u pustinji; nisu sledili moje uredbe, nego su odbacili moje propise, po kojima će živeti onaj koji ih izvršava, i preko svake mere skrnavili moje subote. Tada sam rekao da ću izliti svoj gnev na njih u pustinji da ih istrebim.
EZE 20:14 Radi svoga imena sam delovao tako da se ne bi skrnavilo u očima naroda na očigled kojih sam ih izveo.
EZE 20:15 Još sam im se zakleo u pustinji da ih neću dovesti u zemlju kojom teku med i mleko, najlepšu od svih zemalja,
EZE 20:16 zato što su odbacili moje propise, nisu sledili moje uredbe, i skrnavili moje subote, jer im je srce išlo za idolima.
EZE 20:17 Ipak, sažalio sam se na njih i nisam ih uništio, i nisam ih zatro u pustinji.
EZE 20:18 Rekao sam njihovoj deci u pustinji: ’Ne sledite uredbe svojih predaka, ne držite njihove propise, i ne poganite se njihovim idolima.
EZE 20:19 Ja sam Gospod, Bog vaš! Sledite moje uredbe, držite moje propise i izvršavajte ih.
EZE 20:20 Držite svetim moje subote; neka one budu znak između mene i vas, da znate da sam ja Gospod, Bog vaš.’
EZE 20:21 Ali deca su se pobunila protiv mene: nisu sledili moje uredbe, nisu držali moje propise kako bi ih vršili, koje vršeći ih, svaki čovek ima život; skrnavili su moje subote. Tada sam odlučio da izlijem svoj gnev na njih i da dam oduška svojoj jarosti u pustinji.
EZE 20:22 Ali zadržao sam svoju ruku. Učinio sam to radi svog imena da se ne bi skrnavilo u očima naroda na očigled kojih sam ih izveo [iz Egipta].
EZE 20:23 Još sam im se uz podignutu ruku zakleo u pustinji da ću ih raspršiti među narode i rasejati ih po zemljama,
EZE 20:24 zato što nisu vršili moje propise, nego su odbacili moje odredbe, skrnavili moje subote, i upirali pogled u idole svojih predaka.
EZE 20:25 A dao sam im i odredbe koje nisu dobre i propise po kojima ne mogu da žive.
EZE 20:26 Ja sam ih oskrnavio njihovim darovima, kad su odvajali svakog prvenca majčine utrobe, kako bih na njih svalio propast, da bi znali da sam ja Gospod.’
EZE 20:27 Stoga, sine čovečiji, govori domu Izrailjevom. Reci im: ’Ovako Govori Gospod Bog: vaši preci su me uvredili i ovim: učinili su neverstvo protiv mene.
EZE 20:28 Kad sam ih doveo u zemlju za koju sam se zakleo da ću im je dati, i kad su videli svaku veliku uzvišicu i svako granato drvo, tamo su prinosili svoje žrtve. Izazivali su me prinoseći tamo svoje prinose, paleći mirisni kad, i izlivajući svoje žrtve izlivnice.
EZE 20:29 Tada im rekoh: kakva je to uzvišica na koju idete? Tako je ostalo ime Bama – uzvišica – sve do danas.’
EZE 20:30 Zato reci domu Izrailjevom: ’Govori Gospod Bog: zar ćete da se skrnavite kao vaši preci, i da se upuštate u blud s njihovim gadnim idolima?
EZE 20:31 Kad prinosite svoje darove, kad spaljujete svoju decu u ognju, vi se i dalje skrnavite sa svim vašim idolima do ovog dana. Pa kako onda da vam odgovorim, dome Izrailjev? Života mi moga – govori Gospod Bog – neću vam odgovoriti!
EZE 20:32 Što zamišljate neće se ostvariti. Vi govorite: bićemo kao narodi, kao plemena zemaljska koja služe drvetu i kamenu.
EZE 20:33 Života mi moga – govori Gospod Bog – vladaću nad vama moćnom rukom, ispruženom mišicom, i izlivom svog gneva.
EZE 20:34 Izvešću vas iz naroda i skupiti vas iz zemalja po kojima ste bili rasejani, moćnom rukom, ispruženom mišicom i izlivom svoga gneva.
EZE 20:35 Odvešću vas u pustinju naroda i sudiću vam tamo licem u lice.
EZE 20:36 Kako sam sudio vašim precima u egipatskoj pustinji, tako ću suditi vama – govori Gospod Bog.
EZE 20:37 Ja ću vas provesti ispod mog štapa i dovesti vas da se pokoravate savezu.
EZE 20:38 Ukloniću one što se bune protiv mene; odvešću ih iz mesta njihovog boravka, ali neće ući u zemlju izrailjsku. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 20:39 A ti, dome Izrailjev, govori Gospod Bog: idite, svaki od vas, i služite svojim idolima, ali pazite se ako me posle ne poslušate! Nećete više skrnaviti moje sveto ime vašim darovima i vašim idolima!
EZE 20:40 Jer, na mojoj svetoj gori, na visokoj gori Izrailjevoj – govori Gospod Bog – tamo u zemlji služiće mi sav dom Izrailjev. Tamo ću ih prihvatiti. Tamo ću tražiti vaše prinose, vaše najbolje darove, i vaše svete žrtve.
EZE 20:41 Prihvatiću vas kao ugodni miris, kada vas izvedem iz naroda i sakupim vas iz zemalja gde ste bili rasejani, i pokazaću svoju svetost među vama pred očima naroda.
EZE 20:42 Tada ćete znati da sam ja Gospod, kada vas uvedem u zemlju izrailjsku za koju sam se uz podignutu ruku zakleo da ću je dati vašim ocima.
EZE 20:43 Setićete se tamo svojih puteva i svojih idola kojima ste se skrnavili, pa ćete se samih sebe gaditi zbog svih zala koje ste počinili.
EZE 20:44 Znaćete, dome Izrailjev, da sam ja Gospod, kad tako postupim sa vama radi svog imena, a ne prema vašim zlim putevima i vašim izopačenim delima – govori Gospod Bog.’“
EZE 21:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 21:2 „Sine čovečiji, okreni se licem prema jugu; izreci reč protiv juga, prorokuj protiv šumskog kraja u Negevu.
EZE 21:3 Reci šumi negevskoj: ’Čuj reč Gospodnju! Govori Gospod Bog: evo, razbuktaću u tebi oganj, koji će progutati svako drvo, zeleno i suvo. Razbuktali plamen neće se ugasiti, i svako će lice biti spaljeno od juga do severa.
EZE 21:4 Tada će svako videti da sam ga ja, Gospod, zapalio; i neće se ugasiti.’“
EZE 21:5 A ja rekoh: „Jao, Gospode Bože, oni govore za mene: ’Nije li to onaj što ispreda priče?’“
EZE 21:6 Tada mi dođe reč Gospodnja:
EZE 21:7 „Sine čovečiji, okreni se licem prema Jerusalimu i propovedaj protiv Svetilišta, i prorokuj protiv zemlje Izrailjeve.
EZE 21:8 Reci zemlji Izrailjevoj: ’Govori Gospod: evo, ja sam protiv tebe; isukaću svoj mač iz korica i istrebiću iz tebe i pravednog i opakog.
EZE 21:9 I pošto ću istrebiti iz tebe i pravednog i opakog, zato ću isukati mač iz korica na svakoga od juga do severa.
EZE 21:10 Tada će svi ljudi znati da sam ja, Gospod, isukao svoj mač iz korica, i da se tamo neće više vratiti.’
EZE 21:11 A ti, sine čovečiji, uzdiši kao da su ti polomljena bedra, gorko uzdiši na njihove oči.
EZE 21:12 Kada te budu pitali: ’Zašto uzdišeš?’, odgovori im: ’Zbog vesti koja će doći. Tada će svako srce izgubiti odvažnost i sve će ruke klonuti, svaki će duh zamreti i sva će kolena biti oduzeta.’ Evo, dolazi i ispuniće se – govori Gospod Bog.“
EZE 21:13 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 21:14 „Sine čovečiji, prorokuj i reci: ’Gospod kaže: Mač! Mač naoštren i izglačan,
EZE 21:15 naoštren za klanje, uglačan da seva. Zar da se radujemo vladarskoj palici, sine moj? Mač ne mari ni za kakvo drvo.
EZE 21:16 Dat je da se uglača, da ga ruka prihvati; naoštren je mač, izglačan, da se ubici da u ruku!
EZE 21:17 Zaplači, zakukaj, sine čovečiji, jer mač će stići narod moj i sve knezove izrailjske; s mojim narodom maču su oni predani. Zato se udaraj u grudi svoje.
EZE 21:18 To će biti kušanje. A ako vladarskog štapa, za koga mač ne mari, ne bude više? – govori Gospod Bog.
EZE 21:19 Zato prorokuj, sine čovečiji, udari dlanom o dlan, neka mač udari dvaput, triput, mač taj što služi za pokolj. Mač je to velikog pokolja, što ih odasvud vreba.
EZE 21:20 Da klonu srca i da mnogi padnu, na svaka sam vrata njihova postavio mač da zatire. Jao! Načinjen je da seva kao munja, isukan je za klanje.
EZE 21:21 Zamahni na desno, udri na levo, gde god ti se sečivo nameri.
EZE 21:22 I udariću dlanom o dlan, i smiriće se gnev moj. Ja, Gospod, sam govorio.’“
EZE 21:23 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 21:24 „Sine čovečiji, označi dva puta kojim će doći mač cara vavilonskog. Neka oba izlaze iz iste zemlje. Zatim načini znak i postavi ga na početak puta koji vodi u grad.
EZE 21:25 Označi put kojim će mač doći u Ravu amonsku, i u Judu, u jerusalimsku tvrđavu.
EZE 21:26 Naime, car vavilonski će se zaustaviti na raskršću, gde počinju dva puta, da gata: trešće strele, pitaće idole i gledati u jetru.
EZE 21:27 U desnoj će ruci držati gatarski žreb za Jerusalim, da postavi probojne sprave, da naredi pokolj, da podigne bojni poklik, da namesti probojne sprave prema vratima, da podigne nasip, i da sagradi opsadne kule.
EZE 21:28 To će izgledati kao isprazno gatanje onima koji su položili zakletvu, ali on će im dozvati u pamet njihovu krivicu, pa će ih zarobiti.“
EZE 21:29 Zato govori Gospod Bog: „Zato što dozivate u pamet svoju krivicu javno čineći svoje prestupe, te iznosite na videlo vaše grehe – sva vaša dela – zato ćete biti pohvatani njegovom rukom.
EZE 21:30 A ti, nečisti, opaki kneže Izrailjev, došlo ti je vreme; kucnuo je čas da se stane na kraj tvom bezakonju!“
EZE 21:31 Govori Gospod Bog: „Skini turban i odloži krunu. Neće više biti kao pre: neka se niski uzvisi, a uzvišeni snizi.
EZE 21:32 Propast! Propast! Dovešću takvu propast kakve još nije bilo, dok ne dođe onaj kome pripada sud; njemu ću ga dati.“
EZE 21:33 „A ti, sine čovečiji, prorokuj i reci: ’Govori Gospod Bog Amoncima za njihovo ruganje: Mač! Mač je isukan za klanje, izglačan da proždere, da seva kao munja!
EZE 21:34 Pošto ti donose isprazna viđenja i proriču ti laži, položiće se mač na vratove opakih bezbožnika. Njima je došlo vreme, kucnuo je čas da se stane na kraj njihovom bezakonju.
EZE 21:35 A ti vrati svoj mač u korice! Ja ću ti suditi u mestu gde si stvoren, sudiću ti u zemlji tvog porekla.
EZE 21:36 Izliću na tebe svoju jarost, dunuću oganj svoga besa na tebe i predaću te u ruke svirepim ljudima, veštim u zatiranju.
EZE 21:37 Bićeš hrana ognju, a tvoja će krv teći u zemlji, i pašćeš u zaborav, jer sam ja, Gospod, progovorio.’“
EZE 22:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 22:2 „A ti, sine čovečiji, hoćeš li suditi, hoćeš li suditi tom gradu što proliva krv? Zatim mu obznani sve njegove gadosti.
EZE 22:3 Reci: ’Govori Gospod Bog: evo, bliži se čas gradu u kome se proliva krv, i koji pravi idole da se njima oskrnavljuje.
EZE 22:4 Navukao si na sebe krivicu zato što si prolivao krv, i zato što si se oskrnavio idolima koje si napravio. Skratio si sebi dane, i došao je kraj tvojim godinama. Zato ću učiniti da te narodi preziru i da ti se sve zemlje rugaju.
EZE 22:5 Rugaće ti se i oni koji su blizu i koji su daleko, grade osramoćenog imena, koji si pun nereda.
EZE 22:6 Gle, izrailjski knezovi u tebi, svaki od njih, koriste svoju vlast da prolivaju krv.
EZE 22:7 U tebi ponižavaju očeve i majke, u tebi zlostavljaju strance, i tlače siročad i udovice.
EZE 22:8 Ti prezireš moje svetinje i skrnaviš moje subote.
EZE 22:9 U tebi su klevetnici koji gledaju da proliju krv, u tebi jedu na gorama i čine što je sramota.
EZE 22:10 U tebi [deca] otkrivaju očevu golotinju, u tebi obeščašćuju žene dok su obredno nečiste.
EZE 22:11 Jedan čini gadost sa ženom svoga bližnjeg, drugi sramotno skrnavi svoju snahu, a treći opet obeščašćuje svoju sestru, ćerku svoga oca.
EZE 22:12 U tebi primaju mito da prolivaju krv, pozajmljuješ radi koristi i s kamatom, i nepošteno zarađuješ na svome bližnjem iznuđujući od njega, a mene si zaboravio – govori Gospod Bog.’
EZE 22:13 Evo, udariću dlanom o dlan zbog nepoštenog dobitka koji si stekao, i krvoprolića koje se čini u tebi.
EZE 22:14 Hoće li ti srce ostati mirno i hoće li ostati snage u tvojim rukama u dan kada budem postupao s tobom? To sam ja, Gospod, rekao i to ću učiniti.
EZE 22:15 Jer, rasejaću te među narode i rasuti te po zemljama, i dokrajčiću tvoju nečistotu.
EZE 22:16 A kad oskrnaviš sebe u očima naroda, znaćeš da sam ja Gospod Bog.“
EZE 22:17 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 22:18 „Sine čovečiji, dom Izrailjev mi je postao šljaka; svi su bronza, kalaj, gvožđe i olovo u peći, a postali su šljaka od srebra.
EZE 22:19 Stoga govori Gospod Bog: ’Zato što ste svi postali šljaka, evo, skupiću vas usred Jerusalima.
EZE 22:20 I kao što se skuplja bronza, gvožđe, olovo i kalaj u peći, pa se oko toga raspiri oganj da se istopi, tako ću vas skupiti u svom gnevu i jarosti, položiti vas i rastopiti.
EZE 22:21 A kad vas skupim, dunuću na vas oganj moga gneva i rastopiti vas u njemu.
EZE 22:22 Kao što se srebro topi u peći, tako ćete i vi biti rastopljeni u njemu. Tada ćete znati da sam to ja, Gospod, izlio svoj gnev na vas.’“
EZE 22:23 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 22:24 „Sine čovečiji, reci joj: ’Ti si zemlja koja nije očišćena, na koju još nije pala kiša u dan gneva.’
EZE 22:25 Udružili su se njeni proroci u njoj kao lavovi što riču i razdiru plen. Oni proždiru duše, uzimaju blago i dragocenosti, i umnožavaju udovice usred nje.
EZE 22:26 Sveštenici njeni krše moj Zakon i skrnave moje svetinje; ne prave razliku između svetog i nesvetog, i ne poučavaju da se pravi razlika između nečistog i čistog. Oni zatvaraju oči kad se krše moje subote, te sam i ja bez časti među njima.
EZE 22:27 Knezovi su njeni u njoj kao vuci koji razdiru plen; prolivaju krv i upropašćuju duše radi nepoštenog dobitka.
EZE 22:28 Proroci njeni kreče u belo; zamazuju im oči donoseći prazna viđenja i proričući im laž. Oni govore: govori Gospod Bog, a Gospod nije govorio.
EZE 22:29 Narod zemlje odao se nasilništvu i pljački; tlače siromaha i ubogoga i bespravno zlostavljaju stranca.
EZE 22:30 Tražio sam među njima čoveka koji će popraviti zid i stati u procep preda mnom radi zemlje, da je ne bih uništio. I nisam ga našao.
EZE 22:31 Zato ću izliti na njih svoj gnev, istrebiću ih ognjem svoje jarosti, i svaliću im na glavu njihova dela – govori Gospod Bog.“
EZE 23:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 23:2 „Sine čovečiji, bile su dve žene, ćerke jedne majke.
EZE 23:3 Bludničile su u Egiptu, bludničile su od mladosti svoje. Tamo su im grudi stiskali, devojačke im dojke dirali.
EZE 23:4 Starija se zvala ’Ola’, a ’Oliva’ joj je bila sestra. Bile su moje, i rodile su sinove i ćerke. Ola je Samarija, a Oliva je Jerusalim. To su im imena.
EZE 23:5 Ola se odala bludu dok je bila moja; vukla ju je pohota za njenim ljubavnicima, Asircima, ratnicima
EZE 23:6 u purpur obučenima, upraviteljima i namesnicima, sve zgodnim momcima, konjanicima što jezde na konjima.
EZE 23:7 Nudila im je svoj blud, sve najvrsnijima od Asiraca, i svima za kojima ju je vukla pohota, te se oskrnavila svim svojim idolima.
EZE 23:8 Od Egipta nije ostavljala svoje bludničenje, jer su sa njom legali u njenoj mladosti i dirali joj devojačke dojke, a ona ih je zasipala svojim bludom.
EZE 23:9 Zato sam je predao u ruke njenim ljubavnicima, Asircima, za kojima ju je vukla pohota.
EZE 23:10 Oni su otkrili njenu golotinju: pohvatali su njene sinove i ćerke i pobili ih mačem. Tako je došla na loš glas među ženama, kad je na njoj izvršen sud.
EZE 23:11 Videla to njena sestra Oliva, pa je u svojoj pohoti postala još pokvarenija od nje; u svojim je bludničenjima postala gora od svoje sestre.
EZE 23:12 Vukla ju je pohota za Asircima, upraviteljima i namesnicima, ratnicima, raskošno obučenim konjanicima što jezde na konjima, sve zgodnim momcima.
EZE 23:13 I video sam da se oskrnavila; obe su pošle istim putem.
EZE 23:14 U svojim je bludničenjima postala još gora. Videla je na zidu nacrtane likove muškaraca, slike Haldejaca naslikane crvenom bojom,
EZE 23:15 opasane opasačima oko bedara, s nabranim turbanima na glavama, s izgledom vojnih zapovednika, nalik Vaviloncima, kojima je rodna zemlja Haldeja.
EZE 23:16 I kako ih je ugledala, pohota je obuzela, pa im je poslala glasnike u Haldeju.
EZE 23:17 Vavilonjani su došli k njoj na postelju ljubavničku i oskrnavili je njihovim bludom. A kad se s njima oskrnavila, zgadili su joj se.
EZE 23:18 Kad je javno počinila svoja bludničenja i otkrila svoju golotinju, duša se moja od nje odvratila, kao što mi se duša odvratila od njene sestre.
EZE 23:19 Ali ona je još više bludničila sećajući se dana svoga devojaštva, kad je činila blud u Egiptu.
EZE 23:20 Vukla ju je pohota za njenim ljubavnicima kojima je muškost kao u magarca, a izliv kao u konja.
EZE 23:21 Ti si se vratila na razvratnost svoje mladosti, kad su ti u Egiptu dirali dojke i milovali ti devojačke grudi.
EZE 23:22 Zato, Olivo, govori Gospod Bog: evo, okrenuću protiv tebe tvoje ljubavnike koji su ti se zgadili, i dovešću ih na tebe sa svih strana:
EZE 23:23 Vavilonjane, sve Haldejce, Fekođane, Sojane i Kojane, sve Asirce s njima, zgodne mladiće, sve same upravitelje i namesnike, vojne zapovednike i ratnike što jašu na konjima.
EZE 23:24 Oni će navaliti na tebe s oružjem, bojnim kolima na točkovima i združenim snagama. Postaviće se protiv tebe sa svih strana sa štitovima, štitićima i šlemovima. Ja ću im predati sud, pa će ti suditi po svojim zakonima.
EZE 23:25 Okrenuću protiv tebe svoju ljubomoru i gnevno će postupati s tobom: odseći će ti nos i uši, a ti što ti preostanu, ti će pasti od mača; odvešće ti sinove i ćerke, a te što ti preostanu, njih će proždreti oganj.
EZE 23:26 I strgnuće s tebe tvoje haljine i odneti tvoj nakit.
EZE 23:27 Tako ću odstraniti od tebe tvoju razvratnost i tvoj blud koji si počela u Egiptu. I nećeš više žudeti za njima, niti se sećati Egipta.
EZE 23:28 Jer govori Gospod Bog: evo, daću te u ruke onih koje mrziš, od kojih ti se duša gadi.
EZE 23:29 Dušmanski će postupati s tobom: uzeće plod tvoje muke i ostaviti te potpuno golu, pa će se pokazati golotinja tvojih bludničenja, tvoja razvratnost i tvoja bludničenja.
EZE 23:30 To će ti se dogoditi zato što si bludničila s narodima i oskrnavila se njihovim idolima.
EZE 23:31 Pošto si išla stopama svoje sestre, daću ti u ruku njenu čašu.
EZE 23:32 Govori Gospod Bog: Ispićeš čašu svoje sestre, čašu duboku i široku, do ruba punu, i bićeš na podsmeh i porugu.
EZE 23:33 I obuzeće te pijanstvo i žalost. To je čaša strahote i pustošenja, čaša tvoje sestre Samarije!
EZE 23:34 Ispićeš je do dna, pa ćeš je razbiti u komade i odseći sebi dojke. To sam ja rekao – govori Gospod Bog.
EZE 23:35 Zato, govori Gospod Bog: zato što si me zaboravila i okrenula mi leđa, ispaštaćeš zbog svog razvrata i svojih bludničenja.“
EZE 23:36 Gospod mi reče: „Sine čovečiji, hoćeš li suditi Oli i Olivi? Objavi im njihove gadosti,
EZE 23:37 jer su počinile preljubu, i krv je na njihovim rukama. Počinile su preljubu sa svojim idolima, a sinove koje su mi rodile žrtvovala je njima za hranu.
EZE 23:38 Još su mi učinile i ovo: istoga su dana oskrnavile moja Svetilišta i okaljale moje subote.
EZE 23:39 Toga su dana poklale svoje sinove za svoje idole i došle u moje Svetilište da ga okaljaju. Eto, to su učinile u mome domu.
EZE 23:40 Šta više, poslale su glasnike po ljude iz daleka, a kad su došli, ti si se za njih okupala, namazala oči, i stavila nakit na sebe.
EZE 23:41 Onda si sela na raskošni krevet, a pred tobom je bio postavljen sto na koji si stavila moj kad i moje ulje.
EZE 23:42 Dizala se bezbrižna buka mnogih ljudi; pijanice su došle iz pustinje i stavile narukvice na ruke i raskošne krune na svoje glave.
EZE 23:43 Tada rekoh njoj koja je istrošena od preljube: neka je iskoriste kao bludnicu, jer nije ništa drugo.
EZE 23:44 I kao što se dolazi bludnici, tako su došli k Oli i Olivi, razvratnicama.
EZE 23:45 Ali pravednici će im suditi kao što se sudi preljubnicama i onima koji prolivaju krv, jer one su preljubnice i krv im je na rukama.
EZE 23:46 Jer govori Gospod Bog: saberi vojsku protiv njih i predaj ih užasu i pljački.
EZE 23:47 Neka ih vojska zaspe kamenjem, neka poseku mačevima njihove sinove i ćerke, i neka spale njihove kuće.
EZE 23:48 Tako ću odstraniti razvratnost iz zemlje i dati primer svim ženama, da ne slede vašu razvratnost.
EZE 23:49 Oni će vas kazniti za vašu razvratnost, i ispaštaćete za grehe koje ste učinile s vašim idolima. Tada ćete znati da sam ja Gospod Bog.“
EZE 24:1 Dođe mi reč Gospodnja devete godine, u desetom mesecu, desetog dana:
EZE 24:2 „Sine čovečiji, zabeleži ovaj dan, upravo ovaj dan, jer je car vavilonski na ovaj isti dan opseo Jerusalim.
EZE 24:3 Ispričaj priču odmetničkom domu. Reci im: ’Govori Gospod Bog: Pristavi kotao; pristavi ga i nalij vodu u njega.
EZE 24:4 Stavi u njega komade mesa, sve najbolje komade, but i plećku, i napuni ga najboljim kostima.
EZE 24:5 Uzmi najbolje grlo sitne stoke i naslaži kosti ispod njega. Neka dobro uzavri, tako da se i kosti skuvaju u njemu.
EZE 24:6 Zato govori Gospod Bog: Teško krvničkom gradu, kotlu koji je zagoreo, a čija zagorelina nije uklonjena! Isprazni ga komad po komad; za njega se neće bacati žreb.
EZE 24:7 Jer njegova je krv još u njemu: stavio ju je na golu stenu; nije je prolio na zemlju da je pokrije prašina.
EZE 24:8 I ja ću ostaviti njegovu krv na goloj steni, nepokrivenu, da plane gnev i da se izvrši osveta.
EZE 24:9 Zato govori Gospod Bog: Teško krvničkom gradu, jer ću naložiti veliki oganj!
EZE 24:10 Stavi mnogo drva, podloži vatru, skuvaj meso, umešaj začine; neka kosti zagore.
EZE 24:11 Zatim ga stavi praznog na užareni ugalj da se zagreje, tako da se bronza usija, pa da zagorelina u njemu sagori.
EZE 24:12 Mukotrpan je to posao! Zagorelina se ne skida s njega čak ni ognjem.
EZE 24:13 Razvratnost je u tvojoj nečistoti! Zato što sam te čistio, a ti se nisi dala očistiti od svoje nečistote, nećeš se više očistiti od svoje nečistote, dok ne iskalim svoj gnev na tebi.
EZE 24:14 Ja, Gospod to sam rekao; to dolazi i to ću učiniti. Neću odustati, neću se sažaliti, neću se smilovati. Bićeš kažnjena zbog svojih puteva i svojih dela – govori Gospod Bog.’“
EZE 24:15 Dođe mi opet reč Gospodnja:
EZE 24:16 „Sine čovečiji, uzeću od tebe želju tvojih očiju jednim udarcem. A ti ne tuguj, ne plači, niti roni suze.
EZE 24:17 Uzdiši tiho, ne nariči za mrtvima, obmotaj turban oko svoje glave, obuj sandale na noge, ne pokrivaj svoju bradu, i ne jedi što ti spreme ljudi.“
EZE 24:18 To sam ujutro rekao narodu, a uveče mi je umrla žena. Ujutro sam učinio kao što mi je bilo zapoveđeno.
EZE 24:19 Ljudi mi rekoše: „Zar nam nećeš reći šta za nas znači sve to što radiš?“
EZE 24:20 Ja im rekoh: „Došla mi je reč Gospodnja:
EZE 24:21 ’Reci domu Izrailjevom: govori Gospod Bog: evo, oskrnaviću svoje Svetilište, ponos vaše snage, uživanje vaših očiju, ono što vam duša želi, a vaši sinovi i ćerke koje ste ostavili, popadaće od mača.
EZE 24:22 Tada ćete učiniti kao što sam ja učinio; nećete pokrivati bradu i nećete jesti što vam spreme ljudi.
EZE 24:23 Turbani će vam biti na glavi a sandale na nogama. I nećete tugovati, ni plakati, nego ćete istrunuti zbog svojih krivica i uzdisati jedan pred drugim.
EZE 24:24 Jezekilj će vam biti znak; što je on radio, radićete i vi. A kad se to dogodi, znaćete da sam ja Gospod Bog.
EZE 24:25 A ti, sine čovečiji, onoga dana kada im oduzmem ponos njihove snage, uživanje njihovih očiju i ono što im duša želi, njihove sinove i ćerke,
EZE 24:26 tog dana će doći begunac da ti donese vest.
EZE 24:27 Tog dana će ti se otvoriti usta pred tim beguncem, pa ćeš progovoriti i nećeš više biti nem; ti ćeš im biti znak. Tada će znati da sam ja Gospod.’“
EZE 25:1 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 25:2 „Sine čovečiji, okreni se licem prema Amoncima i prorokuj protiv njih.
EZE 25:3 Reci Amoncima: ’Čujte reč Gospoda Boga! Govori Gospod Bog: zato što si rekao: „Aha!“ – za moje Svetilište kada je bilo oskrnavljeno, i za zemlju Izrailjevu kada je bila opustošena, i za dom Judin kada je otišao u izgnanstvo,
EZE 25:4 zato ću te, evo, predati u posed sinovima istoka. Oni će u tebi postaviti svoje tabore i napraviti svoja naselja u tebi; oni će jesti tvoj urod i piti tvoje mleko.
EZE 25:5 Od Rave ću učiniti pašnjake za kamile, a od Amonaca obor za ovce. Tada će znati da sam ja Gospod.
EZE 25:6 Jer govori Gospod Bog: zato što si pljeskao rukama, i udarao nogom o tlo i s krajnjim se prezirom radovao u srcu nad zemljom Izrailjevom,
EZE 25:7 zato ću, evo, ispružiti svoju ruku na tebe i dati te za plen narodima. I istrebiću te iz naroda, iskoreniću te iz zemalja; zatrću te. Tada ćeš znati da sam ja Gospod.’“
EZE 25:8 Govori Gospod: „Zato što su Moav i Sir rekli: ’Gle, dom je Judin [postao] kao svi drugi narodi’,
EZE 25:9 zato ću otvoriti granicu Moavovu, da uklonim njegove gradove, pogranične gradove, ponos zemlje: Vet-Jesimot, Val-Meon i Kirijatajim.
EZE 25:10 Daću Amonce u posed sinovima istoka, da se Amonci ne spominju među narodima.
EZE 25:11 I nad Moavcima ću izvršiti sud. Tada će znati da sam ja Gospod.“
EZE 25:12 Govori Gospod Bog: „Zato što je Edom izvršio osvetu nad domom Judinim, pa je, sveteći im se, navukao na sebe krivicu,
EZE 25:13 zato, govori Gospod Bog: podignuću ruku na Edom i istrebiću iz njega i ljude i stoku, i pretvoriću ga u ruševine; i izginuće od mača od Temana do Dedana.
EZE 25:14 Osvetiću se Edomu rukom moga naroda Izrailja. Oni će postupiti s Edomom po mome gnevu i jarosti. Tako će upoznati moju osvetu – govori Gospod Bog.“
EZE 25:15 Govori Gospod Bog: „Zato što su Filistejci izvršili osvetu, sveteći se s prezirom u srcu, i zatirali s vekovnim neprijateljstvom,
EZE 25:16 zato, govori Gospod Bog: evo, podići ću ruku na Filistejce: istrebiću Herećane i uništiti ostatak što živi uz more.
EZE 25:17 Izvršiću nad njima veliku osvetu i gnevno ih kazniti. I znaće da sam ja Gospod, kada izvršim svoju osvetu nad njima.“
EZE 26:1 U jedanaestoj godini, prvog dana u mesecu, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 26:2 „Sine čovečiji, zato što je Tir govorio za Jerusalim: ’Ha, ha, razbijena su vrata naroda, širom su mi otvorena, obogatiću se sad kad je opustošen!’,
EZE 26:3 zato govori Gospod Bog: o, Tire, evo me, dolazim na tebe! Podići ću na tebe mnoge narode, kao što more podiže talase.
EZE 26:4 Oni će razoriti zidine tirske i srušiti njene kule. Ja ću sastrugati zemlju s njega i učiniti ga golom stenom.
EZE 26:5 I postaće mesto gde se suše mreže usred mora, jer sam ja, Gospod, to rekao – govori Gospod Bog. Tir će postati plen narodima.
EZE 26:6 A tvoje ćerke u zemlji biće pobijene mačem. Tada će znati da sam ja Gospod Bog.
EZE 26:7 Jer govori Gospod Bog: evo, dovešću na Tir sa severa Navuhodonosora, cara vavilonskog, cara nad carevima, s konjima i bojnim kolima, s konjicom i velikom vojskom.
EZE 26:8 On će pobiti mačem tvoje ćerke u zemlji. Dignuće protiv tebe opsadne kule, iskopati nasipe protiv tebe i postaviti štitove protiv tebe.
EZE 26:9 I namestiće probojne sprave da udaraju u tvoje zidove, i sekirama razaraće tvoje kule.
EZE 26:10 Od mnoštva njegovih konja prekriće te prašina; a od buke njegovih konjanika i točkova bojnih kola zatrešće se tvoji zidovi kada uđe kroz tvoja vrata, kao što se ulazi u provaljen grad.
EZE 26:11 Kopitama svojih konja protutnjaće kroz sve tvoje ulice; mačem će pobiti tvoj narod, a tvoji moćni stubovi će biti oboreni na zemlju.
EZE 26:12 Zapleniće tvoje blago i opljačkati tvoja dobra, srušiće tvoje zidove i razoriti tvoje lepe kuće, a tvoje kamenje, drvo, i prašinu pobacaće u vodu.
EZE 26:13 Prekinuću jeku tvojih pesama, a zvuk tvojih harfi više se neće čuti.
EZE 26:14 Učiniću od tebe golu stenu; postaćeš mesto gde se suše mreže. Nikada više nećeš biti sagrađen, jer sam ja, Gospod, to rekao – govori Gospod Bog.“
EZE 26:15 Ovako Gospod Bog govori Tiru: „Zar se neće zatresti ostrva od praska tvoga pada, kad ranjeni stanu da jauču i pokolj nastane u tebi?
EZE 26:16 Tada će sići s prestola svi morski knezovi, odložiti svoje plašteve i skinuti sa sebe izvezene haljine, pa će se obući u strah, posedati na zemlju i neprestano se tresti zapanjeni nad tobom.
EZE 26:17 Onda će zapevati tužbalicu nad tobom i reći ti: ’Kako propade, slavni grade, kako nestade s mora! A bio si morska sila, ti i meštani tvoji, sejući strah među svima koji su živeli u tebi.
EZE 26:18 Sad se tresu ostrva u dan tvoga pada, smela su se ostrva morska zbog tvog kraja.’
EZE 26:19 Jer govori Gospod Bog: ’Kad te učinim pustim gradom, kao gradove gde se više ne živi, kad na tebe dovedem dubine morske i silne te vode prekriju,
EZE 26:20 spustiću te k onima što silaze u raku, k narodu iz davnih vremena, nastaniću te u najniže krajeve zemlje, što liče na drevne ruševine, s onima što silaze u raku. I nećeš više biti nastanjen, niti zračiti sjajem u zemlji živih.
EZE 26:21 Dovešću na tebe propast i neće te više biti. Tražiće te, ali te nikada više neće naći – govori Gospod Bog.’“
EZE 27:1 I dođe mi reč Gospodnja:
EZE 27:2 „Sine čovečiji, zapevaj tužbalicu o Tiru!
EZE 27:3 Reci Tiru: ’O, ti što stoluješ na vratima morskim, što trguješ s narodima na mnogim ostrvima, Govori Gospod Bog: o, Tire, ti reče: „Ja sam savršenstvo lepote!“
EZE 27:4 Granice tvoje u srcu su mora, savršena tvoja lepota tvojih je zidara delo.
EZE 27:5 Od čempresa senirskih sve su ti daske načinili, s Livana kedar uzeše, da ti jarbol načine,
EZE 27:6 od hrastova vasanskih, vesla su ti napravili, a palubu od borova s kitimskih ostrva; slonovu kost u nju su umetnuli.
EZE 27:7 Jedro ti je bilo od lana vezenog, egipatskog, a zastori od grimiza i skerleta s ostrva eliskih.
EZE 27:8 Meštani Sidona i Arvada bili su ti veslači, mudraci tvoji, Tire, bili su ti kormilari.
EZE 27:9 Starešine gevalske i mudraci njegovi pukotine su tvoje popravljali; sve lađe na moru i posada njihova dolazili su da od tebe robu kupuju.
EZE 27:10 Ljudi iz Persije, Luda i Futa, tvoji su bili ratnici. O tvoje su zidove štitove i šlemove kačili, i kitili te sjajem.
EZE 27:11 Arvađani i vojska tvoja na tvojim zidovima, kule su tvoje Gamaditi čuvali unaokolo. Štitove su svoje kačili na tvoje zidove da doteraju tvoju lepotu.
EZE 27:12 Tarsis je trgovao s tobom; zbog tvog silnog bogatstva svakojakog plaćao je tvoju robu srebrom i gvožđem, kalajem i olovom.
EZE 27:13 Javan, Tuval i Meseh su trgovali s tobom razmenjujući roblje i bronzano posuđe za tvoju robu.
EZE 27:14 Oni iz doma Togarminog razmenjivali su konje, jahaće konje i mazge za tvoju robu.
EZE 27:15 Sinovi Dedanovi su trgovali s tobom. I mnoga su ostrva trgovala za tebe; donosili su ti kao naknadu slonovu kost i ebonovo drvo.
EZE 27:16 Aram je trgovao s tobom zbog obilja tvojih proizvoda; plaćali su za tvoju robu malahitima, skerletom, vezenim platnom i finim lanom, koralima i rubinima.
EZE 27:17 Juda i zemlja Izrailjeva su trgovali s tobom; plaćali su za tvoju robu pšenicom iz Minita, brašnom, medom, uljem i melemom.
EZE 27:18 Damask je, zbog obilja tvojih proizvoda svake vrste, trgovao s tobom helvonskim vinom i vunom iz Sahara.
EZE 27:19 Dan i Javan iz Uzala za tvoju su robu davali obrađeno gvožđe, kasiju i trsku.
EZE 27:20 Dedan je trgovao s tobom s jahačkim prostirkama.
EZE 27:21 Arabljani i svi knezovi kedarski trgovali su s tobom i plaćali ti jaganjcima, ovnovima i jarcima.
EZE 27:22 Trgovci iz Save i Regme su trgovali s tobom. Za tvoju robu plaćali su najboljim začinima svake vrste, svakojakim draguljima i zlatom.
EZE 27:23 Haran, Kana, Eden, savski trgovci, Asirija i Hilmad, su trgovali s tobom.
EZE 27:24 Trgovali su s tobom na tvojoj pijaci u zamenu za najbolje ruho od vezene purpurne tkanine, i raznobojne tepihe od čvrsto upletenih niti.
EZE 27:25 Tarsiske lađe prevozile su tvoju robu. Bio si pun i veoma natovaren na morskoj pučini.
EZE 27:26 Tvoji veslači su te izveli na pučinu, ali istočni vetar te je razbio usred mora.
EZE 27:27 Tvoje bogatstvo, tvoja roba, tvoji moreplovci, tvoji mornari, kormilari i majstori za tvoje pukotine, tvoji trgovci, svi ratnici u tebi, i svi koji su na palubi, pašće u morske dubine u dan tvoga pada.
EZE 27:28 Kad se začuje vapaj tvojih kormilara zatrešće se obala.
EZE 27:29 Tada će svi veslači, mornari i svi morski kormilari napustiti svoje lađe i iskrcati se na zemlju.
EZE 27:30 Oni će podići svoj glas i gorko zavapiti nad tobom. Prašinom će posuti svoju glavu i valjati se u pepelu,
EZE 27:31 obrijaće glavu za tobom, pripasaće kostret, pa će, ogorčene duše, plakati za tobom i gorko naricati.
EZE 27:32 Zakukaće i zapevati naricaljku nad tobom: „Ko je kao Tir ućutkan usred mora?“
EZE 27:33 Kad su ti robu dovozili s mora, njom si sitio mnoge narode; obiljem blaga i robom svojom, ti si bogatio careve zemaljske.
EZE 27:34 A sada te more razbi u vodi dubokoj, roba tvoja propade, i sav narod u tebi.
EZE 27:35 Svi su žitelji ostrvski zapanjeni nad tobom; careve im podilazi jeza, od straha im se lice grči.
EZE 27:36 Trgovci naroda zvižde nad tobom; postao si ruglo i više te neće biti.’“
EZE 28:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 28:2 „Sine čovečiji, reci tirskom vladaru: ’Govori Gospod Bog: Uzoholio si se u srcu govoreći: „Ja sam bog; sedim na Božijem prestolu u srcu mora.“ Ipak, ti si samo čovek, a ne Bog, iako svoj um izjednačavaš s Božijim umom.
EZE 28:3 Eto, mudriji si od Danila; nijedna tajna ti nije skrivena.
EZE 28:4 Stekao si sebi bogatstvo mudrošću i razumom, nakupio si srebro i zlato u svojim riznicama.
EZE 28:5 Umnožio si svoje bogatstvo velikom svojom mudrošću u trgovini, ali si se uzoholio u srcu zbog svog bogatstva.
EZE 28:6 Zato govori Gospod Bog: Zato što izjednačavaš svoj um s Božijim umom,
EZE 28:7 evo, dovešću na tebe tuđince, najnemilosrdnije među narodima, a oni će isukati mačeve na lepotu tvoje mudrosti i okaljati tvoj sjaj.
EZE 28:8 Baciće te u jamu i umrećeš smrću posečenih usred mora.
EZE 28:9 Hoćeš li pred svojim pogubiteljem da kažeš: „Ja sam Bog“? Ti si čovek, a ne Bog, kad padneš u ruke svojih pogubitelja!
EZE 28:10 Umrećeš smrću neobrezanih rukom tuđinaca, jer sam ja to rekao – govori Gospod Bog.’“
EZE 28:11 Opet mi dođe reč Gospodnja:
EZE 28:12 „Sine čovečiji, ispevaj tužbalicu protiv tirskog cara. Reci mu: ’Govori Gospod Bog: Ti [si] pečat savršenstva, pun mudrosti i savršen u lepoti.
EZE 28:13 Bio si u Edenu, vrtu Božijem, sav okićen dragim kamenjem: rubinom, topazom, dijamantom, hrisolitom, oniksom, jaspisom, safirom, malahitom i smaragdom; zlatom te uokvirili i izvezli, učvrstili ih u dan kad si bio stvoren.
EZE 28:14 Učinih te heruvimom zaštitnikom, postavih te na svetu goru Božiju, hodio si posred ognjenog kamenja.
EZE 28:15 Besprekoran beše na putevima svojim, od dana kad si stvoren, do dana kad se nepravda našla na tebi.
EZE 28:16 Zbog obilja tvoje trgovine napunilo se nasilje u tebi; zgrešio si. Zato te zbacih nečistog s gore Božije i uklonih te, heruvime zaštitniče, ispred ognjenog kamenja.
EZE 28:17 Ponelo se srce tvoje zbog tvoje lepote, upropasti mudrost svoju zbog svog sjaja. I bacio sam te na zemlju, pred careve te zemaljske postavio da te oni gledaju s prezrenjem.
EZE 28:18 Zbog mnogih tvojih krivica, zbog trgovine tvoje nepoštene, svetilište si svoje oskrnavio. Zato sam zapalio oganj posred tebe, i oganj te je progutao; u pepeo sam te pretvorio na oči svima što te gledaju.
EZE 28:19 Svi koji su te znali među narodima, zgražaju se sad nad tobom, postao si prizorom užasa, i više te nikada neće biti.’“
EZE 28:20 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 28:21 „Sine čovečiji, okreni se licem prema Sidonu i prorokuj protiv njega.
EZE 28:22 Reci: ’Govori Gospod Bog: Evo me protiv tebe, Sidone, da se proslavim usred tebe. I znaćete da sam ja Gospod, kada nad njim izvršim sud, i kada pokažem svoju svetost u njemu.
EZE 28:23 Poslaću na njega pošast, i krvi će biti na njegovim ulicama. Posečeni će ginuti usred njega od mača, koji će ih stizati sa svih strana. Tada će znati da sam ja Gospod.
EZE 28:24 Dom Izrailjev neće više imati trn koji ubada, ni bodlju koja nanosi bol; niotkuda više neće biti onih koji ih preziru. Tada će znati da sam ja Gospod Bog.
EZE 28:25 Zato govori Gospod: kada skupim dom Izrailjev iz naroda gde su bili rasejani, i pokažem na njima svoju svetost pred pucima, tada će živeti na zemlji, koju sam ja dao svome sluzi Jakovu.
EZE 28:26 I živeće spokojno na njoj: gradiće kuće, sadiće vinograde i živeće bezbedno, kada izvršim sud nad svima koji ih preziru sa svih strana. Tada će znati da sam ja, Gospod, njihov Bog.’“
EZE 29:1 U desetoj godini, u desetom mesecu, dvanaestoga dana, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 29:2 „Sine čovečiji, okreni lice prema faraonu, egipatskom caru i prorokuj protiv njega i protiv celog Egipta.
EZE 29:3 Govori i reci: ’Govori Gospod: Evo me protiv tebe, faraone, care egipatski! Ti si velika neman što leži u svojim rekama i govori: „Nil je moj, sebi sam ga načinio!“
EZE 29:4 Zato ću zakačiti kuku za tvoju čeljust i učiniti da se sve ribe iz tvojih reka priljube uz tvoje krljušti. Zatim ću te izvući iz tvojih reka zajedno sa ribama iz tvojih reka koje su se priljubile uz tvoje krljušti.
EZE 29:5 Ostaviću te u pustinji, tebe i sve ribe iz tvojih reka. Pašćeš na ledinu i niko te neće poneti ni sahraniti. Daću te za hranu poljskim zverima i pticama nebeskim.
EZE 29:6 I svi će stanovnici Egipta znati da sam ja Gospod. Bili ste štap od trske domu Izrailjevu.
EZE 29:7 Kada su te uzeli u ruke, ti si se slomio i probio im sva ramena; kada su se oslonili na tebe, ti si pukao i oduzeo im snagu u svim bedrima.
EZE 29:8 Zato govori Gospod Bog: poslaću na tebe mač i istrebiti iz tebe i ljude i stoku.
EZE 29:9 Zemlja egipatska postaće pustoš i pustinja. Tada će znati da sam ja Gospod. To je zbog toga što si rekao: „Nil je moj, sebi sam ga načinio!“
EZE 29:10 Stoga, evo dolazim na tebe i na tvoje reke: pretvoriću egipatsku zemlju u pustoš i pustinju, od Migdola do Siene, do međe kuške.
EZE 29:11 Ljudska noga neće više preko nje prelaziti, a neće ni stoka svojom nogom prelaziti preko nje, nego će četrdeset godina biti nenastanjena.
EZE 29:12 I pretvoriću egipatsku zemlju u najgoru pustoš među opustošenim zemljama. Njegovi će gradovi biti pusti među razorenim gradovima četrdeset godina. A ja ću rasuti Egipćane među narode i rasejati ih po zemljama.
EZE 29:13 Jer govori Gospod Bog: kad se navrši četrdeset godina, skupiću Egipćane iz naroda, gde su bili rasuti,
EZE 29:14 pa ću vratiti Egipćane iz ropstva i dovesti ih u zemlju Patros, njihovu postojbinu, i tamo će biti malo carstvo.
EZE 29:15 Ono će biti najmanje od zemaljskih carstava, te se neće više uzdići nad narode; tako ću ga smanjiti da više nikad ne zagospodari nad narodima.
EZE 29:16 I više neće biti uzdanica domu Izrailjevu, nego podsetnik na njihovu krivicu, kada su se k njemu okretali za pomoć. Tada će znati da sam ja Gospod Bog.’“
EZE 29:17 U dvadeset sedmoj godini, prvog dana u prvom mesecu, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 29:18 „Sine čovečiji, Navuhodonosor, car vavilonski, je odveo svoju vojsku u veliki pohod na Tir. Svaka je glava oćelavila, svako se rame odralo, ali od pohoda koji je preduzeo protiv Tira nije imao dobit ni on ni njegova vojska.
EZE 29:19 Zato govori Gospod Bog: evo, ja dajem Navuhodonosoru, caru vavilonskom, zemlju egipatsku. On će odneti njeno blago, oteti njen plen i opljačkati je. To će biti plata njegovoj vojsci.
EZE 29:20 A kao nadoknadu za njegov trud daću mu egipatsku zemlju, jer su radili za mene – govori Gospod Bog.
EZE 29:21 U onaj ću dan podići rog domu Izrailjevu, a tebi ću otvoriti usta među njima. Tada će znati da sam ja Gospod.“
EZE 30:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 30:2 „Sine čovečiji, prorokuj i reci: ’Govori Gospod: Zakukajte – Jao, dane!
EZE 30:3 Jer blizu je dan, dan Gospodnji, dan oblačni, vreme za narode.
EZE 30:4 Doći će mač na Egipat, strepnja će obuzeti Kuš kad poginuli stanu da padaju po Egiptu, kad mu otmu njegovo bogatstvo, i kad mu sruše temelje.
EZE 30:5 Kuš i Fut, Lud, Arabija i Huv, i narod zemlje saveza, pašće s njima od mača.
EZE 30:6 Govori Gospod Bog: Propašće oni koji pomažu Egiptu, survaće se ponos njegove snage; padaće od mača od Migdola do Siene – govori Gospod Bog.
EZE 30:7 Biće opustošeni usred opustošenih zemalja, a njegovi gradovi će ležati među razorenim gradovima.
EZE 30:8 Tada će znati da sam ja Gospod kada zapalim vatru u Egiptu i kada pretrpe slom svi njegovi pomagači.
EZE 30:9 U taj dan izaći će preda mnom poslanici u brodovima da uplaše spokojni Kuš. I obuzeće ih užas u dan egipatski, jer on, evo, dolazi.
EZE 30:10 Govori Gospod Bog: Ja ću istrebiti mnogobrojni narod egipatski rukom Navuhodonosora, vavilonskog cara.
EZE 30:11 On i njegov narod, najnemilosrdniji među narodima, doći će da unište zemlju. Oni će isukati svoje mačeve na Egipćane, pa će ispuniti zemlju mrtvima.
EZE 30:12 Ja ću isušiti rukavce Nila, a zemlju ću prodati zlikovcima. Rukom tuđinaca opustošiću zemlju i sve što je u njoj. Ja sam, Gospod, govorio.
EZE 30:13 Govori Gospod Bog: Uništiću idole i istrebiti ništavna božanstva iz Nofa. Neće više biti kneza u Egiptu; i predaću strahu zemlju egipatsku.
EZE 30:14 Opustošiću Patros, zapaliću Soan, i izvršiti sud na Noi.
EZE 30:15 Izliću svoj gnev na Sin, tvrđavu egipatsku, i istrebiti mnoštvo u Noi.
EZE 30:16 Zapaliću vatru u Egiptu: Sin će se previjati od muka, Noa će biti osvojen, a Nof će biti svakog dana u teskobi.
EZE 30:17 Mladići Avina i Pi-Veseta pašće od mača, a gradovi će otići u ropstvo.
EZE 30:18 U Tafnesu će se pomračiti dan kada slomim jaram egipatski. Tada će se ugasiti ponos njegove snage. Prekriće ga oblak, a njegove će ćerke otići u ropstvo.
EZE 30:19 Tako ću izvršiti sudove na Egiptu, pa će znati da sam ja Gospod.’“
EZE 30:20 U jedanaestoj godini, prvog meseca sedmog dana u mesecu, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 30:21 „Sine čovečiji, ja sam slomio mišicu faraonu, egipatskom caru, a evo, niko mu na nju nije stavio povoj s melemima, niti je povio zavojima da se učvrsti, kako bi se latila mača.
EZE 30:22 Zato govori Gospod Bog: evo me protiv faraona, cara egipatskog; slomiću mu ruke, i zdravu i onu slomljenu, i učiniti da mu mač ispadne iz ruke.
EZE 30:23 Rasuću Egipćane među narode, i rasejati ih po zemljama.
EZE 30:24 Ja ću ojačati ruke vavilonskom caru i dati mu mač u ruku; slomiću ruke faraonu, a on će stenjati pred njim kao što stenje smrtno ranjen čovek.
EZE 30:25 Ojačaću ruke vavilonskom caru, a faraonove će ruke klonuti. Kada stavim mač u ruke vavilonskom caru, i on zamahne njime nad Egiptom, tada će znati da sam ja Gospod.
EZE 30:26 Ja ću rasuti Egipćane među narode i rasejati ih po zemljama. Tada će znati da sam ja Gospod.“
EZE 31:1 U jedanaestoj godini, trećeg meseca, prvog dana u mesecu, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 31:2 „Sine čovečiji, reci faraonu, egipatskom caru, i njegovom mnoštvu: ’Kome li si sličan po svojoj veličini?
EZE 31:3 Pogledaj Asiriju! Ona je bila kao kedar na Livanu: divnih grana, senovite krošnje. Rastom je bio veoma visok, među oblake vrh mu se vinuo.
EZE 31:4 Vode su mu dale da poraste, dubinske su ga vode uzdigle. Oko stabla su mu tekle reke, potoke je svoje odaslao da napaja sve poljsko drveće.
EZE 31:5 Stoga je visinom nadvisio sve poljsko drveće, mnoge su mu grane izrasle, u dužinu su mu ogranci otišli, od obilnih se voda razgranali.
EZE 31:6 U njegovim granama gnezdile su se sve ptice nebeske, ispod njegovih grana rađale se sve poljske zveri, a u njegovom hladu sedeli svi veliki narodi.
EZE 31:7 Divan je bio u svojoj veličini i dužini svojih grana, jer mu je koren bio kraj obilnih voda.
EZE 31:8 Kedrovi u Božijem vrtu nisu mogli da se mere s njim, čempresi nisu bili ravni njegovim granama, platani nisu mogli da se porede s njegovim granama; nijedno drvo u Božijem vrtu nije mu bilo ravno po lepoti.
EZE 31:9 Podario sam mu lepotu – mnoge grane – pa su mu zavidela sva drveta edenska u Božijem vrtu.
EZE 31:10 Zato govori Gospod Bog: zato što se uzdigao svojim rastom, i digao svoj vrh među oblake, i poneo se u srcu zbog svoje visine,
EZE 31:11 predaću ga u ruke najsilnijem među narodima, da postupa s njim prema njegovoj opakosti. Zato sam ga proterao.
EZE 31:12 Posekli su ga stranci, najokrutniji među narodima, i ostavili ga. Sve su mu grane popadale po gorama i po svim dolinama, ogranci mu leže slomljeni po svim klisurama zemlje. Svi su narodi zemaljski otišli iz njegovog hlada i napustili ga.
EZE 31:13 Na njegovom oborenom stablu gnezde se sve ptice nebeske, a među njegovim granama borave sve zveri poljske.
EZE 31:14 To je zbog toga da se nijedno drvo kraj vode ne ponosi svojom visinom, i ne diže svoj vrh među oblake, i da nijedno navodnjavano drvo svojom visinom ne dosegne do njih. Jer svi su oni na smrt osuđeni, bačeni u najniže krajeve zemlje među sinove ljudske, s onima što silaze u raku.
EZE 31:15 Govori Gospod Bog: onoga dana kad je kedar sišao u Svet mrtvih, upriličih tugovanje; radi njega sam bezdan pokrio i reke njegove zaustavio, te stadoše silne vode. Zbog njega sam Livan u žalost zavio, zbog njega se sve poljsko drveće osušilo.
EZE 31:16 Od praska njegovog pada sam potresao sve narode kada sam ga survao u Svet mrtvih, s onima što silaze u raku. Tada se sve drveće edensko, najprobranije i najbolje na Livanu, sve što vodu prima, utešilo u najdubljim delovima pod zemljom.
EZE 31:17 U Svet mrtvih siđoše i oni što su pali od mača, mišica njegova, i oni koji su sedeli pod njegovim hladom.
EZE 31:18 Eto kome si sličan po slavi i veličini! S edenskim si drvećem survan u najniže krajeve pod zemljom. Stoga ćeš leći među neobrezane, među one koji padoše od mača. To je faraon i sve njegovo mnoštvo – govori Gospod Bog.’“
EZE 32:1 U dvanaestoj godini, dvanaestog meseca, prvog dana u mesecu, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 32:2 „Sine čovečiji, ispevaj tužbalicu za faraonom, egipatskim carem, i reci mu: ’Ti što smatraš sebe lavićem naroda! Ti si kao neman u moru, haraš u svojim rekama, nogama vodu talasaš, i reke njihove mutiš!
EZE 32:3 Govori Gospod Bog: Razapeću svoju mrežu preko tebe sa zborom mnogih naroda; oni će te izvući u mojoj mreži.
EZE 32:4 Ostaviću te na zemlji, baciću te na poljanu, daću te pticama nebeskim, i sve divlje zveri na zemlji tobom ću nasititi.
EZE 32:5 Telo ću ti razbacati po gorama, ispuniću doline ostacima tvojim.
EZE 32:6 Natopiću zemlju krvlju tvojom isteklom, rečna će korita biti puna tvoga mesa.
EZE 32:7 A kad te ugasim, zastreću nebesa, i pomračiti zvezde njihove. Sunce ću prekriti oblacima, a mesec neće više davati svoju svetlost.
EZE 32:8 Pomračiću nad tobom sva sjajna svetlila, i prekriti tamom tvoju zemlju – govori Gospod Bog.
EZE 32:9 Ispuniću brigom srca mnogih naroda, kad donesem tvoje izlomljene ostatke među narode, u zemlje koje ne poznaješ.
EZE 32:10 Užasom ću ispuniti mnoge narode, a njihovi će se carevi zgražati nad tobom, kad zavitlam svojim mačem pred njima. U dan tvog pada svaki će čovek sve vreme strahovati za svoj život.
EZE 32:11 Jer govori Gospod Bog: Mač vavilonskog cara će te sustići.
EZE 32:12 Tvoje ću mnoštvo pobiti mačevima moćnih – najokrutnijima među svim narodima. Oni će uništiti ponos Egiptu i istrebiti sve njegovo mnoštvo.
EZE 32:13 Ja ću pobiti svu njegovu stoku kraj obilnih voda. Ljudska ih noga više neće mutiti, niti će ih mutiti životinjski papak.
EZE 32:14 Tada ću umiriti njihove vode, i učiniti da njihove reke teku kao ulje – govori Gospod Bog.
EZE 32:15 Kad opustošim zemlju egipatsku i kad zemlja ostane bez ičega u njoj, kada udarim sve njegove stanovnike, tada će znati da sam ja Gospod.’
EZE 32:16 Ovo je tužbalica koja će se naricati. Ćerke naroda će je naricati; naricaće je za Egiptom i za svim njegovim mnoštvom – govori Gospod Bog.“
EZE 32:17 U dvanaestoj godini, petnaestoga dana u mesecu, dođe mi reč Gospodnja:
EZE 32:18 „Sine čovečiji, zakukaj nad egipatskim mnoštvom, obori ga, njega i ćerke uzvišenih naroda, u najdonje krajeve pod zemljom, sa onima što silaze u raku.
EZE 32:19 Reci mu: ’Jesi li sad lepši od svih drugih? Silazi dole i počini sa neobrezanima!
EZE 32:20 On će pasti među pobijene od mača; maču je on predan. Neka ga odvuku sa njegovim mnoštvom.
EZE 32:21 Neka mu moćnici i njegovi pomoćnici kažu iz središta Sveta mrtvih: spustili su se, leže neobrezani, poginuli od mača.
EZE 32:22 Tamo je Asirija i sav njen zbor; oko nje su njeni grobovi, svi izginuli, pali od mača.
EZE 32:23 Grobovi im leže u najdubljim delovima jame; njen zbor je oko njenog groba, svi izginuli, pali od mača – oni što su sejali užas u zemlji živih.
EZE 32:24 Tamo je i Elam i sve njegovo mnoštvo oko njegovog groba, svi izginuli, od mača pali, koji su neobrezani sišli u najdublje krajeve pod zemljom. Oni su sejali užas u zemlji živih, a sad nose svoju sramotu s onima što silaze u raku.
EZE 32:25 Stavili su mu ležaj među pobijenima, sa svim njegovim grobovima oko njega, svi neobrezani, izginuli od mača. Oni su sejali užas u zemlji živih, a sad nose svoju sramotu sa onima što silaze u raku; smešteni su među pobijene.
EZE 32:26 Tamo su i Meseh, Tuval i sve njegovo mnoštvo oko njegovog groba, svi izginuli, svi neobrezani, izginuli od mača, jer su sejali užas u zemlji živih.
EZE 32:27 Oni ne počivaju sa neobrezanim ratnicima koji su pali, koji su sišli u Svet mrtvih sa svojim oružjem za rat, koji su stavili svoje mačeve pod svoju glavu i svoju krivicu na svoje kosti, jer su ratnici sejali užas u zemlji živih.
EZE 32:28 I ti ćeš biti slomljen, pa ćeš leći među neobrezane, sa onima što su izginuli od mača.
EZE 32:29 Tamo je i Edom, njegov car i njegovi knezovi, koji su uprkos svojoj sili, stavljeni među one što su izginuli od mača. Oni sad počivaju među neobrezanima i onima što silaze u raku.
EZE 32:30 Tamo su i svi knezovi sa severa i svi Sidonci koji su u sramoti sišli sa izginulima zbog užasa svoje sile. Oni su neobrezani počinuli sa izginulima od mača, i poneli svoju sramotu sa onima što silaze u raku.
EZE 32:31 Kad ih faraon bude video, utešiće se on i njegova vojska za svim svojim mnoštvom koje je izginulo od mača – govori Gospod Bog.
EZE 32:32 Ja sam, naime, sejao užas u zemlji živih. A faraon će sa svim svojim mnoštvom biti položen među neobrezane, sa onima što su izginuli od mača – govori Gospod Bog.’“
EZE 33:1 Dođe mi opet reč Gospodnja:
EZE 33:2 „Sine čovečiji, govori svojim sunarodnicima. Reci im: ’Ako dovedem mač na neku zemlju, a narod zemlje uzme jednog čoveka iz svojih krajeva i postave ga za čuvara,
EZE 33:3 i ako on vidi da mač dolazi na tu zemlju, pa zatrubi u trubu i opomene narod,
EZE 33:4 ali se onaj koji čuje glas trube ne da opomenuti, a mač dođe i pokosi ga, njegova će krv pasti na njegovu glavu.
EZE 33:5 Pošto je čuo glas trube, a nije se dao opomenuti, njegova će krv biti na njemu. Da se dao opomenuti, spasao bi sebi život.
EZE 33:6 Ako čuvar vidi da mač dolazi, a ne zatrubi u trubu, te narod ne bude opomenut, a dođe mač i pokosi jednog od njih, taj će platiti životom za svoju krivicu, ali ću odgovornost za njegovu krv tražiti od čuvara.’
EZE 33:7 Tebe sam, sine čovečiji, postavio za čuvara domu Izrailjevom. Kad čuješ reč iz mojih usta, prenesi im moju opomenu.
EZE 33:8 Kad kažem opakome: ’Zaista ćeš umreti’, a ti mu ne kažeš ništa kako bi ga opomenuo da se okane svog opakog puta, opaki će svakako umreti zbog svoje krivice, ali ću odgovornost za njegovu smrt tražiti od tebe.
EZE 33:9 Ali ako opomeneš opakog da se vrati sa svog puta, a on se ne vrati sa svog puta, umreće za svoju krivicu. Ti ćeš, pak, spasti sebi život.
EZE 33:10 A ti, sine čovečiji, reci domu Izrailjevu: ’Vi govorite: naši prestupi i gresi nas terete, i zbog njih propadamo. Kako ćemo opstati!’
EZE 33:11 Reci im: ’Života mi moga – govori Gospod Bog – nije meni milo da opaki umre, nego da se vrati sa svog puta i živi. Vratite se! Vratite se sa svojih zlih puteva! Zašto da izginete, dome Izrailjev?’
EZE 33:12 Ti, sine čovečiji, reci svojim sunarodnicima: ’Pravednika neće spasti njegova pravednost kada zgreši, niti će opakost dovesti opakoga do njegove propasti kada se okane svoje opakosti. Pravednik neće ostati u životu kad zgreši.’
EZE 33:13 Kad kažem pravedniku da će živeti, ali se on pouzda u svoju pravednost, pa zgreši, sva njegova pravednost neće se pamtiti; umreće zbog nepravde koju je počinio.
EZE 33:14 A ako kažem opakome: ’Zaista ćeš umreti!’ – i on se okane svog greha, pa počne da čini pravo i pravdu;
EZE 33:15 ako opaki vrati zalog i vrati što je opljačkao, drži se zapovesti života i ne čini nepravdu, zaista će živeti, neće umreti.
EZE 33:16 Ni jedan od greha koje je počinio mu se neće pamtiti. Činio je pravo i pravdu, zaista će živeti.
EZE 33:17 Ipak, tvoji sunarodnici kažu: ’Put Gospodnji nije pravedan.’ Ne, njihovi putevi nisu pravedni!
EZE 33:18 Kad se pravednik odvrati od svoje pravednosti i stane da čini nepravdu, umreće zbog nje.
EZE 33:19 A ako se opaki okane svoje opakosti i počne da čini pravo i pravdu, živeće zbog njih.
EZE 33:20 A vi kažete: ’Put Gospodnji nije pravedan.’ Dome Izrailjev, svakome ću od vas suditi po njegovim putevima!“
EZE 33:21 U dvanaestoj godini našeg izgnanstva, petoga dana desetog meseca, došao mi je jedan begunac iz Jerusalima i rekao mi: „Grad je pao!“
EZE 33:22 A uveče, pre nego što je begunac došao, na mene se spustila ruka Gospodnja. Gospod mi je otvorio usta pre nego što je ovaj došao ujutro. I pošto su mi se otvorila usta, više nisam ćutao.
EZE 33:23 Tada mi dođe reč Gospodnja:
EZE 33:24 „Sine čovečiji, oni što žive u onim ruševinama u Izrailjevoj zemlji govore: ’Avraham je bio jedan jedini kad je primio zemlju u posed, a nas je mnogo. Nama je zemlja dana u posed.’
EZE 33:25 Zato im reci: ’Govori Gospod Bog: eto, vi jedete meso s krvlju, dižete oči prema svojim idolima i prolivate krv, a hoćete da posedujete zemlju?
EZE 33:26 Oslanjate se na svoj mač, činite gadosti, i svako od vas skrnavi ženu svog bližnjeg. Zar vi da posedujete zemlju?’
EZE 33:27 Ovako im reci: ’Govori Gospod Bog: života mi moga, oni koji žive u ruševinama izginuće od mača, one koji su napolju daću zverima za hranu, a oni koji su u skloništima i pećinama pomreće od zaraze.
EZE 33:28 Tako ću zemlju pretvoriti u krajnju pustoš, pa će nestati ponos njene sile. Gore će Izrailjeve opusteti, i više niko tamo neće prolaziti.
EZE 33:29 I znaće da sam ja Gospod, kada pretvorim zemlju u krajnju pustoš zbog gadosti koje su počinili.’
EZE 33:30 Sine čovečiji, tvoji sunarodnici govore o tebi uz zidove i kod kućnih vrata. Govore jedan drugom: ’Dođite i poslušajte reč koja je došla od Gospoda!’
EZE 33:31 Dolaze k tebi kao kad narod dolazi na sabor; moj narod seda ispred tebe i sluša tvoje reči, ali ih ne izvršava; prijaju im u ustima, a srce im ide za nepoštenim dobitkom.
EZE 33:32 Ti si za njih kao pevač umilnog glasa, koji peva ljubavne pesme i vešto svira; slušaju tvoje reči, ali ih ne izvršavaju.
EZE 33:33 Ali kad ovo dođe, a evo, već dolazi, tada će znati da je prorok bio među njima.“
EZE 34:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 34:2 „Sine čovečiji, prorokuj protiv Izrailjevih pastira. Reci pastirima: ’Govori Gospod Bog: teško Izrailjevim pastirima, koji napasaju sami sebe! Zar ne bi trebalo da pastiri napasaju stado?
EZE 34:3 Jedete salo, oblačite se vunom, i prinosite na žrtvu utovljene ovce ali ne napasate ovce.
EZE 34:4 Slabašne ne jačate, bolesne ne lečite, povređene ne zavijate, odlutale ne vraćate, izgubljene ne tražite, nego grubo i okrutno gospodarite nad njima.
EZE 34:5 I kako nisu imale pastira, raštrkale su se, i tako raštrkane postale plen svim poljskim zverima.
EZE 34:6 Moje ovce lutaju po svim gorama i na svakom visokom brdu; rasejane su moje ovce po celoj zemlji, i niko ne pita za njih, niti ih iko traži.
EZE 34:7 Zato, pastiri, čujte reč Gospodnju:
EZE 34:8 Života mi moga, govori Gospod Bog: zato što su moje ovce, nemajući pastira, bile opljačkane, te su postale hrana svakoj poljskoj zveri; i zato što moji pastiri ne haju za moje ovce, nego sami sebe napasaju, a ne napasaju stado;
EZE 34:9 zato, pastiri, čujte reč Gospodnju:
EZE 34:10 Ovako kaže Gospod: evo me protiv pastirâ; držaću ih odgovornima za moje stado, i neću im više dati da napasaju stado. Pastiri neće više napasati sebe, jer ću ja izbaviti svoje ovce iz njihovih ralja, i više im neće biti hrana.
EZE 34:11 Jer govori Gospod Bog: ja, glavom, ću potražiti svoje ovce i starati se o njima!
EZE 34:12 Kao što se pastir stara o raštrkanom stadu kad je među njima, tako ću se ja starati o ovcama i izbavljati ih iz svih mesta gde budu rasejane u dan kad se nadviju oblaci i gusta tama.
EZE 34:13 Izvešću ih iz naroda, skupiti ih iz zemalja, i dovesti ih u njihovu zemlju. Napasaću ih po gorama Izrailjevim, po dolinama i po svim naseljenim mestima u zemlji.
EZE 34:14 Napasaću ih na dobroj paši, na visokim gorama izrailjskim biće im pašnjaci. Počivaće tamo, na gorama izrailjskim, na dobrim pašnjacima i pašće na obilatoj paši.
EZE 34:15 Ja ću napasati svoje ovce, i ja ću im dati počinak – govori Gospod Bog.
EZE 34:16 Tražiću izgubljenu, dovešću natrag odlutalu, povređenu ću zaviti, a bolesnu okrepiti. A utovljenu i jaku ću držati na oku; napasaću ih po pravdi.
EZE 34:17 A tebi, moje stado, govori Gospod Bog: evo, ja ću suditi između ovce i ovce, i između ovnova i jaraca.
EZE 34:18 Zar vam nije dovoljno što pasete na dobroj paši? Zašto onda nogama gazite što ostane od paše? Zar vam nije dovoljno što pijete bistru vodu? Zašto onda nogama mutite ostalu vodu?
EZE 34:19 A moje ovce moraju da pasu što ste vi nogama izgazili, i da piju što ste vi nogama zamutili.
EZE 34:20 Zato im Gospod Bog govori ovako: evo, ja ću suditi između debele i mršave ovce.
EZE 34:21 Zato što ste bokom i ramenom gurali, i rogovima boli sve koji su slabi, dok ih niste razagnali;
EZE 34:22 zato ću izbaviti svoje stado da ne bude više pljačkano. Ja ću suditi između ovce i ovce.
EZE 34:23 Postaviću im jednog pastira, moga slugu Davida, koji će ih napasati; on će ih napasati i biti im pastir.
EZE 34:24 Ja, Gospod, biću im Bog, a moj sluga David biće knez među njima. Ja, Gospod, sam govorio.
EZE 34:25 I sklopiću sa njima savez mira: istrebiću zle zveri iz zemlje, pa će spokojno prebivati u pustinji i spavati u šumama.
EZE 34:26 Izliću blagoslov na njih oko mog brda i davaću na vreme kišu; biće to kiša blagoslova.
EZE 34:27 Poljsko drveće davaće svoje plodove a zemlja rađaće svoj rod. I biće spokojni u svojoj zemlji. Kada slomim palice na njihovom jarmu i izbavim ih od onih koji su ih porobili, znaće da sam ja Gospod.
EZE 34:28 I više neće biti plen narodima, niti će biti hrana zemaljskim zverima. Živeće u spokojstvu i niko ih neće plašiti.
EZE 34:29 A ja ću im posaditi bujni nasad i više ih neće moriti glad u zemlji, niti će trpeti sramotu od naroda.
EZE 34:30 Tada će znati da sam ja, Gospod Bog njihov, sa njima, a da su oni, dom Izrailjev, moj narod – govori Gospod Bog.
EZE 34:31 A vi, moje ovce, vi ste ljudi, stado moje paše, a ja sam vaš Bog – govori Gospod Bog.’“
EZE 35:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 35:2 „Sine čovečiji, okreni svoje lice prema Siru i prorokuj protiv njega.
EZE 35:3 Reci mu: ’Govori Gospod Bog: evo me protiv tebe, sirska goro! Ispružiću na tebe svoju ruku i pretvoriti te u krajnju pustoš.
EZE 35:4 Razoriću tvoje gradove i postaćeš pustoš. Tada ćeš znati da sam ja Gospod.
EZE 35:5 Zbog toga što si gajio trajno neprijateljstvo i izručivao maču Izrailjce u vreme njihove nevolje, u vreme njihove konačne kazne,
EZE 35:6 zato ću ti, života mi moga, spremiti krvoproliće, i krvoproliće će ti biti za petama; krvi se nisi gnušao, krv će ti biti za petama – govori Gospod Bog.
EZE 35:7 Pretvoriću goru Sir u krajnju pustoš, i odseći je za sve prolaznike i za povratnike.
EZE 35:8 Gore ću mu ispuniti pobijenima; pobijeni će padati po tvojim uzvišicama, dolinama i udolinama.
EZE 35:9 Učiniću od tebe večnu pustoš, a tvoji gradovi će biti nenastanjeni. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 35:10 Zbog toga što kažete: „Dva naroda i dve zemlje će biti moje, mi ćemo ih osvojiti“ – iako je Gospod tamo –
EZE 35:11 zato ću, života mi moga, postupiti sa onakvim gnevom i zavišću s kojom si ti postupao iz svoje mržnje prema njima. Tako ću obznaniti sebe među njima kada vam budem sudio – govori Gospod Bog.
EZE 35:12 Tada ćeš znati da sam ja, Gospod, čuo sve prezrive reči koje si izrekao protiv izrailjskih gora, govoreći: „Opustele su; nama su za hranu!“
EZE 35:13 Oholo ste govorili protiv mene i gomilali reči protiv mene. Ja sam to čuo!
EZE 35:14 Govori Gospod Bog: učiniću od tebe pustoš na radost cele zemlje.
EZE 35:15 I kako si se ti radovala kad je dom Izrailjev bio opustošen, tako ću ja postupiti s tobom. Opustećeš, sirska goro, ti i sav Edom! Tada će znati da sam ja Gospod.’
EZE 36:1 Ti, sine čovečiji, prorokuj Izrailjevim gorama i reci: ’Čujte, gore Izrailjeve, reč Gospodnju.
EZE 36:2 Govori Gospod Bog: zato što je neprijatelj rekao za vas: „Aha! Večne uzvišice su postale naša svojina!“,
EZE 36:3 prorokuj i reci: govori Gospod Bog: zato što su vas pustošili i gazili sa svih strana da postanete imovina ostalih naroda, i što vas uzimaju u usta i kleveću,
EZE 36:4 čujte, gore Izrailjeve, reč Gospoda Boga! Govori Gospod Bog gorama i uzvišicama, uvalama i dolinama, pustim razvalinama i napuštenim gradovima, koje su postale plen i predmet poruge ostalim narodima unaokolo.
EZE 36:5 Zato govori Gospod Bog: u svojoj sam ognjenoj revnosti govorio protiv ostalih naroda, i protiv celog Edoma, koji je iz radosti, iz sveg srca, i s prezirom u duši prisvojio moju zemlju, radi pašnjaka i plena.
EZE 36:6 Zato prorokuj za zemlju Izrailjevu i reci gorama i uzvišicama, uvalama i dolinama. Govori Gospod Bog: evo, govorio sam u revnosti i jarosti, jer ste podneli porugu naroda.
EZE 36:7 Stoga govori Gospod Bog: dižem svoju ruku i kunem se da će i narodi oko vas podneti porugu.
EZE 36:8 A vi, gore izrailjske, širićete svoje grane i donositi plod mom narodu Izrailju, jer mu se bliži dolazak.
EZE 36:9 Jer, evo, ja sam za vas! Okrenuću se k vama, i bićete obrađene i posejane.
EZE 36:10 Umnožiću ljude na vama, sav dom Izrailjev, te će gradovi biti naseljeni, a ruševine podignute.
EZE 36:11 Umnožiću na vama i ljude i stoku, i biće mnogobrojni i plodni, a ja ću vas naseliti kao nekada i učiniti vas uspešnijima nego ranije. Tada ćete znati da sam ja Gospod.
EZE 36:12 I dovešću ljude, moj narod Izrailj, da hodaju po vama. Oni će vas posedovati, i postaćeš im nasledstvo, i nećeš ih više ostavljati bez dece.
EZE 36:13 Govori Gospod Bog: pošto ljudi govore o vama: „Vi proždirete ljude i ostavljate svoju zemlju bez dece“ –
EZE 36:14 stoga više nećeš proždirati ljude, niti ćeš više ostavljati svoj narod bez dece – govori Gospod Bog.
EZE 36:15 Neću više dati da slušaš uvrede naroda, niti da trpiš njihovo ruganje, i više nećeš ostavljati svoj narod bez dece – govori Gospod Bog.’“
EZE 36:16 Dođe mi opet reč Gospodnja:
EZE 36:17 „Sine čovečiji, dom Izrailjev je živeo u zemlji, ali ju je oskrnavio svojim putevima i svojim delima. Njihovi su putevi preda mnom bili kao žena u svojoj mesečnoj nečistoći.
EZE 36:18 Zbog toga sam izlio svoju jarost na njih zbog krvi koju su prolili u zemlji i zbog njihovih idola kojima su je oskrnavili.
EZE 36:19 Zato sam ih razvejao među narode i rasejao po zemljama. Sudio sam im po njihovim putevima i delima.
EZE 36:20 I među koji god narod da su došli, skrnavili su moje sveto ime. Govorilo se za njih: ’Oni su narod Gospodnji, a morali su da odu iz svoje zemlje.’
EZE 36:21 A meni je bilo žao moga svetog imena koje su oni, dom Izrailjev, oskrnavili među narodima gde su došli.
EZE 36:22 Zato recite domu Izrailjevom: ’Govori Gospod Bog: ne radim ovo radi vas, dome Izrailjev, nego radi svog svetog imena, koje ste oskrnavili među narodima u koje ste došli.
EZE 36:23 A ja ću posvetiti moje veliko ime, koje je bilo oskrnavljeno među narodima, koje ste vi oskrnavili među njima. Tada će narodi znati da sam ja Gospod – govori Gospod Bog – kad na njihove oči pokažem svoju svetost na vama.
EZE 36:24 Onda ću vas pokupiti iz naroda i sabrati vas iz svih zemalja, pa ću vas dovesti u vašu zemlju.
EZE 36:25 Poškropiću vas čistom vodom i bićete čisti. Očistiću vas od svih vaših nečistoća i od svih vaših idola.
EZE 36:26 Daću vam novo srce i novi duh ću staviti u vas. Odstraniću kameno srce iz vašeg tela i daću vam srce od mesa.
EZE 36:27 Staviću svoj Duh u vas i učiniću da sledite moje uredbe i da držite i izvršavate moje propise.
EZE 36:28 I živećete u zemlji koju sam dao vašim precima. Vi ćete mi biti narod, a ja ću vam biti Bog.
EZE 36:29 Izbaviću vas od svih vaših nečistoća, i dozvaću žito i umnožiću ga, i više neću dovesti na vas glad.
EZE 36:30 Umnožiću rod na drveću i urod na njivama i nećete više podnositi sramotu među narodima zbog gladi.
EZE 36:31 Tada ćete se setiti svojih zlih puteva i nevaljalih dela, pa ćete se gaditi sami sebi zbog svojih krivica i gadosti.
EZE 36:32 Ovo znajte: neću to učiniti radi vas – govori Gospod Bog. Neka vas je stid i sram zbog vaših puteva, dome Izrailjev!
EZE 36:33 Govori Gospod Bog: onoga dana kad vas očistim od svih vaših krivica, naseliću vas na gorama i obnoviću vaše ruševine.
EZE 36:34 Opustela zemlja će biti obrađivana umesto da leži pusta pred prolaznicima.
EZE 36:35 Tada će govoriti: „Opustošena zemlja postala je kao edenski vrt, a gradovi nekad razoreni, opusteli i uništeni, sada su utvrđeni i naseljeni.“
EZE 36:36 Tada će preostali narodi oko vas znati da sam ja, Gospod, podigao razvaline i posadio što je bilo pusto. Ja, Gospod, sam to rekao.
EZE 36:37 Govori Gospod Bog: još jednom ću dozvoliti domu Izrailjevom da traže da im učinim ovo: da umnožim njihove ljude kao stado.
EZE 36:38 Kao što je mnogo ovaca posvećenih za žrtvu u Jerusalimu za njegove praznike, tako će razoreni gradovi biti puni ljudi kao ovaca. Tada će znati da sam ja Gospod.’“
EZE 37:1 Ruka se Gospodnja spustila na mene. Gospod me je poneo svojim Duhom i postavio me usred doline pune kostiju.
EZE 37:2 Proveo me je oko njih, i gle, bilo ih je veoma mnogo po dolini. Bile su veoma suve.
EZE 37:3 Rekao mi je: „Sine čovečiji, mogu li da ožive ove kosti?“ Ja odgovorih: „To samo ti znaš, Gospode Bože.“
EZE 37:4 On mi reče: „Prorokuj ovim kostima i reci im: ’Suve kosti, čujte reč Gospodnju!
EZE 37:5 Govori Gospod Bog ovim kostima: evo, udahnuću svoj Duh u vas i oživećete.
EZE 37:6 Staviću na vas žile, obložiću vas mesom, i navući na vas kožu. Udahnuću u vas duh i oživećete. Tada ćete znati da sam ja Gospod.’“
EZE 37:7 Ja sam prorokovao kako mi je zapovedio. I dok sam ja prorokovao, začuo se zvuk kao klepet; kosti su se pribirale jedna uz drugu.
EZE 37:8 Pogledao sam, i gle, na njima su se pojavile žile i meso, preko njih se navukla koža, ali nije bilo duha u njima.
EZE 37:9 [Gospod] mi reče: „Prorokuj duhu, prorokuj, sine čovečiji, i reci duhu: ’Govori Gospod Bog: od četiri vetra dođi, duše, i dahni u ove pobijene da ožive.’“
EZE 37:10 Ja sam prorokovao kako mi je zapovedio, i duh je došao u njih; oni su oživeli i stali na svoje noge, vojska veoma, veoma velika.
EZE 37:11 On mi reče: „Sine čovečiji, ove kosti su sav dom Izrailjev. Oni, evo, govore: ’Osušiše nam se kosti, nadu smo izgubili; propadosmo!’
EZE 37:12 Zato prorokuj i reci im: ’Govori Gospod Bog: evo, ja ću otvoriti vaše grobove i podići vas iz vaših grobova, moj narode, i dovesti vas u zemlju Izrailjevu.
EZE 37:13 I znaćete, da sam ja Gospod, moj narode, kad otvorim vaše grobove i podignem vas iz vaših grobova.
EZE 37:14 Udahnuću svog Duha u vas i oživeću vas, pa ću vas smestiti u vašu zemlju. Tada ćete znati da sam to ja, Gospod, rekao i učinio – govori Gospod Bog.’“
EZE 37:15 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 37:16 „Ti, sine čovečiji, uzmi jedno drvo i napiši na njemu: ’Juda, i njegov saveznik, narod Izrailjev.’ Onda uzmi drugo drvo i napiši na njemu: ’Josif, drvo Jefremovo, i njegov saveznik, sav dom Izrailjev.’
EZE 37:17 Sastavi ih jedno s drugim, da budu jedno u tvojoj ruci.
EZE 37:18 Kada te tvoji sunarodnici upitaju: ’Nećeš li da nam kažeš šta ovo znači?’,
EZE 37:19 ti im reci: ’Govori Gospod Bog: evo, ja ću uzeti drvo Josifovo, koje je u ruci Jefremovoj i plemena Izrailjevih, njegovih saveznika, pa ću ga sastaviti s Judinim drvetom i sjediniti ih u jedno drvo. I postaće jedno drvo u mojoj ruci.’
EZE 37:20 Neka drveta, na kojima si to napisao, budu u tvojoj ruci pred njihovim očima.
EZE 37:21 Reci im: ’Govori Gospod Bog narodu Izrailjevom: uzeću narod Izrailjev iz naroda među koje su otišli, pa ću ih skupiti i dovesti u njihovu zemlju, i sjediniti ih u jedan narod.
EZE 37:22 Učiniću ih jednim narodom u zemlji, na gorama Izrailjevim, i jedan će car biti car nad svima njima. I neće više biti dva naroda, niti će ikad više biti podeljeni na dva carstva.
EZE 37:23 Više se neće skrnaviti svojim idolima, svojim gadostima i svim svojim prestupima. Izbaviću ih od svih njihovih otpadničkih dela kojima su grešili, i očistiću ih. Tada će mi biti narod, a ja ću im biti Bog.
EZE 37:24 Moj sluga David će im biti car, i svi će oni imati jednog pastira. Slediće moje sudove, čuvaće moje uredbe i vršiće ih.
EZE 37:25 Nastaniće se u zemlji koju sam dao svome sluzi Jakovu, u kojoj su živeli i vaši očevi. U njoj će doveka živeti i vaši sinovi, i sinovi vaših sinova, a moj sluga David biće im knez zauvek.
EZE 37:26 Sklopiću sa njima savez mira; biće to večni savez sa njima. Ja ću im dati zemlju i umnožiću ih, i postaviću zauvek svoje Svetilište među njih.
EZE 37:27 Moje će Prebivalište biti među njima; ja ću im biti Bog, a oni će mi biti narod.
EZE 37:28 Kad moje Svetilište bude zauvek među njima, narodi će znati da ja, Gospod, posvećujem Izrailja.’“
EZE 38:1 Dođe mi reč Gospodnja:
EZE 38:2 „Sine čovečiji, okreni lice prema Gogu, u zemlji Magog, knezu i glavaru Meseha i Tuvala i prorokuj protiv njega.
EZE 38:3 Reci: ’Govori Gospod Bog: protiv tebe sam, Gože, kneže i glavaru Meseha i Tuvala.
EZE 38:4 Ja ću te obrnuti, zakačiću kuke za tvoju čeljust i izvući te sa svom tvojom vojskom, konje i konjanike, sve besprekorno odevene, veliki zbor sa velikim i malim štitovima, sve vične maču.
EZE 38:5 S njima je Persija, Kuš i Fut, svi sa štitovima i pod šlemovima,
EZE 38:6 Gomer, i sve njegove čete, dom Togarmin s krajnjeg severa i njegove čete, mnogi narodi s tobom.
EZE 38:7 Budi pripravan! Spremi se ti i tvoj zbor, oni koji su se skupili oko tebe i budi im čuvar.
EZE 38:8 Bićeš pozvan nakon mnogo dana, doći ćeš, u godinama što dolaze, u zemlju koja se oporavila od mača. Oni će biti skupljeni iz mnogih naroda na gore Izrailjeve, odavno opustošene, narod izbavljen od naroda, koji svi žive u spokojstvu.
EZE 38:9 Dići ćeš se kao oluja, doći ćeš kao oblak što prekriva zemlju, ti, tvoje čete i mnogi narodi s tobom.
EZE 38:10 Govori Gospod Bog: u onaj dan prolaziće ti umom misli, i smislićeš opaki naum.
EZE 38:11 Reći ćeš: „Dići ću se na nebranjenu zemlju, navaliću na miran i spokojan narod, gde svi žive u mestima bez zidina, bez prevornica i vrata,
EZE 38:12 da ugrabim plen i napljačkam što je za pljačku, da okrenem ruku protiv opet naseljenih ruševina i naroda skupljenog iz naroda, naroda koji je stekao stoku i imovinu, i živi usred zemlje.“
EZE 38:13 Pitaće te Sava i Dedan, trgovci iz Tarsisa i svi tarsiski velikaši: „Jesi li došao da ugrabiš plen? Zar si toliki narod sabrao da napljačkaš što je za pljačku, da odneseš srebro i zlato, stoku i imovinu, i da ugrabiš veliki plen?“’
EZE 38:14 Stoga, sine čovečiji, prorokuj i reci Gogu: ’Govori Gospod Bog: neće li ti biti poznato u onaj dan da moj narod Izrailj živi u spokojstvu?
EZE 38:15 Dođi ćeš iz svog mesta s krajnjeg severa, ti i mnogi narodi s tobom, sve jahači na konjima, veliko mnoštvo, silna vojska.
EZE 38:16 Dići ćeš se na moj narod Izrailj kao kad oblak prekrije zemlju. U poslednje dane dovešću te na moju zemlju da me upoznaju narodi kad na njihove oči pokažem svoju svetost na tebi, Gože.
EZE 38:17 Govori Gospod Bog: nisi li ti onaj o kome sam govorio u minulim danima preko mojih slugu, proroka Izrailjevih, koji su u ono vreme godinama prorokovali da ću te dovesti na njih?
EZE 38:18 U ono vreme kad Gog napadne zemlju Izrailjevu – govori Gospod Bog – planuće moj jarosni gnev.
EZE 38:19 U svojoj revnosti, u svom ognjenom besu, objavljujem: u taj dan će veliki zemljotres zadesiti zemlju Izrailjevu.
EZE 38:20 Trešće se preda mnom ribe u moru, ptice na nebu, divlje zveri, svi gmizavci što puze po zemlji, i svi ljudi na zemlji. Gore će se srušiti, grebeni će pasti, a svaki zid će se srušiti do temelja.
EZE 38:21 Pozvaću mač protiv Goga na svim mojim gorama, pa će okrenuti mač jedan na drugoga – govori Gospod Bog.
EZE 38:22 Kazniću ga zarazom i krvoprolićem; pljusak, grad, oganj i sumpor sručiću na njega, na njegove čete i na mnoge narode što su sa njim.
EZE 38:23 Pokazaću svoju veličinu i svoju svetost, i objaviću se pred mnogim narodima. Tada će znati da sam ja Gospod.’
EZE 39:1 Sine čovečiji, prorokuj protiv Goga i reci: ’Govori Gospod: evo, dolazim na tebe, Gože, kneže i glavaru Meseha i Tuvala.
EZE 39:2 Okrenuću te, povešću te, podići te s krajnjeg severa i dovesti te protiv Izrailjevih gora.
EZE 39:3 No, ja ću izbiti luk iz tvoje leve ruke i prosuti strele iz tvoje desne ruke.
EZE 39:4 Pašćeš na gorama Izrailjevim, ti, sve tvoje čete i narodi koji su s tobom, i daću te za hranu pticama grabljivicama svake vrste i divljim životinjama.
EZE 39:5 Pašćeš na ledinu, jer to sam ja rekao – govori Gospod Bog.
EZE 39:6 Poslaću oganj na Magog, na one koji spokojno žive na ostrvima. Tada će znati da sam ja Gospod.
EZE 39:7 A ja ću učiniti znanim moje sveto ime usred mog naroda Izrailja, i niko više neće kaljati moje sveto ime. Tada će narodi znati da sam ja, Gospod, sveti u Izrailju.
EZE 39:8 Evo, to dolazi i to će se dogoditi. To je dan o kome sam govorio – govori Gospod Bog.
EZE 39:9 Zatim će izaći stanovnici gradova Izrailjevih i naložiti vatru i spaliti oružje: štitove i štitiće, lukove i strele, buzdovane i koplja. Ložiće ih na svojim ognjištima sedam godina.
EZE 39:10 Neće donositi drva iz polja niti će skupljati drva po šumama, nego će ložiti vatru oružjem. Ubiraće plen od onih koji su plenili od njih, i pljačkaće one koji su pljačkali njih – govori Gospod.
EZE 39:11 U onaj dan ću odrediti Gogu mesto za sahranu u Izrailju, u Dolini prolaznika, istočno od mora, i preprečiti put prolaznicima. Tamo će sahraniti Goga i sve njegovo mnoštvo, i nazvaće je Dolina Gogovog mnoštva.
EZE 39:12 Dom Izrailjev će ih sahranjivati sedam meseci da očisti zemlju.
EZE 39:13 Sahranjivaće ih sav narod zemlje, i time steći sebi ime onoga dana kad pokažem svoju slavu – govori Gospod Bog.
EZE 39:14 Oni će izdvojiti sebi ljude, koji će stalno prolaziti zemljom i sahranjivati one što su ostali da leže na zemlji, kako bi je očistili. Tragaće za njima sedam meseci.
EZE 39:15 Kada ovi budu prolazili zemljom, pa jedan od njih bude ugledao ljudske kosti, on će podići spomenik kraj njih, dok ih grobari ne sahrane u Dolini Gogovog mnoštva.
EZE 39:16 Grad će se, takođe, prozvati Mnoštvo. Tako će očistiti zemlju.’
EZE 39:17 A ti, sine čovečiji, reci pticama svake vrste i svim divljim zverima: ’Govori Gospod Bog: skupite se, dođite i saberite se odasvud na moju žrtvu koju prinosim za vas – veliku žrtvu na gorama Izrailjevim – da jedete meso i pijete krv.
EZE 39:18 Ješćete meso ratnika i piti krv zemaljskih knezova, ovnova, jaganjaca, jaraca i teladi, sve ugojene stoke vasanske.
EZE 39:19 Ješćete salo dok se ne nasitite, i pićete krv dok se ne opijete od moje žrtve koju prinosim za vas.
EZE 39:20 Nasitićete se za mojim stolom konja i konjanika, junaka i svakojakih ratnika – govori Gospod Bog.
EZE 39:21 Ja ću pokazati svoju slavu među narodima i svi će narodi videti moj sud koji sam izvršio, i moju ruku koju sam na njih spustio.
EZE 39:22 A dom Izrailjev znaće od tog dana nadalje da sam ja, Gospod, njihov Bog.
EZE 39:23 I znaće narodi da je dom Izrailjev izgnan zbog svoje krivice, jer su mi bili neverni. Zato sam sakrio svoje lice od njih i predao ih u ruke njihovih neprijatelja, da svi izginu od mača.
EZE 39:24 Postupio sam s njima prema njihovim nečistoćama i prestupima, i sakrio svoje lice od njih.
EZE 39:25 Zato govori Gospod Bog: sada ću vratiti roblje Jakovljevo i smilovati se svemu domu Izrailjevu. Pokazaću revnost za svoje sveto ime.
EZE 39:26 Oni će nositi sramotu i sva njihova neverstva, kojima su se ogrešili o mene, kada su spokojno živeli u svojoj zemlji, i nije bilo nikoga da ih plaši.
EZE 39:27 Kada ih vratim iz naroda i skupim ih iz zemalja njihovih neprijatelja, pokazaću svoju svetost pred mnogim narodima.
EZE 39:28 Tada će znati da sam ih ja, Gospod Bog njihov, izgnao među narode, ali da sam ih opet sabrao u njihovoj zemlji. I neću ostaviti tamo nijednog od njih.
EZE 39:29 Neću više kriti svoje lice od njih, nego ću izliti svoga Duha na dom Izrailjev – govori Gospod Bog.’“
EZE 40:1 Dvadeset pete godine našeg izgnanstva, na početku godine, desetog u mesecu, četrnaeste godine nakon pada grada – na isti dan – spustila se na mene ruka Gospodnja, i on me je odneo tamo.
EZE 40:2 Gospod me je u viđenjima odveo u zemlju Izrailjevu i spustio me na veoma visoku goru. Na njenoj južnoj strani je bila neka građevina koja [je izgledala] kao grad.
EZE 40:3 Kad me je doveo tamo, video sam nekog čoveka, koji je izgledom bio kao da je od bronze. Stajao je na vratima, a u ruci mu je bilo laneno uže i meračka trska.
EZE 40:4 Čovek mi reče: „Sine čovečiji, pažljivo gledaj, dobro slušaj i obrati pažnju na sve što ću ti pokazati, jer si doveden ovde da bih ti to pokazao. Ispričaj domu Izrailjevom sve što budeš video.“
EZE 40:5 I gle, Dom je bio opasan zidom svuda unaokolo. Meračka trska koju je čovek imao u ruci bila je dugačka šest lakata, a svaki lakat je bio za jedan dlan duži. Širina građevine koju je izmerio bila je jedna trska, a i visina joj je bila jedna trska.
EZE 40:6 Zatim je došao na vrata koja gledaju na istok. Popeo se na stepenice i izmerio prag vrata. Širina mu je bila jedna trska.
EZE 40:7 Svaka stražarnica je bila jednu trsku duga, a razmak između stražarnica bio je pet lakata. Prag vrata kod trema nasuprot Doma bio je jednu trsku dug.
EZE 40:8 Izmerio je trem vrata prema Domu; bio je jednu trsku dug.
EZE 40:9 Onda je izmerio trem vrata; bio je osam lakata dug, a njegova dva stuba bila su dva lakta duga. Trem kod vrata bio je nasuprot Doma.
EZE 40:10 Sa svake strane istočnih vrata bilo je po tri stražarnice. Sve tri su bile iste mere, i stubovi između njih su imali iste mere.
EZE 40:11 Širina vrata koja je izmerio bila je deset lakata, a dužina vrata bila je trinaest lakata.
EZE 40:12 Ispred stražarnica s obe strane bila je ograda od jednog lakta. Svaka stražarnica je imala po šest lakata i s jedne i s druge strane.
EZE 40:13 Onda je izmerio vrata od krova jedne stražarnice do krova druge stražarnice; bila su široka dvadeset pet lakata. Ulazi stražarnica su stajali jedan naspram drugog.
EZE 40:14 Napravio je i stubove od šezdeset lakata. Dvorište se pružalo svuda oko vrata do stubova.
EZE 40:15 Razmak između pročelja vrata do trema unutar vrata bio je pedeset lakata.
EZE 40:16 Stražarnice sa svojim stubovima imale su – svuda unaokolo – uske prozore unutar vrata. I trem je imao prozore svuda unaokolo. Stubovi su bili ukrašeni palmama.
EZE 40:17 Zatim me je doveo u spoljno dvorište. Tamo su bile odaje i pločnik koji se pružao svuda oko dvorišta. Bilo je trideset odaja na tom pločniku.
EZE 40:18 Pločnik je bio sa obe strane vrata prema dužini vrata. To je bio donji pločnik.
EZE 40:19 Zatim je izmerio razmak između donjeg dvorišta, od pročelja unutrašnjih vrata do pročelja spoljnog dvorišta. Bilo je stotinu lakata na istok i na sever.
EZE 40:20 Onda je izmerio dužinu i širinu vrata spoljnog dvorišta koja gledaju prema severu.
EZE 40:21 Imala su po tri sobe sa obe strane; stubovi i trem su imali jednake mere: pedeset lakata u dužinu, i dvadeset pet lakata u širinu.
EZE 40:22 Njeni prozori, tremovi i palme su imali iste mere kao na vratima koja gledaju na istok. Sedam je stepenika vodilo do njih, a trem je bio ispred njih.
EZE 40:23 Unutrašnje dvorište je imalo vrata naspram severnih vrata, kao ona na istoku. Izmerio je od vrata do vrata: stotinu lakata.
EZE 40:24 Zatim me je odveo na jug gde su bila južna vrata. Izmerio je stražarnice, stubove i trem; imali su iste mere kao i ostale.
EZE 40:25 Prozori i trem su imali uske prozore svuda unaokolo, kao ostali prozori: pedeset lakata u dužinu i dvadeset pet lakata u širinu.
EZE 40:26 Sedam je stepenica vodilo do njih, a trem je bio ispred njih. Njegovi stubovi su bili ukrašeni palmama; na svakoj strani je bila po jedna.
EZE 40:27 Unutrašnje dvorište je imalo vrata okrenuta ka jugu. Izmerio je rastojanje između ovih vrata i južnih vrata: stotinu lakata.
EZE 40:28 Potom me je doveo u unutrašnje dvorište kod južnih vrata i izmerio južna vrata. Imala je iste mere kao ostala.
EZE 40:29 Stražarnice, stubovi i trem bili su iste mere. Vrata i njihov trem imali su prozore svuda unaokolo: pedeset lakata u dužinu i dvadeset pet lakata u širinu.
EZE 40:30 Tremovi su bili svuda unaokolo. Bili su pedeset lakata dugi i pet lakata široki.
EZE 40:31 Trem je bio naspram spoljnog dvorišta, a njegovi stubovi su bili ukrašeni palmama. Osam je stepenika vodilo do njega.
EZE 40:32 Onda me je doveo do unutrašnjeg dvorišta na istoku, i izmerio vrata. Bila su iste mere kao ostala.
EZE 40:33 Stražarnice, stubovi i trem bili su iste mere. Vrata i njihov trem imali su prozore svuda unaokolo. Bila su pedeset lakata duga i dvadeset pet lakata široka.
EZE 40:34 Trem je bio naspram spoljnog dvorišta, a njegovi stubovi su bili ukrašeni palmama. Osam je stepenika vodilo do njega.
EZE 40:35 Doveo me je do severnih vrata i izmerio ih. Bila su iste mere kao ostala.
EZE 40:36 Stražarnice, stubovi i trem bili su iste mere. [Vrata i] njihov trem imali su prozore svuda unaokolo. Bila su pedeset lakata duga i dvadeset pet lakata široka.
EZE 40:37 Trem je bio naspram spoljnog dvorišta, a njegovi stubovi su bili ukrašeni palmama. Osam je stepenika vodilo do njega.
EZE 40:38 Tu je bila jedna odaja čiji je ulaz bio kod stubova vrata. Tu su prali žrtvu svespalnicu.
EZE 40:39 Unutar trema vrata su bila dva stola sa obe strane, na kojima su klali žrtve svespalnice, žrtve za greh i žrtve za prestup.
EZE 40:40 A sa spoljne strane, kako se ulazi na severna vrata, bila su dva stola, i dva stola na drugoj strani trema na vratima.
EZE 40:41 Bilo je ukupno osam stolova, po četiri stola sa svake strane, na kojima su se klale žrtve.
EZE 40:42 Bila su i četiri stola za žrtve svespalnice od tesanog kamena, dužine jedan i po lakat, širine jedan i po lakat a visine jedan lakat. Na njih su stavljali oruđe za klanje žrtava svespalnica i drugih žrtava.
EZE 40:43 Police, jedan dlan široke, bile su pričvršćene za zid svuda unaokolo, a na stolove su stavljali meso žrtava.
EZE 40:44 Izvan unutrašnjih vrata bile su dve odaje u unutrašnjem dvorištu, jedna kod severnih vrata okrenuta prema jugu, i druga kod južnih vrata okrenuta prema severu.
EZE 40:45 On mi reče: „Ova odaja koja gleda na jug je za sveštenike koji su zaduženi da čuvaju Dom.
EZE 40:46 Odaja koja gleda na sever je za sveštenike, sinove Sadokove, Levijeve potomke, koji jedini mogu da pristupe Gospodu da mu služe. Oni vrše službu oko žrtvenika.“
EZE 40:47 Onda je izmerio dvorište. Bilo je četvorouglasto, stotinu lakata u dužinu i stotinu lakata u širinu. Žrtvenik je stajao ispred Doma.
EZE 40:48 Potom me je doveo do trema Doma i izmerio trem: pet lakata s jedne strane i pet lakata s druge strane. Dužina vrata: tri lakta s jedne strane i tri lakta s druge strane.
EZE 40:49 Trem je bio dvadeset lakata u dužinu i dvanaest lakata u širinu. Bilo je deset stepenika kojima se penjalo do njega. Pored stubova su bili veliki stubovi, sa svake strane po jedan.
EZE 41:1 Doveo me je u dvoranu Doma i izmerio stubove. Širina stubova je bila šest lakata sa obe strane.
EZE 41:2 Širina vrata je bila deset lakata, a strane ulaza su bile pet lakata sa obe strane. Onda je izmerio dvoranu Doma. Bila je četrdeset lakata duga i dvadeset lakata široka.
EZE 41:3 Zatim je ušao u unutrašnji deo Doma i izmerio stubove. Bili su dva lakta, a vrata šest lakata. Širina zidova sa obe strane bila je sedam lakata.
EZE 41:4 Izmerio mu je dužinu: dvadeset lakata. Širina ispred dvorane Doma bila je dvadeset lakata. On mi reče: „To je Svetinja nad svetinjama.“
EZE 41:5 Zatim je izmerio zid Doma. Bio je šest lakata širok. Bočne odaje su bile četiri lakta u dužinu i širinu, svuda oko Doma.
EZE 41:6 Bočne odaje su bile na tri sprata, jedna iznad druge, po trideset na svakom spratu. Svuda okolo uz zid Doma bile su potporne grede da nose bočne odaje, da se ne bi umetale u zid Doma.
EZE 41:7 Bočne odaje, koje su okruživale Dom, bivale su šire sa svakim narednim spratom. Građevina koja je okruživala Dom vodila je na gore, sprat po sprat, sa svih strana Doma. Što se išlo više, povećavala se i širina građevine. Tako se, preko srednjeg sprata, išlo od najnižeg do najvišeg sprata.
EZE 41:8 Zatim sam video da je svuda oko Doma bio jedan uzdignut pločnik, to jest, temelj bočnih odaja. Bio je visok celu dužinu trske, odnosno šest lakata.
EZE 41:9 Debljina spoljašnjeg zida bočnih odaja bila je pet lakata. Širina prostora između bočnih odaja Doma
EZE 41:10 i drugih odaja, bila je dvadeset lakata svuda oko Doma.
EZE 41:11 Od tog prostora bočne odaje su imale po jedan ulaz, jedan na severnoj strani, a drugi na južnoj strani. Širina mesta gde se taj prostor nalazio bila je pet lakata svuda unaokolo.
EZE 41:12 Građevina koja je stajala nasuprot odeljenog prostora na zapadnoj strani bila je široka sedamdeset lakata, a debljina zida građevine bila je pet lakata svuda unaokolo. Dužina mu je bila devedeset lakata.
EZE 41:13 Zatim je izmerio dužinu Doma: stotinu lakata. Dužina odeljenog prostora i zgrade sa svojim zidovima bila je stotinu lakata.
EZE 41:14 Dužina prednje strane Doma i odeljenog prostora na istočnoj strani bila je stotinu lakata.
EZE 41:15 Onda je izmerio dužinu zgrade koja stoji nasuprot odeljenog prostora sa zadnje strane, i njegove hodnike sa svake strane: stotinu lakata. Unutrašnja dvorana Doma i tremovi Doma,
EZE 41:16 pragovi i uski prozori, i hodnici koji ga okružuju sa tri strane nasuprot praga su bili obloženi drvetom svuda unaokolo od poda do prozora; prozori su bili zatvoreni.
EZE 41:17 Obloženo se nastavljalo od vrha ulaza do unutrašnjeg dela Doma i spolja. A na svim zidovima svuda unaokolo, kako iznutra tako spolja, bili su, prema nacrtu,
EZE 41:18 izdeljani heruvimi i palme; po jedna palma između dva heruvima. Svaki heruvim je imao dva lica.
EZE 41:19 Ljudsko lice mu je s jedne strane bilo okrenuto prema palmi, a lavlje lice mu je bilo okrenuto prema drugoj strani palme. Bili su izdeljani po svem Domu, svuda unaokolo.
EZE 41:20 Heruvimi i palme su bili izdeljani od poda do vrha ulaza po zidu dvorane Doma.
EZE 41:21 Dovratnici dvorane Doma bili su četvorouglasti, a ispred Svetinje nad svetinjama bilo je nešto
EZE 41:22 kao drveni žrtvenik; bio je tri lakta visok i dva lakta širok. Njegovi uglovi, podnožje i strane su bili od drveta. Onaj čovek mi reče: „To je sto koji stoji pred Gospodom.“
EZE 41:23 I dvorana Doma i Svetinja nad svetinjama su imale po dvoja vrata.
EZE 41:24 Svaka vrata su imala po dva krila koja su se obrtala: dva krila za jedna vrata i dva krila za druga vrata.
EZE 41:25 Na vratima dvorane Doma su bili izdeljani heruvimi i palme, isto kao i na zidovima. A napolju, ispred trema, bila je drvena nadstrešnica.
EZE 41:26 Na bočnim stranama trema bili su uski prozori sa izdeljanim palmama s obe strane trema, kao i na bočnim sobama i nadstrešnicama.
EZE 42:1 Onda me je odveo u spoljašnje dvorište prema severu. Doveo me je u odaje koje su bile nasuprot odeljenog prostora i građevine na severu.
EZE 42:2 Dužina s prednje strane bila je stotinu lakata, a širina pedeset lakata.
EZE 42:3 Nasuprot prostora od dvadeset lakata koji pripada unutrašnjem dvorištu, i nasuprot pločnika spoljašnjeg dvorišta, nalazio se hodnik ispred hodnika na tri sprata.
EZE 42:4 Nasuprot odaja bila je unutrašnja staza deset lakata dugačka i lakat široka. Vrata su im gledala na sever.
EZE 42:5 Odaje na gornjem spratu su bile uže od odaja na donjem i srednjem spratu zgrade, zato što su hodnici zauzimali više prostora.
EZE 42:6 Naime, bile su na tri sprata, ali nisu imale stubove kao [one odaje] u dvorištima. Zato su gornje odaje bile uže od donjih i srednjih.
EZE 42:7 Spoljašnji zid, koji je bio uz odaje, i protezao se prema spoljašnjem dvorištu, ispred soba, bio je dugačak pedeset lakata,
EZE 42:8 jer su i odaje u spoljašnjem dvorištu bile pedeset lakata. A onaj red odaja ispred glavne dvorane je bio dug stotinu lakata.
EZE 42:9 Podno tih odaja je bio jedan ulaz, kojim se sa istoka ulazilo iz spoljašnjeg dvorišta.
EZE 42:10 S juga, po širini zida do odeljenog prostora i do građevine, bile su druge odaje.
EZE 42:11 Ispred njih je bila staza, baš kao i kod odaja na severnoj strani. Odaje su imale istu dužinu i širinu, i sve su imale iste izlaze i ista vrata,
EZE 42:12 kao izlazi odaja na južnoj strani. Na početku staze je bio ulaz, koji je bio ispred zaštitnog zida, kojim se može doći s istočne strane.
EZE 42:13 Onda mi je rekao: „Odaje na severnoj i južnoj strani nasuprot odeljenog prostora, to su posvećene odaje, gde jedu sveštenici koji prinose najsvetije žrtve Gospodu. Oni će tamo ostavljati najsvetije žrtve, žitne žrtve, žrtve za greh, žrtve za prestup, jer je to sveto mesto.
EZE 42:14 Kada sveštenici uđu, neka ne odlaze iz svetog mesta u spoljašnje dvorište, nego neka odlože odeću u kojoj služe, jer je sveta. Zatim neka obuku drugu odeću, pa neka pristupe mestima za običan svet.“
EZE 42:15 Kada je završio sa uzimanjem mera unutrašnjeg dela Doma, izveo me je na istočna vrata i izmerio svuda unaokolo.
EZE 42:16 Meračkom trskom je izmerio istočnu stranu: bilo je pet stotina lakata unaokolo, meračkom trskom.
EZE 42:17 Onda je izmerio severnu stranu: bilo je pet stotina lakata unaokolo, meračkom trskom.
EZE 42:18 Izmerio je južnu stranu: bilo je pet stotina lakata, meračkom trskom.
EZE 42:19 Zatim se okrenuo na zapadnu stranu i izmerio: bilo je pet stotina lakata, meračkom trskom.
EZE 42:20 Onda je izmerio na sve četiri strane: zid je bio dugačak pet stotina lakata i pet stotina širok, da razdvaja sveto mesto od nesvetog.
EZE 43:1 [Čovek] me je onda doveo na vrata koja gledaju na istok.
EZE 43:2 Uto, Slava Boga Izrailjevog dođe sa istoka. Huk joj je bio kao huk silnih voda, a zemlja se sijala od njegove slave.
EZE 43:3 Viđenje koje sam video, bilo je slično viđenju koje sam video kada sam došao da [navestim] uništenje grada, i slično viđenju koje sam video na reci Hevaru. Ja padoh ničice.
EZE 43:4 Slava Gospodnja je došla u Dom na vrata koja gledaju na istok.
EZE 43:5 Tada me je Duh poneo i doveo me u unutrašnje dvorište. A tamo, slava Gospodnja ispunila Dom.
EZE 43:6 Dok je onaj čovek stajao pored mene, čuo sam da mi neko govori iz Doma.
EZE 43:7 Rekao mi je: „Sine čovečiji, ovo je mesto mog prestola, i mesto gde ću zauvek položiti stope svojih nogu usred naroda izrailjskog. Dom Izrailjev i njihovi carevi neće više kaljati moje sveto ime svojim bludnim delima i mrtvim telima svojih careva kada umru.
EZE 43:8 Oni su postavili svoj prag pored mog praga, svoje dovratnike pored mojih dovratnika, i ništa osim zida između mene i njih. Tako su okaljali moje sveto ime svojim gadostima koje su učinili, pa sam ih zatro u svom gnevu.
EZE 43:9 Stoga, neka uklone preda mnom svoje bludničenje i mrtva tela svojih careva na svojim uzvišicama, i ja ću zauvek prebivati među njima.
EZE 43:10 A ti, sine čovečiji, opiši Dom domu Izrailjevom, da se postide svoje krivice. Oni neka uzmu mere za njegov nacrt.
EZE 43:11 Ako se postide za sve što su učinili, tada im saopšti nacrt i izgled Doma, njegove izlaze i ulaze – celokupni nacrt – i sva uputstva i zakone za celokupni nacrt. Napiši im na njihove oči kako bi se držali celokupnog nacrta i izvršili sva uputstva.
EZE 43:12 Ovo je zakon o Domu: sva okolina oko vrha gore biće najsvetija svetinja. To je zakon o Domu.
EZE 43:13 A ovo su mere za žrtvenik u laktovima (svaki lakat iznosi lakat i podlanicu): podnožje će biti lakat visoko i lakat široko, a okvir koji ga uokviruje – jedan pedalj. A ovo je visina žrtvenika:
EZE 43:14 od podnožja na zemlji do donjeg pojasa – dva lakta, a u širinu jedan lakat; a od manjeg pojasa do većeg četiri lakta, a u širinu lakat.
EZE 43:15 Ognjište žrtvenika neka bude četiri lakata dugo, a sa ognjišta žrtvenika neka se dižu na gore četiri roga.
EZE 43:16 Samo ognjište žrtvenika neka bude dvanaest lakata dugo i dvanaest lakata široko. Neka bude četvorouglast.
EZE 43:17 A pojas neka bude četrnaest lakata dug i četrnaest lakata širok, na četiri strane; rub oko njega pola lakta. Stepenice neka mu budu okrenute prema istoku.“
EZE 43:18 Zatim mi reče: „Sine čovečiji, govori Gospod Bog: ’Ovo su uputstva za žrtvenik kada bude sagrađen da se na njemu prinose žrtve svespalnice, i da se zapljuskuje krvlju.
EZE 43:19 Neka se Levitima, sveštenicima iz Sadokove loze, koji pristupaju da služe preda mnom, donese junac za žrtvu za greh – govori Gospod Bog.
EZE 43:20 Onda uzmi nešto krvi i namaži je na četiri roga žrtvenika i na četiri ugla podnožja svuda unaokolo. Tako ćeš ga očistiti i izvršiti otkupljenje za njega.
EZE 43:21 Zatim uzmi junca, žrtvu za greh, pa ga spali na određenom mestu Doma, izvan Svetilišta.
EZE 43:22 Drugog dana prinesi jarca bez mane na žrtvu za greh; neka se žrtvenik očisti kao što je bio očišćen s juncem.
EZE 43:23 Kad završiš s očišćenjem, prinesi junca bez mane i ovna bez mane.
EZE 43:24 Prinesi ih pred Gospodom, a sveštenici neka ih pospu solju, pa neka se prinesu Gospodu na žrtvu svespalnicu.
EZE 43:25 Neka se sedam dana, svakodnevno, prinosi jarac, žrtva za greh, kao i junac i ovan; neka budu bez mane.
EZE 43:26 Neka se sedam dana vrši otkupljenje i očišćenje žrtvenika. Tako će biti posvećen za upotrebu.
EZE 43:27 Kad isteknu ti dani, onda osmoga dana i nadalje, neka sveštenici prinesu na žrtveniku vaše svespalnice i žrtve mira, i bićete prihvaćeni – govori Gospod Bog.’“
EZE 44:1 [Čovek] me je onda vratio na spoljašnja vrata Svetilišta, koja gledaju na istok. Bila su zatvorena.
EZE 44:2 Gospod mi reče: „Ova vrata neka ostanu zatvorena; ne smeju se otvarati. Niko ne sme da uđe na njih, jer je Gospod, Bog Izrailjev, ušao na njih. Stoga, neka ostanu zatvorena.
EZE 44:3 Samo knez, pošto je knez, može tamo da sedi i jede pred Gospodom. Ipak, on može da uđe samo kroz trem vrata, i da istim putem izađe.“
EZE 44:4 Čovek me je zatim doveo na severna vrata ispred Doma. Pogledam ja, kad eno, Slava Gospodnja ispunila Dom Gospodnji. Ja padoh ničice.
EZE 44:5 Tada mi Gospod reče: „Sine čovečiji, dobro pazi, pažljivo gledaj i slušaj sve što ti govorim o svim uputstvima i svim zakonima za Dom Gospodnji. Dobro pazi na ulaze i na sve izlaze Svetilišta.
EZE 44:6 Reci odmetničkom domu Izrailjevom: ’Govori Gospod Bog: dosta je više svih vaših gadosti, dome Izrailjev!
EZE 44:7 Uvodili ste strance, neobrezanog srca i tela, da budu u mom Svetilištu i skrnave moj Dom, dok ste mi prinosili hranu, salo i krv. Tako ste svim vašim gadostima pogazili moj savez.
EZE 44:8 I niste vodili brigu o mojim svetim stvarima, nego ste druge postavili da vode brigu o mom Svetilištu umesto vas.
EZE 44:9 Govori Gospod Bog: neka nijedan stranac, niko ko je neobrezanog srca i tela – nijedan stranac koji je među Izrailjcima – ne ulazi u moje Svetilište.
EZE 44:10 A pošto su me Leviti napustili kad je Izrailj odlutao od mene da sledi svoje idole, podneće kaznu.
EZE 44:11 Oni će biti u mom Svetilištu služitelji koji će nadgledati vrata Doma i obavljaće dužnosti u mom Domu; klaće žrtve svespalnice i žrtve za narod, i stajaće pred njima da im služe,
EZE 44:12 jer su im služili pred idolima i naveli dom Izrailjev da padne pod osudu. Zato sam se zakleo – govori Gospod Bog – da će podneti kaznu.
EZE 44:13 Oni mi neće više pristupati da mi služe kao sveštenici; neće više prilaziti nijednoj od mojih svetih stvari, niti mojim najsvetijim prinosima. Tako će nositi svoju sramotu radi gadosti koje su činili.
EZE 44:14 Staviću ih da budu čuvari Doma, da obavljaju sve njegove poslove i sve što treba uraditi u njemu.
EZE 44:15 Samo će sveštenici, Leviti, potomci Sadokovi, koji su se brinuli za moje Svetilište kad je izrailjski narod odlutao od mene, pristupati da mi služe; oni će stajati preda mnom da mi prinose salo i krv – govori Gospod Bog.
EZE 44:16 Oni će ulaziti u moje Svetilište i pristupati mom stolu da mi služe; oni će biti u mojoj službi.
EZE 44:17 Kada budu ulazili na vrata unutrašnjeg dvorišta, neka nose na sebi lanenu odeću. Na sebi da ne nose ništa od vune kada budu služili na vratima unutrašnjeg dvorišta ili u Domu.
EZE 44:18 Neka nose lanene turbane i lanene gaće oko bokova; neka ne nose ništa od čega bi se znojili.
EZE 44:19 Kada budu izlazili u spoljašnje dvorište, tamo gde je narod, neka svuku sa sebe odeću u kojoj služe, i neka ih stave u svete odaje. Zatim neka obuku drugu odeću, da se narod ne bi posvetio njihovim haljinama.
EZE 44:20 Neka ne briju glavu, ali i da ne puštaju dugu kosu, nego neka je redovno skraćuju.
EZE 44:21 Nijedan sveštenik neka ne pije vino kada ulazi u unutrašnje dvorište.
EZE 44:22 Neka ne uzimaju za žene udovice ili razvedene, nego samo device iz roda doma Izrailjevog, ili udovice sveštenika.
EZE 44:23 Neka uče moj narod da pravi razliku između svetog i nesvetog, i između čistog i nečistog.
EZE 44:24 U slučaju spora, neka deluju u svojstvu sudija; neka sude po mojim zakonima i propisima na svim mojim prazničnim saborima, i neka drže moje subote svetima.
EZE 44:25 Sveštenik ne sme da prilazi mrtvacu, da se ne bi onečistio. On može da se onečisti samo ako se radi o njegovom ocu, majci, ćerki, sinu, bratu, ili neudatoj sestri.
EZE 44:26 A kada se očisti, neka mu se broji sedam dana.
EZE 44:27 Onog dana kada dođe u unutrašnje dvorište Svetinje da služi u njemu, neka prinese žrtvu za greh – govori Gospod Bog.
EZE 44:28 Ovo će biti njihovo nasledstvo: ja sam njihovo nasledstvo. Nećete im dati imovinu u Izrailju, zato što sam ja njihova imovina.
EZE 44:29 Hraniće se žitnim žrtvama, žrtvama za greh i žrtvama za prestup. I sve što je zavetovano u Izrailju biće njihovo.
EZE 44:30 Najbolje od svih vrsta prvih plodova, od svih prinosa koje prinosite, pripašće sveštenicima. Dajte sveštenicima najbolje brašno, da blagoslov počiva na vašim domovima.
EZE 44:31 Sveštenici ne smeju jesti meso uginule ili rastrgane životinje, bilo od ptica ili stoke.
EZE 45:1 Kada budete delili zemlju u nasledstvo, prinesite prinos Gospodu, sveti deo od zemlje, dvadeset pet hiljada lakata dugačak, i dvadeset hiljada lakata širok. To neka bude sveto područje na celom tom prostoru.
EZE 45:2 Od ovog, neka se za Svetinju odvoji četvrtasta površina od pet stotina lakata sa pet stotina lakata, i čistina od pedeset lakata oko nje.
EZE 45:3 U ovom području, izmeri dvadeset pet hiljada lakata u dužinu i deset hiljada lakata u širinu gde će biti Svetilište – Svetinja nad svetinjama.
EZE 45:4 To će biti sveti deo zemlje za sveštenike, služitelje Svetilišta – koji pristupaju da služe Gospodu. To će biti mesto za njihove kuće, i sveto mesto za Svetilište.
EZE 45:5 A dvadeset pet hiljada lakata u dužinu i deset hiljada u širinu neka pripadne u posed Levitima, služiteljima Doma, sa gradovima u kojima će živeti.
EZE 45:6 Gradu u posed dajte pet hiljada lakata u širinu i dvadeset pet hiljada u dužinu pored svetog područja; to neka bude za sav dom Izrailjev.
EZE 45:7 Knezu neka pripadne deo s obe strane svetog područja i gradskog poseda, i duž svetog područja i gradskog poseda, sa zapadne strane na zapad, i sa istočne strane na istok, a dužina neka bude jednaka svakom od tih delova od zapadne do istočne granice.
EZE 45:8 Ta zemlja neka bude njegova imovina u Izrailju. Tada moji knezovi neće više ugnjetavati moj narod, nego će dati zemlju domu Izrailjevom po njihovim plemenima.
EZE 45:9 Govori Gospod Bog: dosta više, knezovi izrailjski! Ostavite se nepravde i nasilja, pa činite što je pravo i pravedno. Prestanite da oduzimate [zemlju] mom narodu – govori Gospod Bog.
EZE 45:10 Merite ispravnom vagom, s poštenom efom i s poštenim vatom.
EZE 45:11 Efa i vat neka budu iste mere: vat neka iznosi jednu desetinu homera, i efa neka iznosi jednu desetinu homera. Dakle, neka i efa i vat iznose jednu desetinu homera.
EZE 45:12 Šekel neka iznosi dvadeset gera, a mina neka iznosi dvadeset šekela, dvadeset pet šekela, i petnaest šekela.
EZE 45:13 Ovo je prinos koji ćete prinositi: jednu šestinu efe od svakog homera pšenice i jednu šestinu efe od svakog homera ječma.
EZE 45:14 A za ulje je ova uredba: vat je mera za ulje. Neka od svakog kora ide jedna desetina vata, pošto u koru, kao i u homeru, ima deset vata.
EZE 45:15 A od sitne stoke, od svakih dve stotine grla sa Izrailjevih pašnjaka, neka se prinese jedno grlo. Sve to neka se prinosi kao žitna žrtva, žrtva svespalnica i žrtva mira, da se za njih izvrši otkupljenje – govori Gospod.
EZE 45:16 Sav narod zemlje neka predaje ovaj prinos Izrailjevom knezu.
EZE 45:17 A knez je zadužen za žrtve svespalnice, žitne žrtve i žrtve izlivnice prilikom praznika, za mladine i subote, i za sve svetkovine doma Izrailjevog. Neka on obezbedi žrtvu za greh, žitnu žrtvu, žrtvu svespalnicu i žrtvu mira, da se izvrši otkupljenje za dom Izrailjev.
EZE 45:18 Govori Gospod Bog: prvog meseca, prvog dana, uzmi jednog junca bez mane i očisti Svetilište.
EZE 45:19 Neka sveštenik uzme nešto krvi od te žrtve za greh, i njome pomaže dovratke Doma i četiri ugla pojasa žrtvenika, i dovratke vrata unutrašnjeg dvorišta.
EZE 45:20 Isto to čini sedmog dana u mesecu za svakoga ko nenamerno zgreši. Tako ćete izvršiti otkupljenje Doma.
EZE 45:21 A četrnaestog dana prvog meseca, proslavljajte Pashu, sedmodnevni praznik. Neka se tada jedu beskvasni hlebovi.
EZE 45:22 Tog dana neka knez prinese junca, žrtvu za greh, za sebe i za narod zemlje.
EZE 45:23 Neka tokom sedam dana praznika prinosi kao žrtvu svespalnicu Gospodu sedam junaca i sedam ovnova bez mane, svaki dan tih sedam dana, i jednog jarca dnevno kao žrtvu za greh.
EZE 45:24 Neka knez obezbedi i žitnu žrtvu od jedne efe za svakog junca, jednu efu za svakog ovna i hin ulja na svaku efu.
EZE 45:25 Sedmog meseca, petnaestog dana meseca, na praznik, neka sedam dana čini onako kako je činio sa žrtvom za greh, žrtvom svespalnicom, žitnom žrtvom i uljem.
EZE 46:1 Govori Gospod Bog: vrata unutrašnjeg dvorišta, koja gledaju na istok, neka budu zatvorena šest radnih dana, ali neka se otvaraju u subotnji dan, i na mladinu.
EZE 46:2 Neka knez uđe na spoljašnja vrata, i neka stane kod dovrataka vrata, a sveštenici neka prinesu njegove žrtve svespalnice i žrtve mira. Zatim neka se na pragu vrata pokloni, pa neka izađe. A vrata neka se ne zatvaraju do večeri.
EZE 46:3 Na subote i na mladine neka se i narod zemlje klanja pred Gospodom na ulazu tih vrata.
EZE 46:4 Ovo je žrtva svespalnica koju će knez prinositi Gospodu u subotnji dan: šest jaganjaca bez mane i jedan ovan bez mane.
EZE 46:5 A žitna žrtva: jedna efa brašna na ovna, a žitna žrtva na jaganjce koliko može da priušti, zajedno sa hinom ulja na svaku efu brašna.
EZE 46:6 Na dan mladine neka se prinese jedan junac bez mane, i šest jaganjaca i jedan ovan, sve bez mane.
EZE 46:7 Za žitnu žrtvu neka se prinese efa brašna na junca, i efa brašna na ovna, a na jaganjce koliko može da priušti, zajedno sa hinom ulja na efu brašna.
EZE 46:8 Kada knez bude ulazio, neka ulazi kroz trem vrata, i istim putem neka izlazi.
EZE 46:9 Kada narod zemlje bude dolazio pred Gospoda na praznike, onaj ko uđe na severna vrata da se pokloni neka izađe na južna vrata, a onaj koji uđe na južna vrata, neka izađe na severna vrata. Neka se ne vraća na ista vrata na koja je ušao, nego neka izađe na suprotna.
EZE 46:10 Neka knez bude među njima: kada budu ulazili, neka i on uđe, a kada izlaze, neka i on izađe.
EZE 46:11 Žitna žrtva za praznike i svetkovine biće: jedna efa brašna na junca i jedna efa na ovna, a na jaganjce koliko može da priušti, i hin ulja na efu brašna.
EZE 46:12 Kad knez da dobrovoljni prinos – žrtvu svespalnicu ili žrtvu mira – kao dobrovoljni prinos Gospodu, neka vrata koja gledaju na istok budu otvorena za njega. Onda neka prinese svoju žrtvu svespalnicu i žrtvu mira, isto kao što je prineo na subotnji dan. Zatim neka izađe, i pošto izađe neka se vrata zatvore za njim.
EZE 46:13 Svakog dana ćeš obezbediti jedno jagnje bez mane na žrtvu svespalnicu Gospodu; prinosićeš ga svakog jutra.
EZE 46:14 Žitna žrtva koju ćeš obezbediti svakog jutra biće: jedna šestina efe brašna i jedna trećina hina ulja, da se navlaži brašno. To je žitna žrtva Gospodu, trajna uredba za sva vremena.
EZE 46:15 Neka se jagnje, žitna žrtva, i ulje prinose svako jutro. To je trajna uredba o svespalnici za sva vremena.
EZE 46:16 Govori Gospod Bog: ako knez da dar jednom od svojih sinova, njegovo nasledstvo će pripasti njegovim sinovima. To je njihova svojina po nasledstvu.
EZE 46:17 Ako da dar od svog nasledstva jednom od svojih slugu, to će biti njegovo do oprosne godine. Tada će se to vratiti knezu. Njegovo nasledstvo pripada njegovim sinovima.
EZE 46:18 Knez neće otimati od nasledstva naroda i ostavljati ga bez poseda. Kad ostavlja posed u nasledstvo svojim sinovima, neka to bude od njegovog poseda, tako da se niko iz mog naroda ne tera sa njegovog poseda.’“
EZE 46:19 [Čovek] me je zatim uveo kroz ulaz u svete odaje za sveštenike, koji se nalazi pored vrata koja gledaju na sever. A tamo, na zapadu, u njihovom najudaljenijem uglu, bilo je jedno mesto.
EZE 46:20 [Čovek] mi reče: „Ovo je mesto gde će sveštenici kuvati žrtvu za prestup i žrtvu za greh; i peći žitnu žrtvu, da ih ne bi iznosili u spoljašnje dvorište i tako posvetili narod.“
EZE 46:21 Onda me je doveo u spoljašnje dvorište i proveo me kroz sva njegova četiri ugla. I gle, u svakom uglu je bilo po jedno dvorište.
EZE 46:22 U ta četiri ugla dvorišta bila su manja dvorišta, dužine četrdeset lakata i širine trideset lakata. Sva četiri dvorišta su imala iste mere.
EZE 46:23 Sva četiri su bila opasana kamenom ogradom, a pod kamenom ogradom svuda okolo su bila izgrađena ognjišta.
EZE 46:24 [Čovek] mi reče: „Ovo su kuhinje gde će sluge Doma kuvati narodu žrtve.“
EZE 47:1 Potom me je doveo na ulaz Doma, i gle, voda je izvirala ispod praga Doma prema istoku, jer je Dom bio okrenut prema istoku. Voda je isticala ispod desne strane Doma, južno od žrtvenika.
EZE 47:2 Zatim me je izveo kroz severna vrata vodeći me okolo, sa spoljne strane, prema spoljašnjim vratima, putem koji gleda na istok. I gle, voda je kuljala s desne strane.
EZE 47:3 Kada je čovek pošao na istok sa meračkim užetom u ruci, izmerio je hiljadu lakata, pa me je proveo kroz vodu; voda je bila do članaka.
EZE 47:4 Zatim je izmerio još hiljadu lakata, pa me je preveo preko vode. Voda mi je bila do kolena. Opet je izmerio hiljadu lakata i preveo me preko vode. Voda mi je bila do pojasa.
EZE 47:5 Kada je izmerio još hiljadu, nisam mogao da pređem reku, jer je voda toliko nadošla da je moralo da se pliva; nije mogla da se pređe.
EZE 47:6 Tada me je upitao: „Jesi li video to, sine čovečiji?“ Onda me je poveo i vratio na obalu reke.
EZE 47:7 Kada sam se vratio, video sam na obali reke, s obe strane, veoma mnogo stabala.
EZE 47:8 Čovek mi reče: „Ove vode teku u istočni kraj i spuštaju se u Aravu, pa se ulivaju u more. Kada se uliju u more, vode ozdravljaju.
EZE 47:9 I kuda god reka dođe, svako živo biće koje se miče oživljava. Tada će biti veoma mnogo riba, jer kad ove vode dođu morske vode će ozdraviti. Gde ova reka dođe, sve će oživeti.
EZE 47:10 Ribari će stajati duž mora od En-Gedija do En-Eglajima; to će biti mesto gde će se sušiti mreže. Biće tamo veoma mnogo svakojakih riba, kao riba u Velikom moru.
EZE 47:11 Ipak, njegove bare i močvare neće ozdraviti; iz njih će se dobijati so.
EZE 47:12 A kraj reke, na obe njene obale, rašće svakojaka voćna stabla. Njihovo lišće neće venuti, niti će im plodovi nestajati, nego će rađati novi rod svakog meseca, jer im vode dolaze iz Svetilišta. Njegovi plodovi biće za jelo, a njegovo lišće za lek.“
EZE 47:13 Govori Gospod Bog: „Ovo su granice po kojima ćete podeliti zemlju u nasleđe među dvanaest plemena Izrailja: Josifu dva dela.
EZE 47:14 Podelite je podjednako, pošto sam se zakleo da ću je dati vašim ocima, i ova zemlja će vam pripasti u nasledstvo.
EZE 47:15 Ovo je granica zemlje: Na severu, od Velikog mora preko Etlona i Levo-Amata, do Sedada,
EZE 47:16 Virote, Sivrajima, koji je na granici između Damaska i Amata; Asar-Atihon, koji je na avranskoj granici.
EZE 47:17 Tako će se granica protezati od mora do Asar-Enana, koja je na severnoj granici Damaska, sa amatskom granicom na severu. To će biti severna granica.
EZE 47:18 Na istočnoj strani, granica će se pružati između Avrana i Damaska, i između Galada i Izrailjeve zemlje, s Jordanom kao granicom, sve do Istočnog mora i Tamara. To će biti istočna granica.
EZE 47:19 Na južnoj strani, granica će se pružati prema jugu od Tamara do voda Merive kadiske, duž potoka i Velikog mora. To će biti južna granica.
EZE 47:20 Na zapadu granica će biti Veliko more, od te međe pa do Levo-Amata. To će biti zapadna granica.
EZE 47:21 Podelite zemlju među sobom po Izrailjevim plemenima.
EZE 47:22 Zemlju podelite u nasledstvo među sobom i među strancima koji borave među vama, i koji su izrodili decu među vama. Ophodite se prema njima kao prema domaćima, Izrailjcima. Neka i oni prime deo u nasledstvo sa Izrailjevim plemenima.
EZE 47:23 Neka se strancu da zemlja u onom plemenu u kojem boravi – govori Gospod Bog.
EZE 48:1 Ovo su imena plemena. Deo od krajnjeg severa putem za Etlon do Levo-Amata sve do Asar-Enana i severne granice Damaska prema Amatu – od istočne granice do zapada – pripada Danu.
EZE 48:2 Asiru pripada deo koji je na granici sa Danom, od istoka do zapada.
EZE 48:3 Deo od Asirove granice, od istočne strane do zapadne, pripada Neftalimu.
EZE 48:4 Deo od Neftalimove granice, od istočne strane do zapadne, pripada Manasiji.
EZE 48:5 Deo od Manasijine granice, od istočne strane do zapadne, pripada Jefremu.
EZE 48:6 Deo od Jefremove granice, od istočne strane do zapadne, pripada Ruvimu.
EZE 48:7 Deo od Ruvimove granice, od istočne do zapadne strane, pripada Judi.
EZE 48:8 Deo od Judine granice, od istočne do zapadne strane, odvojićete za prinos. Neka bude dvadeset pet hiljada lakata u širinu. Njegova dužina, od istočne do zapadne strane, neka bude jednaka jednom od plemenskih delova. Svetilište biće usred njega.
EZE 48:9 Dužina prinosa koji ćete odvojiti za Gospoda biće dvadeset pet hiljada lakata, a širina deset hiljada lakata.
EZE 48:10 Taj deo će biti sveti prinos za sveštenike. Neka bude dugačak deset hiljada lakata prema severu i deset hiljada lakata prema zapadu. Širina neka mu bude dvadeset pet hiljada lakata prema jugu. Svetilište neka bude usred njega.
EZE 48:11 To će biti za posvećene sveštenike, Sadokove potomke, koji su mi verno služili, i nisu zastranili kao ostali Leviti, kada su Izrailjci zastranili.
EZE 48:12 Njima će pripasti deo od prinosa zemlje, najsvetiji deo, uz granicu Levita.
EZE 48:13 Uz svešteničke granice neka Leviti imaju deo od dvadeset pet hiljada lakata u dužinu, i deset hiljada lakata u širinu. Ukupna dužina neka bude dvadeset pet hiljada, a širina deset hiljada lakata.
EZE 48:14 Neka ništa od toga ne prodaju niti razmenjuju. Neka taj najbolji deo zemlje ne prenose na nekog drugog, jer je svet Gospodu.
EZE 48:15 Preostalih pet hiljada lakata širine i dvadeset pet hiljada lakata dužine je svetovni deo koji pripada gradu za kuće i pašnjake. Grad će biti usred njega.
EZE 48:16 Ovo su njegove mere: četiri hiljade pet stotina lakata na severnoj strani, četiri hiljade pet stotina lakata na južnoj strani, četiri hiljade pet stotina lakata na istočnoj strani, i četiri hiljade pet stotina lakata na zapadnoj strani.
EZE 48:17 Pašnjaci će biti dve stotine pedeset lakata na severu, dve stotine pedeset na jugu, dve stotine pedeset na istoku, i dve stotine pedeset na zapadu.
EZE 48:18 Ostatak dužine uz sveti deo biće deset hiljada lakata na istok i deset hiljada na zapad. Nalaziće se uz sveti deo, a što rodi od njega, neka bude za hranu gradskim slugama.
EZE 48:19 Gradski radnici koji ga budu obrađivali neka budu iz Izrailjevih plemena.
EZE 48:20 Sav prinos biće četvorouglast: dvadeset pet hiljada lakata sa dvadeset pet hiljada lakata. To ćete odvojiti kao sveti prinos za gradski posed.
EZE 48:21 Knezu će pripasti ono što ostane s obe strane svetog dela i gradske imovine: dvadeset pet hiljada lakata od svetog dela do istočne granice, i dvadeset pet hiljada lakata na zapadu prema zapadnoj granici. Oba ta dela uz granicu Izrailjevih plemena pripadaju knezu. Svetilište Doma neka bude usred toga.
EZE 48:22 Posed Levita i gradski posed biće usred dela koje pripada knezu, između Judine i Venijaminove granice. To će biti kneževo.
EZE 48:23 Ostala plemena: od istočne do zapadne strane – Venijaminov deo.
EZE 48:24 Uz Venijaminovu granicu, od istočne do zapadne strane – Simeunov deo.
EZE 48:25 Uz Simeunovu granicu, od istočne do zapadne strane – Isaharov deo.
EZE 48:26 Uz Isaharovu granicu, od istočne do zapadne strane – Zavulonov deo.
EZE 48:27 Uz Zavulonovu granicu, od istočne do zapadne strane – Gadov deo.
EZE 48:28 Uz Gadovu granicu, s južne strane prema jugu, granica ide od Tamara do voda Merive kadiske, duž potoka do Velikog mora.
EZE 48:29 To je zemlja koju ćete žrebom razdeliti Izrailjevim plemenima. To su njihovi delovi – govori Gospod Bog.
EZE 48:30 Ovo su gradski izlazi: na severnoj strani, u dužini od četiri hiljade pet stotina lakata,
EZE 48:31 biće troja vrata. Vrata će nositi imena Izrailjevih plemena: vrata Ruvimova, vrata Judina i vrata Levijeva.
EZE 48:32 I na istočnoj strani, u dužini od četiri hiljade pet stotina lakata, biće troja vrata: vrata Josifova, vrata Venijaminova i vrata Danova.
EZE 48:33 Na južnoj strani, u dužini od četiri hiljade pet stotina lakata, biće troja vrata: vrata Simeunova, vrata Isaharova i vrata Zavulonova.
EZE 48:34 Na zapadnoj strani, u dužini od četiri hiljade pet stotina lakata, biće troja vrata: vrata Gadova, vrata Asirova i vrata Neftalimova.
EZE 48:35 Svuda unaokolo: osamnaest hiljada lakata. Grad će se od tog dana zvati: Gospod je ovde.“
DAN 1:1 Treće godine Joakima, cara Jude, Navuhodonosor, car Vavilona, dođe do Jerusalima i opkoli ga.
DAN 1:2 Gospod je predao Joakima, Judinog cara, u njegove ruke i deo posuđa iz Doma Gospodnjeg. Navuhodonosor ih je odneo u zemlju Senar i doneo ih u hram svoga boga. Posuđe je položio u riznicu svoga boga.
DAN 1:3 Tada je car naredio Asfenazu, starešini svojih dvorana, da dovedu neke od Izrailjaca iz carske loze i plemstva –
DAN 1:4 mladiće bez ikakve mane, dobrog izgleda, umešne u svakoj vrsti mudrosti, vrsne u znanju i rasuđivanju, i sposobne za službu na carskom dvoru – da ih nauče pismu i jeziku Haldejaca.
DAN 1:5 Car im je odredio svakodnevni obrok od careve hrane i vina. Zapovedio je da se obrazuju tri godine, a potom neka stupe u carsku službu.
DAN 1:6 Među ovima su bili Danilo, Ananija, Misailo i Azarija, iz Judinog plemena.
DAN 1:7 Starešina dvorana im je dao druga imena: Danilu je dao ime „Valtazar“, Ananiji „Sedrah“, Misailu „Misah“, a Azariji „Avdenago“.
DAN 1:8 Danilo je rešio da se ne okalja carevom hranom i vinom, pa je zamolio starešinu dvorana da mu dozvoli da se ne okalja.
DAN 1:9 Bog je dao Danilu da zadobije blagonaklonost i milosrđe starešine dvorana.
DAN 1:10 Starešina dvorana reče Danilu: „Bojim se mog gospodara cara, koji vam je odredio hranu i piće. A šta kad primeti da su vam lica mršavija od ostalih mladića vaših godina? Tada bih ja platio glavom pred carem za vašu krivicu.“
DAN 1:11 Danilo reče nadgledniku koga je starešina dvorana postavio nad Danilom, Ananijom, Misailom i Azarijom:
DAN 1:12 „Molim te, pokušaj sa svojim slugama deset dana. Neka nam daju samo povrće za jelo i vodu za piće.
DAN 1:13 Onda uporedi naš izgled sa izgledom mladića koji su jeli od careve hrane, pa postupaj sa svojim slugama prema onome što vidiš.“
DAN 1:14 Složi se on sa ovim i pokuša to s njima deset dana.
DAN 1:15 Kad je isteklo deset dana, oni su izgledali bolje i uhranjenije od svih drugih mladića koji su jeli od careve hrane.
DAN 1:16 Tako je nadglednik odnosio njihov obrok hrane i vina i davao im povrće.
DAN 1:17 Ovoj četvorici mladića Bog je dao znanje i umešnost u svakoj vrsti pisanja i mudrosti; a Danilo se razumeo u sva viđenja i snove.
DAN 1:18 Kad je isteklo vreme koje je car odredio da ih dovedu, starešina dvorana ih je doveo pred Navuhodonosora.
DAN 1:19 Car je razgovarao s njima, ali se među njima nije našao niko kao Danilo, Ananija, Misailo i Azarija. Zato su bili postavljeni u carsku službu.
DAN 1:20 Kad ih je car pitao o svemu što se tiče mudrosti i razumevanja, utvrdio je da su deset puta bolji od svih čarobnjakâ i gatarâ u njegovom carstvu.
DAN 1:21 Danilo je ostao tamo do prve godine cara Kira.
DAN 2:1 U drugoj godini svoje vladavine, Navuhodonosor je sanjao snove. On se toliko uznemirio, da mu san nije dolazio na oči.
DAN 2:2 Car je naredio da se pozovu čarobnjaci, gatari, vračari i Haldejci, da kažu caru šta je sanjao. Kad su došli, stali su pred cara.
DAN 2:3 Car im reče: „Sanjao sam san i uznemiren sam; hoću da znam šta taj san znači.“
DAN 2:4 Haldejci odgovoriše caru na aramejskom: „O, care, da si živ doveka! Ispričaj san svojim slugama, a mi ćemo protumačiti njegovo značenje.“
DAN 2:5 Car odgovori Haldejcima: „Izdajem proglas: ako mi ne kažete kakav sam san imao i šta je njegovo tumačenje, bićete rastrgnuti na delove, a vaše kuće ležaće u ruševinama.
DAN 2:6 A ako mi kažete kakav sam san imao i šta je njegovo značenje, dobićete od mene darove, nagrade i veliku počast. Stoga mi recite šta je bio moj san i protumačite njegovo značenje.“
DAN 2:7 Oni mu opet odgovoriše: „Neka car ispriča san svojim slugama, a mi ćemo protumačiti njegovo značenje.“
DAN 2:8 Ali car im odgovori: „Znam ja pouzdano da hoćete da dobijete na vremenu, pošto vidite da sam izdao proglas,
DAN 2:9 da ako mi ne kažete kakav sam san imao, postoji samo jedna presuda za vas. Vi ste se dogovorili da mi saopštite lažljive i zavodljive reči, dok se prilike ne promene. Stoga mi recite kakav sam san imao, a ja ću znati da li ste protumačili njegovo značenje.“
DAN 2:10 Haldejci odgovoriše caru: „Nema na zemlji čoveka koji bi mogao da razjasni što car zahteva. Nikada jedan car, bilo kako da je veliki i moćan, nije tražio tako nešto od čarobnjaka, gatara i Haldejaca.
DAN 2:11 Teško je to što car zahteva; ne postoji niko ko bi to mogao da otkrije caru osim bogova koji ne borave među ljudima.“
DAN 2:12 Zbog svega ovoga car se toliko razgnevio da je naredio da se pobiju svi mudraci u Vavilonu.
DAN 2:13 Kad je bila izdana naredba da se pobiju svi mudraci, tražili su i Danila i njegove drugove da ih ubiju.
DAN 2:14 Tada se Danilo obratio mudrim i razboritim rečima Ariohu, zapovedniku careve telesne straže, koji je izašao da pobije vavilonske mudrace.
DAN 2:15 Upitao je carevog zapovednika Arioha: „Zašto je careva naredba toliko stroga?“ Arioh obavesti Danila.
DAN 2:16 Na to je Danilo otišao caru i tražio od cara da mu da vreme kako bi mogao da protumači značenje sna.
DAN 2:17 Posle toga je Danilo otišao svojoj kući i obavestio o tome Ananiju. Misaila i Azariju,
DAN 2:18 kako bi tražili milost Boga nebeskog u pogledu ove tajne, da ne bi i Danilo i njegovi drugovi nastradali sa vavilonskim mudracima.
DAN 2:19 Ta je tajna bila otkrivena Danilu noću, u viđenju. Danilo je blagoslovio Boga nebeskog.
DAN 2:20 Danilo reče:
DAN 2:21 On menja vremena i doba,
DAN 2:22 On otkriva stvari duboke i tajne,
DAN 2:23 Hvalim te i slavim, Bože otaca mojih,
DAN 2:24 Danilo je otišao k Ariohu, koga je car odredio da pobije vavilonske mudrace i rekao mu: „Ne ubijaj vavilonske mudrace; odvedi me pred cara, a ja ću caru protumačiti značenje sna.“
DAN 2:25 Arioh je odmah doveo Danila pred cara i rekao mu: „Našao sam među Judinim izgnanicima čoveka koji može caru da objasni značenje sna!“
DAN 2:26 Car upita Danila, kome je ime bilo i Valtazar: „Da li stvarno možeš da mi kažeš kakav sam san imao, i protumačiš ga?“
DAN 2:27 Danilo odgovori caru: „Tajnu, za koju car pita, ne mogu rasvetliti mudraci, gatari, čarobnjaci i zvezdoznanci,
DAN 2:28 ali postoji Bog na nebu koji otkriva tajne. On je obznanio caru Navuhodonosoru šta će se dogoditi u danima što dolaze. Ovo je tvoj san, ovo su viđenja, koja su ti došla na um na tvojoj postelji:
DAN 2:29 Tebi su, o, care, došle misli na tvojoj postelji o stvarima koje će se dogoditi kasnije, a onaj što otkriva tajne objavio ti je šta će se dogoditi.
DAN 2:30 Ova tajna mi je bila otkrivena ne zato što imam više mudrosti od svih živih, nego da bi car saznao njeno značenje, i da bi doznao kakve su ti misli došle na um.
DAN 2:31 Ti si, o, care, video veliki kip. Kip je bio ogroman i izvanredno blistav. Stajao je ispred tebe, a izgled mu je bio zastrašujući.
DAN 2:32 Glava kipa je bila od čistog zlata, prsa i ruke od srebra, trbuh i bedra od bronze,
DAN 2:33 noge od gvožđa, a stopala delom od gvožđa, delom od gline.
DAN 2:34 Dok si ti gledao, odvalio se jedan kamen, ali ne ljudskim rukama, udario kip u stopala od gvožđa i gline i razbio ih.
DAN 2:35 Istog časa su se smrvili i gvožđe i glina, bronza, srebro i zlato. Postali su kao pleva na gumnu u leto; dunuo je vetar i sve ih odneo bez traga. A kamen koji je udario u kip postao je velika planina, koja je ispunila svu zemlju.
DAN 2:36 To je san. Sada ćemo saopštiti caru njegovo tumačenje.
DAN 2:37 Ti si, care, car nad carevima, kome je Bog nebeski dao carstvo, silu, moć i slavu.
DAN 2:38 U tvoje ruke je predao ljude, svuda gde žive, zveri poljske i ptice nebeske, i učinio te vladarem nad svima njima. Ti si ta glava od zlata.
DAN 2:39 Posle tebe će nastati drugo carstvo, manje od tvog, pa treće carstvo, od bronze, koje će vladati nad svom zemljom.
DAN 2:40 Četvrto carstvo će biti čvrsto kao gvožđe, kao gvožđe koje sve lomi i mrvi. Kao što gvožđe sve satire, tako će ono razbiti i satrti sva ta carstva.
DAN 2:41 To što si video da su stopala i prsti delom od gline, a delom od gvožđa, znači da će se to carstvo podeliti. Ipak, u njemu će ostati nešto od čvrstine gvožđa, jer si video gvožđe pomešano sa glinom.
DAN 2:42 A to što su prsti na stopalima delom od gvožđa, a delom od gline, znači da će carstvo biti delom jako, delom krhko.
DAN 2:43 Video si i da je gvožđe pomešano sa običnom glinom. To znači da će se mešati sa semenom drugih naroda, ali da se neće održati zajedno, kao što se ni gvožđe ne može pomešati s glinom.
DAN 2:44 U vreme tih careva Bog nebeski će uspostaviti carstvo, koje nikada neće biti uništeno, niti će se to carstvo ostaviti drugom narodu. Ono će razbiti i okončati sva ona carstva, a sâmo će ostati doveka,
DAN 2:45 baš kao što si video da se odvalio kamen, ali ne ljudskom rukom, i smrvio gvožđe, bronzu, glinu, srebro i zlato. Veliki Bog je obznanio caru šta će se dogoditi kasnije. San je istinit, a tumačenje mu je pouzdano.“
DAN 2:46 Tada car Navuhodonosor pade ničice, pokloni se Danilu i naredi da mu se prinesu žitna žrtva i kad.
DAN 2:47 Car reče Danilu: „Tvoj Bog je, zaista, Bog nad bogovima, gospodar carevima i Otkrivatelj tajni, kad si mogao da otkriješ ovu tajnu.“
DAN 2:48 Car je uzvisio Danila, i dao mu mnogo velikih darova. Postavio ga je za upravitelja sve vavilonske oblasti i glavara svih vavilonskih mudraca.
DAN 2:49 No, Danilo je zamolio cara da poslove vavilonske oblasti poveri Sedrahu, Misahu i Avdenagu. Sâm Danilo je ostao na carevom dvoru.
DAN 3:1 Car Navuhodonosor je napravio zlatni kip, visine šezdeset lakata, i širine šest lakata. Postavio ga je u dolini Duri, u vavilonskoj pokrajini.
DAN 3:2 Tada je car Navuhodonosor poslao da se saberu satrapi, namesnici, upravitelji, savetnici, rizničari, sudije, pravnici i svi pokrajinski namesnici, da dođu na posvećenje kipa, koji je podigao car Navuhodonosor.
DAN 3:3 Kad su se satrapi, namesnici, upravitelji, savetnici, rizničari, sudije, pravnici i svi pokrajinski namesnici sabrali na posvećenje kipa, koji je podigao car Navuhodonosor, stali su ispred kipa koji je on postavio.
DAN 3:4 Tada glasnik objavi glasno: „Narodi, plemena i jezici, naređuje vam se,
DAN 3:5 da kad začujete glas roga, frule, kitare, lire, gajdi, i svih ostalih svirala, padnete i poklonite se zlatnom kipu, koji je podigao car Navuhodonosor.
DAN 3:6 Ko ne padne i ne pokloni se, istog će trena biti bačen u užarenu peć.“
DAN 3:7 Čim je sav narod začuo glas roga, frule, kitare, lire, gajdi, i svih ostalih svirala, svi su narodi, plemena i jezici pali i poklonili se kipu koji je podigao car Navuhodonosor.
DAN 3:8 U taj čas pristupe neki Haldejci i optuže Judejce.
DAN 3:9 Rekli su caru Navuhodonosoru: „O, care, da si živ doveka!
DAN 3:10 Ti si, care, izdao naredbu da svaki čovek koji začuje glas roga, frule, kitare, lire, gajdi, i svih ostalih svirala, padne i pokloni se zlatnom liku.
DAN 3:11 A ko ne padne i ne pokloni se, da bude bačen u užarenu peć.
DAN 3:12 Ali ima tu nekih Judejaca kojima si poverio upravu vavilonske oblasti: Sedrah, Misah i Avdenago. Oni ne mare za tebe, o, care; oni ne služe tvom bogu i ne klanjaju se zlatnom kipu, koji si podigao.“
DAN 3:13 Tada je Navuhodonosor, kipteći od gneva, naredio da dovedu Sedraha, Misaha i Avdenaga. Kad su ove ljude doveli pred cara,
DAN 3:14 Navuhodonosor im reče: „Da li je to istina Sedraše, Misaše i Avdenago, da ne služite mojim bogovima i ne klanjate se zlatnom kipu koji sam podigao?
DAN 3:15 Jeste li spremni da padnete ničice i poklonite se kipu koji sam napravio kad začujete glas roga, frule, kitare, lire, gajdi, i svih ostalih svirala? Ako se ne poklonite, bićete istog časa bačeni u užarenu peć.“
DAN 3:16 Sedrah, Misah i Avdenago odgovoriše caru Navuhodonosoru: „Nije potrebno da ti odgovorimo na to.
DAN 3:17 Ako već tako mora da bude, naš Bog kome služimo, koji može da nas izbavi iz užarene peći, izbaviće nas iz tvoje ruke.
DAN 3:18 Ali ako to i ne učini, znaj, care, da nećemo služiti tvojim bogovima, niti ćemo se pokloniti kipu koji si podigao.“
DAN 3:19 Tada se Navuhodonosor toliko razbesneo na Sedraha, Misaha i Avdenaga, da mu se lice izobličilo. Onda je zapovedio da se peć ugreje sedam puta jače nego što se običavalo,
DAN 3:20 i naredio jakim ljudima iz svoje vojske da svežu Sedraha, Misaha i Avdenaga, i da ih bace u užarenu peć.
DAN 3:21 Tako su ih svezali, pa su ih u njihovim plaštevima, odorama, kapama i ostaloj odeći bacili usred užarene peći.
DAN 3:22 Pošto je careva zapovest bila hitna, a peć suviše užarena, plamen je ubio ljude koji su nosili Sedraha, Misaha i Avdenaga.
DAN 3:23 Tako ova tri čoveka, Sedrah, Misah i Avdenago svezani padnu usred užarene peći.
DAN 3:24 Tada se car Navuhodonosor prepao, pa je brzo ustao. Rekao je svojim savetnicima: „Nismo li bacili tri svezana čoveka u užarenu peć?“ Oni odgovoriše: „Tako je, care.“
DAN 3:25 On odgovori: „A ja, evo, vidim četiri čoveka kako hodaju u ognju, a nisu ni vezani ni ozleđeni; četvrti izgleda kao sin bogova.“
DAN 3:26 Tada Navuhodonosor priđe vratima užarene peći i viknu: „Sedraše, Misaše i Avdenago, sluge Boga Svevišnjega, izađite i dođite ovamo!“ Sedrah, Misah i Avdenago izađu iz užarene peći.
DAN 3:27 Zatim su se okupili satrapi, namesnici, upravitelji i carevi savetnici da pogledaju ove ljude kojima oganj nije naudio; kosa na glavi im nije bila oprljena, plaštevi im nisu nagoreli, a nije se osetio ni miris ognja na njima.
DAN 3:28 Tada Navuhodonosor reče: „Neka je blagosloven Bog Sedrahov, Misahov i Avdenagov, koji je poslao svog anđela da izbavi svoje sluge! Oni su se pouzdali u njega, te nisu poslušali carevu naredbu, već su radije stavili svoj život na kocku, da ne bi služili i klanjali se ni jednom drugom bogu osim svome Bogu.
DAN 3:29 Stoga izdajem naredbu, o narodi, plemena i jezici: svako ko vređa Sedrahovog, Misahovog i Avdenagovog Boga, biće rastrgnut na delove, a kuća će mu ležati u ruševinama, jer nema nikakvog boga koji tako može da izbavi!“
DAN 3:30 Tada je car unapredio Sedraha, Misaha i Avdenaga u vavilonskoj oblasti.
DAN 4:1 Car Navuhodonosor svim narodima, plemenima i jezicima, koji žive po svoj zemlji: Neka se umnoži vaše blagostanje!
DAN 4:2 Čini mi zadovoljstvo da vam kažem o znacima i čudima, koje je Bog Svevišnji učinio za mene.
DAN 4:3 Kako li su veliki njegovi znaci!
DAN 4:4 Ja, Navuhodonosor, živeo sam spokojno u svom domu, cvetajući u svom dvoru.
DAN 4:5 A onda sam usnio san koji me je preplašio. Dok sam bio na svojoj postelji, glavom su mi prolazile slike i viđenja koja su me uznemirila.
DAN 4:6 Zato sam izdao zapovest da se dovedu svi vavilonski mudraci i da mi saopšte tumačenje sna.
DAN 4:7 Kada su došli čarobnjaci, gatari, Haldejci i zvezdoznanci, ispričao sam im svoj san, ali nisu mogli da kažu njegovo tumačenje.
DAN 4:8 Na kraju je pred mene došao Danilo, u kome su duhovi svetih bogova. (Njemu je ime i Valtazar, prema imenu moga boga.) Tada sam mu ispričao svoj san, govoreći:
DAN 4:9 „Valtazare, glavaru čarobnjaka, znam da su u tebi duhovi svetih bogova, i da ti nijedna tajna ne zadaje muku. Evo viđenja koje sam imao, a ti mi reci šta je njegovo značenje.
DAN 4:10 U viđenjima koja su mi na postelji prolazila glavom, video sam jedno drvo nasred zemlje; bilo je veoma visoko.
DAN 4:11 Drvo je poraslo i postalo moćno. Visinom je dopiralo do neba, tako da se videlo sa svih krajeva zemlje.
DAN 4:12 Lišće mu je bilo predivno, a rod obilan. Na njemu je bilo hrane za sve. Pod njim su poljske zveri nalazile hlad, a na njegovim granama su živele ptice nebeske; sva su se stvorenja hranila od njega.
DAN 4:13 Dok sam gledao viđenja koja su mi na postelji prolazila glavom, gle, s neba siđe sveti stražar.
DAN 4:14 On snažno povika i reče ovako: ’Posecite drvo, okrešite mu grane, pokidajte mu lišće i pobacajte mu rod; neka se razbeže zveri ispod njega i ptice sa njegovih grana.
DAN 4:15 Ipak, ostavite mu u zemlji panj s korenom, okovan obručem od gvožđa i bronze, u poljskoj travi. Neka ga kvasi rosa nebeska i neka sa zverima deli travu zemaljsku.
DAN 4:16 Neka mu se ljudsko srce promeni u srce životinjsko, i neka sedam vremena pređu preko njega.
DAN 4:17 To je presuda koju su stražari odredili, zapovest koju su izrekli sveti, da bi svi živi znali da Svevišnji vlada nad ljudskim carstvom. On ga daje kome hoće, i postavlja nad njim najnižeg od ljudi.’
DAN 4:18 To je san koji sam sanjao ja, car Navuhodonosor, a ti mi ga, Valtazare, rastumači, pošto nijedan od mudraca u mom carstvu nije mogao da mi obznani njegovo tumačenje. Ipak, ti to možeš, jer je duh svetih bogova u tebi.“
DAN 4:19 Na to se Danilo, koji se još zove i „Valtazar“, na trenutak smeo; misli su ga uznemirile. Car mu reče: „Valtazare, ne daj da te uznemiri san i njegovo značenje.“ Valtazar odgovori: „Gospodaru moj, neka taj san bude za tvoje mrzitelje, i njegovo značenje za tvoje neprijatelje!
DAN 4:20 Ti si video drvo koje je toliko poraslo i postalo silno, da je visinom doseglo do neba, pa ga je cela zemlja mogla videti.
DAN 4:21 Lišće mu je bilo predivno, a urod obilan, te je bilo hrane za sve. Pod njim su poljske zveri nalazile hlad, a ptice nebeske živele u njegovim granama.
DAN 4:22 Ti si, care, to drvo, jer si postao veliki i silan! Veličina ti je porasla i dosegla do neba, a tvoja vladavina do kraja zemlje.
DAN 4:23 Car je video i svetog stražara, koji je sišao sa neba i rekao: ’Posecite drvo i uništite ga, ali mu ostavite u zemlji panj s korenom, okovanog obručem od gvožđa i bronze, u poljskoj travi. Neka ga kvasi rosa nebeska i neka sa zverima deli travu zemaljsku, dok preko njega ne prođe sedam vremena.’
DAN 4:24 Ovo je tumačenje, o, care: to je odluka Svevišnjega, koja će se izvršiti na mom gospodaru, caru.
DAN 4:25 Prognaće te iz ljudskog društva, i boravište će ti biti među poljskim zverinjem. Hranićeš se travom kao goveda, kvasiće te rosa nebeska, i sedam će vremena preći preko tebe, dok ne spoznaš da Svevišnji vlada nad ljudskim carstvom, i da ga daje kome hoće.
DAN 4:26 A to što su zapovedili da se ostavi panj s korenjem, znači da će ti se carstvo vratiti kad spoznaš da Nebesa vladaju.
DAN 4:27 Zato, o, care, neka ti moj savet bude ugodan: reši se svojih greha čineći pravdu, i svojih bezakonja milošću prema siromasima, da bi se produžilo tvoje blagostanje.“
DAN 4:28 Sve se to dogodilo Navuhodonosoru.
DAN 4:29 Nakon dvanaest meseci, dok je šetao po krovu carskog dvora u Vavilonu,
DAN 4:30 car reče: „Nije li ovo veliki Vavilon, koji sam podigao svojom silnom moći sebi za carsku prestonicu, na slavu svoga veličanstva?“
DAN 4:31 Reči su još bile na carevim usnama kad je sišao glas s neba, govoreći: „Odlučeno je za tebe, care Navuhodonosore: oduzima ti se carstvo.
DAN 4:32 Prognaće te iz ljudskog društva, i boravište će ti biti među poljskim zverinjem. Hranićeš se travom kao goveda, i sedam će vremena preći preko tebe, dok ne uvidiš da Svevišnji vlada nad ljudskim carstvom, i da ga daje kome hoće.“
DAN 4:33 Odluka je odmah sprovedena. Navuhodonosor je bio prognan iz ljudskog društva, jeo je travu, kvasila ga je rosa nebeska, kosa mu je narasla kao orlovsko perje, a nokti kao ptičje kandže.
DAN 4:34 Kada se to vreme navršilo, ja, Navuhodonosor, podigao sam svoje oči prema nebu i razum mi se vratio. Tada sam blagoslovio Svevišnjeg, slaveći i veličajući onoga koji živi zauvek.
DAN 4:35 Svi stanovnici zemlje
DAN 4:36 Istog časa mi se vratio razum, a uz moju carsku čast vratila mi se i slava i sjaj. Tada su me potražili moji savetnici i velikaši, pa mi je bilo vraćeno carstvo. Uz to sam postao još moćniji.
DAN 4:37 Sada ja, Navuhodonosor, slavim i uzvisujem nebeskog cara, čija su sva dela istina, a putevi pravda; on je onaj koji može da ponizi one koji hode oholo.
DAN 5:1 Car Valtasar je priredio gozbu za svojih hiljadu velikaša, pa je pred njima pio vino.
DAN 5:2 Kada ga je vino omamilo, Valtasar je naredio da se donesu zlatne i srebrne posude, koje je njegov otac Navuhodonosor doneo iz Doma u Jerusalimu, da car, njegovi velikaši, njegove žene i inoče piju iz njih.
DAN 5:3 Kada su doneli zlatne posude koje su bile odnesene iz Božijeg Doma u Jerusalimu, iz njih su pili car, njegovi velikaši, njegove žene i inoče.
DAN 5:4 Pili su vino iz njih i proslavljali svoje bogove od zlata i srebra, bronze i gvožđa, drveta i kamena.
DAN 5:5 Tog časa su se pojavili prsti ljudske ruke pišući po okrečenom zidu carskog dvora nasuprot svećnjaka. Car je video dlan ljudske ruke kako piše.
DAN 5:6 Car je prebledeo uznemiren mislima. Oduzele su mu se noge u kukovima, a kolena počela da mu klecaju.
DAN 5:7 Car pozva čarobnjake, Haldejce i gatare, pa reče vavilonskim mudracima: „Čovek koji pročita ovo pismo i protumači mi ga biće obučen u skerlet, nosiće zlatan lanac oko vrata, i vladaće kao treći u carstvu.“
DAN 5:8 Pristupili su svi mudraci, ali niko nije mogao da ga pročita ili da iznese caru njegovo tumačenje.
DAN 5:9 Car se tada veoma uznemirio, pa je još više prebledeo. Njegovi velikaši su bili zbunjeni.
DAN 5:10 Kad je carica čula reči cara i velikaša, došla je u gozbenu dvoranu i rekla: „Živ bio, care, doveka! Neka te misli ne uznemiravaju i neka ti lice ne bledi!
DAN 5:11 Postoji čovek u tvom carstvu u kome je duh svetih bogova. U vreme tvoga oca u njemu se našlo prosvetljenje, razum i mudrost, koja je kao mudrost bogova. Tvoj otac, car Navuhodonosor, postavio ga je za upravitelja nad čarobnjacima, gatarima, Haldejcima i zvezdoznancima.
DAN 5:12 I pošto se u Danilu, koga je car nazvao Valtazarom, našao izuzetan duh, znanje, razum da tumači snove, da rešava zagonetke i da razjašnjava teške stvari, ti ga pozovi, a on će ti izložiti tumačenje pisma.“
DAN 5:13 Tada su Danila doveli pred cara, i car mu reče: „Da li si ti Danilo, jedan od Judinih izgnanika, koje je moj otac, car, doveo iz Jude?
DAN 5:14 Čuo sam da je u tebi duh bogova, i da se u tebi našlo prosvetljenje, razum i izuzetna mudrost.
DAN 5:15 Doveli su mi mudrace i gatare da mi pročitaju ovo pismo i da mi saopšte njegovo tumačenje, ali oni nisu u stanju da mi izlože njegovo tumačenje.
DAN 5:16 Čuo sam da si u stanju da tumačiš i rešavaš teške stvari. Ako možeš da pročitaš ovo pismo i saopštiš mi njegovo tumačenje, bićeš odeven u skerlet, oko vrata će ti biti stavljen zlatni lanac, i vladaćeš kao treći u carstvu.“
DAN 5:17 Tada Danilo odgovori caru: „Svoje darove zadrži za sebe, i svoje nagrade daj drugom. Ja ću caru pročitati pismo i saopštiti mu njegovo tumačenje.
DAN 5:18 O, care, Svevišnji Bog je dao tvome ocu Navuhodonosoru carstvo, veličinu, veličanstvo i slavu.
DAN 5:19 Od veličine koje mu je dao, drhtali su i strahovali svi narodi, plemena i jezici; ubijao je koga je hteo i ostavljao u životu koga je hteo, uzvisivao je koga je hteo i ponižavao koga je hteo.
DAN 5:20 Ali kada mu se srce uzoholilo, a duh mu okoreo od ponosa, bio je skinut sa svog carskog prestola i slava mu je bila oduzeta.
DAN 5:21 Bio je proteran iz ljudskog društva, a um mu je postao kao životinjski, pa mu je boravište bilo sa divljim magarcima. Jeo je travu kao goveda, rosa nebeska mu je kvasila telo, dok nije spoznao da Bog Svevišnji vlada nad ljudskim carstvom, i nad njim postavlja koga hoće.
DAN 5:22 A ti, Valtasare, sine njegov, nisi ponizio svoje srce iako si znao sve ovo,
DAN 5:23 nego si se digao protiv Gospoda nebeskog. Ti si doneo sudove iz njegovog Doma, pa ste ti, tvoji velikaši, tvoje žene i inoče, pili vino iz njih, i slavili svoje bogove od srebra i zlata, bronze i gvožđa, drveta i kamena, koji niti vide, niti čuju, niti razumeju, a nisi dao slavu Bogu koji u svojoj ruci drži tvoju dušu i sve tvoje puteve.
DAN 5:24 Zato je poslao ruku koja je napisala ovaj natpis.
DAN 5:25 Ovo je natpis koji je napisan: mene, mene, tekel, farsin.
DAN 5:26 Ovo je značenje poruke:
DAN 5:27 Tekel – bio si izmeren na vagi, i našlo se da si prelagan;
DAN 5:28 Farsin – podeljeno je tvoje carstvo i dano Međanima i Persijancima.“
DAN 5:29 Tada su, na Valtasarovu zapovest, Danila obukli u skerlet, oko vrata mu stavili zlatni lanac, i proglasili da će vladati kao treći u carstvu.
DAN 5:30 Te iste noći je Valtasar, haldejski car, bio ubijen.
DAN 5:31 Carstvo je preuzeo Darije, Međanin. Bilo mu je oko šezdeset dve godine.
DAN 6:1 Dariju se svidelo da postavi nad carstvom stotinu dvadeset satrapa, da budu po celom carstvu,
DAN 6:2 a nad njima tri načelnika, među kojima je bio i Danilo. Njima su satrapi polagali račun da car ne bi bio na gubitku.
DAN 6:3 Taj Danilo je svojim izuzetnim duhom nadmašivao načelnike i satrape, pa je car mislio da ga postavi nad celim carstvom.
DAN 6:4 Tada su načelnici i satrapi gledali da nađu neku zamerku Danilovoj upravi nad carstvom, ali nisu mogli da mu nađu ni zamerku ni grešku, jer je bio pouzdan. Tako nisu mogli da pronađu na njemu ni nemara ni greške.
DAN 6:5 Tada su ti ljudi rekli: „Nećemo naći na Danilu nikakvu zamerku, osim ako ne nađemo nešto protiv njega u vezi sa zakonom njegovog Boga.“
DAN 6:6 Tako su se ti načelnici i satrapi sjatili pred carem i rekli mu: „O, care Darije, živ bio doveka!
DAN 6:7 Dogovorili su se svi načelnici carstva, upravitelji, satrapi, savetnici i namesnici, da car izda naredbu i zabranu: svako ko uputi molbu nekom bogu ili čoveku u roku od trideset dana osim tebi, care, neka bude bačen u lavlju jamu.
DAN 6:8 Sada, care, izdaj zabranu i potpiši je, pošto se tako, po neopozivom zakonu Međana i Persijanaca, ne može promeniti.“
DAN 6:9 Tako je car Darije potpisao pismo sa zabranom.
DAN 6:10 Kad je Danilo čuo da je naredba bila napisana, otišao je svojoj kući, gde su prozori njegove gornje sobe bili otvoreni prema Jerusalimu. Tu se on tri puta dnevno spuštao na kolena, moleći i hvaleći Boga, kao što je uvek radio.
DAN 6:11 Tada su ti ljudi banuli i zatekli Danila kako se moli i priziva svog Boga.
DAN 6:12 Zatim su pristupili caru i spomenuli mu carsku zabranu: „O, care, zar nisi potpisao zabranu prema kojoj će svako ko uputi molbu nekom bogu ili čoveku u roku od trideset dana, osim tebi, biti bačen u lavlju jamu?“ Car odgovori: „Zapovest ostaje na snazi prema zakonu Međana i Persijanaca, te se ne može opozvati.“
DAN 6:13 Oni odgovore caru: „Danilo, jedan od izgnanika iz Jude, ne mari za tebe, o, care, ni za tvoju zabranu koju si potpisao; on se tri puta dnevno moli svome Bogu.“
DAN 6:14 Kad je car to čuo, veoma se uznemirio. Bio je rešen da spase Danila, pa je sve do zalaska sunca svim silama nastojao da ga izbavi.
DAN 6:15 Ali oni ljudi navališe na cara, govoreći: „Znaj, care, da se prema zakonu Međana i Persijanaca, nijedna zabrana ili naredba koju car izda, ne može promeniti.“
DAN 6:16 Tada je car naredio da dovedu Danila i da ga bace u lavlju jamu. Car reče Danilu: „Neka te izbavi Bog tvoj kome neprestano služiš.“
DAN 6:17 Zatim su doneli kamen i stavili ga na otvor jame, a car ga je zapečatio svojim pečatnim prstenom i pečatnim prstenom svojih velikaša, da se ništa za Danila ne bi moglo promeniti.
DAN 6:18 Car se vratio u svoj dvor. Noć je proveo bez jela, i nije dao da mu dovedu suložnice. San mu nije dolazio na oči.
DAN 6:19 U sam osvit zore, car ustane i užurbano ode do lavlje jame.
DAN 6:20 Kad je prišao jami, pozvao je Danila žalosnim glasom. Car reče Danilu: „Danilo, slugo Boga živoga, da li je Bog, kome neprestano služiš, mogao da te izbavi od lavova?“
DAN 6:21 Danilo odgovori: „O, care, živ bio doveka!
DAN 6:22 Moj Bog je poslao svog anđela, koji je zatvorio čeljusti lavovima, te mi nisu naudili, zato što sam se našao nevinim pred njim. Ni tebi, care, nisam ništa skrivio.“
DAN 6:23 Car se zbog toga veoma obradovao, pa je naredio da izvuku Danila iz jame. Kad su izvukli Danila iz jame, nije se na njemu našla nijedna rana, jer se pouzdao u Boga.
DAN 6:24 Tada je car naredio da dovedu one ljude što su zlonamerno optužili Danila, i bace ih u lavlju jamu, zajedno sa njihovim ženama i njihovom decom. I još nisu ni došli na dno jame, kad su ih lavovi zgrabili i smrskali im sve kosti.
DAN 6:25 Zatim je car Darije napisao pismo svim narodima, plemenima i jezicima, koji žive po svoj zemlji: „Neka vam se umnoži blagostanje!
DAN 6:26 Izdajem naredbu: neka se svi ljudi po svim oblastima moga carstva boje i drhću pred Danilovim Bogom.
DAN 6:27 On izbavlja i oslobađa,
DAN 6:28 Danilo je napredovao tokom vladavine Darija i vladavine Kira Persijanca.
DAN 7:1 Prve godine Valtasara, cara Vavilona, Danilo je usnio san: viđenja su mu prolazila glavom dok je bio na svojoj postelji. Posle je zabeležio san, dajući sažet izveštaj.
DAN 7:2 Danilo reče: „U viđenju koje sam imao noću, video sam četiri nebeska vetra kako dižu buru na velikom moru.
DAN 7:3 Iz mora su izašle četiri ogromne zveri; svaka je bila drugačija.
DAN 7:4 Prva je bila kao lav, i imala je orlova krila. Dok sam gledao, krila joj se iščupaše, pa je bila podignuta sa zemlje i postavljena na noge kao čovek, a dano joj je i ljudsko srce.
DAN 7:5 Zatim sam video drugu zver, sličnu medvedu, koja je bila uspravljena na jednu stranu. Držala je tri rebra u čeljustima, među zubima. Bilo joj je rečeno: ’Ustani i nažderi se mesa!’
DAN 7:6 Zatim sam pogledao, a ono, treća zver slična leopardu. Na leđima joj četiri ptičja krila. Imala je četiri glave i dana joj je vlast.
DAN 7:7 Među noćnim viđenjima video sam sledeće viđenje: četvrta zver, strašna, užasna i izuzetno moćna. Imala je ogromne zube od gvožđa; proždirala je i drobila, a što je ostalo, to je izgazila nogama. Bila je drugačija od svih drugih zveri pre nje; imala je i deset rogova.
DAN 7:8 Dok sam tako posmatrao, izrastao je jedan mali rog među njima, a prva tri roga su bila iščupana pred njim. I gle, na rogu su bile oči, kao ljudske oči, i usta koja su oholo govorila.
DAN 7:9 Gledao sam sve dok se nisu postavili prestoli, i onaj od iskona sede na svoje mesto. Odeća mu je bila bela kao sneg, a kosa kao čista vuna. Presto su mu bili ognjeni plamenovi, a točkovi užareni oganj.
DAN 7:10 Ognjena reka je izvirala i tekla pred njim. Hiljadu hiljada mu je služilo, i deset hiljada puta deset hiljada je stajalo pred njim. Sud je zaseo, knjige su se otvorile.
DAN 7:11 Dok sam gledao, video sam da je zbog oholih reči, koje je rog govorio, zver bila ubijena, i da joj je telo izručeno užarenom ognju.
DAN 7:12 Ostalim zverima je bila oduzeta vlast, ali im je život bio produžen za jedno vreme i doba.
DAN 7:13 Gledao sam u noćnim viđenjima, i gle, neko kao sin čovečiji dolazi na oblacima nebeskim. On dođe do onoga od iskona, i dovedu ga k njemu.
DAN 7:14 Njemu je bila dana vlast, slava i carstvo, da mu služe svi narodi, plemena i jezici. Njegova vlast je večna vlast, koja nikada neće proći, i njegovo carstvo nikada neće propasti.
DAN 7:15 A u meni, Danilu, uznemirio se duh, i strava me je obuzela zbog viđenja koja su mi prolazila glavom.
DAN 7:16 Pristupio sam jednome od onih što su stajali i upitao ga o svemu ovome. On mi je odgovorio i izneo mi tumačenje ovih stvari.
DAN 7:17 ’Četiri ogromne zveri su četiri cara koji će se pojaviti u zemlji.
DAN 7:18 No, carstvo će primiti sveti Svevišnjega i posedovati ga zauvek, u veke vekova.’
DAN 7:19 Tada sam poželeo da saznam tačno značenje četvrte zveri, koja je bila drugačija od svih ostalih zveri, ona strašna, sa gvozdenim zubima i bronzanim kandžama, što je proždirala, drobila, i nogama gazila što je ostalo;
DAN 7:20 kao i deset rogova na njenoj glavi, i onaj rog što je iznikao tamo gde su prva tri roga otpala – rog koji je na sebi imao oči i usta koja su oholo govorila, i koji je izgledom bio veći od drugih rogova.
DAN 7:21 Gledao sam kako je taj rog vodio rat protiv svetih i nadvladavao ih,
DAN 7:22 dok nije došao onaj od iskona i doneo presudu u korist svetaca Svevišnjega, da je došlo vreme da sveti dobiju carstvo u posed.
DAN 7:23 Ovako mi je rekao: ’Četvrta zver biće četvrto carstvo na zemlji, koje će se razlikovati od svih drugih carstava. Ono će progutati sav svet, pregaziti ga i smrviti.
DAN 7:24 A deset rogova, to su deset careva koji će nastati iz tog carstva. Posle njih će se pojaviti jedan car, drugačiji od prethodnih, i pokoriti tri cara.
DAN 7:25 On će vređati Svevišnjega i mučiti svete Svevišnjega. Smišljaće kako da promeni doba i zakon; a oni će biti predani u njegove ruke na jedno vreme, dva vremena i polovinu vremena.
DAN 7:26 Tada će zasesti sud, oduzeti mu vlast, i biće uništen i potpuno zatrt.
DAN 7:27 Tada će se vladavina, vlast i veličina svih carstava pod nebom dati narodu svetaca Svevišnjeg. Njegovo carstvo je večno carstvo, i svaka će mu vlast služiti i slušati ga.’
DAN 7:28 Ovim se poruka završava: ja, Danilo, veoma sam se uznemirio u svojim mislima, lice mi je prebledelo, ali sam stvar sačuvao u svom srcu.“
DAN 8:1 U trećoj godini vladavine cara Valtasara, meni, Danilu, ukazalo se viđenje nakon onoga koje mi se ukazalo na početku.
DAN 8:2 Gledao sam u viđenju, i dok sam gledao, našao sam se u tvrđavi Susanu, u pokrajini Elamu. U viđenju sam video da sam kraj reke Ulaj.
DAN 8:3 I kako sam podigao oči, ugledao sam jednog ovna sa dva roga kako stoji pred rekom. Oba roga su bila dugačka, ali jedan rog je bio duži od drugog. Taj duži je narastao kasnije.
DAN 8:4 Video sam da ovan bode na zapad, sever i jug. Nijedna životinja nije mogla da mu se odupre, i ništa nije moglo da se izbavi od njega. Radio je šta je hteo, osilio se.
DAN 8:5 Dok sam razmišljao o tome, dođe jarac sa zapada i pređe preko sve zemlje, a da nije dotakao tlo. Jarac je imao veliki rog između očiju.
DAN 8:6 Dođe on do ovna sa dva roga, koga sam video gde stoji pred rekom, i zaleti se na njega silinom svoga gneva.
DAN 8:7 Video sam kako je stigao do ovna, pa ga je razjaren udario i slomio mu oba njegova roga, a u ovnu nije ostalo snage da mu se odupre. Onda ga je bacio na zemlju i izgazio ga; i nije bilo nikoga da izbavi ovna.
DAN 8:8 Jarac se veoma osilio, ali kada je bio na vrhuncu snage, slomio mu se onaj veliki rog; na njegovo mesto su izrasla četiri velika roga prema četiri nebeska vetra.
DAN 8:9 Iz jednog od ovih, iz malog, je izrastao jedan rog koji je veoma narastao prema jugu, istoku i prema Divnoj zemlji.
DAN 8:10 Narastao je sve do vojske nebeske, pa je oborio na zemlju neke od vojske i neke od zvezda, i izgazio ih.
DAN 8:11 Narastao je do samog kneza vojske, oduzeo mu svakodnevnu žrtvu i ponizio mesto njegovog Svetilišta.
DAN 8:12 Osim dnevne žrtve, u pobuni će mu biti predata i vojska. Istinu je bacio na zemlju, i što god je radio pošlo mu je za rukom.
DAN 8:13 Zatim sam čuo jednog sveca kako govori. Tada je drugi svetac rekao onome što je govorio: „Dokle će trajati viđenje o svakodnevnoj žrtvi, o pobuni koja pustoši, i o dopuštenju da se gazi Svetinja i nebeska vojska?“
DAN 8:14 On mi reče: „Dok ne prođe dve hiljade tri stotine večeri i jutara. Tada će se Svetinja obnoviti.“
DAN 8:15 Dok sam ja, Danilo, gledao viđenje i trudio se da ga shvatim, ispred mene stade neko ko je izgledom bio kao čovek.
DAN 8:16 Tada sam začuo ljudski glas iz Ulaja, kako poziva: „Gavrilo, razjasni mu ovo viđenje.“
DAN 8:17 On je došao do mesta gde sam stajao, ali kad je došao, ja sam se prepao i pao na lice. On mi reče: „Razumi, sine čovečiji, da je ovo viđenje za poslednje vreme.“
DAN 8:18 Dok mi je govorio, svladao me je dubok san, dok sam bio s licem na zemlji. No, on me je dotakao, uspravio me gde sam stajao
DAN 8:19 i rekao mi: „Evo, objavljujem ti šta će se desiti na kraju gneva, jer se to odnosi na određeno vreme kraja.
DAN 8:20 Dvorogi ovan koga si video, to su carevi Midije i Persije.
DAN 8:21 Jarac je car Grčke, a veliki rog između njegovih očiju, to je prvi car.
DAN 8:22 Onaj rog što se slomio, pa su na njegovom mestu izrasla četiri nova roga, to su četiri carstva koja će nastati iz njegovog naroda. Ona neće imati njegovu snagu.
DAN 8:23 Kasnije, kada se njihova vladavina okonča, i kada odmetnicima dođe kraj, pojaviće se car oholog izraza lica, koji će biti vešt u lukavstvima.
DAN 8:24 Snaga će mu porasti, ali ne od njegove snage. Besprimerno će pustošiti, uspevaće u svemu što preduzme, i zatiraće silne ljude i sveti narod.
DAN 8:25 Svojom prepredenošću će uspešno odvoditi u zabludu, srce će mu se veoma osiliti, i mnoge će uništiti kad ne očekuju. Ustaće čak i na Kneza nad knezovima, ali će biti uništen bez ljudske sile.
DAN 8:26 Viđenje o večerima i jutrima koje je bilo ispričano je istinito. A ti drži viđenje u tajnosti, jer je za daleka vremena.“
DAN 8:27 Ja, Danilo, bio sam iscrpljen i danima sam bolovao. Zatim sam ustao i obavljao carsku službu. Viđenje me je uznemirilo, ali niko ga nije razumeo.
DAN 9:1 Prve godine Darija, sina Artakserksovog, od midijskog roda, koji se zacario nad carstvom Haldejaca;
DAN 9:2 prve, dakle, godine njegove vladavine, ja, Danilo, razumeo sam iz pisama: sedamdeset godina je broj godina, kada će se, prema reči Gospodnjoj upućenoj proroku Jeremiji, navršiti pustošenje Jerusalima.
DAN 9:3 Tada sam okrenuo lice prema Gospodu Bogu, tražeći ga u molitvi i preklinjanjima, uz post, kostret i pepeo.
DAN 9:4 Molio sam se Gospodu, mome Bogu, i ispovedao se: „O, Gospode, veliki i strašni Bože, koji čuvaš savez i milost onima koji te ljube i drže tvoje zapovesti.
DAN 9:5 Zgrešili smo i činili nepravdu, odmetnuli smo se i odstupili od tvojih zapovesti i odredbi.
DAN 9:6 Međutim, mi nismo slušali tvoje sluge, proroke, koji su govorili u tvoje ime našim carevima, knezovima i precima, i svem narodu zemlje.
DAN 9:7 Tebi, Gospode, pripada pravda, a nama je danas sramota na licima, nama Judejcima i stanovnicima Jerusalima, celom Izrailju, onima koji su blizu i onima koji su daleko, po svim zemljama kuda si ih isterao zbog nevere koju su počinili protiv tebe.
DAN 9:8 Gospode, na našim je licima sramota, na našim carevima, našim knezovima i našim precima, jer smo ti zgrešili.
DAN 9:9 Gospodnje je da iskaže milosrđe i praštanje, jer mi smo se odmetnuli od njega.
DAN 9:10 Nismo slušali glas Gospoda, Boga našega, niti smo sledili zakone koje nam je dao preko svojih slugu proroka.
DAN 9:11 Sav je Izrailj prestupio tvoj Zakon i odvratio se ne slušajući tvoj glas. Zato se na nas svalila kletva i prokletstvo, kao što je zapisano u Zakonu Mojsija, sluge Božijeg, jer smo mu zgrešili.
DAN 9:12 On je ispunio svoje reči koje je izrekao protiv nas i naših vladara koji su vladali nad nama, kada je doveo na nas veliko zlo. Nikada se pod nebom nije dogodilo ono što se dogodilo u Jerusalimu.
DAN 9:13 Stigla nas je sva ta nevolja, kako je zapisano u Mojsijevom Zakonu, ali mi nismo tražili smilovanje Gospoda, Boga našega: nismo se odvratili od svoje krivice i nismo se umudrili tvojom istinom.
DAN 9:14 A Gospod je čuvao nevolju i doveo je na nas, jer je Gospod, Bog naš, pravedan u svim svojim delima koje čini. Ipak, nismo poslušali njegov glas.
DAN 9:15 Sada, Gospode, Bože naš, koji si izveo svoj narod iz Egipta svojom moćnom rukom, i stekao sebi ime do ovoga dana: zgrešili smo, učinili smo što ne valja.
DAN 9:16 Gospode, po svojoj pravdi, odvrati svoj gnev i jarost od Jerusalima, tvoga grada, tvoje svete gore, jer zbog naših greha i krivica naših očeva, Jerusalim i tvoj narod služe za ruganje svima oko nas.
DAN 9:17 Stoga, Bože naš, usliši molitvu i preklinjanje svoga sluge. Neka tvoje lice obasja tvoje opustošeno Svetilište, tebe radi, Gospode!
DAN 9:18 Prigni svoje uho, Bože moj, i počuj! Otvori svoje oči i pogledaj našu pustoš i grad koji nosi tvoje ime! Jer, ne donosimo preklinjanja pred tebe radi svoje pravednosti, već radi velikog milosrđa tvoga.
DAN 9:19 Počuj, Gospode! Oprosti, Gospode! Gospode, obrati pažnju i učini! Ne oklevaj – radi sebe, Bože moj, jer tvoj grad i tvoj narod nose tvoje ime!“
DAN 9:20 Dok sam još govorio moleći se i ispovedajući svoje grehe i grehe svoga naroda Izrailja, i iznoseći svoju molbu pred Gospodom, Bogom svojim, za svetu goru svog Boga;
DAN 9:21 dok sam tako govorio u molitvi, Gavrilo, onaj čovek koga sam video u prethodnom viđenju, doleti k meni u hitrom letu, dotakne me za vreme večernjeg prinosa
DAN 9:22 i pouči me, govoreći: „Danilo, došao sam sad da ti dam uvid i razumevanje.
DAN 9:23 Kad si počeo da preklinješ, došla je reč, pa sam došao da ti je javim, jer si izabran. Stoga, razumi reč i razumi viđenje.
DAN 9:24 Sedamdeset ’sedmica’ je određeno za narod i za sveti grad, da se okonča prestup, da se stavi tačka na greh, da se otkupi krivica i da se uvede večna pravda, kako bi se stavio pečat na viđenje i na proroštvo, radi pomazanja Svetinje nad svetinjama.
DAN 9:25 Znaj i razumi: od objavljivanja reči da se Jerusalim obnovi i sazida, do Pomazanika Vladara, je sedam sedmica i još šezdeset dve sedmice. I biće opet obnovljen trg i opkop, i to u vreme nevolje.
DAN 9:26 A posle šezdeset dve sedmice Pomazanik će biti pogubljen i ostaće bez ičega. Potom će doći vojska jednog vladara, pa će opustošiti grad i Svetinju, ali će mu kraj doći s poplavom. Rat će se voditi do kraja; pustošenje je određeno.
DAN 9:27 On će sklopiti čvrst savez sa mnogima za jednu sedmicu i ukinuće žrtvu i prinos u polovini sedmice. U jednom uglu Doma biće strašna gadost, dok se određena pustoš ne sruči na pustošnika.“
DAN 10:1 U trećoj godini Kira, cara Persije, Danilu, koji je nazvan Valtazar, bila je otkrivena poruka. Poruka je bila istinita, a odnosila se na veliki rat. On je razumeo poruku; njeno značenje mu je došlo u viđenju.
DAN 10:2 U te dane, ja, Danilo, bio sam u žalosti tri sedmice.
DAN 10:3 Nisam jeo probrana jela, meso i vino nije ulazilo na moja usta, niti sam se mazao uljem dok se nisu navršile tri sedmice.
DAN 10:4 Dvadeset četvrtog dana prvog meseca, stajao sam pored velike reke Tigar.
DAN 10:5 Kad sam podigao pogled, ugledao sam jednog čoveka obučenog u lanenu odeću. Bokovi su mu bili opasani pojasom od čistog zlata iz Ufaza.
DAN 10:6 Telo mu je bilo kao hrisolit, lice kao munja, a oči kao upaljena baklja. Njegove ruke i noge izgledale su kao uglačana bronza, a glas mu je bio kao buka velikog mnoštva.
DAN 10:7 Samo sam ja, Danilo, video viđenje; ljudi koji su bili sa mnom nisu videli viđenje. Njih je obuzeo veliki strah, pa su pobegli i sakrili se.
DAN 10:8 A ja sam ostao sam gledajući ovo veliko viđenje; snage je nestalo u meni, lice mi se izmenilo, izobličilo se, ostavila me snaga.
DAN 10:9 Tada sam začuo kako mi govori glas, i čim sam čuo njegov glas kako mi govori, pao sam licem na zemlju utonuvši u dubok san.
DAN 10:10 Ali ruka me je dotakla i pomogla mi da se pridignem na kolena i ruke.
DAN 10:11 On mi reče: „Danilo, izabrani čoveče, razmotri reči koje ti govorim. Ustani, jer sam poslan k tebi.“ Kada mi je rekao ove reči, ustao sam tresući se.
DAN 10:12 Zatim je rekao: „Ne boj se, Danilo, jer su tvoje reči bile uslišene još prvog dana kad si odlučio da razumeš ovo i da se poniziš pred svojim Bogom; zbog tvojih reči sam i došao.
DAN 10:13 Međutim, knez persijske vojske mi se odupirao dvadeset jedan dan, ali mi je Mihailo, jedan od vodećih knezova, pritekao u pomoć kad sam ostao sam s persijskim carevima.
DAN 10:14 Došao sam, dakle, da ti razjasnim šta će zadesiti tvoj narod u poslednjim danima. Ima, naime, još jedno viđenje za te dane.“
DAN 10:15 Dok mi je on govorio ovo, pognuo sam lice k zemlji i zanemeo.
DAN 10:16 Tada mi je taj što je izgledao kao čovek dotaknuo usne, a ja sam otvorio usta i progovorio, rekavši onome koji je stajao preda mnom: „Gospodaru moj, zbog viđenja su me spopali bolovi i snaga me je ostavila.
DAN 10:17 Kako ja, sluga svoga gospodara, mogu sad da razgovaram sa svojim gospodarem, kad sam ostao bez snage i daha?“
DAN 10:18 Tada me je opet dotaknuo, okrepio me
DAN 10:19 i rekao: „Ne boj se, izabrani čoveče! Mir s tobom! Ohrabri se, ohrabri se!“ Dok je razgovarao sa mnom, ja sam se ohrabrio i rekao: „Govori, moj gospodaru, pošto si me ohrabrio.“
DAN 10:20 On me upita: „Znaš li zašto sam došao k tebi? No, sada ću se vratiti da ratujem protiv kneza persijske vojske. Kad ja odem, doći će, evo, grčki knez.
DAN 10:21 I niko drugi mi ne pomaže protiv njih osim Mihaila, vašeg kneza. Ipak, reći ću ti što je zapisano u Knjizi istine.
DAN 11:1 U prvoj godini Darija Međanina, ja sam se zauzeo da ga ohrabrim i zaštitim.
DAN 11:2 Sada ću ti reći istinu: evo, još će tri cara nastati u Persiji, ali četvrti će biti bogatiji od svih njih. A kad stekne moć svojim bogatstvom, sve će podići na grčko carstvo.
DAN 11:3 Zatim će nastati moćni car koji će vladati velikim carstvom i raditi šta hoće.
DAN 11:4 Ali, pošto dođe na vlast, raspašće se njegovo carstvo. Ono će biti razdeljeno na četiri nebeska vetra, ali ne između njegovog potomstva. Ono neće imati istu silu kao kada je on vladao, jer će njegovo carstvo biti slomljeno i predano drugima, a ne njima.
DAN 11:5 Zatim će južni car postati moćan, ali će ga nadmašiti jedan od njegovih knezova, koji će vladati većim carstvom nego što je njegovo.
DAN 11:6 Posle nekoliko godina, oni će se sprijateljiti, pa će ćerka južnog cara doći k severnom caru da sklopi savez. Međutim, neće zadržati silu, a ni njeno potomstvo neće opstati: biće predana zajedno sa svojom pratnjom, svojim detetom i onim koji će joj pomagati u tim vremenima.
DAN 11:7 Ali na njegovo mesto će doći jedan od potomaka iz njene loze. On će krenuti protiv vojske, ući u tvrđavu severnog cara, boriti se s njima i svladati ih.
DAN 11:8 Odneće i njihove bogove, njihove livene kipove, njihove dragocene predmete od srebra i zlata, kao plen u Egipat. Nekoliko godina će ostaviti na miru severnog cara.
DAN 11:9 Ovaj će, zatim, napasti carstvo južnog cara, ali će se vratiti u svoju zemlju.
DAN 11:10 Njegovi sinovi će poći u rat; skupiće ogromnu vojsku, koja će krenuti, navaliti kao silna poplava, probiti se i nastaviti rat sve do njegovog utvrđenja.
DAN 11:11 Tada će se južni car razbesneti i izaći u rat protiv severnog cara, koji će podići ogromnu vojsku. Ipak, to će mnoštvo biti predano u ruke onog drugog.
DAN 11:12 A kad porazi to mnoštvo, južni car će se uzoholiti i pobiti hiljade i hiljade, ali neće nadvladati.
DAN 11:13 Naime, severni car će se vratiti i skupiti veću vojsku od prve. Onda će posle nekoliko godina doći s velikom vojskom i velikom opremom.
DAN 11:14 U to vreme će mnogi ustati protiv južnog cara; pobuniće se i nasilnici iz tvoga naroda da ispune viđenje, ali će pokleknuti.
DAN 11:15 Potom će doći severni car, podići nasipe i zauzeti utvrđeni grad. Snage juga neće odoleti; čak ni najbolji od vojske neće imati snage da se odupru.
DAN 11:16 A njegov protivnik će raditi šta hoće i niko neće moći da mu se odupre; on će se zaustaviti u Divnoj zemlji, a njegova ruka doneće uništenje.
DAN 11:17 On će biti rešen da silom zauzme sve njegovo carstvo, ali će sklopiti savez sa njim; daće mu svoju ćerku za ženu kako bi srušio carstvo. Ipak, neće uspeti; to mu se neće ostvariti.
DAN 11:18 Onda će se okrenuti prema ostrvima i osvojiti mnoga od njih, ali će jedan vojvoda stati na kraj sramoti koju čini, da mu vrati za njegovu sramotu.
DAN 11:19 Zatim će se okrenuti ka tvrđavama u svojoj zemlji, ali će posrnuti, pasti i više ga neće biti.
DAN 11:20 Njegovo mesto zauzeće čovek koji će poslati uterivača poreza za carsku raskoš. Ipak, propašće za nekoliko dana bez gneva i boja.
DAN 11:21 Na njegovo mesto će doći ništarija, kome nije namenjena carska čast. On će doći u vreme mira i spletkama se dokopati carstva.
DAN 11:22 Silne će vojske biti uništene pred njim. Čak će i vladar saveza biti razbijen.
DAN 11:23 On će prevariti i one koji sklope savez sa njim, i tako postati veoma moćan uz pomoć malog broja ljudi.
DAN 11:24 On će napasti najbogatije pokrajine u vreme spokojstva, i činiti ono što nisu činili ni njegovi očevi, ni očevi njegovih očeva, deleći među svojima plen, grabež i bogatstvo. Smišljaće i lukavstva protiv utvrđenja, ali samo za neko vreme.
DAN 11:25 Potom će, s velikom vojskom, skupiti snagu i hrabrost protiv južnog cara. Južni car će poći u rat s veoma velikom i moćnom vojskom, ali neće odoleti, jer će se kovati zavere protiv njega.
DAN 11:26 Uništiće ga oni što se hrane carevom hranom. Njegova će vojska biti zbrisana; mnogi će pasti pobijeni.
DAN 11:27 Oba cara će u srcu smišljati zlo; sedeće za istim stolom i lagati jedan drugog, ali bez uspeha, jer će do svršetka doći tek u određeno vreme.
DAN 11:28 [Severni car] će se vratiti u svoju zemlju s velikim bogatstvom, ali će srcem biti protiv svetog saveza. Kad tako uradi, vratiće se u svoju zemlju.
DAN 11:29 U određeno vreme će se vratiti i opet napasti jug, ali ovaj put neće biti kao prvi put.
DAN 11:30 Na njega će doći kitimski brodovi i on će se obeshrabriti. Onda će se vratiti i iskaliti svoj bes na svetom savezu. Kad to učini, vratiće se i pokazati naklonost prema onima koji su napustili sveti savez.
DAN 11:31 Njegove snage će ustati i oskrnaviti tvrđavu Svetilišta i ukinuti dnevnu žrtvu. Zatim će postaviti tamo strašnu gadost.
DAN 11:32 On će laskanjem navesti na otpadništvo prekršioce saveza, ali će narod koji poznaje svoga Boga ostati postojan i stupiti na delo.
DAN 11:33 Razboriti među narodom poučiće mnoge, ali će za neko vreme stradati od mača i plamena, ropstva i pljačke.
DAN 11:34 Dok budu stradali, primiće malu pomoć, ali mnogi će im se neiskreno pridružiti.
DAN 11:35 Neki od razboritih će proći kroz stradanje, da budu prekaljeni, pročišćeni i čisti, dok ne dođe vreme kraja, jer određeno vreme tek treba da dođe.
DAN 11:36 Car će činiti šta hoće. On će se uzoholiti i uzvisivati se više svakog boga. Govoriće pogrdno protiv Boga nad bogovima, i napredovaće dok se ne dovrši gnev, jer što je određeno, to će se ispuniti.
DAN 11:37 On neće mariti za bogove svojih očeva, ni za ljubimca žena; on neće mariti ni za kakvog boga, nego će sebe uzdizati.
DAN 11:38 Umesto njih, on će slaviti boga tvrđava, boga za koga nisu znali njegovi očevi. Slaviće ga zlatom i srebrom, dragim kamenjem i skupocenostima.
DAN 11:39 Uz pomoć tog stranog boga napašće najtvrđa utvrđenja i ukazaće veliku čast onima koji ga budu prihvatili. Njima će dati vlast nad mnogima, i razdeliti zemlju po određenoj ceni.
DAN 11:40 A u vreme kraja, južni car će ukrstiti rogove s njim, ali će se severni car oboriti na njega sa borbenim kolima i konjanicima, i s mnogim lađama. On će upasti u zemlje i proći kroz njih kao poplava.
DAN 11:41 Upašće i u Divnu zemlju i mnoge će zemlje pasti. Ipak, njegovoj ruci umaći će Edom, Moav i veći deo Amonaca.
DAN 11:42 On će posegnuti rukom na zemlje; ni Egipat mu neće uteći.
DAN 11:43 On će se domoći vlasti nad riznicima zlata i srebra i nad svim dragocenostima Egipta. Slediće ga Luvimani i Kušani.
DAN 11:44 Međutim, uznemiriće ga vesti sa istoka i sa severa, pa će s velikim gnevom otići da uništi i istrebi mnoge.
DAN 11:45 Zatim će razapeti šatore – carske odaje, između mora i gore Svete divote. A kad mu dođe kraj, niko mu neće pomoći.
DAN 12:1 U to vreme će se pojaviti Mihailo, veliki knez, branitelj tvog naroda. To će biti vreme nevolje kakve nije bilo od kad narod postoji. U to vreme će biti izbavljen tvoj narod, svako ko se nađe zapisan u Knjizi.
DAN 12:2 Probudiće se mnogi koji počivaju u prahu zemaljskom, jedni za večni život, a drugi za sramotu i večni prezir.
DAN 12:3 Tada će razboriti zasjati kao svetlost s nebeskog svoda, i oni koji mnoge vode k pravednosti, kao zvezde u veke vekova.
DAN 12:4 A ti, Danilo, drži u tajnosti ove reči i zapečati ovu knjigu dok ne dođe vreme kraja. Mnogi će ići s jednog kraja na drugi, i znanje će se umnožiti.“
DAN 12:5 Ja, Danilo, pogledao sam i video drugu dvojicu kako stoje, jedan na jednoj obali reke, a drugi na drugoj obali.
DAN 12:6 Tada je neko rekao čoveku obučenom u lanenu odeću, koji je bio iznad rečne vode: „Kada će doći kraj tim čudesima?“
DAN 12:7 Tada sam čuo čoveka obučenog u lanenu odeću, onog što je bio iznad rečne vode. On je podigao svoju desnu i levu ruku prema nebu i zakleo se onim koji živi zauvek: „Za jedno vreme, za dva vremena i pola vremena – kada se okonča slom snage svetog naroda – sve će se to završiti.“
DAN 12:8 Ja sam to čuo, ali nisam razumeo. Pitao sam: „Gospodaru moj, kako će se to završiti?“
DAN 12:9 On je odgovorio: „Idi sad, Danilo, jer su te reči tajne i zapečaćene do vremena kraja.
DAN 12:10 Mnogi će se očistiti, izbeliti i prekaliti, a zli će ustrajati u zlu. I nijedan od zlih neće razumeti, ali će razboriti razumeti.
DAN 12:11 Od časa kad se ukine dnevna žrtva i postavi se strašna gadost biće hiljadu dve stotine devedeset dana.
DAN 12:12 Blago onome ko istraje i dočeka hiljadu tri stotine trideset pet dana.
DAN 12:13 A ti, nastavi do kraja, pa ćeš se odmoriti i primiti svoj deo na kraju dana.“
HOS 1:1 Ovo je Gospodnja reč koja je došla Osiji, Veirovom sinu, u vreme Judinih careva Ozije, Jotama, Ahaza i Jezekije, i u vreme izrailjskog cara Jerovoama, Joasovog sina.
HOS 1:2 Gospod je počeo da govori preko Osije. Rekao je Osiji: „Idi i oženi bludnicu s decom bluda, jer je zemlja ogrezla u bludništvu, odmetnula se od Gospoda.“
HOS 1:3 I on je otišao i oženio Gomeru, ćerku Divlaimovu, a ona je zatrudnela i rodila mu sina.
HOS 1:4 Gospod mu je rekao: „Nazovi ga Jezrael, jer ću ubrzo da kaznim Jujev dom zbog pokolja Jezraela. Okončaću carstvo doma Izrailjevog!
HOS 1:5 Toga dana slomiću luk Izrailjev u dolini jezraelskoj.“
HOS 1:6 Ona je ponovo zatrudnela i rodila ćerku. I on mu reče: „Nazovi je Lo-Ruhama, jer se više neću smilovati domu Izrailjevom i sigurno im neću oprostiti.
HOS 1:7 A na dom Judin ću se smilovati, spašću ih ja – Gospod, njihov Bog – neću da ih spasem lukom i mačem, bitkom, konjima i konjanicima.“
HOS 1:8 A kada je odojila Lo-Ruhamu zatrudnela je i rodila sina.
HOS 1:9 [Bog] je rekao: „Nazovi ga Lo-Ami, jer vi niste moj narod i ja nisam vaš Bog.
HOS 1:10 Izrailjci će biti brojni kao morski pesak bez mere i broja; a na mestu gde im se reklo: ’Vi niste narod moj’, nazvaće se ’sinovima živoga Boga.’
HOS 1:11 Sabraće se narod Jude i narod Izrailja zajedno, pa će sebi postaviti jednog glavara. I otići će iz zemlje jer će onaj dan biti veliki za Jezrael.
HOS 2:1 Recite svojoj braći: ’Narode moj!’; i svojoj sestri: ’Pomilovana!’
HOS 2:2 Parničite se sa majkom svojom! Sudite se, jer mi ona više nije žena, a ja muž njen nisam. Nek sa lica svoga skine svoje bludništvo i svoje preljube sa grudi svojih,
HOS 2:3 da je ne bih skinuo, golotinju njenu razotkrio kao na dan kada se rodila. Pretvoriću je u pustinju, pretvoriću je u zemlju suvu i ubiti žeđu.
HOS 2:4 I neću se smilovati na njenu decu, jer su kopilad!
HOS 2:5 Njihova je majka bludničila, osramotila se ona što ih je začela. Jer, rekla je: ’Idem ja za svojim ljubavnicima, za onima što mi hranu i vodu daju; što mi daju vunu i lan, ulje i piće.’
HOS 2:6 Zato ću, evo, da pregradim njen put trnjem; zidom ću je obzidati da ne nađe svoj put.
HOS 2:7 I ona će juriti za svojim ljubavnicima, ali ih neće stići; tražiće ih, ali ih neće naći. Reći će: ’Otići ću, vratiću se svome prvom mužu, jer mi je bilo bolje tada nego sada.’
HOS 2:8 Ona ne zna da sam joj ja dao žito i vino, ulje i srebro; ja sam joj umnožio zlato što ga je dala da slije Vala.
HOS 2:9 Zato ću sada da uzmem natrag svoje žito u vreme žetve, i svoje vino u doba berbe; skloniću svoju vunu i svoj lan, čime bi pokrila nagost njenu.
HOS 2:10 Razotkriću sada njenu nagost na oči njenim ljubavnicima i iz ruku mojih je niko izbaviti neće.
HOS 2:11 Ućutkaću sve veselje njenih sabora, njenih mladina, njenih subota i svih njenih praznika.
HOS 2:12 Opustošiću njenu lozu i njene smokve, za koje je rekla: ’To je plata moja koju su mi dali ljubavnici moji.’ Pretvoriću sve to u šumu, da ih jedu poljske zveri.
HOS 2:13 Sudiću joj ja zbog dana Vala, kada im je palila tamjan; kada se nagizdala svojim prstenjem i nakitom svojim, kada je otišla za svojim ljubavnicima, a mene je zaboravila – govori Gospod.
HOS 2:14 Zato ću je, evo, namamiti; u pustinju odvešću je i blago joj govoriti.
HOS 2:15 Vratiću joj ja odande vinograde njene i dolinu Ahor kao vrata nade. Odazvaće se ona s onog mesta, kao kad je bila mlada i kao kada je dolazila iz Egipta.
HOS 2:16 Toga ćeš me dana – govori Gospod – zvati: ’Mužu moj’, i nećeš me više zvati: ’Gospodaru moj.’
HOS 2:17 Ukloniću imena Vala iz njenih usta da im ime više nikad ne spomene.
HOS 2:18 Toga ću dana za njih sačiniti savez sa poljskim zverima, sa nebeskim pticama i sa gmizavcima. Ukloniću luk, mač i bitku iz zemlje i daću im da bezbrižno leže.
HOS 2:19 Veriću te doveka sa sobom; veriću te sa sobom u pravednosti i pravdi, u milosti i milosrđu.
HOS 2:20 Veriću te sa sobom u vernosti i poznaćeš Gospoda.
HOS 2:21 I ja ću toga dana da poslušam – govori Gospod – da poslušam nebesa, a ona će poslušati zemlju;
HOS 2:22 zemlja će poslušati žito i novo vino i sveže ulje. A oni će poslušati Jezrael.
HOS 2:23 Posejaću je za sebe po zemlji i smilovaću se Lo-Ruhami, a Lo-Amiju ću reći: ’Ti si moj narod’, a on će reći meni: ’Moj Bog.’“
HOS 3:1 Gospod mi je rekao: „Idi i voli ponovo ženu koju voli drugi čovek i koja čini preljubu. Baš kao što Gospod voli izrailjski narod, a oni se okreću drugim bogovima i vole idolske kolače od suvog grožđa.“
HOS 3:2 I ja sam je kupio za petnaest srebrnih šekela i za homer i po ječma.
HOS 3:3 Kazao sam joj: „Ostaćeš kod mene mnogo dana. Nećeš bludničiti, nećeš spavati sa drugim muškarcem, a i ja ću takav prema tebi biti.“
HOS 3:4 Jer će mnogo dana izrailjski narod ostati bez cara, ostaće bez glavara, bez žrtve, bez svetog stuba, bez efoda i kućnih idola.
HOS 3:5 A posle toga će se vratiti izrailjski narod i tražiće Gospoda, svoga Boga i svog cara Davida. Drhtaće pred Gospodom i dobrotom njegovom u poslednjim danima.
HOS 4:1 Čujte reč Gospodnju, o, narode izrailjski, jer se Gospod parniči sa stanovnicima zemlje: „Nema istine, nema milosti i nema bogopoznanja u zemlji.
HOS 4:2 Proklinjanje i obmanjivanje, ubijanje, krađe i preljube su prokuljali, a krv se na krv proliva.
HOS 4:3 Zato će zemlja da tuguje, svenuće svako u njoj. Uginuće zveri poljske, nebeske ptice, pa i ribe u moru.
HOS 4:4 Ipak, neka se niko ne parniči, niko nikoga neka ne prekoreva, jer narod je tvoj poput onih koji se bune protiv sveštenika.
HOS 4:5 Posrnućeš danju ali će i prorok zajedno sa tobom da posrne noću. A i majku tvoju pogubiću!
HOS 4:6 Pogibe moj narod jer nema znanja. Zato što si ti odbacio znanje i ja ću tebe da odbacim, da mi više ne budeš sveštenik. Zaboravio si Zakon Boga svoga, pa ću i ja da zaboravim decu tvoju.
HOS 4:7 I što ih je više bilo, grešili su više protiv mene; sramotom ću da zamenim ja njihovu slavu.
HOS 4:8 Grehom mog naroda se hrane, krivica njihova glad im razgaljuje.
HOS 4:9 Narodu će biti kao i sveštenicima; i ja ću da mu sudim, da uzvratim po njegovim putevima i po delima njegovim.
HOS 4:10 Ješće oni, ali siti neće biti; bludničili su, ali se neće umnožiti jer su Gospodu prestali da služe.
HOS 4:11 Bludničenje, vino i šira zaluđuju srce.
HOS 4:12 Sa drvetom se svojim savetuje moj narod i štap mu njegov savet daje! Zaveden je duhom bludništva. Bludničili su i otpali od Boga.
HOS 4:13 Žrtvuju na vrh gora; kade po brdima i ispod hrasta, topole i bresta jer je tamo dobar hlad. A ćerke vam bludniče i snahe vam preljubu čine.
HOS 4:14 Ali neću da sudim vašim ćerkama jer bludniče i snahama vašim jer čine preljubu. Jer, sami se muškarci odvajaju sa bludnicama i žrtvuju sa hramskim bludnicama. A narod koji to ne shvata biće upropašćen.
HOS 4:15 Ako ti bludničiš, o, Izrailju, neka Juda ne sagreši! Ne idite u Galgal! Ne penjite se u Vet-Aven i ne kunite se: ’Tako mi živog Gospoda!’
HOS 4:16 Kao jogunasta junica Izrailj je jogunast. Hoće li ih sada Gospod voditi kao jagnje na prostrano mesto?
HOS 4:17 Jefrem se udružio sa idolima. Prođi ga se!
HOS 4:18 A kada im ponestane pića oni uporno bludniče, a njihove starešine baš vole sramotu.
HOS 4:19 Vetar ih je svojim krilima sapeo; biće posramljeni zbog žrtava svojih.
HOS 5:1 Čujte ovo, sveštenici i pazi, dome Izrailjev! I ti, dvore carev, poslušaj, jer ti je određen sud, jer ste bili zamka za Mispu i mreža razapeta preko Tavora.
HOS 5:2 Ogrezli su u klanju, buntovnici, i sve sam ih pokarao.
HOS 5:3 Poznajem ja Jefrema i Izrailj od mene skriven nije. Jer ti sada bludničiš, Jefreme, ti sebe opogani, Izrailju!
HOS 5:4 Dela im njihova ne puštaju da se svome Bogu vrate, jer im je u srcu duh bludništva i Gospoda ne poznaju.
HOS 5:5 Izrailju ponos svedoči u lice, pa će se i Izrailj i Jefrem spotaknuti u svojoj krivici. A i Juda će se spotaknuti s njima.
HOS 5:6 Sa stadima i krdima će ići Gospoda da traže, ali ga pronaći neće [jer] se on izmaknuo od njih.
HOS 5:7 Gospoda su izneverili jer su decu tuđu izrodili, i sad će ih praznik mladina pojesti sve sa imanjem njihovim.
HOS 5:8 Duvajte u trubu u Gavaji, zatrubite u Rami, vičite u Vet-Avenu – za tobom, o, Venijamine!
HOS 5:9 Jefrem će postati pustoš na dan kazne, i ja plemenima izrailjskim otkrivam stvari pouzdane.
HOS 5:10 Judini su glavari postali kao oni što pomeraju među, i ja ću na njih kao vodu da izlijem jarost svoju.
HOS 5:11 Jefrem je potlačen, sud ga je skršio jer mu je baš po volji bilo da ide za idolima.
HOS 5:12 A ja sam Jefremu kao moljac, i kao trulež domu Judinom.
HOS 5:13 A kada je Jefrem video svoju bolest i Juda ranu svoju, otišao je Jefrem Asiriji i poslao po velikog cara. Ali on ne može da vas izleči, on ne može da isceli ranu vašu.
HOS 5:14 Jer ja sam Jefremu poput lava i Judi sam poput lavića. Ja, ja ću da rastrgnem, da odjurim i odvučem, i niko ne može da izbavi!
HOS 5:15 Odjuriću, vratiću se na svoje stanište dok ne podnesu sud. I tražiće lice moje u nevolji svojoj, i tražiće me željno.“
HOS 6:1 „Dođite! Hajde da se vratimo Gospodu, jer on nas je rastrgnuo, i on će nas izlečiti; on nas je udario, i on će nas previti!
HOS 6:2 Oživeće nas za par dana, a već trećeg će nas dići da pred njime mi živimo!
HOS 6:3 Hajde da ga upoznamo, hajde da težimo bogopoznanju! On sigurno stiže kao zora, dolazi nam kao kiša, kao pozna kiša zemlju što natapa.“
HOS 6:4 „Šta da ti radim, Jefreme? Judo, šta da ti radim? Vaša je odanost kao oblak jutarnji, kao rosa rana nestaje.
HOS 6:5 Seći ću ih u komade preko proroka, ubiću ih rečima svojih usta, a propisi će moji biti svetlo što se javlja.
HOS 6:6 Jer ja milosrđe hoću, a ne žrtvu; bogopoznanje, a ne svespalnice!
HOS 6:7 Poput Adama su savez prekršili. O, kako su me izdali!
HOS 6:8 Galad je grad zločinaca krvavih tragova.
HOS 6:9 Družina je sveštenička banda ubica što čoveka vreba. Ubijaju na putu za Sihem, grozote su počinili.
HOS 6:10 Video sam strašne stvari u domu Izrailjevom: Jefrem tamo bludniči, a Izrailj se opoganio.
HOS 6:11 Judo, i za tebe je određena žetva, iz izgnanstva narod svoj kad vratim.
HOS 7:1 Kada bih da lečim Izrailja, otkriva se Jefremova krivica i zlo Samarije; jer su prevrtljivci, lopov provaljuje i banda je ubica na ulici.
HOS 7:2 A u srcu svome oni i ne misle da ja pamtim sva zlodela njina. Sada su ih okružila sva njihova dela, evo ih pred licem mojim.
HOS 7:3 Zlodelima cara razgaljuju i lažima svojim glavare.
HOS 7:4 Svi su oni preljubnici, kao peć su usplamtela koju pekar prestaje da žari od kada je zamesio testo, pa dokle mu ne uskisne od kvasca.
HOS 7:5 Na dan našega cara klonuli su glavari razgaljeni vinom i on pruži svoju ruku podsmevačima.
HOS 7:6 Prišli su mu i plamteli srcem u svojoj obmani. Spavala je kao pekar jarost njina cele noći, a ujutro se razgnevila kao plamen vatre.
HOS 7:7 Svi su oni zažareni kao peć i progutaće svoje sudije; padaju svi njihovi carevi, a među njima nema nikog da pozove mene.
HOS 7:8 Jefrem je sa narodima, sebe je izmešao. Jefrem je postao pogača neokrenuta.
HOS 7:9 Tuđinci mu snagu jedu, a on to i ne zna; sede kose posuše ga, a on to i ne zna.
HOS 7:10 Izrailju ponos svedoči u lice, alʼ se ne okreću Gospodu, svom Bogu; i u svemu tome oni ga ne traže.
HOS 7:11 A Jefrem je postao kao golubica lakoverna što razuma nema! Eno, zovu Egipat i odlaze u Asiriju.
HOS 7:12 Ali kada odu, nad njima ću da raširim svoju mrežu. Kao ptice nebeske zbaciću ih, kazniću ih kad ih čujem u njihovom zboru.
HOS 7:13 Jao njima, jer su od mene pobegli! Opustošiće jer su se protiv mene pobunili. Ja bi da ih otkupim, a oni o meni laži objavljuju.
HOS 7:14 Nisu srcem vapili meni, nego su kukali na svojim posteljama. Zbog žita i mladog vina sebe seku i od mene se okreću.
HOS 7:15 A ja sam ih krepio, snažio im ruke, a oni su mi zlo mislili.
HOS 7:16 I oni se nisu okrenuli Višnjem; postali su kao luk labavi. Pašće oni od mača, a njihove vođe od gorčine sopstvenog jezika. A to će im u Egiptu biti na porugu.
HOS 8:1 Trubu na usta! Eno lešinara nad Domom Gospodnjim jer su prekršili moj savez, pobunili se protiv mog Zakona.
HOS 8:2 Meni vape: ’O, moj Bože! Mi, Izrailj, znamo tebe!’
HOS 8:3 Ali Izrailj je odbacio dobro i dušman će ga progoniti.
HOS 8:4 Postavljaju careve koji nisu moji, postavljaju glavare koje ne poznajem. Od svog srebra i od zlata svoga idole su sebi napravili, da bi mogli biti istrebljeni.
HOS 8:5 Samarijo, tvoje je tele odbačeno jer se na njih moj gnev raspalio. Koliko još nećete moći da budete neokaljani?
HOS 8:6 Jer je od Izrailja i ta rukotvorina, livac ju je izlio i nije Bog. Zato će se u parčiće pretvoriti tele Samarije.
HOS 8:7 Zato što su sejali vetar, požnjeće oluju. Nema klasa na tom snopu, neće biti brašna. Možda rodi za tuđince koji će ga progutati.
HOS 8:8 Izrailj će progutati! Oni su sada među narodima kao krčag bezvredan koji niko neće.
HOS 8:9 Jer su u Asiriju otišli poput divljeg magarca što se sam skita, a Jefrem ljubavnike plaća.
HOS 8:10 Iako ih i među narodima plaća, sada ću ih okupiti i za malo će biti pod teretom cara i glavara.
HOS 8:11 Jefrem je umnožio žrtvenike za grehe, a za njega su oni postali žrtvenici greha.
HOS 8:12 Napisao sam mu mnogo toga u svome Zakonu, ali za njega je to kao nešto tuđe.
HOS 8:13 Za žrtve, za prinose moje oni žrtvuju meso i jedu ga, a Gospodu to nije ugodno. Sada će se opomenuti njihove krivice i kazniće grehe njihove, a oni će se vratiti u Egipat.
HOS 8:14 Zaboravio je Izrailj Sazdatelja svoga i sagradio dvorove, a Juda je umnožio utvrđene gradove. Ja ću da pošaljem oganj na njegove gradove i on će da proždere njegova utvrđenja.“
HOS 9:1 Izrailju, ne raduj se! Ne likuj kao narodi jer si bludničio i otišao od Boga svoga. Zavoleo si zaradu bludničku sa pšeničnih gumna.
HOS 9:2 Gumno i vinska kaca ih neće nahraniti, izneveriće u njima šira.
HOS 9:3 Oni neće ostati u Gospodnjoj zemlji. Jefrem će se vratiti u Egipat i u Asiriji će jesti nečistu hranu.
HOS 9:4 Neće Gospodu izlivati vino i neće mu biti ugodne njihove žrtve. Biće im kao hleb žalosti i svi koji ga jedu će se onečistiti. Jer je njihov hleb za njihovu gušu i neće ući u Dom Gospodnji.
HOS 9:5 Šta ćeš da radiš na dan određenog praznika, na dan Gospodnje svetkovine?
HOS 9:6 Jer, gle, pobegli su od propasti, a Egipat će ih okupiti i u Memfisu će ih sahraniti. Dragocenosti njihovog srebra zarašće u koprivu i trnje će im biti u šatorima.
HOS 9:7 Došli su dani kazne! Došli su dani osvete! Neka zna Izrailj: Prorok je lud i sumanut je čovek duhovan, od veličine krivice tvoje i velike mržnje.
HOS 9:8 Jefrem je sa Bogom mojim bio stražar, a prorok ptičareva zamka na svim njegovim putevima. Mržnja je u Domu Boga njegovoga.
HOS 9:9 U pokvarenosti su ogrezli kao u danima Gavaje. Ali setiće se on krivice njihove i kazniće grehe njihove.
HOS 9:10 „U pustinji sam našao Izrailj kao grožđe; kao rani plod na tek stasalom smokvinom stablu video sam vaše pretke. I oni su došli u Val-Fegor i posvetili se sramoti, postali su poput gadosti kakve su voleli.
HOS 9:11 Jefremova slava će kao ptica da odleti – nema rađanja, nema trudnoće, nema začeća.
HOS 9:12 Jer ako i odgaje decu svoju ja ću ih ostaviti bez ijednog čoveka. I još: jao njima, kada budem otišao od njih!
HOS 9:13 Jefrem je, koliko vidim, kao Tir, zasađen na pašnjaku. Ali Jefrem izvodi ubicama svoju decu.“
HOS 9:14 O, Gospode, podaj im, alʼ šta da im daš? Utrobu koja pobacuje i grudi usahle podaj im.
HOS 9:15 „U Galgalu su sva njihova zla i tamo ih mrzim. Zbog njihovih zlobnih dela isteraću ih iz svoga Doma. Više neću da ih volim. Svi su njihovi glavari odmetnici.
HOS 9:16 Razoren je Jefrem, koren mu je sasušen i ploda neće imati. A ako i nešto rodi, to predrago njegove utrobe ja ću da pogubim!“
HOS 9:17 Moj Bog će ih odbaciti jer ga nisu poslušali, pa će biti lutalice među narodima.
HOS 10:1 Izrailj je bio loza razgranata. Rađao je plod za sebe i po obilju svojih plodova umnožavao žrtvenike, podizao je ukrašene svete stubove prema napretku svoje zemlje.
HOS 10:2 Srce im je ljigavo i sada im sledi kazna od njega: razbiće im žrtvenike i polomiće im svete stubove.
HOS 10:3 Jer oni sad govore: „Nemamo cara jer se ni Gospoda ne bojimo! Jer, kakva korist i od cara?“
HOS 10:4 Govore besmislice dok se kunu lažno i zavetuju se, parnice se ko otrovni korov šire po brazdama njihove njive.
HOS 10:5 Za teletom Vet-Avenovim strepe stanovnici Samarije. Žaliće za njim njegov narod, njegovi sveštenici će strepeti nad njim, jer je od njega otišla slava njegova.
HOS 10:6 U Asiriju će ga odneti na dar velikom caru; stid će da spopadne Jefrema, a Izrailj će se zastideti zbog namere svoje.
HOS 10:7 Samarija će se razoriti sa sve carem ko sa trunkom povrh vode.
HOS 10:8 Biće oborene uzvišice Vet-Avena, taj greh Izrailja; trnje i korov će pokriti njihove žrtvenike, a oni će reći gorama: „Prekrijte nas“, i bregovima: „Padnite na nas.“
HOS 10:9 O, Izrailju, grešio si još od gavajskih dana! Onde su i ostali. Ali, tamo u Gavaji, neće li rat zahvatiti sinove nepravde?
HOS 10:10 Kazniću ih kad mi je po volji. Okupiće se na njih narod da ih okuju zbog njihovog dvostukoga greha.
HOS 10:11 Jefrem je ukroćena junica koja voli da vrše. Lepu ću joj šiju jarmom ukrasiti. Ujarmiću Jefrema, oraće Juda, drljaće Jakov.
HOS 10:12 Pravednost sejte, žanjite milost i tlo neuzorano orite! Vreme je da Gospoda tražite, dok se ne vrati i ne da vam kišu pravednosti.
HOS 10:13 A vi ste opakost orali, nepravdu požnjeli i plod laganja jeli, jer ste se u svoj put pouzdali, u ratnike svoje mnogobrojne.
HOS 10:14 Zaoriće se ratna vika u narodu tvome, satrvena biće utvrđenja tvoja sva; kao što je Salman satro Vet-Arvel, kada je na dan boja majka s decom na komade bila razmrskana.
HOS 10:15 Ovo će ti učiniti, o, Vetilju, zbog velike zlobe tvoje. Kada dan bude okončan, okončaće i car Izrailja.
HOS 11:1 „Voleo sam Izrailj još dok je dete bio i iz Egipta pozvah sina svoga.
HOS 11:2 Ali što su ih više pozivali, od njih su više odlazili, Valima su žrtvovali, idolima su kadili.
HOS 11:3 Jefrema sam učio da hoda, ja sam ih za ruke prihvatao. Ali oni prepoznali nisu da sam ja taj što sam ih lečio.
HOS 11:4 Sponama ljudskim, vezama ljubavi ja sam ih privlačio. Bio sam im kao onaj što im u ustima žvale raslabljuje. Saginjao sam se da bih ih hranio.
HOS 11:5 Neće se vratiti u Egipat, nego će Asirca za cara imati jer su odbili da se pokaju.
HOS 11:6 Vitlaće im mač po gradovima, kapije će im razoriti, proždraće ih zbog njihovih spletki.
HOS 11:7 Moj je narod odlučan da me se odriče. Zovu ga ka Višnjem, alʼ ga niko ne uzvisi.
HOS 11:8 O, Jefreme, kako da te predam? O, Izrailju, kako da te izručim? Kako da te učinim kao Admu, da te učinim kao Sevojim? Tuče u meni srce moje, razgorelo se moje smilovanje.
HOS 11:9 Plamen svoga gneva neću da izlijem, neću opet Jefrema da zatrem. Jer, Bog ja jesam, nisam čovek; Svetac među vama i u gnevu neću da vam dođem.
HOS 11:10 Oni će slediti Gospoda i kao lav on će da riče. Zarikaće on, zadrhtaće i doći će oni, deca sa zapada.
HOS 11:11 Zadrhtaće i doći kao ptica iz Egipta, kao golubica iz zemlje asirske. Daću im da žive u kućama njinim – govori Gospod.
HOS 11:12 Jefrem me je lažju okružio, a obmanom dom Izrailjev. Ali Juda još s Bogom korača, sa svetima ostao je veran.“
HOS 12:1 Jefrem se vetrom hrani, za istočnim [vetrom] stalno hrli. Umnožio je laž i nasilje. Sa Asirijom savez su sklopili, a ulje se u Egipat nosi.
HOS 12:2 Gospod se parniči sa Judom. Jakova kažnjava, uzvratiće mu po njegovim putevima i po delima njegovim.
HOS 12:3 Za petu je svoga brata u utrobi uhvatio, i sa Bogom se borio u muževnoj snazi svojoj.
HOS 12:4 Sa Anđelom se borio i pobedio. Plakao je, naklonost mu je tražio i u Vetilju ga je našao. I tamo mu je on govorio.
HOS 12:5 On – Gospod Bog nad vojskama – Gospod mu je ime za spominjanje.
HOS 12:6 A ti, ti se vrati svome Bogu. Vernost i pravednost čuvaj. U svog Boga stalno se pouzdaj.
HOS 12:7 U ruci trgovca terazije nepoštene, voli da zakine.
HOS 12:8 Jefrem reče: „Obogatio sam se, zgrnuo sam sebi blago. I u svemu mome trudu krivicu mi neće naći a da je greh.“
HOS 12:9 „A ja, Gospod, Bog tvoj ja sam bio još od zemlje egipatske. I opet ću ti dati da u šatorima svojim prebivaš kao u danima praznika.
HOS 12:10 Prorocima sam se objavio i viđenja im umnožio. Po prorocima sam poređenja davao.“
HOS 12:11 Ima li zla u Galadu? Baš su ništa svi koji su u njemu. U Galgalu volove žrtvuju, njihovi su žrtvenici gomile kamenja po brazdama njive.
HOS 12:12 U zemlju aramejsku Jakov je pobegao. Za ženu je služio Izrailj i za ženu čuvao je [stada].
HOS 12:13 Gospod je preko proroka izveo Izrailja iz Egipta i čuvao ga je preko proroka.
HOS 12:14 A Jefrem ga je gorko razdraživao. Krv što je proli na njemu ostaje. Gospod njegov uzvratiće mu pogrde njegove.
HOS 13:1 Strah je vladao dok je Jefrem govorio. Uzdigao se on u Izrailju, ali je zgrešio zbog Vala i umro.
HOS 13:2 A i sada grehe množe jer su sebi izlili idole od svog srebra i svojom veštinom. Idoli su delo livca, svi do jednog! I još za njih kažu: „Ljudi koji žrtvuju neka ljube telad!“
HOS 13:3 Biće zato ko jutarnji oblak i kao rosa rana što nestaje, kao pleva s gumna olujom nošena i dim iz odžaka.
HOS 13:4 „A ja sam bio Gospod, Bog tvoj, još od zemlje egipatske, osim mene ne znaš za druge bogove. Osim mene Spasitelja nema.
HOS 13:5 Ja sam tebe posmatrao u pustinji, u zemlji sasušenoj.
HOS 13:6 Nasitili su se na pašnjaku svome. Nasitili su se, srcem ogordili i zato me zaboravili.
HOS 13:7 Poput lava ja ću za njih biti, poput risa što kraj puta vreba.
HOS 13:8 Presrešću ih kao medvedica kojoj su oteli medvediće, do srca im grudi rastrgnuti. Proždraću ih onde kao lav, raskomadaće ih divlje zveri.
HOS 13:9 Satrven si, Izrailju, jer si protiv mene, protiv svoga pomoćnika!
HOS 13:10 Gde je sada car tvoj da te spase u svim tvojim gradovima, tvoje sudije? A za njih si govorio: ’Daj mi cara i glavare!’
HOS 13:11 I u gnevu svome cara sam ti dao, ali sam ga i uzeo u jarosti svojoj.
HOS 13:12 Svezana je krivica Jefremova i prikriven greh je njegov.
HOS 13:13 Spopašće ga bolovi ko da se porađa. Ali on je dete što mudrosti nema, jer on ne bi da se rodi, da izađe iz utrobe kad je tome vreme.
HOS 13:14 Od prevlasti Sveta mrtvih otkupiću ih i od smrti izbaviću ih. Gde je, smrti, tvoje razaranje? Gde je, Svete mrtvih, žalac tvoj? Samilost je sakrivena od očiju mojih.
HOS 13:15 Sve i da procveta među braćom svojom, istočni će vetar doći, iz pustinje vetar Gospodnji se diže da presuši njegove izvore, da presahne njegova vrela i da otme blago, sve dragocenosti.
HOS 13:16 Biće kriva Samarija za pobunu protiv Boga svoga. Od mača će oni pasti, decu će im razmrskati i trudnice rasporiti.“
HOS 14:1 Gospodu se, Bogu svome, Izrailju vrati, jer si posrnuo u krivici svojoj!
HOS 14:2 Ponesite sa sobom reči, Gospodu se vratite. Kažite mu: „Krivicu nam svaku ti oprosti, molitvu usliši; kako bismo ti prineli plod usana svojih kao junce kada žrtvujemo!
HOS 14:3 Asirija nas spasti neće i na konjima nećemo jahati. Nećemo opet govoriti, delu ruku naših: ’Bože naš!’ Jer siroče smilovanje u tebi nalazi.“
HOS 14:4 „Izlečiću otpadništvo njihovo, dobrovoljno voleću ih jer se od njih jarost moja odvratila.
HOS 14:5 Izrailju biću kao zora, procvetaće kao ljiljan, pustiće korenje kao [kedar] livanski.
HOS 14:6 Nicaće mu mladice, kao maslina raskošan će biti, mirisaće kao [kedar] livanski.
HOS 14:7 Vratiće se da žive u senci njegovoj. Proklijaće kao žito, raširiti kao loza, pročuće se kao vino sa Livana.
HOS 14:8 O, Jefreme, šta ja imam s idolima? Ja, ja ću da uslišim, ja ću da se staram, ja sam kao zelen čempres. Od mene ćeš ti svoj plod da primiš.“
HOS 14:9 Ko je mudar nek ovo razume, ove stvari nek umni razazna: Gospodnji su ispravni putevi. Pravednici hodaju po njima, odmetnici na njima posrću.
JOE 1:1 Ovo je Gospodnja reč koja je došla Joilu, Fatuilovom sinu.
JOE 1:2 Čujte ovo, o, starešine; poslušajte, svi stanovnici zemaljski: Zar se ovo dogodilo u danima vašim ili u danima vaših predaka?
JOE 1:3 Pričajte o ovom svojoj deci, vaša deca svojoj deci a njihova deca novom pokolenju.
JOE 1:4 Ostatke gubara poješće skakavci; ostatke skakavaca poješće crvi; ostatke crva poješće gusenice!
JOE 1:5 Probudite se, o, vi pijani! Zaplačite i zakukajte, vinopije, zbog šire, zato što vam se od usta otela!
JOE 1:6 Jer na moju zemlju izađe narod silan i broja im nema. Zubi su im kao lavlji zubi, a očnjaci kao u lavice.
JOE 1:7 Moju je lozu počupao, moju je smokvu izlomio; potpuno je ogolio i bacio, mladice joj ogulio.
JOE 1:8 Nariči kao mlada žena ogrnuta u kostret za mužem svoje mladosti.
JOE 1:9 Nestale su žitna žrtva i izlivnica iz Doma Gospodnjeg. U žalosti su sveštenici, sluge Gospodnje.
JOE 1:10 Polja su opustošena i zemlja je u žalosti jer je žito satrveno, mlado vino je presahlo, a urod ulja je podbacio.
JOE 1:11 Stidite se, ratari, kukajte, vinogradari, za pšenicom i za ječmom, jer je propala žetva na njivi.
JOE 1:12 Loza je presahnula, stablo smokve se sparušilo. Presahnuli su nar, palma, jabuka i sva stabla po polju, jer je presahla radost sinova ljudskih.
JOE 1:13 O, sveštenici, opašite se i plačite! Žalite, sluge žrtvenika! Dođite, sluge Boga moga, noć probdite u kostreti jer je iz Doma Boga vašeg nestalo žitne žrtve i izlivnice.
JOE 1:14 Sveti post proglasite, pozovite svečani sabor! Okupite sve starešine, stanovnike zemlje u Domu Gospoda, vašeg Boga, pa vapite Gospodu!
JOE 1:15 Jao, kakvog li dana, jer je blizu dan Gospodnji što dolazi kao pustošenje od Svemoćnoga!
JOE 1:16 Zar nam nije pred očima ponestala hrana i radosti i veselja iz Doma našeg Boga?
JOE 1:17 Ugniliše smokve na vencima; opustošene su žitnice; porušeni su ambari jer je žito propalo.
JOE 1:18 O, kako stoka riče! Tumaraju krda goveda jer ispaše za njih nema, a i stada ovaca takođe skapavaju.
JOE 1:19 Gospode, ja tebe prizivam jer je plamen suše progutao pustinjske pašnjake, a požar je spalio sve poljsko drveće.
JOE 1:20 I poljske zveri ti cvile i žude jer su presušila vodena vrela, jer je požar spalio pustinjske pašnjake.
JOE 2:1 Zatrubite trubom na Sionu! Povičite na mojoj svetoj gori! Neka zadrhte svi stanovnici zemlje. Dolazi dan Gospodnji i baš je blizu!
JOE 2:2 Dan tamni i sumorni, dan oblaka i guste tame. Ko što se svitanje širi preko brda, takav je narod veliki i moćni kakvog od davnina nije bilo i neće ga biti godinama, iz naraštaja u naraštaj.
JOE 2:3 Pred njim vatra proždire, a za njim spaljuje plamen. Pred njim je zemlja kao vrt edenski, a za njim opustošena divljina i niko mu utekao nije.
JOE 2:4 Licem su slični licima konja i jure kao konjanici.
JOE 2:5 Tutnje kao bojna kola kad vrh gora poskakuju; praskaju ko plamen vatre što strnjiku guta, kao narod moćan što se za boj postrojava.
JOE 2:6 Narodi pred njima drhte, zažari se svako lice.
JOE 2:7 Trče kao ratnici, ko borci se uz zidine penju; i svaki svojim putem ide, staze svoje ne menjaju.
JOE 2:8 Jedan drugog ne sapliću, svojim putem koračaju i neće stati, sve i da na oružje nasrnu.
JOE 2:9 Vršljaju po gradu, po zidinama trče, u kuće se penju i kroz prozore provaljuju poput lopova.
JOE 2:10 Pred njima zemlja drhti i nebesa se potresaju; pomračuju se sunce i mesec, a zvezde gasnu sjajem svojim.
JOE 2:11 A Gospod će glas svoj da digne pred vojskom svojom jer je tabor njegov vrlo velik; jer su moćni oni što reč njegovu čine; jer je velik i veoma strašan dan Gospodnji, ko da ga izdrži?
JOE 2:12 „Zato sada – govori Gospod – vratite mi se svim srcem svojim, u postu, žaljenju i vapaju.“
JOE 2:13 Srca svoja razderite, a ne odeću svoju! Vratite se Gospodu, Bogu svome, jer je milosrdan i milostiv; spor na srdžbu, bogat milosrđem i sažaljiv na nesreću.
JOE 2:14 Ko zna? Možda se odvrati, predomisli, pa za sobom ostavi blagoslov – žitnu žrtvu i izlivnicu za Gospoda, vašeg Boga.
JOE 2:15 Zatrubite trubom na Sionu! Sveti post proglasite, pozovite svečani sabor!
JOE 2:16 Okupite narod i posvetite zbor. Okupite starešine, decu i odojčad. Neka mladoženja izađe iz svoje sobe i mlada iz odaje svoje.
JOE 2:17 Neka sveštenici, sluge Gospodnje, plaču između trema i žrtvenika. Neka kažu: „Gospode, poštedi svoj narod! Ne daj sramotu na nasledstvo svoje, da mu se rugaju narodi. Zašto da se govori među narodima: ’Gde je Bog njihov?’“
JOE 2:18 I Gospod će da revnuje za svoju zemlju i poštedi svoj narod.
JOE 2:19 Odgovoriće Gospod svom narodu i reći će mu: „Evo, daću vam žita, vina i ulja da se time nasitite. I više vas neću činiti ruglom među narodima.
JOE 2:20 Daleko od vas oteraću tog sa severa. Rasejaću ga u zemlju pustu i bezvodnu: lice njegovo prema moru na istok, i njegov kraj prema moru na zapad. Dizaće se njegov smrad, širiće se njegova trulež, jer je velike stvari uradio.“
JOE 2:21 O, zemljo, ne strahuj! Raduj se i veseli jer je Gospod velike stvari uradio!
JOE 2:22 Ne bojte se, o, poljske zveri, jer se zelene pašnjaci pustinjski i stabla rađaju svoj plod. Smokva i čokot su dali obilje svoje.
JOE 2:23 I vi, narode sionski, radujte se i veselite u Gospodu, svome Bogu, jer vam je dao učitelja pravednosti. Izlio vam je rânu, jesenju kišu i poznu, prolećnu kišu.
JOE 2:24 Gumna biće puna žita, vinom i uljem će se prelivati kace.
JOE 2:25 „Nadoknadiću vam godine koje su pojeli skakavci, crvi, gusenice i gubari, ta moja velika vojska koju sam poslao među vas.
JOE 2:26 I ješćete obilno i nasitićete se. Slavićete ime Gospoda, svoga Boga, koji vam je učinio čudesne stvari. Neće se stideti moj narod doveka.
JOE 2:27 Shvatićete da sam ja usred Izrailja, da sam ja, Gospod, vaš Bog i da drugog nema! I neće se stideti moj narod doveka.
JOE 2:28 A nakon toga izliću na sve ljude svoga Duha, pa će vaši sinovi i ćerke prorokovati, starci će sanjati snove, a mladi ljudi imati viđenja.
JOE 2:29 Takođe ću u one dane izliti svoga Duha na sluge i sluškinje.
JOE 2:30 Učiniću da se pokažu čudne pojave na nebu i na zemlji – krv, vatra i oblaci dima.
JOE 2:31 Sunce će potamneti, a mesec pocrveneti kao krv pre nego što dođe veliki i slavni dan Gospodnji.
JOE 2:32 Svako ko zazove ime Gospodnje, biće spasen. Jer će na gori Sion i u Jerusalimu biti spasenje, baš kako je rekao Gospod, i od ostatka koji Gospod pozove.
JOE 3:1 Jer, gle, u tim danima i u to vreme kada vratim izgnanike Jude i Jerusalima,
JOE 3:2 okupiću sve narode. Spustiću ih u dolinu Josafatovu da se tamo sudim s njima, zbog mog naroda Izrailja, nasledstva moga, koje su rasuli među narode i moju zemlju razdelili.
JOE 3:3 Za moj su narod bacali žreb, dečake za bludnicu menjali, devojčice prodavali za vino, pa se opijali.
JOE 3:4 I šta sad sa mnom vi imate, Tire i Sidone i svi krajevi filistejski? Da li biste da mi uzvratite? Ako li mi uzvraćate, brzo ću vam dela vaša olupati o glavu!
JOE 3:5 Jer ste uzeli moje zlato i moje blago, moja ste dobra uneli u hramove svoje.
JOE 3:6 Judin narod i narod Jerusalima ste prodali Grcima, da biste ih odveli daleko od njihove međe.
JOE 3:7 Evo, podižem ih sa mesta gde ste ih prodali i dela ću vam vaša olupati o glavu vašu.
JOE 3:8 Prodaću vaše sinove i ćerke vaše u ruke Judejaca, a oni će ih prodati Savejcima, dalekom narodu“ – jer tako kaže Gospod.
JOE 3:9 Objavite ovo među narodima: „Za rat se spremite! Ljude snažne pozovite! Nek pristupe i neka krenu ratnici.
JOE 3:10 Raonike svoje u mačeve prekujte i srpove u koplja. Neka nejaki čovek kaže: ’Snažan sam!’
JOE 3:11 Požurite odasvud i dođite, o, narodi svi! Okupite se tamo.“ O, Gospode, dovedi dole svoje junake!
JOE 3:12 „Nek se dignu narodi, neka izađu u dolinu Josafatovu, jer ću tamo sesti da sudim svim narodima unaokolo.
JOE 3:13 Latite se srpa jer je žetva zrela. Dođite, muljajte, muljare su pune i kace se prelivaju jer je velika njihova zloba.“
JOE 3:14 Mnoštva su, mnoštva su u dolini odluke jer je blizu dan Gospodnji u dolini odluke.
JOE 3:15 Pomračuju se sunce i mesec, a zvezde gasnu sjajem svojim.
JOE 3:16 Riknuće Gospod sa Siona i iz Jerusalima; povikaće glasom svojim i potrešće se i nebo i zemlja. Ali Gospod je utočište narodu svome i zaštita deci Izrailjevoj.
JOE 3:17 „Shvatićete da sam ja Gospod, vaš Bog koji prebiva na Sionu, na mojoj svetoj gori. I Jerusalim će biti sveto mesto i tuđinci više neće njime prolaziti.
JOE 3:18 I toga će dana kapati planine slatkim vinom, a brdima će teći mleko. Svi Judini brzaci će brujati vodom, teći će izvor od Doma Gospodnjeg i natapati dolinu sitimsku.
JOE 3:19 U pustoš će se Egipat pretvoriti i Edom u pustaru divlju, zbog nasilja nad narodom Jude u čijoj su zemlji krv nevinu prolili.
JOE 3:20 Počivaće doveka Juda i Jerusalim od naraštaja do naraštaja.
JOE 3:21 Krv njihovu još neosvećenu neosvećenom neću ostaviti.“
AMO 1:1 Reči Amosa koje je video za Izrailj, dok je bio među stočarima iz Tekuje. Bilo je to dve godine pre zemljotresa, u vreme Ozije, cara Jude, i za vreme Jerovoama, cara Izrailja, Joasovog sina.
AMO 1:2 On je rekao: „Gospod riče sa Siona, iz Jerusalima glas svoj pušta. Tuguju pastirski pašnjaci i vrh Karmila se suši.“
AMO 1:3 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Damaska, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer su Galad ovršili gvozdenom vršilicom.
AMO 1:4 Baciću oganj na kuću Azailovu i spaliće Ven-Adadova utvrđenja.
AMO 1:5 Izlomiću prevornice na Damasku, istrebiću živalj iz te doline Aven i onoga što u Vet-Edenu žezlo drži. U izgnanstvo, u Kir će otići Aramov narod – kaže Gospod.“
AMO 1:6 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Gaze, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer su sve izgnanike odveli u ropstvo i predali ih Edomu.
AMO 1:7 Baciću oganj na zidine Gaze i spaliće njena utvrđenja.
AMO 1:8 Istrebiću živalj iz Azota i onoga što u Askalonu žezlo drži. Ruku ću svoju da okrenem na Akaron, i postradaće ostatak filistejski – govori Gospod Bog.“
AMO 1:9 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Tira, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer su sve izgnanike predali Edomu. Nisu se setili bratskog saveza.
AMO 1:10 Baciću oganj na zidine Tira i spaliće njegova utvrđenja.“
AMO 1:11 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Edoma, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer je mačem svoga brata progonio i potisnuo svoje smilovanje. U svom ga je besu satirao stalno i doveka razjaren bio.
AMO 1:12 Baciću oganj na Teman i spaliće utvrđenja Vosore.“
AMO 1:13 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa sinova Amonovih, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer su rasporili trudnice Galada da bi među svoju proširili.
AMO 1:14 Zapaliću oganj na zidinama Rave i spaliće njena utvrđenja, sve uz poklič na dan boja i uz vihor olujnoga dana.
AMO 1:15 A njihov će car otići u izgnanstvo, zajedno – on i glavari njegovi“ – kaže Gospod.
AMO 2:1 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Moava, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer je u kreču spalio kosti cara Edoma.
AMO 2:2 Baciću oganj na Moav i spaliće keriotska utvrđenja. Moav će propasti uz vrevu, uz pokliče i uz jeku trube.
AMO 2:3 Istrebiću iz njega sudije, sa njim pobiću sve njegove glavare“ – kaže Gospod.
AMO 2:4 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Jude, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer su odbacili Zakon Gospodnji i njegove uredbe nisu držali. Na greh su ih navele njihove laži, u kojima su živeli i njihovi očevi.
AMO 2:5 Baciću oganj na Judu i spaliće jerusalimska utvrđenja.“
AMO 2:6 Ovako kaže Gospod: „Zbog tri prestupa Izrailja, a i zbog četiri, svoju kaznu neću da povučem, jer su pravednika prodavali za srebro i ubogoga za sandale.
AMO 2:7 Oni gaze po prašini na glavi siromaha. Put poniznih izokreću, čovek i otac njegov idu [istoj] devojci i tako skrnave moje sveto ime.
AMO 2:8 Na založenim haljinama leže kraj svakog žrtvenika i vino onih koji su globljeni piju u hramu njihovih bogova.
AMO 2:9 A ja sam istrebio Amorejce među njima, visoke kao kedrovi moćni, jake kao hrastovi. Istrebio sam ih od podnožja do vrha, od korena do ploda.
AMO 2:10 I još sam vas izveo iz egipatske zemlje i vodio vas po pustinji četrdeset godina, da biste zaposeli zemlju Amorejaca.
AMO 2:11 Od vaših sam sinova neke podizao za proroke, i za nazireje neke od vaših mladića. Zar nije tako, o, deco Izrailjeva – govori Gospod.
AMO 2:12 Ali vi ste nazirejima davali da piju vino i prorocima ste zapovedali: ’Ne prorokujte!’
AMO 2:13 Evo, pritisnuću vas kao što snopovi mnogi pritiskaju zapregu.
AMO 2:14 Ni onaj koji je brz neće uteći, ni jaki neće učvrstiti snagu svoju i svoj život junak spasti neće.
AMO 2:15 Strelac se neće održati, brzi na nogama se neće spasti, a ni konjanik život sačuvati neće.
AMO 2:16 I najsrčaniji među ratnicima toga će dana uteći neodeven – govori Gospod.“
AMO 3:1 Čujte ovu reč, jer Gospod protiv vas govori, deco Izrailjeva. Govori protiv vas i sveg roda koji sam izveo iz egipatske zemlje:
AMO 3:2 „Samo sam vas poznavao više od svih rodova na zemlji. Zato ću vas i kazniti za sve vaše krivice.“
AMO 3:3 Idu li dvoje zajedno, a da se nisu sreli?
AMO 3:4 Riče li lav u šumi ako nema plena? Javlja li se rikom lavić iz brloga svoga, ako nije nešto uhvatio?
AMO 3:5 Sleće li ptica u zamku na tle, ako nema mamca? Sklanja li se ptičija zamka sa tla, ako ništa uhvaćeno nije?
AMO 3:6 Oglasi li se truba u gradu, a da narod ne zadrhti? Zar postoji nesreća u gradu, a da nije od Gospoda?
AMO 3:7 Jer Gospod ne čini ništa, a da tajnu svoju ne objavi prorocima, slugama svojim.
AMO 3:8 Zarikao je lav! I ko da se ne prepadne?! Progovorio je Gospod Bog! I ko da ne prorokuje?!
AMO 3:9 Objavite po utvrđenjima u Azotu i po utvrđenjima egipatske zemlje. Recite: „Saberite se po brdima Samarije, gledajte velike nemire sred nje i nasilje u njoj.“
AMO 3:10 „Nisu znali dobro da čine – govori Gospod – ti što zgrću nasiljem i pustošenjem po svojim utvrđenjima.“
AMO 3:11 Zato ovako kaže Gospod Bog: „Neprijatelj je oko zemlje, snagu će tvoju da obori, opleniće tvoja utvrđenja.“
AMO 3:12 Ovako kaže Gospod: „Kao kada pastir istrgne iz lavljih čeljusti par nogu ili komad uva, tako će istrgnuti decu Izrailjevu koja u Samariji prebivaju na uglu postelje, na svilenom krevetu.
AMO 3:13 Čuj i svedoči domu Jakovljevom, govori Gospod, Gospod Bog nad vojskama:
AMO 3:14 Na dan kada kaznim Izrailj za prestupe njegove kazniću i žrtvenike Vetilja. Odseće se rogovi žrtvenika i popadaće na tle.
AMO 3:15 I zimsku i letnju ću kuću udariti. Srušiće se kuće pune slonovače i mnogi će domovi biti zbrisani – govori Gospod.“
AMO 4:1 Čujte ovu reč, o, krave vasanske koje ste na brdu Samarije, što tlačite siromaha, obarate ubogoga i govorite muževima: „Donesite nam da pijemo!“
AMO 4:2 Gospod Bog se zakleo svetošću svojom: „Gle, evo dolaze vam dani kada će vas izvlačiti kukama, a poslednje od vas udicama.
AMO 4:3 Izlaziće svaka od vas, ravno napred, kroz pukotine i razbacaće vas po Armonu – govori Gospod.
AMO 4:4 Dođite u Vetilj i grešite, a u Galgalu grešite još više. Svoje žrtve jutrom prinosite i trećeg dana svoje desetke.
AMO 4:5 Zahvalnice sa kvascem prinosite, objavite dobrovoljne žrtve, razglasite ih, jer vam je to po volji, deco Izrailjeva – govori Gospod Bog.
AMO 4:6 A ja sam vam dao čiste zube u svim vašim gradovima, oskudicu hleba u svim mestima vašim, ali vi mi se niste vratili – govori Gospod.
AMO 4:7 Još sam vam i kišu uskratio, a bilo je tri meseca pred žetvu. Na jedan grad sam poslao kišu, a na drugi nisam. Poslao sam kišu na jednu njivu da je natopi, a ona koja nije natapana se osušila.
AMO 4:8 Dva su se, pa i tri grada doteturala do jednog grada da piju vode. I nisu se napili i vi mi se niste vratili – govori Gospod.
AMO 4:9 Udario sam medljikom i kukoljem bašte vaše i vaše vinograde, vaše smokve i vinograde vaše. Pojeo ih je skakavac, ali vi mi se niste vratili – govori Gospod.
AMO 4:10 I pomor sam slao među vas kao na Egipat. Mačem sam sasekao vaše mladiće sa sve vašim preotetim konjima. Dao sam da vam se do nosa podiže smrad vašeg tabora, ali vi mi se niste vratili – govori Gospod.
AMO 4:11 Zatirao sam neke od vas kao što je Bog opustošio Sodomu i Gomoru, bili ste kao ugarak izvučen iz ložišta, ali vi mi se niste vratili – govori Gospod.
AMO 4:12 Zato ću tako da ti uradim, o, Izrailju! I zbog toga što ću da ti uradim, pripremi se da sretneš svoga Boga, o, Izrailju!“
AMO 4:13 Jer, evo onoga što je gore načinio, što je vetar sazdao i javio čoveku misao svoju; koji zoru u tamu pretvara i hoda po uzvišenjima zemlje – ime mu je Gospod, Bog nad vojskama!
AMO 5:1 Čujte ovu reč, naricaljku koju o vama iznosim, o, dome Izrailjev!
AMO 5:2 „Pala je devica izrailjska i više ustati neće. Napuštena je na svojoj zemlji i nikoga nema da je podigne.“
AMO 5:3 Jer ovako kaže Gospod Bog: „U gradu iz kog je otišla hiljada ostaće njih stotinu, iz kog je otišlo njih stotinu ostaće desetoro domu izrailjskom.“
AMO 5:4 Jer ovako kaže Gospod domu izrailjskom: „Tražite me i živećete!
AMO 5:5 Ne tražite Vetilj! Ne idite u Galgal! Ne prelazite u Vir-Saveju! Jer, Galgal će sigurno u izgnanstvo, a i Vetilj će avetinja postati.“
AMO 5:6 Tražite Gospoda i živećete, da se ne bi obrušio kao oganj na dom Josifov i spalio ga, a niko ga ne gasi u Vetilju.
AMO 5:7 Vi u pelen pravdu izokrećete i pravednost na tle obarate.
AMO 5:8 A on je stvorio Vlašiće i Orion, pretvara mrak u jutro i okreće dan u noć. On doziva morske vode i izliva ih po zemljinom licu. Gospod je ime njegovo.
AMO 5:9 On sukne pustoš na moćnika i pustoš će na utvrđenje doći.
AMO 5:10 A oni mrze onoga koji na vratima prekoreva, gade se onoga koji čestito govori.
AMO 5:11 Zato što gazite ubogoga i uzimate mu danak u žitu, sagradili ste kuće od klesanog kamena ali nećete prebivati u njima. Nećete piti vino vaših rodnih vinograda koje ste zasadili.
AMO 5:12 Jer ja znam mnoštvo vaših prestupa i vaše mnogobrojne grehe. Tlačite pravednika, mito uzimate, na vratima ubogome pravdu izvrćete.
AMO 5:13 Zato mudar ćuti u ovom vremenu jer je zlo vreme.
AMO 5:14 Dobro tražite, a ne zlo, da živi budete, da sa vama bude Gospod, Bog nad vojskama, kako i kažete.
AMO 5:15 Zlo mrzite, a volite dobro, na vratima pravdu zastupajte, pa se možda Gospod, Bog nad vojskama, smiluje ostatku Josifovom.
AMO 5:16 Zato ovako kaže Gospod, Bog nad vojskama, Gospod: „Jadikovka je po svim trgovima i ulicama svim: ’Jao! Jao!’ I zvaće ratara da žali, da žale oni koji znaju naricaljku.
AMO 5:17 Jadikovaće po svim vinogradima, jer posred tebe ja ću proći – govori Gospod.“
AMO 5:18 Jao onima što priželjkuju dan Gospodnji! Šta će vama dan Gospodnji? Tad je tama, a ne svetlo.
AMO 5:19 Kao čovek kad od lava beži, a dočeka ga medved, ili u kuću uđe i ruku svoju na zid stavi da ga ujede zmija.
AMO 5:20 Neće li dan Gospodnji biti tama, a ne svetlo i pomrčina bez sjaja?
AMO 5:21 „Ja mrzim, ja prezirem vaše svetkovine! Svetim saborima vašim ni da primirišem!
AMO 5:22 I ako mi prinosite svespalnice i vaše žitne žrtve, neću da ih prihvatim. Ne obazirem se na žrtve mira vaših utovljenih junaca.
AMO 5:23 Sklonite od mene buku svojih pesama i melodiju harfi svojih. Ne želim da ih čujem.
AMO 5:24 Neka pravda kao voda poteče i pravednost kao potok nepresušni.
AMO 5:25 Meni li ste prinosili žitne žrtve i prinose u pustinji četrdeset godina, o, dome Izrailjev?!
AMO 5:26 Nosili ste svoje idole – Sikuta, cara svoga i Kijuna, zvezdu svojih bogova – koje ste sebi načinili.
AMO 5:27 Izagnaću vas još dalje od Damaska, kaže Gospod, a njegovo je ime Bog nad vojskama.“
AMO 6:1 Jao lakomislenima na Sionu, onima što su bezbrižni na gori Samariji, onima što se zovu uglednima najboljih naroda, a kojima dolazi dom Izrailjev!
AMO 6:2 Pređite u Halani, razgledajte, pa odande idite u Amat-Rabu i spustite se u Gat filistejski. Jesu li ta carstva bolja od ovih i da li su im prostranije međe od vaših međa?
AMO 6:3 Vi odgurujete dolazak dana zla, a primičete vladavinu nasilja.
AMO 6:4 Baškarite se na ležajima od slonovače, protežete na divanima svojim i jedete jagnjad iz stada i telad iz štale.
AMO 6:5 Drndate po harfi, kao David sebi izmišljate instrumente.
AMO 6:6 Vi peharima pijete vino, mažete se najboljim uljima i ne bole vas Josifove razvaline.
AMO 6:7 Zato ćete sada otići u izgnanstvo na čelu izgnanika, umuknuće slavlje onih što se protežu.
AMO 6:8 Sobom se zakleo Gospod Bog, [ovako] govori Gospod, Bog nad vojskama: „Gnušam se Jakovljevog ponosa i mrzim njegova utvrđenja. Zato ću da predam grad i sve u njemu.“
AMO 6:9 Ako i desetoro ljudi preostane u jednoj kući i oni će pomreti.
AMO 6:10 Njihov rođak, najbliži njihov će ih uzeti da ih spali, da iznese kosti njihove iz kuće. I reći će onome u ćošku kuće: „Je li još neko sa tobom?“ A on će mu odgovoriti: „Nije.“ I dodaće: „Tiše samo! Ne spominji Gospodnje ime!“
AMO 6:11 Jer, evo, Gospod zapoveda i udariće veliku kuću i razvaliće je, a manja će kuća pući.
AMO 6:12 Trče li konji po liticama? Ore li se more volovima? Jer, pravdu ste u otrov preokrenuli i u pelen plod pravednosti.
AMO 6:13 Radujete se Lo-Devaru i govorite: „Nismo li svojom snagom osvojili Karnajim!“
AMO 6:14 „Jer, evo, podižem protiv vas, o, dome Izrailjev – govori Gospod Bog nad vojskama – narod koji će vas tlačiti od Levo-Amata do pustinjskog potoka.“
AMO 7:1 Ovo mi je pokazao Gospod Bog. Gle, sazdao je skakavce kad prolećni usevi počinju da niču. I gle, to su usevi nakon carske kosidbe!
AMO 7:2 I tako su popasli sve bilje po zemlji, a ja sam rekao: „O, Gospode Bože, molim te oprosti! Ali, kako će se dići Jakov kad je tako nejak?“
AMO 7:3 Gospod se sažalio zbog ovog. „Neće tako biti“ – rekao je Gospod.
AMO 7:4 Ovo mi je pokazao Gospod Bog. Gle, Gospod Bog je pozvao oganj da sudi i on proguta golemi bezdan i proguta polje.
AMO 7:5 A ja sam rekao: „O, Gospode Bože, molim te oprosti! Ali, kako će se dići Jakov kad je tako nejak?“
AMO 7:6 Gospod se sažalio zbog ovog. „Neće ni ovo tako biti“ – rekao je Gospod.
AMO 7:7 Ovo mi je pokazao Gospod Bog. Gle, Gospod je stajao na zidu pravljenom po visku, a u ruci mu je bio visak.
AMO 7:8 I rekao mi je Gospod: „Amose, šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Visak.“ Gospod uzvrati: „Evo, postavljam visak usred svog naroda Izrailja i više im ne popuštam.
AMO 7:9 Opusteće Isakove uzvišice i svetilišta Izrailjeva će se srušiti. A ja ću mačem da ustanem na dom Jerovoamov.“
AMO 7:10 Amasija, sveštenik iz Vetilja, je poručio Jerovoamu, caru Izrailja: „[Znaš], protiv tebe se urotio Amos usred doma Izrailjevog. Zemlja ne može da trpi njegove reči!
AMO 7:11 Evo šta kaže Amos: ’Jerovoam će skončati od mača, a Izrailj iz svoje zemlje sigurno ide u izgnanstvo.’“
AMO 7:12 Amasija je rekao Amosu: „Odlazi, videoče! Beži u Judinu zemlju pa tamo jedi hleba i prorokuj!
AMO 7:13 A u Vetilju ne smeš više da prorokuješ jer je ovo carevo svetilište i prestonica suverena.“
AMO 7:14 Amos je odgovorio Amasiji rečima: „Nisam bio ni prorok ni prorokov sin. Bio sam stočar i divlje smokve sam gajio.
AMO 7:15 Gospod me je uzeo od stada i rekao mi je Gospod: ’Idi, prorokuj Izrailju, mom narodu.’
AMO 7:16 I sada čuj Gospodnju reč: ti kažeš: ’Ne prorokuj protiv Izrailja i ne žvali protiv doma Isakovog.’
AMO 7:17 Zato ovako kaže Gospod: ’Žena će ti postati gradska bludnica, a sinovi tvoji i tvoje ćerke će pasti od mača. Tvoje će se imanje užetom premeriti i razdeliti, a ti ćeš umreti na nečistom tlu. A Izrailj će sigurno iz svoje zemlje otići u izgnanstvo.’“
AMO 8:1 Ovo mi je pokazao Gospod Bog. Gle, korpa letnjeg voća.
AMO 8:2 Kazao mi je: „Amose, šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Korpu letnjeg voća.“ Gospod uzvrati: „Mom narodu, Izrailju, došao je kraj i ja više neću da mu popuštam.
AMO 8:3 Na taj dan će lelek biti hramska pesma – govori Gospod Bog – posvuda će biti razbacani mnogi leševi. Tiše samo!
AMO 8:4 Čujte ovo, o, vi što gazite ubogoga i satirete ponizne u zemlji!
AMO 8:5 Govorite: ’Kada će se završiti mladina da prodajemo žito, i subota, da otvorimo žitnice; da zakidamo na meri, varamo na tegovima i podvaljujemo nepoštenim terazijama;
AMO 8:6 da za srebro kupujemo siromaha i ubogog za sandale, da prodajemo žitne trice.’“
AMO 8:7 Gospod se zakleo ponosom Jakovljevim: „Doveka zaboraviti neću sva njihova dela.
AMO 8:8 Zar se zemlja zbog toga neće zadrmati i zakukati svako živi na njoj? Podiće se na njoj sve poput Nila, nabujaće i opašće kao Nil egipatski.
AMO 8:9 I toga dana ću dati da sunce zađe u podne, i doneću zemlji pomrčinu u po bela dana – govori Gospod.
AMO 8:10 Okrenuću vaše svetkovine u žalopojku i sve pesme vaše u naricaljku. Sva ću bedra vaša obući u kostret i oćelaviću svaku glavu. Učiniću žalopojku kao za jedincem i kraj toga kao dan gorčine.
AMO 8:11 Gle, dolaze dani – govori Gospod Bog – kada ću poslati glad na zemlju. Ali ne glad za hlebom, ne žeđ za vodom, već za slušanjem reči Gospodnjih!
AMO 8:12 Tumaraće od mora do mora i od severa do istoka. Lutaće s jednog kraja na drugi, tražiće reč Gospodnju i neće je naći.
AMO 8:13 Toga će dana od žeđi smalaksati lepe devojke i mladići,
AMO 8:14 oni koji se zaklinju idolom Samarije i govore: ’Živ bio tvoj bog, o, Dane! Živ bio put u Vir-Saveju!’ I onda će pasti i više se neće dići.“
AMO 9:1 Video sam Gospoda, stajao je kod žrtvenika i rekao: „Udari u stubove! Neka se zatresu dovraci! Sruši ih na glavu svih njih, a ja ću da pobijem preživele i neće umaći ko god da beži, i niko se neće spasti.
AMO 9:2 U Svet mrtvih ako se ukopaju, i onde će ih moja ruka zgrabiti. Na nebesa da se popnu, i odande ću ih skinuti.
AMO 9:3 Na vrh Karmila da se sakriju, ja ću ih naći i uzeću ih odande. Na dno mora da se sakriju od pogleda moga, i onde ću zapovediti zmiji da ih ujede.
AMO 9:4 Ako ih njihov neprijatelj otera u izgnanstvo, i onde ću da zapovedim maču, pa će ih saseći. Oka sa njih ja skinuti neću da im zlo donesem, a ne dobro.“
AMO 9:5 Gospod Bog nad vojskama dotiče zemlju i ona se topi. I kukaju njeni stanovnici, nabuja ona poput Nila i opada poput Nila egipatskog.
AMO 9:6 On sebi na nebesima gradi odaje, za sebe je svod nad zemljom utemeljio. On poziva vode mora i izliva ih po zemljinom licu – Gospod je ime njegovo!
AMO 9:7 „Niste li za mene kao deca kušitska, vi, deco izrailjska? – govori Gospod. Zar ja nisam iz egipatske zemlje izveo Izrailja, Filistejce sa Kaftora i Arama iz Kira?
AMO 9:8 Evo, oči su Gospoda Boga na grešnom carstvu i ja ću da ga zbrišem sa lica zemlje. Ipak neću sasvim da zbrišem dom Jakovljev – govori Gospod.
AMO 9:9 Jer, evo, zapovedam da ću prosejati dom Izrailjev među svim narodima kao da ga prosejavam sitom, i ni zrnce na tlo pasti neće.
AMO 9:10 Od mača će izginuti svi grešnici mog naroda što govore: ’Neće nam se približiti, zlo nas neće dohvatiti!’
AMO 9:11 Toga ću dana podići pali šator Davidov, zazidaću mu pukotine, sagradiću što je u njemu srušeno, i obnoviti ga kao u davnašnje vreme.
AMO 9:12 Tako će uzeti nasledstvo ostatka Edoma i sve narode koji nose moje ime – govori Gospod koji čini ovo.
AMO 9:13 Evo, dolaze dani – govori Gospod – kada će ratar stizati žeteoca i gazilac grožđa prestići sejača. I tada će gore kapati slatkim vinom i svi će se bregovi prelivati.
AMO 9:14 Vratiću Izrailj, svoj narod iz izgnanstva. I oni će obnoviti gradove napuštene i živeće u njima. Sadiće vinograde i njihovo piti vino, sadiće bašte i njihov rod jesti.
AMO 9:15 Zasadiću ih u zemlju njihovu i neće biti iščupani opet iz svoje zemlje, koju sam im dao“ – kaže Gospod, tvoj Bog.
OBA 1:1 Viđenje Avdijino: Ovako Gospod Bog kaže o Edomu: Čuli smo vest od Gospoda i glasnik je poslan među narode: „Ustanite! Dignimo se u boj protiv njega!“
OBA 1:2 „Evo, učinio sam te neznatnim među narodima i vrlo prezrenim.
OBA 1:3 Drskost srca tvoga te je obmanula, ti što živiš u raselini stene, stanovniče gorskih visina. Govoriš u srcu svome: ’Ko da me dole, na zemlju sruši?!’
OBA 1:4 Sve i da se ko orao vineš, svoje gnezdo među zvezde sviješ, strovaliću te ja i odande – govori Gospod.
OBA 1:5 Ako ti lopovi dođu i po noći zatirači, zar neće nakrasti koliko im treba? Ako ti dođu berači grožđa, zar neće ostaviti za pabirčenje? Ali ti ćeš biti poharan!
OBA 1:6 O, kako će Isava da pretresu! Naći će mu sva skrivena blaga.
OBA 1:7 Sve do granice poterali te svi tvoji saveznici. Obmanuli su te, nadvladali te tvoji vajni prijatelji. Ti što tvoj hleb jedu, ispod tebe kopaju ti jamu, a ti o tome pojma nemaš.
OBA 1:8 Neću li onog dana – govori Gospod – satrti mudrace edomske i učene s gore Isavove?
OBA 1:9 O, Temane, prepašće se tvoji ratnici, svi sa gore Isavove biće pobijeni.
OBA 1:10 Zbog nasilja nad Jakovom, bratom tvojim, prekriće te stid i doveka satrven ćeš biti.
OBA 1:11 Onog dana kada si stajao po strani, od dana kad su mu tuđinci blago zarobili, kad neznanci grunuše na vrata njegova i za Jerusalim žreb bacaše, ti si bio kao jedan od njih.
OBA 1:12 Nisi smeo da posmatraš dan brata svoga, dan njegove kobi; nisi smeo da likuješ nad narodom Jude, onog dana kad su razoreni, i zlurado da se ceriš na dan njinog jada.
OBA 1:13 Nisi smeo da prođeš kroz vrata mog naroda u onaj dan njihove propasti. Nisi smeo da posmatraš zlo njihovo u taj kobni dan, da se pružaš za njihovim blagom na dan njinog jada.
OBA 1:14 Nisi smeo da stojiš na raskršćima, begunce njegove da ubijaš, da njegove izdaješ preživele u tom danu jada.
OBA 1:15 Blizu je dan Gospodnji svim narodima. Šta si činio, činiće se tebi. Obiće ti se o glavu dela tvoja.
OBA 1:16 Jer, kao što ste pili na mojoj svetoj gori i svi narodi će istrajno piti. I piće i gutaće i biće kao da ih nije bilo.
OBA 1:17 A na gori Sion spasenje će biti i biće ona svetinja, a dom će Jakovljev zaposesti posede svoje.
OBA 1:18 Vatra će postati dom Jakovljev, dom Josifov biće plamen, a dom Isavov postaće strnjika. I spaliće ih, progutaće ih, i neće se spasti niko iz doma Isavovog.“ Jer tako kaže Gospod.
OBA 1:19 Oni iz Negeva će osvojiti goru Isavovu, a oni iz ravnice Filisteju. Osvojiće i područje Jefremovo i područje Samarije, a Venijamin će osvojiti Galad.
OBA 1:20 I izgnanici sa bedema naroda izrailjskog naslediće zemlju Hananaca do Sarepte. A izgnanici iz Jerusalima, koji su u Sefardu, zaposešće gradove Negeva.
OBA 1:21 I izaći će izbavljeni na goru Sion da sude gori Isavovoj i Carstvo će pripadati Gospodu.
JON 1:1 Reč Gospodnja dođe Joni, sinu Amitajevu:
JON 1:2 „Ustani i idi u Ninivu, onaj veliki grad, i propovedaj protiv njega, jer se njihova zloba popela do mene.“
JON 1:3 Međutim, Jona ustane i pobegne od Gospoda u Tarsis. Došavši u Jopu, našao je lađu koja je išla u Tarsis. Platio je vozarinu i ukrcao se u nju da sa njima ode u Tarsis i da pobegne od Gospoda.
JON 1:4 Ali Gospod podiže veliki vetar. Nastala je velika bura na moru, pa je izgledalo da će se lađa razbiti.
JON 1:5 Uplašivši se, mornari su počeli da prizivaju svaki svog boga i da izbacuju u more tovar što je bio u lađi, da je olakšaju. A Jona je sišao pod palubu, legao i zaspao tvrdim snom.
JON 1:6 Kapetan lađe dođe k njemu i reče mu: „Kako možeš da spavaš?! Diži se i prizivaj svoga Boga! Možda će se Bog obazreti na nas, te nećemo propasti.“
JON 1:7 Tada ljudi rekoše jedan drugome: „Hajde da bacimo žreb da vidimo zbog koga nas je snašlo ovo zlo.“ Bacili su žreb i žreb je pao na Jonu.
JON 1:8 Oni su ga upitali: „Reci nam, zašto nas je snašlo ovo zlo? Kakvim se poslom baviš? Odakle dolaziš? Koja je tvoja zemlja, i kom narodu pripadaš?“
JON 1:9 Jona im odgovori: „Ja sam Jevrejin i bojim se Gospoda, Boga nebeskog, koji je stvorio more i zemlju.“
JON 1:10 Ljude je obuzeo veliki strah. Pitali su ga: „Šta si uradio?“ Znali su da beži od Gospoda, jer im je sam rekao.
JON 1:11 Onda su ga upitali: „Šta da učinimo s tobom da nam se more smiri?“ More je, naime, počelo sve više da besni.
JON 1:12 On im odgovori: „Podignite me i bacite me u more i more će vam se umiriti, jer znam da vas je ovo veliko nevreme snašlo zbog mene.“
JON 1:13 No, ljudi su počeli da veslaju kako bi se domogli obale, ali nisu mogli, jer se more još jače dizalo na njih.
JON 1:14 Tada su prizvali Gospoda govoreći: „Ne daj, Gospode, da propadnemo zbog života ovog čoveka! Ne svali na nas krv nevinog čoveka, jer ti, Gospode, činiš kako hoćeš.“
JON 1:15 Podigli su Jonu, i bacili ga u more; i more je prestalo da besni.
JON 1:16 Na to je ljude obuzeo veliki strah od Gospoda, pa su prineli žrtvu Gospodu i učinili zavete.
JON 2:1 Ali Gospod posla veliku ribu da proguta Jonu. Jona je bio u utrobi ribe tri dana i tri noći.
JON 2:2 Tada se Jona pomolio Gospodu, svome Bogu, iz utrobe ribe.
JON 2:3 Rekao je: „Iz nevolje svoje prizvah Gospoda i on mi je odgovorio, iz utrobe Sveta mrtvih zavapih, i ti si čuo glas moj.
JON 2:4 Ti si me bacio u dubine, u središte mora, bujica me opkolila, svi talasi tvoji i vrtlozi preplaviše me.
JON 2:5 Pomislih: ’Oteran sam od tvojih očiju, no, opet ću sveti Dom tvoj gledati.’
JON 2:6 Vode mi dođoše do grla, bezdan me je okružio, trave mi se oko glave spletoše,
JON 2:7 spustih se do temelja gorskih, zauvek se brave zemaljske sklopiše nada mnom, ali ti si podigao iz jame život moj, Gospode, Bože moj.
JON 2:8 Kad mi život na izmaku beše, setih se Gospoda, i molitva mi dopre do Gospoda, do svetoga Doma tvojega.
JON 2:9 Oni što se drže ništavnih idola, milost Božiju sebi uskraćuju.
JON 2:10 Glasom hvalospevnim žrtvu ću ti prineti, što zavetovah, to ću izvršiti. Spasenje je od Gospoda!“
JON 2:11 Tada je Gospod zapovedio ribi, te je ona izbacila Jonu na kopno.
JON 3:1 Reč Gospodnja po drugi put dođe Joni:
JON 3:2 „Ustani i idi u Ninivu, taj veliki grad i propovedaj mu ono što ti ja kažem.“
JON 3:3 Jona ustane i ode u Ninivu po reči Gospodnjoj. A Niniva je bila veliki grad pred Bogom, tri dana hoda.
JON 3:4 Kad je ušao u grad, Jona je išao samo dan hoda propovedajući: „Još četrdeset dana i Niniva će biti uništena.“
JON 3:5 Ninivljani su poverovali Bogu; proglasili su post, pa su se, od najvećeg do najmanjeg, obukli u kostret.
JON 3:6 Kad je vest došla do cara, on je ustao sa svog prestola, skinuo svoje ruho, stavio na sebe kostret i seo u pepeo.
JON 3:7 Onda je zapovedio da viču po Ninivi: „Po nalogu cara i njegovih velikaša: ’Ni čovek ni stoka, bilo krupna ili sitna, ne sme ništa okusiti! Neka ne pasu i ne piju vodu.
JON 3:8 Neka se i stoka i ljudi pokriju kostreću, i neka iz sve snage prizivaju Boga. Neka se svako odvrati od svoga zlog puta i od nasilja koje je činio.
JON 3:9 Ko zna? Možda će se Bog odvratiti i milostivo odustati od svog ljutog gneva, pa ne izginemo.’“
JON 3:10 Bog je video njihova dela, kako su se odvratili od svojih zlih puteva, pa je odustao od nesreće, koju je rekao da će izvršiti nad njima. I tako je nije izvršio.
JON 4:1 Tada se Jona veoma ozlovoljio i naljutio.
JON 4:2 Jona se pomolio Gospodu: „O, Gospode! Nisam li ja baš ovo rekao dok sam bio u svojoj zemlji? Ja sam i pobegao u Tarsis, zato što sam znao da si ti Bog milosrdan i milostiv, spor na srdžbu, bogat milosrđem, i da se sažališ nad nesrećom.
JON 4:3 Zato, Gospode, uzmi sada moj život, jer je bolje da umrem nego da živim.“
JON 4:4 Gospod reče: „Ljutiš li se s pravom?“
JON 4:5 Jona izađe iz grada i nastani se istočno od grada. Tamo je načinio sebi kolibu i seo u nju, u hlad, da vidi šta će Gospod učiniti s gradom.
JON 4:6 A Gospod Bog učini da izraste bršljan nad Jonom, da pruža senku nad njegovom glavom, da okonča njegovu zlovolju. Jona se veoma obradovao zbog bršljana.
JON 4:7 Ali sutradan, u zoru, Bog zapovedi crvu da podgrize bršljan, tako da je bršljan uvenuo.
JON 4:8 Kad je granulo sunce, Bog je učinio da dune vetar s istoka; sunce je peklo Joninu glavu, pa je smalaksao. Želeći da umre, rekao je: „Bolje da umrem, nego da živim.“
JON 4:9 Bog upita Jonu: „Gneviš li se s pravom zbog bršljana?“ On odgovori: „Da, s pravom sam ljut nasmrt.“
JON 4:10 Gospod mu reče: „Tebi je žao bršljana oko koga se nisi trudio, i koga nisi uzgojio; jedne noći je niknuo, a druge noći je uvenuo.
JON 4:11 A meni da ne bude žao Ninive, velikog grada u kome ima više od stotinu dvadeset hiljada ljudi, koji ne znaju šta je desno a šta levo, i mnogo stoke?“
MIC 1:1 Ovo je Gospodnja reč koja je došla Miheju Morašćaninu, viđenje za Samariju i Jerusalim u vreme Jotama, Ahaza i Jezekije, careva Jude.
MIC 1:2 Čujte, o, narodi svi! Poslušaj, zemljo, svi vi što je ispunjavate! Neka Gospod Bog protiv vas svedok bude, Gospod iz hrama svetosti svoje.
MIC 1:3 Jer, gle, izlazi Gospod iz svog mesta, sići će da gazi visine zemaljske.
MIC 1:4 Pod njim će se topiti planine, raspuknuće se doline kao vosak pred ognjem, biće kao kada voda niz strminu teče.
MIC 1:5 Sve je to zbog Jakovljevog prestupa i zbog greha kuće izrailjske. A koji je Jakovljev prestup? Zar to nije Samarija? I koje su uzvišice Judine? Zar to nije Jerusalim?
MIC 1:6 „Samariju ću da pretvorim u hrpu kamenja nasred ledine, u polje za zasad vinograda. Kamenje ću njeno da izručim u dolinu, ogoliću njene temelje.
MIC 1:7 Biće satrveni svi njeni kipovi i u vatri izgoreće svi njeni dobici. Uništiću sve njene idole jer ih je nakupila od dobiti bludničke, pa će opet biti bludnička dobit.“
MIC 1:8 Žaliću ja zbog ovog, vapiću, ići ću bos i go. Zavijaću naricaljku kao šakal i kliktaću kao ženka noja.
MIC 1:9 Jer nema leka za njenu ranu koja dođe sve do Jude, raširi se sve do vrata mog naroda u Jerusalimu.
MIC 1:10 Ne javljajte Gatu, ne jecajte, ne plačite. U Vet-Afri u prašini valjajte se.
MIC 1:11 Beži, stanovnice safirska, gola i osramoćena. Neće izaći stanovnica sananska jer zbog naricaljke Vet-Ezela tamo nećete zaklon naći.
MIC 1:12 Dobro čeka zabrinuta stanovnica marotska, jer je sišlo od Gospoda zlo na vrata Jerusalima.
MIC 1:13 U bojna kola upregni konje, stanovnice Lahisa, jer si početak greha ćerko sionska. U tebi su se našli prestupi Izrailja.
MIC 1:14 Zato ćeš dati darove Moreset-Gatu, a kuće ahzivske izneveriće careve Izrailja.
MIC 1:15 Ipak ću ti dovesti osvajača, stanovnice mariska, a do Odolama će doći slava Izrailja.
MIC 1:16 Oćelavi i kosu ošišaj za decom svojom milom. Raširi ćelu svoju kao lešinar, jer će od tebe otići u izgnanstvo.
MIC 2:1 Jao onima koji zlo spremaju, koji kuju nepravdu na posteljama svojim! Kad osvane, onda to i čine, jer je sila u ruci njihovoj.
MIC 2:2 Zažele njive – otimaju ih; i kuće – oduzimaju ih. Oni tlače čoveka i dom njegov, čoveka i njegovo nasledstvo.
MIC 2:3 Zato ovako kaže Gospod: „Evo, rodu ovom spremam zlo. Iz njega nećete svoje vratove izvući i nećete nadmeno ići, jer će doći vreme zla.
MIC 2:4 Toga će dana o vama s podsmehom pričati, naricaće naricaljku: ’Zbilo se – reći će. Satrveni smo sasvim. Menjao je deo naroda moga. Kako ga je otrgnuo od mene! Naša je polja dao otpadnicima.’“
MIC 2:5 Zato nećeš imati nikoga ko bi ti žrebom merio užetom zemlju u zboru Gospodnjem.
MIC 2:6 „Ne penite proroštvima“ – prorokuju oni – „Ne prorokujte o tim stvarima! Neće se na nas obrušiti.“
MIC 2:7 Kažeš li ti, o, dome Jakovljev: „Je li Duh Gospodnji nestrpljiv? To li su njegova dela?“ „Ne čine li moje reči dobro onome koji ispravno živi?
MIC 2:8 Koliko juče moj se narod podigao kao neprijatelj. Skidate sa haljine plašt onima koji spokojno prolaze, kao oni koji se iz bitke vraćaju.
MIC 2:9 Žene mog naroda terate iz njihovih voljenih kuća, od njihove dece slavu moju doveka uzimate.
MIC 2:10 Ustanite i idite jer ovo nije mesto počinka. Zato što je nečisto, biće razoreno i biće to strahovito razaranje.
MIC 2:11 Ako čovek lažov, što ide niz vetar, slaže – prorokovaću ti o vinu i žestokom piću – taj će biti prorok ovom narodu.
MIC 2:12 Zaista, okupiću, Jakove, sve vas. Zaista, zajedno ću okupiti ostatak Izrailjev. Učiniću ih poput ovaca u toru, poput stada posred paše njegove, da od ljudi bude larma.
MIC 2:13 Pred njima će ići onaj što prodire, pa će i oni prodrti, proći kroz vrata i izaći kroz njih. Njihov će car ići pred njima i Gospod na njihovom čelu.“
MIC 3:1 Zato sam rekao: „Čujte, o, Jakova glavari i vojvode doma Izrailjevog! Nije li na vama da znate šta je pravda?
MIC 3:2 A vi mrzite dobro i volite zlo! Kožu sa njih gulite i meso sa njihovih kostiju.
MIC 3:3 Jedete meso mog naroda i kožu sa njih derete; lomite im kosti na komade; kasapite ih kao za lonac, kao meso usred tiganja.“
MIC 3:4 Tada će oni Gospodu da zavape, a on im se odazvati neće. Sakriće od njih lice svoje u ono vreme, jer su počinili zlodela.
MIC 3:5 „Ovako kaže Gospod protiv proroka koji zavode moj narod, koji grizu zubima i objavljuju mir, a rat najavljuju onome ko im u usta ništa ne stavlja.
MIC 3:6 Zato će vam noć pasti bez viđenja i tama će vas obaviti bez gatanja; sunce će nad prorocima zaći i biće onog dana mrak nad njima.
MIC 3:7 I posramiće se videoci, i zastideće se gatari. Zatvoriće usta svoja svi do jednog jer nema Božijeg odgovora.“
MIC 3:8 A ja sam pun snage Gospodnjeg Duha, pravde i sile, da objavim Jakovu prestup njegov i Izrailju njegov greh.
MIC 3:9 Čujte, o, glavari Jakovljevog doma i vojvode doma Izrailjevog, vi što se gadite na pravdu i izvrćete sve što je pravo;
MIC 3:10 koji krvlju Sion gradite i Jerusalim nepravdom.
MIC 3:11 Njegovi glavari za mito sude, za platu sveštenici njegovi uče. Proroci gataju za srebro, a na Gospoda se pozivaju govoreći: „Nije li Gospod među nama? Neće nas zlo zadesiti!“
MIC 3:12 Zato će zbog vas preoran biti Sion, Jerusalim u ruševine pretvoren, a brdo ovog Doma u zaraslu šumu.
MIC 4:1 Dogodiće se u poslednje dane i gora Doma Gospodnjeg biće postavljena vrh gora, i uzvišena iznad bregova. Puci prema njoj će se sticati.
MIC 4:2 Mnogi narodi će hodati i govoriti: „Hajde, popnimo se na goru Gospodnju i u Dom Boga Jakovljeva, te da nas on nauči putevima svojim, i da mi hodamo stazama njegovim.“ Jer će poučenje izaći sa Siona, i reč Gospodnja iz Jerusalima.
MIC 4:3 Pa će on biti sudija među mnogim narodima, i on će biti merodavan za narode moćne i daleke; te će oni mačeve prekovati u raonike, a koplja u srpove. Neće više narod protiv naroda podizati mačeve, niti će se više učiti ratovanju.
MIC 4:4 Svako će da prebiva pod svojom lozom i pod svojom smokvom, a neće biti nikog da ih plaši, jer su tako kazala usta Gospoda nad vojskama.
MIC 4:5 Jer svi će narodi hoditi, svako u ime svoga boga, a mi ćemo hoditi u ime Gospoda, našeg Boga u veke vekova.
MIC 4:6 „Toga dana – govori Gospod – okupiću hrome, sabraću proterane kojima sam naudio.
MIC 4:7 Od hromih ću načiniti ostatak i od proteranih narod moćan. I Gospod će nad njima da vlada na gori Sion od sad pa doveka.
MIC 4:8 A ti, o, kulo stada, uporište ćerke sionske, tebi će doći i stići ti vlast, pređašnje carstvo ćerke Jerusalima.“
MIC 4:9 Zašto sada tako jako vičeš? Zar u tebi nema cara? Jesu li ti propali savetnici pa te je obuzeo bol kao porodilju?
MIC 4:10 Savij se i napni, o, ćerko sionska, kao porodilja, jer ćeš sada izaći iz grada i živećeš na polju. Otići ćeš u Vavilon i tamo će te izbaviti, tamo će te otkupiti Gospod iz ruku tvojih neprijatelja.
MIC 4:11 A sada su se protiv tebe okupili narodi mnogi, koji govore: „Oskrnavimo je! I nek nam se oči naslađuju Sionom.“
MIC 4:12 Ali oni ne znaju naume Gospodnje i njegove odluke ne shvataju, jer on ih sakuplja ko snoplje po gumnu.
MIC 4:13 „Ustani i vrši, o, ćerko sionska! Načiniću ti gvozdeni rog i bronzana kopita da smrviš narode mnoge.“ Gospodu ćeš da posvetiš njihovu otimačinu, i njihovo blago Gospodu sve zemlje.
MIC 5:1 A sada se u čete saberi, o, ti, ćerko čete! Opsadu je protiv nas digao, palicom udaraju po obrazu sudiju Izrailja.
MIC 5:2 „A ti, Vitlejeme Efrato, premda si malen među hiljadama Jude, iz tebe će mi izaći Vladar Izrailja, a poreklo mu je od davnina, od večnosti.“
MIC 5:3 Zato će ih predati dok ne bude vreme da rodi ona što će da rodi, a ostatak braće njegove će se vratiti deci Izrailja.
MIC 5:4 I on će stajati i napasaće ih u sili Gospodnjoj i u slavi imena Gospoda, Boga svoga. A oni će da počivaju, jer će se on tada veličati do krajeva gde zemlja prestaje.
MIC 5:5 On će biti taj mir, kad Asirac dođe u našu zemlju i stupi u dvorove naše. A mi ćemo ustati protiv njega sa sedam pastira i osam narodnih knezova.
MIC 5:6 Oni će mačem potući zemlju asirsku i zemlju Nevrodovu na vratima njegovim; a on će da nas izbavi od Asirca koji će doći u našu zemlju i zgaziće među našu.
MIC 5:7 Jakovljev ostatak će biti među mnogim narodima kao rosa Gospodnja, kao sitna kiša po travi što za čoveka ne mari i ne čeka nikoga od ljudi.
MIC 5:8 Jakovljev ostatak će biti među mnogim narodima, usred mnoštva ljudi kao lav među šumskim zverima; kao lavić među stadima ovaca. A prođe li, satrće i rastrgnuti, a nikoga da izbavi.
MIC 5:9 Nek se digne ruka tvoja na neprijatelje tvoje! Neka se istrebe svi dušmani tvoji!
MIC 5:10 „I toga ću dana – govori Gospod – da potamanim tvoje konje iz tvoje sredine i izlomim tvoja bojna kola!
MIC 5:11 Gradove tvoje zemlje ću da srušim i sva utvrđenja tvoja ću da razorim.
MIC 5:12 Istrebiću vračanje ruku tvojih i ostaćeš bez gatara!
MIC 5:13 Izlomiću tvoje kipove i svete stubove u tvojoj sredini, pa se više nećeš klanjati svojoj rukotvorini.
MIC 5:14 Izvaliću Aštartine stupove iz tvoje sredine i tvoje ću gradove da porušim.
MIC 5:15 U gnevu i jarosti ću se osvetiti ovim neposlušnim narodima.“
MIC 6:1 Čujte sada šta govori Gospod: „Ustani, sa gorama se parniči. Glas tvoj neka čuju brda.
MIC 6:2 O, brda i čvrsti temelji zemljini, čujte Gospodnji slučaj! Jer, Gospod se sudi sa svojim narodom i sa Izrailjem se spori.
MIC 6:3 Šta sam ti uradio, narode moj? Čime sam ti dojadio, odgovori mi?
MIC 6:4 Pa ja sam te izveo iz egipatske zemlje, iz kuće ropstva sam te otkupio i pred tobom poslao Mojsija, Arona i Mariju.
MIC 6:5 Seti se, molim te, narode moj, šta je naumio moavski car Valak i šta mu je govorio Valam, sin Veorov, šta se zbilo od Sitima do Galgala, da biste shvatili Gospodnju pravednost.“
MIC 6:6 Kako ću Gospodu da pristupim, savijen ničice pred uzvišenim Bogom? Da mu pristupim sa svespalnicama i teladima od godinu dana?
MIC 6:7 Hoće li Gospod biti zadovoljan sa hiljadama ovnova, sa desetinom hiljada potoka ulja? Da li da prvenca dam za svoje prestupe, plod utrobe svoje za greh duše moje?
MIC 6:8 Objavio ti je Gospod, o, čoveče, šta je dobro i šta traži od tebe: samo da činiš pravdu, voliš milosrđe i pokorno hodaš sa svojim Bogom.
MIC 6:9 Glas Gospodnji viče gradu i ko je mudar bojaće se imena tvoga. „Slušajte žezlo moći i onoga ko ga je ovlastio!
MIC 6:10 Ima li u kući nepoštenog još uvek nepoštenog blaga i proklete nepoštene mere?
MIC 6:11 Zar ću da budem čist sa nepoštenim terazijama i sa torbom netačnih tegova?
MIC 6:12 Jer su njihovi bogataši puni nasilja, njegovi stanovnici govore prevaru, lažljiv im je jezik u ustima.
MIC 6:13 I još ću te razboleti udarajući te, zbog greha ću te pustošiti.
MIC 6:14 Ješćeš, a sit nećeš biti. Bićeš prazan u nutrini svojoj. Sklanjaćeš, a nećeš osigurati. A ja ću mač poslati na ono što si osigurao.
MIC 6:15 Sejaćeš, ali nećeš žeti, gazićeš masline i grožđe, ali se uljem nećeš mazati i vino nećeš piti.
MIC 6:16 Držiš Amrijeve uredbe i sva dela Ahavovog doma. Ideš po njihovim savetima i zato sam te predao razaranju, a tvoj živalj će podneti ruglo i pogrdu mog naroda.“
MIC 7:1 Jadan li sam! Ja sam kao oni koji beru letnje voće i pabirče grožđe, a nema grozdova za jelo, i nema ranih smokava za kojima mi duša žudi.
MIC 7:2 Nestalo je vernika iz zemlje i pravednika među ljudima nema. Svako vreba krv da lije, svako mrežom lovi brata svoga.
MIC 7:3 Rukama su vešti u zlu. Glavar zahteva, sudija mito traži, velikaš kazuje svoje prohteve i zajedno spletkare.
MIC 7:4 Njihov je najbolji čovek poput trna, a pravednik gori od trnovog žbuna. Stiže ti tvoja kazna, dan što ti je najavljen, i sada će nastati njihova pometnja.
MIC 7:5 Drugu ne veruj i u prijatelja se ne pouzdaj. Usta svoja ne otvaraj ni pred onom u naručju svome.
MIC 7:6 Sin prezire oca, ćerka se diže na majku svoju i snaha na svekrvu svoju. Čoveku će njegovi ukućani postati neprijatelji.
MIC 7:7 A ja Gospoda iščekujem, čekam Boga mog spasenja! Uslišiće mene Bog moj!
MIC 7:8 Ne raduj se nada mnom, o, neprijateljice moja! Jer, ako sam i pao, ustaću; ako i u tami sedim, Gospod mi je svetlost!
MIC 7:9 Gospodnju ću jarost da podnosim – jer sam mu zgrešio – dok moj slučaj ne odbrani i parnicu moju pravedno ne reši. Izvešće me on na svetlost i ja ću gledati pravednost njegovu.
MIC 7:10 Videće to moja neprijateljica i sramota će pokriti onu što me pita: „Gde je Gospod, tvoj Bog?“ A ja ću je posmatrati, jer će tada postati blato po drumu gaženo.
MIC 7:11 To je dan gradnje tvojih zidova, toga dana će se tvoja međa proširiti.
MIC 7:12 Toga će ti dana dolaziti od Asirije do gradova Egipta; i od Egipta do reke [Eufrat]; od mora do mora i od gore do gore.
MIC 7:13 I zemlja će se pretvoriti u pustoš zbog njenih stanovnika, zbog ploda dela njihovih.
MIC 7:14 Palicom svojom napasaj svoj narod, stado svog nasledstva što prebiva sâmo u čestaru, usred voćnjaka. Napasaj ih po Vasanu i Galadu kao u starim vremenima.
MIC 7:15 „Kao u danima tvog izlaska iz egipatske zemlje pokazaću vam čudesa.“
MIC 7:16 Narodi će gledati i zastideće se sve svoje snage. Zatvoriće usta svoja i uši će im zagluveti.
MIC 7:17 Lizaće prašinu poput zmije, poput gmizavaca zemaljskih trešće se puzeći iz svojih utvrda. Zbog Gospoda, našeg Boga, prestravljeni biće i plašiće te se.
MIC 7:18 Ko je Bog tebi nalik, što krivice prašta i prelazi preko greha ostatka svog nasledstva? Ne srdi se doveka već uživa u milosti.
MIC 7:19 Opet će se smilovati na nas i zgaziti naše krivice. Da, ti ćeš baciti u dubine mora sve grehe njihove.
MIC 7:20 Pokazaćeš istinu Jakovu i milost Avrahamu kako si se od davnina zakleo našim ocima.
NAH 1:1 Proroštvo o Ninivi. Knjiga viđenja Nauma iz Elkoša.
NAH 1:2 Bog je ljubomoran i osvećuje se Gospod. On je Gospod osvete i gospodar gneva. Gospod se sveti svojim dušmanima i gaji gnev prema svojim neprijateljima.
NAH 1:3 Gospod se sporo gnevi, velike je sile, ali krivca nipošto ne ostavlja nekažnjena. U olujnom vetru, u vihoru put je njegov i oblak mu je prašina pod nogama.
NAH 1:4 Kad more prekori, on ga isušuje i sve reke čini suvim. Venu Vasan i Karmil, vene cvat Livana.
NAH 1:5 Zbog njega se gore tresu, a bregovi rastaču. Zemlja se pred njim podiže i sav svet i svi koji na njemu žive.
NAH 1:6 Ko da stoji pred gnevom njegovim? Ko da izdrži plamen srdnje njegove? Jer gnev se njegov izlio kao lava i stene se pred njim drobe.
NAH 1:7 Gospod je dobar, zaštita je u danu nevolje i poznaje one što u njemu utočište traže.
NAH 1:8 On će silnom poplavom da dokrajči Ninivu, a svoje će dušmane u mrak da odagna.
NAH 1:9 Šta god da spletkarite protiv Gospoda, on će to da dokrajči. Nevolja se neće podignuti dvaput.
NAH 1:10 Neka su i kao trnje spleteni i kao pijani od svog pića, progutani biće sasvim ko strnjika suva.
NAH 1:11 Od tebe će doći onaj koji spletkari zlo protiv Gospoda, opaki savetnik.
NAH 1:12 Ovako kaže Gospod: „Iako su Asirci i složni i iako brojni, i takvi biće sasečeni i izgaženi. A ja sam te tlačio, narode moj, ali te više tlačiti neću.
NAH 1:13 Evo, sada ću da skršim njegov jaram na tebi, izlomiću tvoje okove.“
NAH 1:14 Gospod je zapovedio protiv tebe: „Tvoje ime neće imati potomke. Iz kuće tvojih bogova srušiću kipove i livene idole. Grob ti spremam jer si bezvredan.“
NAH 1:15 Evo, na gorama su noge blagovesnika koji mir objavljuje! Proslavljaj, Judo, praznike svoje! Ispuni svoje zavete jer te više neće gaziti opaki. Satrće se sasvim.
NAH 2:1 Pred tebe je stao onaj što te rasejava! Čuvaj utvrđenje, pazi na put, učvrsti bedra, okrepi sasvim svoju snagu!
NAH 2:2 Jer, Gospod će da obnovi Jakovljev ponos kao slavu Izrailja, premda su ih opustošili dušmani i posekli im loze.
NAH 2:3 Crven je štit ratnika njegovih, junaci su obučeni u skerlet, sijaju metalni okovi bojnih kola, a u danu kad se spremi i čempresi se tresu.
NAH 2:4 Po ulicama mahnitaju bojna kola, vršljaju po trgovima, izgledaju kao baklje, galopiraju kao munje.
NAH 2:5 Setiće se svojih vojskovođa koji će se spoticati na svojim marševima, žuriti njenim zidinama i već spremnoj barikadi.
NAH 2:6 Ustave će se otvoriti i dvor će se podlokati.
NAH 2:7 Tako je urađeno: razotkrivena je i odvedena. Njene sluškinje zapevaju, pijuču kao golubice, u prsa se tuku.
NAH 2:8 Kao jezero je Niniva još od prvih dana, ali oni sada beže. „Stanite! Stanite!“ Ali niko se okrenuo nije.
NAH 2:9 Otimajte srebro! Otimajte zlato! Nema mere zalihama i obilju svake dragocene stvari.
NAH 2:10 Opustelo, poharano i ojađeno! Tope se srca, klecaju kolena i bedra sva, svima su smrknuta lica.
NAH 2:11 Gde je lavlja jazbina, gde brlog za laviće? Gde su išli lav, lavica i mladunče, a da ih niko plašio nije?
NAH 2:12 Lav je lovio dovoljno za mladunce, davio plen za svoje lavice, svoju pećinu punio plenom i svoj brlog mesom.
NAH 2:13 „Evo me protiv tebe – govori Gospod nad vojskama – da tvoja bojna kola pretvorim u dim. Mač će da pojede laviće tvoje i tvoj ću plen da istrebim iz zemlje. Povik glasnika tvojih više se neće čuti.“
NAH 3:1 Jao gradu krvoločnom! Pun je obmane, pun je otimačine, u njemu plena nema da nema.
NAH 3:2 Fijuče bič i tutnje točkovi, konji su u galopu, a bojna kola poskakuju.
NAH 3:3 Konjanici jure dok mač seva i koplje blešti. Eno mnoštva poklanih, nema mere težini leševa, pobijenima nema broja i ljudi se o mrtve sapliću.
NAH 3:4 A to je zbog mnogih bludništava bludnice, zanosne i vešte u vračanju, koja prodaje narode svojim bludničenjem i plemena svojim vračanjima.
NAH 3:5 „Evo me protiv tebe – govori Gospod nad vojskama – da ti preko lica zadignem skutove, da narodima pokažem tvoju golotinju i carstvima tvoju sramotu.
NAH 3:6 Gadosti ću baciti na vas, prezreću vas i učiniti prizorom u koji se zuri.
NAH 3:7 Pobeći će od tebe svi koji te budu gledali. Reći će: ’Opustošena je Niniva! Ko će da je požali?’ Gde da ti nađem utešitelje?“
NAH 3:8 Zar si ti bolja od No-Amona što prebiva na vodama Nila, okružen vodama, kome je more bilo bedem i kome su more zidine bile.
NAH 3:9 Kuš mu je bio snaga, Egipat kome kraja nije bilo, a Futi i Luvimani su mu pomagali.
NAH 3:10 Ipak je otišla u izgnanstvo, u ropstvo. A i decu su joj smrskali po uglovima svih ulica. Za njihove su plemiće bacali žreb, velikaše su im okovali lancima.
NAH 3:11 I još ćeš biti pijana i sakrivena, tražićeš zaklon pred neprijateljem.
NAH 3:12 Sva utvrđenja tvoja su smokve sa prvim zrelim plodovima koji, protresu li se, padaju u usta onog ko bi da ih jede.
NAH 3:13 Evo, tvoj je narod poput žena usred tebe. Vrata tvoje zemlje će se širom otvoriti neprijateljima tvojim. Tvoje će rešetke vatra da proguta.
NAH 3:14 Nahvataj sebi vode za opsadu! Ojačaj svoja utvrđenja! Idi, gacaj u glini, pravi cigle u kalupima.
NAH 3:15 Tamo će te vatra progutati, mač će te saseći, proždraće te kao skakavac. Namnoži se poput skakavaca! Namnoži se poput gusenica!
NAH 3:16 Umnožila si svoje trgovce da ih je više od zvezda na nebu, a oni su skakavci što su se izlegli i odleteli.
NAH 3:17 Tvoji stražari su kao gusenice, tvoje vojskovođe kao roj skakavaca što se roje na zidinama po hladnom danu. A kada sunce grane, oni odlete i ne zna se mesto na kome su?
NAH 3:18 Pospani su tvoji pastiri, o, care asirski! Dvorani tvoji dremaju, tvoj je narod raštrkan po gorama i nema ko da ih okupi.
NAH 3:19 Stradanju tvome nema leka. Opaka je tvoja rana. Svi koji čuju vest o tebi pljeskaju dlanovima nad tobom, jer koga nije zahvatila tvoja istrajna zloba?
HAB 1:1 Proroštvo koje je video prorok Avakum:
HAB 1:2 O, Gospode, dokle da vapim za pomoć, a ti me ne čuješ! Vičem o nasilju, a ti ne spasavaš!
HAB 1:3 Zašto daješ da gledam pokvarenost, da vidim nevolju? Razaranje i nasilje su pred očima mojim. Eno, i nasilje i nesloga se dižu.
HAB 1:4 Zato Zakon gubi snagu, zato pravdi nikada nema mesta. Zlotvor opkoljava pravednika i zato ima mesta za pravdu iskvarenu.
HAB 1:5 „U narode pogledajte, čudite se i divite, jer, evo, učiniću nešto u vaše dane, u šta ne biste verovali da vam ko ispriča.
HAB 1:6 Jer, evo podižem Haldejce, surov i nagao narod da širom zemlje osvaja tuđa naselja.
HAB 1:7 Strahovit je i užasan; on odlučuje šta je pravda, a šta dostojanstvo.
HAB 1:8 Konji su im hitriji od risova i svirepiji od vukova u sumrak. Konjanici im galopiraju, dolaze izdaleka njihovi konjanici; lete, obrušavaju se kao lešinar što bi da ždere.
HAB 1:9 Svi dolaze zbog nasilja, horde su im okrenute istoku, a zarobljenike sakupljaju kao da su pesak.
HAB 1:10 On se ruga i carevima i sa vladarima se šegači. Svakom se utvrđenju smeje dok zemljane nasipe pravi i osvaja ih.
HAB 1:11 Kao vetar tada zaviori i mine, ali kriv je taj kome je božanstvo njegova snaga.“
HAB 1:12 O, Gospode, zar ti nisi od davnina, moj Bože sveti? Nećemo mi umreti! O, Gospode, za sud si ih odredio. O, Steno, za prekor si ih učvrstio.
HAB 1:13 Prečiste su oči tvoje da bi zlo promatrale, ti pakost ne možeš da gledaš. Zašto onda trpiš nevernike, ćutiš dok zlikovac proždire pravednijeg od sebe?
HAB 1:14 Stvorio si ljude kao ribe u moru i kao gmizavce što vladara nemaju među sobom.
HAB 1:15 I on ih sve udicom vadi, vuče ih svojom mrežom i u mrežu ih skuplja. Zato se i raduje i likuje.
HAB 1:16 Zato svojoj mreži žrtvuje, pali tamjan mreži svojoj, jer mu ona daje mastan obrok i obilje hrane.
HAB 1:17 I hoće li zbog toga da prazni mrežu svoju, da istrajno satirate narode bez zadrške?
HAB 2:1 Stajaću na svojoj straži, zauzeću mesto na bedemu. Stražariću da vidim šta će po meni reći i šta da mu odgovorim kada me ukori?
HAB 2:2 I Gospod mi je uzvratio rečima: „Čitko zapiši objavu na ploče, da se lako čita.
HAB 2:3 Jer ipak je ova objava za određeno vreme, žuri se kraju i ne obmanjuje. A ako i kasni, pričekaj, jer će sigurno doći. Doći će i neće zakasniti.
HAB 2:4 Evo čoveka prkosnog! U njemu je duša nepravedna, a pravednik će živeti od svoje vere.
HAB 2:5 Pa još i vino izneverava oholog čoveka i ne drži ga mesto kod kuće. Zinuo je kao Svet mrtvih. On je kao smrt i nikad mu dosta nije. On za sebe okuplja sve narode i sve ljude za sebe sabira.
HAB 2:6 A neće li baš ti narodi, svaki od njih, da pokrenu priču, pesmu rugalicu i zagonetku o njemu? Reći će: ’Teško onome što sabira što mu ne pripada – i do kada tako misli – što je sebe nakrcao zalozima?’
HAB 2:7 Neće li se nenadano dići zajmodavci tvoji? Probudiće se oni pred kojima ćeš strepeti, pa ćeš ti njima postati plen.
HAB 2:8 Zato što si mnoge narode poharao, poharaće tebe ostatak naroda. I to za krv ljudi, za nasilje nad zemljom, nad gradom i nad svima koji u njemu žive.
HAB 2:9 Jao onom ko za svoju kuću nepoštenu dobit zgrće gramzivo, da bi u visini svoje gnezdo svio, da bi se spasao iz ruku propasti!
HAB 2:10 Kući si svojoj sramotu naneo ubijanjem mnogih naroda i dušu svoju ogrešio.
HAB 2:11 Jer će kamen iz zida vikati, svedočiće greda iz krova.
HAB 2:12 Jao onome koji na krvi grad gradi i naselje osniva na nepravdi!
HAB 2:13 Pazi, zar nije od Gospoda nad vojskama to što narodi rade za oganj i što se ljudi iscrpljuju nizašta?
HAB 2:14 Jer će se zemlja ispuniti poznavanjem Gospoda, kao što je vodom ispunjeno more.
HAB 2:15 Jao onome ko napija svoga bližnjeg, gnev svoj izliva i opija ga da bi mu gledao golotinju!
HAB 2:16 Nasitićeš se sramotom više nego čašću. Pij sada i ti i pokaži svoju neobrezanost. Stići će te čaša u desnici Gospodnjoj i sramota će pokriti čast tvoju.
HAB 2:17 Jer će te stići nasilje nad Livanom, istrebljenje životinja preplašenih, krv ljudi, nasilje nad zemljom, nad gradom i nad svima koji u njemu žive.
HAB 2:18 Kakva je korist od lika koji je klesar isklesao, od livenog idola, učitelja laži? Jer onaj koji ga je napravio se pouzdaje u svoje delo, praveći neme idole.
HAB 2:19 Jao onome koji drvetu govori: ’Budi se!’ I kamenu nemom: ’Podigni se!’ Taj li će da te poučava? Evo, optočen je zlatom i srebrom, ali u njemu nema daha.“
HAB 2:20 Ali Gospod je u svom hramu svetom. Tiho pred njim, zemljo sva!
HAB 3:1 Molitva proroka Avakuma u obliku naricaljki:
HAB 3:2 O, Gospode, čuo sam vest o tebi i uplašio sam se! O, Gospode, oživi delo svoje u vremenu, obnovi ga usred godina, seti se da se smiluješ u gnevu svome.
HAB 3:3 Sa Temana dolazi Bog i Svetitelj sa Gore Farana. Sela Veličanstvo njegovo pokriva nebesa, a slava njegova zemlju ispunjava.
HAB 3:4 Njegovo svetlo blista, a u ruci mu je dvokraka munja, gde je skrovište snage njegove.
HAB 3:5 Pred njim pomor ide, a pošast ga sve u stopu prati.
HAB 3:6 Kada stane, tad se zemlja trese; kad pogleda, narodi poskaču; rastresu se večiti vrhovi i sležu se brda drevna, jer drevni su putevi njegovi.
HAB 3:7 Video sam tugu pod šatorima Kušana, podrhtavaju šatorski zastori zemlje madijanske.
HAB 3:8 O, Gospode, jesi li na reke gnevan? Gneviš li se ti na reke ili si na more jarostan? Evo, jezdiš na konjima svojih bojnih kola spasenja.
HAB 3:9 Razotkriven i vidno je postavljen luk tvoj, reč zakletve tvoje šiba. Sela A reke brazdaju zemlju.
HAB 3:10 Gledaju te, grče se planine, kuljaju bujične vode, bezdan se javlja hukom svojim i ruke svoje visoko diže.
HAB 3:11 Sunce i mesec miruju u svom prebivalištu, uminu na svetlo strela tvojih i na blesak sjaja tvoga koplja.
HAB 3:12 Ti u ljutnji zemlju gaziš, u jarosti ti narode vršeš.
HAB 3:13 Izlaziš zbog spasenja svog naroda, zbog spasenja pomazanika svoga drobiš glavara zlikovačkog doma, razotkrivaš od pete do vrata. Sela
HAB 3:14 Njihovim kopljima probadaš glavara njihovih ratnika, a oni jurišaju da nas zdrobe, i likuju kao kad u potaji proždiru siromaha.
HAB 3:15 Ti gaziš po moru konjima svojim i pene se velike vode.
HAB 3:16 I ja sam to čuo i stomak mi se zgrčio, od tog zvuka mi zadrhtaše usne, trulež mi se uvuče u kosti, a kolena mi zaklecaše. Smiriću se sve do dana nevolje što dolazi na narod koji nas napada.
HAB 3:17 Ako smokva i ne propupi, ako nema na čokotu ploda; izneveri li trud oko masline, ne rode li polja hranom, nestane li stado iz tora i iščezne stoka iz obora,
HAB 3:18 u Gospodu ja ću da uskliknem i veselim se u Bogu mog spasenja!
HAB 3:19 Gospod Bog je moja snaga! Dade mi noge hitre ko u košute, po mom kršu dade mi da hodam.
ZEP 1:1 Reč Gospodnja koja je došla Sofoniji, Kušijevom sinu i potomku Godolije, Amarije i Jezekije u vreme Amonovog sina Josije, cara Jude.
ZEP 1:2 „Zbrisaću, dokrajčiću sve sa lica zemlje – govori Gospod.
ZEP 1:3 Dokrajčiću i čoveka i zver, dokrajčiću ptice s neba, ribe iz mora i pakosti sa sve pakosnima. Istrebiću ljude sa lica zemlje – govori Gospod.
ZEP 1:4 Podignuću svoju ruku na Judu i na sav živalj Jerusalima. Istrebiću sa ovog mesta Valov ostatak i spomen na idolopokloničke sveštenike s drugim sveštenicima;
ZEP 1:5 one što se po krovovima klanjaju vojsci nebeskoj, one koji se klanjaju i zaklinju Gospodu ali se zaklinju i Molohu;
ZEP 1:6 one što se okreću od Gospoda, one što ne traže Gospoda i za njega ne pitaju.“
ZEP 1:7 Tišina pred Gospodom Bogom jer je blizu dan Gospodnji! Spremio je Gospod žrtvu, sazvao je goste svoje.
ZEP 1:8 „A na dan Gospodnje žrtve sudiću glavare, careve sinove i sve koji nose odelo tuđinca.
ZEP 1:9 Kazniću sve koji toga dana preskaču preko praga, koji kuće svojih gospodara pune nasiljem i prevarom.
ZEP 1:10 Toga će se dana čuti – govori Gospod – plač nevolje sa Ribljih vrata, zapomaganje sa drugog kraja i velika lomljava sa brda.
ZEP 1:11 Kukajte, o, stanovnici Maktesa, jer gine sav narod koji trguje, biće pobijeni svi koji mere srebro.
ZEP 1:12 U to vreme ću svetiljkama da pretražim Jerusalim. Sudiću narodu poleglom [ko vino] po talogu svome, koji u srcu svom govori: ’Gospod ne čini dobro, a ni zlo ne čini!’
ZEP 1:13 Blago će im plen postati i opusteće im kuće. Kuće će zidati, ali živeti u njima neće, sadiće vinograde, ali vino njihovo neće piti.“
ZEP 1:14 Blizu je veliki dan Gospodnji! Blizu je i sve je bliži i bliži! Gorak je povik dana Gospodnjeg i eno viče ratnik.
ZEP 1:15 Taj dan će biti dan gneva, dan nevolje i stradanja, dan razaranja i pustošenja, dan mrklog mraka, dan oblaka i guste tame;
ZEP 1:16 dan truba i bojnog pokliča nad gradovima utvrđenim, nad kulama visokim.
ZEP 1:17 „Naneću bol ljudima pa će ići kao da su slepi, jer su Gospodu sagrešili. Prosuće se krv njihova kao prah i kao đubrivo njihove utrobe.
ZEP 1:18 Ni njihovo srebro ni zlato njihovo neće moći da ih spase na dan gneva Gospodnjeg.“ Plamen njegove revnosti proždraće svu zemlju, jer će sigurno i strašno dokrajčiti sav živalj zemaljski.
ZEP 2:1 Saberite se! Saberite se, o, narode koji stida nemaš,
ZEP 2:2 pre nego se osuda ostvari i dan prođe kao pleva; pre nego na vas dođe plamen gneva Gospodnjeg, pre nego na vas dođe dan gneva Gospodnjeg.
ZEP 2:3 Tražite Gospoda, o, svi ponizni u zemlji, koji izvršavate njegove sudove. Tražite pravednost! Tražite poniznost, pa možda na dan gneva Gospodnjeg skriveni budete.
ZEP 2:4 Jer Gaza će biti napuštena, Askalon će pustoš postati, Azotu će narod isterati u po bela dana, a Akaron će biti iskorenjen.
ZEP 2:5 Jao Herećanima, stanovnicima primorskog kraja! O, Hanane, reč je Gospodnja protiv tebe, zemljo filistejska: „Uništiću ti svakog živog!“
ZEP 2:6 Primorski će kraj postati pašnjaci, pastirske livade i torovi za ovce.
ZEP 2:7 Zato će ovaj kraj pripasti ostatku doma Judinog i po njemu će se napasati. Uveče će legati po kućama Askalona jer će ih se setiti Gospod, Bog njihov, i vratiće njihove izgnanike.
ZEP 2:8 „Čuo sam ruganje Moavaca i ponižavanje Amonaca. Oni hule na moj narod, osilili su se na njihovoj granici.
ZEP 2:9 Zato, života mi moga – govori Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev – Moavci će biti kao Sodoma, a Amonci kao Gomora: carstvo kopriva, slana jama i večna pustoš. Poharaće ih ostatak mog naroda, preostali od moga naroda će ih zaposesti.“
ZEP 2:10 I ovo im je umesto njihovog ponosa, jer su osiono ponižavali narod Gospoda nad vojskama.
ZEP 2:11 Biće Gospod strašan prema njima jer će pomesti sve bogove zemaljske. Sva ostrva naroda će mu se pokloniti, baš svako sa svog mesta.
ZEP 2:12 „A i vi, o, Kušani, bićete sasečeni mačem mojim!“
ZEP 2:13 Pružiće on ruku svoju na sever i uništiće Asiriju. Ninivu će učiniti pustarom sprženom kao pustinja.
ZEP 2:14 Krda će ležati po njoj i sve vrste životinja. Buljina i sova po njenim stubovima noć provode, huču na prozoru. Razvaljen će biti prag jer je on izlomio dasku od kedra.
ZEP 2:15 Takav će biti oholi grad što spokojno počiva, koji u svom srcu kaže: „Ja jedini i niko kao ja!“ Kako si postao pustoš, brlog svake zveri! Ko god mimo njega prođe zviždaće, odmahnuće rukom.
ZEP 3:1 Jao poganom i oskrnavljenom gradu siledžiji!
ZEP 3:2 On ne sluša glas i ne prihvata prekor Gospodnji. Ne pouzdaje se u Boga svoga i ne prilazi mu.
ZEP 3:3 Usred njega glavari njegovi su lavovi što riču, sudije su mu noćni vuci što do jutra sve kosti oglođu.
ZEP 3:4 Njegovi proroci su bahati, ljudi izdajnici. Sveštenici njegovi svetinju skrnave i Zakon krše.
ZEP 3:5 Pravedan je Gospod usred njega! On ne čini nepravdu. Svako jutro svoju pravdu daje i kad svane on se ne povlači. Ali zlotvor ni tad za sramotu ne zna.
ZEP 3:6 „Zatro sam narode i srušio im kule. Ulice sam im opustošio da ni prolaznika nema. Gradove im zarušio i nikoga nema, nema stanovnika.
ZEP 3:7 A rekoh: ’Svakako ćeš me se uplašiti, prihvatićeš prekor.’ Tada mu se neće porušiti prebivalište svim onim što sam naumio za njega. Ipak, uporno su grešili svim delima svojim.
ZEP 3:8 Zato me čekajte – govori Gospod – do dana kada ću se dići zbog plena. Jer je moja odluka da okupim narode, da saberem carstva i na njih izlijem svoju jarost i sav plamen gneva svoga. Tako će u vatri revnosti moje sva zemlja biti progutana.
ZEP 3:9 Tada ću da dam narodima čista usta da svaki od njih priziva ime Gospodnje i rame uz rame mu služe.
ZEP 3:10 S druge strane, od reka kušanskih, doneće mi žitne žrtve moji molioci, ćerka mojih rasejanih.
ZEP 3:11 Nećeš se stideti toga dana svih svojih postupaka kojima si se bunio protiv mene. Tada ću ukloniti od tebe one ohole, tvoje ponosite, pa se više nećeš bahatiti na mojoj svetoj gori.
ZEP 3:12 U tebi ću ostaviti narod krotak i siromašan, i oni će utočište naći u imenu Gospodnjem.
ZEP 3:13 Ostatak Izrailja neće činiti nepravdu i laži neće govoriti. Neće im u ustima biti jezik obmane nego će se napasati i počivaće. Neće biti nikog da ih plaši.“
ZEP 3:14 Kliči, ćerko sionska! Podvikuj, Izrailju! Raduj se i veličaj od sveg srca, o, ćerko jerusalimska!
ZEP 3:15 Uklonio je Gospod presudu protiv tebe, pomeo je dušmane tvoje. Car Izrailja – Gospod je u sredini tvojoj! Od zla se ti više ne plaši.
ZEP 3:16 Tog dana će se reći Jerusalimu: „O, Sione, ne plaši se! Neka ti ruke ne klonu!
ZEP 3:17 Gospod, Bog tvoj je usred tebe, ratnik što ti pobedu daje. Radovaće se silno zbog tebe, utišaće te ljubavlju svojom. Klicaće zbog tebe radosnim povikom.“
ZEP 3:18 „Ojađene, odstranjene od praznika ja ću da okupim. Bili su daleko od tebe, obremenjeni sramotom.
ZEP 3:19 Evo, okrećem se svim tvojim tlačiteljima u vreme ovo. Spašću hrome i sabraću proterane. Daću čast i ime osramoćenima što su bili po celoj zemlji.
ZEP 3:20 Dovešću vas u ono vreme, u to vreme ja ću vas sabrati. Jer ja ću vam dati i ime i čast među svim zemaljskim narodima, kada na vaše oči vratim izgnane vaše“ – kaže Gospod.
HAG 1:1 Druge godine cara Darija, u šestom mesecu prvog dana toga meseca, reč Gospodnja je došla preko proroka Ageja Zorovavelju, Salatilovom sinu koji je bio upravitelj Jude, i Prvosvešteniku Isusu, Josedekovom sinu. Poručila je:
HAG 1:2 „Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Ovaj narod govori: „Nije vreme, još nije došlo vreme da se obnovi Dom Gospodnji!“’“
HAG 1:3 I onda je došla reč Gospodnja preko proroka Ageja i poručila:
HAG 1:4 „A vama je vreme da živite u svojim sređenim kućama, a ovaj je Dom porušen?!“
HAG 1:5 I zato ovako kaže Gospod nad vojskama: „Razmislite o svojim putevima!
HAG 1:6 Sejete mnogo, ali malo žanjete. Jedete, ali niste siti. Pijete, ali se niste napili. Oblačite se, ali vam nije toplo; a onaj koji je zaradio nadnicu, zaradio je za probušenu kesu.“
HAG 1:7 Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Razmislite o svojim putevima!
HAG 1:8 Na goru se popnite i građu donesite! Obnovite Dom da uživam u njemu, da proslavljen budem – kaže Gospod.
HAG 1:9 Mnogo ste očekivali, a eno, malo ste dobili! Ja oduvam to što u kuću unesete. A zašto? – govori Gospod nad vojskama. Zato što je moj Dom porušen, a svaki od vas svoju kuću kući!
HAG 1:10 Zato su se nad vama zatvorila nebesa, nema rose, a zemlja je uskratila svoj rod.
HAG 1:11 Prizvao sam sušu na zemlju, na gore, na useve, na novo vino, na ulje, na sve čime zemlja rađa, na ljude, na stoku i na sav trud ruku.“
HAG 1:12 Zorovavelj, Salatilov sin i Prvosveštenik Isus, Josedekov sin, i sav preostali narod su poslušali glas Gospoda, Boga svoga, i sve reči proroka Ageja jer ga poslao Gospod Bog njihov. Narod je tada pokazao strahopoštovanje pred Gospodom.
HAG 1:13 A Agej, glasnik Gospodnji, je preneo narodu poruku od Gospoda i rekao im: „Ja sam sa vama – govori Gospod.“
HAG 1:14 Gospod je pokrenuo duh u Zorovavelju, Salatilovom sinu, upravitelju Jude i duh u Prvosvešteniku Isusu, Josedekovom sinu, kao i duh u svem preostalom narodu. Naime, došli su u Dom Gospoda nad vojskama, Boga svoga, i prionuli na posao.
HAG 1:15 A to je bilo dvadeset četvrtog dana, šestog meseca druge godine cara Darija.
HAG 2:1 Dvadesetog dana sedmog meseca, reč Gospodnja je došla preko proroka Ageja. Poručila je:
HAG 2:2 „Kaži upravitelju Jude Zorovavelju, Salatilovom sinu, i Prvosvešteniku Isusu, Josedekovom sinu, i svem preostalom narodu:
HAG 2:3 ’Ko je među vama preostalima video ovaj Dom u njegovoj pređašnjoj slavi? A kako vam sada izgleda? Zar sad nije kao ništa?
HAG 2:4 Zato sada, Zorovavelju, budi jak – govori Gospod. Budi jak, prvosvešteniče Isuse, sine Josedekov! Budi jak, sav narode zemlje – govori Gospod. Gradite, jer ja sam sa vama – govori Gospod nad vojskama.
HAG 2:5 Ovo je obećanje koje sam vam dao kada ste izašli iz Egipta: moj će Duh biti među vama. Ne plašite se!’
HAG 2:6 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Još jednom ću, i to uskoro, uzdrmati nebesa i zemlju, more i kopno!
HAG 2:7 Uzdrmaću sve narode pa će doći Čežnja svih naroda. Ispuniću ovaj Dom slavom – kaže Gospod nad vojskama.
HAG 2:8 Moje je srebro, a i zlato je moje – govori Gospod nad vojskama.
HAG 2:9 Slava ovog drugog Doma će biti veća od slave prethodnog – kaže Gospod nad vojskama. Daću mir mestu ovom – govori Gospod nad vojskama.’“
HAG 2:10 Dvadeset četvrtog dana devetog meseca, druge godine Darijeve, reč Gospodnja je došla proroku Ageju i poručila:
HAG 2:11 „Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Pitaj sveštenike za Zakon i reci:
HAG 2:12 Evo, ako neko nosi žrtvu u skutu svojih haljina, i skutom svojim dotakne hleb, varivo, vino, ulje i ostalu hranu, hoće li se ona posvetiti?’“ A sveštenici su odgovorili: „Neće.“
HAG 2:13 Agej je uzvratio: „Ako se osoba onečišćena mrtvim telom dotakne svih tih stvari, hoće li se one onečistiti?“ A sveštenici su odgovorili: „Onečistiće se.“
HAG 2:14 A Agej je uzvratio: „Takav je ovaj narod i takvi su ovi ljudi preda mnom – govori Gospod – takav je sav trud njihovih ruku. Nečisto je sve što mi tamo prinose.
HAG 2:15 Sada vas molim da srcem razmislite od danas pa unazad, od kada je polagan kamen za kamenom u Dom Gospodnji.
HAG 2:16 Od tog vremena kada bi neko na gomili očekivao dvadeset mera, bilo bi ih deset. A kada bi neko očekivao da iz vinske kace zagrabi pedeset naceđenih merica, bilo bi ih dvadeset.
HAG 2:17 Udarao sam vas i sva dela vaših ruku medljikom, kukoljem i gradom. I nijedan od vas mi se nije vratio – govori Gospod.
HAG 2:18 Srcem svojim razmislite od danas pa unazad, od dvadeset četvrtog dana devetog meseca do dana kada je osnovan Gospodnji Dom. Razmislite srcem svojim!
HAG 2:19 Naime, da li je zrno u ambaru? Pa ni loza, smokva, nar i maslina ne rađaju plodom. A od ovoga dana ja ću da blagoslovim!“
HAG 2:20 Gospodnja reč je došla i drugi put Ageju dvadeset četvrtog dana tog meseca:
HAG 2:21 „Reci Zorovavelju, upravitelju Jude: ’Ja ću uzdrmati nebesa i zemlju!
HAG 2:22 Preturiću presto carstvima i uništiću snagu carstvima naroda. Prevrnuću bojna kola i njihove vozače pa će popadati konji i njihovi konjanici, i to svi do jednog od mača svog brata.
HAG 2:23 Toga ću dana – govori Gospod nad vojskama – da te uzmem, o, Zorovavelju, Salatilov sine, slugo moj! Govori Gospod: učiniću te pečatnim prstenom jer sam te izabrao – govori Gospod nad vojskama.’“
ZEC 1:1 Osmog meseca druge Darijeve godine, reč Gospodnja je došla proroku Zahariji, Varahijinom sinu i Idovom unuku.
ZEC 1:2 „Gospod se veoma razgnevio na vaše pretke!
ZEC 1:3 Reci im zato: ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Vratite mi se, govori Gospod nad vojskama, i ja ću se vratiti vama – kaže Gospod nad vojskama.
ZEC 1:4 Ne budite kao vaši preci kojima su prorokovali pređašnji proroci rečima: ovako kaže Gospod nad vojskama: odvratite se, molim vas, od svojih zlih puteva i svojih zlih dela. Ali nisu poslušali, nisu marili za mene – govori Gospod.
ZEC 1:5 I gde su sada vaši preci? Doveka li žive proroci?
ZEC 1:6 Zar nisu stigle vaše pretke moje reči i moji zakoni, koje sam zapovedio svojim slugama prorocima? I oni su se pokajali i odgovorili: učinio je baš kako je i nameravao Gospod nad vojskama da nam uzvrati prema našim putevima i prema našim delima.’“
ZEC 1:7 Dvadeset četvrtog dana jedanaestog meseca, a to je mesec savat, druge Darijeve godine, došla je reč Gospodnja proroku Zahariji, Varahijinom sinu i Idovom unuku:
ZEC 1:8 Gle, bila je noć kada sam video čoveka kako sedi na konju riđanu. Stajao je među stablima mirte, tamo u dolu, a iza njega konji riđani, sivci i belci.
ZEC 1:9 Rekao sam: „Gospodaru moj, ko su ovi?“ Odgovorio mi je anđeo koji je razgovarao sa mnom: „Pokazaću ti ko su ovi.“
ZEC 1:10 Tada je uzvratio čovek koji je stajao među stablima mirte. Rekao je: „Ovo su oni koje je Gospod poslao da obilaze zemlju.“
ZEC 1:11 A oni su kazali Anđelu Gospodnjem koji je stajao među stablima mirte: „Obišli smo zemlju. Evo, sva je zemlja mirna i spokojna.“
ZEC 1:12 Anđeo Gospodnji je odgovorio: „O, Gospode nad vojskama, zar se nećeš smilovati Jerusalimu i Judinim gradovima na koje si, evo, ozlojeđen ovih sedamdeset godina?!“
ZEC 1:13 A Gospod je anđelu koji je razgovarao sa mnom odgovorio blagonaklonim rečima, utešnim rečima.
ZEC 1:14 Anđeo koji je razgovarao sa mnom mi je kazao: „Objavljuj! Reci: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama: stalo mi je do Jerusalima i do Siona mi je veoma stalo.
ZEC 1:15 Strahovito sam gnevan na lakomislene narode, a na njih sam bio tek malo gnevan. Ali oni su zlo potpomogli.’
ZEC 1:16 Zato ovako kaže Gospod: ’Vratiću se Jerusalimu sa smilovanjem! Obnoviće se u njemu moj Dom – govori Gospod nad vojskama. Zidarsko uže će razvučeno biti nad Jerusalimom.’
ZEC 1:17 Opet objavljuj i reci: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama: moji će se gradovi ponovo prelivati blagostanjem! Gospod će ponovo da se smiluje Sionu, ponovo će da odabere Jerusalim!’“
ZEC 1:18 Tada sam pogledao gore, i gle – četiri roga.
ZEC 1:19 Pitao sam anđela koji je razgovarao sa mnom: „A šta su oni?“ Odgovorio mi je: „Ovo su rogovi koji su rasejali Judu, Izrailj i Jerusalim.“
ZEC 1:20 A Gospod mi je pokazao četvoricu kovača.
ZEC 1:21 Upitao sam: „Šta su oni došli da rade?“ Odgovorio mi je rečima: „Ovo su rogovi koji su rasejali Judu tako da niko ni glavu podigao nije. A ovi kovači su došli da ih preplaše, da razvale rogove naroda koji su podignuli rog protiv Judine zemlje, da je raseju.“
ZEC 2:1 Onda sam podigao pogled, i gle, video sam čoveka kako u ruci drži uže za merenje.
ZEC 2:2 Upitao sam: „A gde ti ideš?“ Odgovorio mi je: „Da izmerim Jerusalim i vidim koliko je širok i koliko je dug.“
ZEC 2:3 I gle, otišao je anđeo koji je razgovarao sa mnom, a drugi anđeo je došao da ga sretne.
ZEC 2:4 Rekao mu je: „Požuri! Reci ovako ovom mladiću: ’Jerusalim će naseliti kao neograđeno mesto zbog mnoštva ljudi i stoke u njemu.
ZEC 2:5 Ali ja ću da mu budem zid vatreni svud unaokolo, biću slava usred njega – govori Gospod.
ZEC 2:6 Hej! Hej! Bežite iz zemlje severne – govori Gospod. Jer ja sam vas razasuo kao četiri vetra nebeska – govori Gospod.
ZEC 2:7 Hej, Sione! Beži, ti koji prebivaš kod ćerke vavilonske!
ZEC 2:8 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama: zbog slave svoje on me je poslao narodima koji su vas poharali. Jer ko vas dira, u zenicu moga oka dira!
ZEC 2:9 Jer, evo, zamahnuću na njih svojom rukom pa će ih opleniti sopstveni podanici, i vi ćete znati da me je poslao Gospod nad vojskama.
ZEC 2:10 Kliči i raduj se, o, ćerko sionska! Evo, dolazim da živim u tvojoj sredini – govori Gospod.
ZEC 2:11 Mnogi će narodi prionuti uz Gospoda toga dana, postaće moj narod i ja ću da prebivam u tvojoj sredini. I ti ćeš znati da me je Gospod nad vojskama poslao k tebi.
ZEC 2:12 A Gospod će da nasledi Judu, svoj deo u svetoj zemlji, i ponovo će da odabere Jerusalim.
ZEC 2:13 Tišina, ljudi svi pred Gospodom! Jer, on se pridigao iz svoje svetinje gde prebiva.’“
ZEC 3:1 A onda mi je pokazao Prvosveštenika Isusa, kako stoji pred Anđelom Gospodnjim, i Satanu s njegove desne strane kako ga optužuje.
ZEC 3:2 Gospod je rekao Satani: „Neka ti Gospod zapreti, Satano! Neka ti zapreti Gospod koji je odabrao Jerusalim! Nije li on ugarak izvučen iz vatre?“
ZEC 3:3 Isus je bio obučen u prljave haljine dok je stajao pred anđelom.
ZEC 3:4 A on se ovako obratio onima što su stajali pred njim: „Skinite s njega prljave haljine.“ I njemu reče: „Vidi! Skinuo sam s tebe krivicu tvoju. Neka te obuku u skupocene haljine.“
ZEC 3:5 Rekao sam: „Neka mu čist turban na glavu stave!“ I stavili su mu čist turban na glavu i obukli su mu haljine dok je Anđeo Gospodnji tu stajao.
ZEC 3:6 Anđeo Gospodnji je opomenuo Isusa ovim rečima:
ZEC 3:7 „Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Budeš li sledio moje puteve i ispunjavao moju odredbu, upravljaćeš mojim Domom i čuvaćeš moja dvorišta. Još ću ti dati slobodan pristup ovima što ovde stoje.
ZEC 3:8 Poslušaj, o, Isuse prvosvešteniče, ti i saradnici tvoji što sede oko tebe. Ti ljudi su znak da ja, evo, dovodim Izdanak, svog slugu.
ZEC 3:9 Jer, evo, kamen koji sam postavio pred Isusa je jedan kamen sa sedam očiju. Evo, isklesaću natpis na njemu – govori Gospod nad vojskama – i ukloniću krivicu zemlje u jednom danu.
ZEC 3:10 Toga dana – govori Gospod nad vojskama – pozivaćete svi bližnje svoje pod lozu i pod smokvu.’“
ZEC 4:1 Tako se anđeo koji je razgovarao sa mnom vratio i probudio me kao kada čoveka iz sna bude.
ZEC 4:2 Upitao me je: „Šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Gle! Vidim svećnjak sav od zlata sa sudom na vrhu, sa sedam žižaka na njemu i sa sedam levaka za svaki žižak na vrhu.
ZEC 4:3 Tu su i dva stabla masline kraj njega, jedno sa desne strane suda, a drugo sa njegove leve strane.“
ZEC 4:4 A ja sam ovako pitao anđela koji je razgovarao sa mnom: „Gospodaru moj, šta je ovo?“
ZEC 4:5 Anđeo koji je razgovarao sa mnom mi je uzvratio rečima: „Zar ne znaš šta je ovo?“ Odgovorio sam: „Ne [znam], gospodaru moj.“
ZEC 4:6 Nastavio je i rekao mi: „Ovo je reč Gospodnja Zorovavelju koja kaže: ’Ni silom ni snagom, već Duhom mojim – kaže Gospod nad vojskama.
ZEC 4:7 Ma, ko si ti, o, goro velika! Pred Zorovaveljom bićeš zaravan. On će izneti ugaoni kamen na vrh kličući: „Milost! Neka mu je milost!“’“
ZEC 4:8 Reč Gospodnja mi je došla i poručila:
ZEC 4:9 „Ruke Zorovaveljove su osnovale ovaj Dom i njegove će ga ruke završiti. I ti ćeš shvatiti da me je Gospod nad vojskama poslao k vama.
ZEC 4:10 Jer ko je prezreo dan skromnih početaka? A onih sedam će se radovati, videće ugaoni kamen i visak u ruci Zorovaveljovoj, tih sedam očiju Gospodnjih će pomno gledati po svoj zemlji.“
ZEC 4:11 Pitao sam ga: „A šta su ova dva stabla masline, jedno s desne strane svećnjaka, a drugo sa njegove leve strane?“
ZEC 4:12 I još sam ga pitao: „A šta su ove dve grane na maslinama, na dva zlatna levka, iz kojih curi zlatasto ulje?“
ZEC 4:13 Odgovorio mi je: „Zar ne znaš šta su oni?“ „Ne [znam], gospodaru moj“ – uzvratio sam.
ZEC 4:14 I reče mi: „Ovo dvoje su pomazanici koji stoje pred Gospodom sveg sveta!“
ZEC 5:1 A ja sam se okrenuo, podigao pogled, i gle! Video sam svitak koji leti.
ZEC 5:2 [Anđeo] me je pitao: „Šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Vidim svitak koji leti. Dug je dvadeset lakata, a širok deset lakata.“
ZEC 5:3 I rekao mi je: „Ovo je prokletstvo koje će preći preko cele zemlje. Prema onome što piše s jedne strane prognaće se svaki lopov, a svaki krivokletnik će se prognati prema onome što piše sa druge strane.
ZEC 5:4 ’Ja ga donosim – govori Gospod nad vojskama – da uđe u kuću lopova i u kuću onoga koji se mojim imenom krivo kune. Prokletstvo će da mu prenoći usred kuće i uništi je sa sve gredama i kamenom.’“
ZEC 5:5 Prišao mi je anđeo koji je razgovarao sa mnom i rekao: „Podigni pogled i pogledaj. Šta je to što dolazi?“
ZEC 5:6 Odgovorio sam: „Šta je to?“ A on je nastavio: „Korpa je to što dolazi, a ovo je njeno oko svuda po zemlji.“
ZEC 5:7 I gle! Olovni poklopac podignut i jedna žena što sedi usred korpe.
ZEC 5:8 I on je rekao: „Ova [žena] je opačina!“ Onda ju je bacio nasred korpe i poklopio je onim olovnim poklopcem.
ZEC 5:9 Ja sam onda pogledao gore, i gle! Video sam, dolaze dve žene. Vetar im je bio u krilima, a krila su im bila kao rodina. I onda su podigle onu korpu između zemlje i nebesa.
ZEC 5:10 Pitao sam anđela koji je razgovarao sa mnom: „Gde to nose korpu?“
ZEC 5:11 Uzvratio mi je: „Da joj sazidaju kuću u zemlji Senar, pa kad je naprave postaviće je na njeno podnožje.“
ZEC 6:1 A ja sam se okrenuo, podigao pogled, i gle! Video sam kako četvora kola stižu između dve gore. A gore su bile bronzane.
ZEC 6:2 U prvim su kolima bili upregnuti konji riđani, a u drugim kolima konji vranci.
ZEC 6:3 U trećim su kolima bili upregnuti konji belci, a u četvrtim kolima snažni konji šarci.
ZEC 6:4 Obratio sam se anđelu koji je razgovarao sa mnom: „Gospodaru moj, šta je to?“
ZEC 6:5 Odgovorio mi je ovako: „Ovo su četiri nebeska duha koji dolaze iz prisustva Gospoda sve zemlje.
ZEC 6:6 Kola sa vrancima su dolazila na severnu zemlju, ona sa belcima su išla za njima, a kola sa šarcima su išla na jug.“
ZEC 6:7 Snažni konji su izašli željni da idu i optrče zemlju. A on reče: „Idite! Optrčite zemlju!“ I oni su optrčavali zemlju.
ZEC 6:8 A on mi doviknu: „Vidi one koji su krenuli na severnu zemlju, kako su umirili moj duh u severnoj zemlji.“
ZEC 6:9 Došla mi je reč Gospodnja i poručila:
ZEC 6:10 „Uzmi od izgnanika, od Heldaja, od Tovije, od Jedaja, koji su došli iz Vavilona. Idi toga dana, uđi u kuću Josije, Sofonijinog sina.
ZEC 6:11 Uzmi zlato i srebro, napravi krunu i stavi je na glavu Prvosvešteniku Isusu, Josedekovom sinu.
ZEC 6:12 Reci mu: ’Ovako kaže Gospod nad vojskama: evo čoveka! Zove se Izdanak. Izniknuće sa svog mesta i izgradiće Dom Gospodnji.
ZEC 6:13 Izgradiće Dom Gospodnji, nosiće slavu, zasešće i vladaće sa svog prestola. I sveštenik će biti na svom prestolu, a između njih dvojice će biti mir.’
ZEC 6:14 A kruna će ostati u Domu Gospodnjem za spomen Heldaju, Toviji, Jedaju i Henu, Sofonijinom sinu.
ZEC 6:15 Oni koji su daleko dolaziće da grade Dom Gospodnji pa ćete znati da me je k vama poslao Gospod nad vojskama. I to će se zbiti ako budete stvarno poslušali glas Gospoda, vašeg Boga.“
ZEC 7:1 Četvrte godine cara Darija, četvrtog dana devetog meseca kisleva, proroku Zahariji je došla reč Gospodnja.
ZEC 7:2 Naime, iz Vetilja su poslali Sarasara, Regem-Meleha i njihove ljude da vape pred licem Gospodnjim,
ZEC 7:3 da pitaju sveštenike Doma Gospoda nad vojskama i proroke: „Hoćemo li da jadikujemo u petom mesecu i posvetimo se, kako smo činili sve ove godine?“
ZEC 7:4 I došla mi je reč Gospoda nad vojskama i poručila:
ZEC 7:5 „Reci svem narodu zemlje i sveštenicima ovako: ’Postili ste i jadikovali petog meseca i sedmog meseca svih ovih sedamdeset godina. A jeste li vi to zaista meni postili, baš meni?
ZEC 7:6 A kada jedete i pijete zar sebi ne jedete i zar sebi ne pijete?
ZEC 7:7 Nije li trebalo da poslušate reči koje je Gospod objavio preko pređašnjih proroka, kada je Jerusalim bio naseljen i spokojan; kada su bila naseljena sva njegova okolna mesta, kao i Negev i ravnica?’“
ZEC 7:8 Reč Gospodnja je došla Zahariji:
ZEC 7:9 „Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Sudite pravedan sud, iskazujte milosrđe i ljubav svima, svakom svom bratu.
ZEC 7:10 Ne tlačite udovice, siročad, putnike, došljake i siromahe. Ne smišljajte zlo u srcu svome nikome od bližnjih.’
ZEC 7:11 Ali oni nisu hteli da slušaju već su tvrdoglavo okrenuli leđa i zatvorili uši da ne čuju.
ZEC 7:12 Svoja su srca učinili kao kremen, da ne čuju Zakon i reči koje im je Gospod nad vojskama poslao svojim Duhom po pređašnjim prorocima. I zato je došao veliki gnev od Gospoda nad vojskama.
ZEC 7:13 I kao što sam ih ja dozivao, a oni nisu slušali, tako su i oni dozivali, a ja ih nisam slušao – kaže Gospod nad vojskama.
ZEC 7:14 Kao vihor sam ih razvejao po svim narodima koje nisu znali, zemlja je zbog njih opustila i od onih koji prolaze i od onih koji se vraćaju. Oni su zemlju milu pretvorili u pustoš.“
ZEC 8:1 Reč Gospoda nad vojskama je došla i poručila:
ZEC 8:2 „Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Stalo mi je do Siona, jako mi je stalo! Za njega revnujem velikom strašću!’
ZEC 8:3 Ovako kaže Gospod: ’Vratio sam se na Sion da prebivam usred Jerusalima. „Grad istine“, zvaće se Jerusalim, a i gora Gospoda nad vojskama „Sveta gora“.’
ZEC 8:4 Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Stari ljudi i stare žene će ponovo sedeti na trgovima Jerusalima, vremešni, svako sa štapom u ruci svojoj.
ZEC 8:5 Gradske će trgove ispuniti dečaci i devojčice. Igraće se po ulicama grada.’
ZEC 8:6 Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Ako bi tih dana to preteško bilo u očima ovog ostatka, ovih ljudi, hoće li da bude preteško i u mojim očima? – govori Gospod nad vojskama.’
ZEC 8:7 Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Evo, spašću svoj narod iz istočne zemlje i iz zapadne zemlje.
ZEC 8:8 Dovešću ih da prebivaju usred Jerusalima, pa će biti moj narod, a ja ću biti njihov Bog u istini i u pravednosti.’
ZEC 8:9 Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’O, vi što slušate, neka vam ruke budu jake u vremenu ovom zbog ovih reči koje vam govore proroci – koji su bili na dan osnivanja Doma Gospoda nad vojskama – da bi se izgradio Dom!
ZEC 8:10 Jer, pre tih dana nije bilo nadnice ni za ljude ni za stoku. Ko god da je odlazio i dolazio nije imao mira od neprijatelja, a ja sam zavadio bližnje međusobno.
ZEC 8:11 A ja sada neću biti ostatku naroda ovog kakav sam bio ranije – govori Gospod nad vojskama.
ZEC 8:12 Naime, sejaće se u miru, loza će rađati rodom svojim, zemlja će rađati plodovima i rosiće nebesa. Ja ću dati ostatku ovog naroda da nasledi sve ovo.
ZEC 8:13 I kao što ste bili prokleti među narodima, dome Judin i dome Izrailjev, tako ću vas sada spasti da ste blagoslov. Ne plašite se! Ruke svoje osnažite!’
ZEC 8:14 Jer ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Kao što sam nameravao da vam naudim kada su me gnevili vaši preci – kaže Gospod nad vojskama – i nisam se sažalio,
ZEC 8:15 tako sam okrenuo svoje namere u ovo vreme, da Jerusalimu i domu Judinom učinim dobro. Ne plašite se!
ZEC 8:16 Ovo su stvari koje ćete da radite: govorite istinu jedan drugom. Radi mira istinito i pravedno sudite na svojim vratima.
ZEC 8:17 Neka niko ne smišlja u srcu zlo protiv bližnjeg svoga. Ne volite lažno zaklinjanje. Sve su to stvari koje mrzim – govori Gospod.’“
ZEC 8:18 Došla mi je reč Gospoda nad vojskama:
ZEC 8:19 „Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Postovi četvrtog, petog, sedmog i desetog meseca za dom Judin će postati radost i milina, postaće radosni praznici. Zato volite istinu i mir.’
ZEC 8:20 Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’Ponovo će doći narodi, stanovnici gradova mnogih.
ZEC 8:21 I stanovnici će ići jedni kod drugih i govoriće: hajde da odemo i vapimo pred licem Gospodnjim, da tražimo Gospoda nad vojskama. I ja ću ići!
ZEC 8:22 I doći će mnogi ljudi i narodi moćni, da traže Gospoda nad vojskama u Jerusalimu, da vape pred licem Gospodnjim.’
ZEC 8:23 Ovako kaže Gospod nad vojskama: ’U to će vreme po desetoro ljudi od svakog narodnog jezika držati za skut jednog Jevrejina i govoriće: pustite nas da idemo s vama, jer smo čuli da je sa vama Bog!’“
ZEC 9:1 Proroštvo: Reč Gospodnja o zemlji Adrahu i o Damasku, odmorištu njegovom – jer su na Gospodu oči sveta i svih plemena Izrailja –
ZEC 9:2 zatim o Amatu, koji se graniči sa njim, kao i o Tiru i o Sidonu, jer su veoma mudri.
ZEC 9:3 Naime, Tir je sebi sazidao utvrđenje, zgrnuo je srebra kao prašine i zlata kao blata sa ulica.
ZEC 9:4 Gle! Gospod će ga razvlastiti, u more će bacati bedem njegov, a njega će samog plamen da proguta.
ZEC 9:5 Videće to Askalon pa će se prepasti, a Gaza će se zgrčiti od jakog bola, baš kao i Akaron čija će se nada obrukati. Postradaće car Gaze, a u Askalonu nikog neće biti.
ZEC 9:6 Mešanci će naseljavati Azot jer ću Filistejcima da slomim ponos.
ZEC 9:7 Uzeću im krv njihovih gadosti iz usta, između njihovih zuba. A ostatak će biti našem Bogu kao dostojanstvenik u Judi, a Akaron će biti poput Jevusejca.
ZEC 9:8 Hramu svom ću na stražu da se postavim zbog vojske, zbog onih što prolaze i dolaze. Dušman više neće da ga gazi jer sada sam očima svojim video to.
ZEC 9:9 Kliči radosno, o, ćerko sionska! Podvikuj od sreće, o, ćerko jerusalimska! Evo, Car tvoj k tebi dolazi! Pravedan je i spasava. On je krotak i jaše na magarcu i na magaretu, mladuncu magarice.
ZEC 9:10 Ukloniću iz Jefrema bojna kola i konje iz Jerusalima. Izlomiću ratne lukove i on će objaviti mir narodima, vladaće od mora do mora i od Eufrata do krajeva gde zemlja prestaje.
ZEC 9:11 Još ću ti zbog krvi tvog saveza osloboditi tvoje zarobljenike iz bezvodne jame.
ZEC 9:12 O, zatvorenici, u nadi se vratite u utvrđenje! Još toga ću dana da objavim: „Vraćam ti dvostruko.“
ZEC 9:13 Napeću sebi Judu kao luk i napuniću ga Jefremom. Podići ću tvoje sinove, Sione na sinove tvoje, Grčko. Učiniću te, [Sione], da si kao mač ratnika.
ZEC 9:14 Gospod će se javiti nad njima i suknuće kao munja strela njegova. Gospod Bog će zaječati trubom i hujaće u vihorima s juga.
ZEC 9:15 Gospod nad vojskama će biti zaštita nad njima, pa će razarati i obaraće kamenjem iz praćke. Piće i vikaće kao vinopije i biće puni kao pehar, kao uglovi žrtvenika.
ZEC 9:16 Toga dana će ih izbaviti njihov Gospod Bog kao stado svog naroda, i oni će blistati kao dragulji iz krune nad njegovom zemljom.
ZEC 9:17 Kakvo je dobro njegovo! Kakva je lepota njegova! Od žita će bujati mladići i devojke od šire.
ZEC 10:1 Tražite od Gospoda kišu u vreme prolećne kiše. Gospod stvara grmljavinu i pljuskove, on daje svakome rastinje po polju.
ZEC 10:2 Jer idoli objavljuju pakosti, sanjari vide prevaru, lažne snove raspredaju. Oni taštinom teše i zato ljudi idu kao ovce, ojađeni, jer nema pastira.
ZEC 10:3 „Na pastire je planula srdžba moja i jarcima ja ću da sudim. Jer Gospod nad vojskama se o svom stadu brine i o domu Judinom. On će ih učiniti svojim silnim ratnim konjem.
ZEC 10:4 Od njega je ugaoni kamen, od njega je klin u zidu; od njega je ratni luk i svaki vladar dolazi od njega.
ZEC 10:5 I oni će biti kao junaci što u boju gaze dušmane po blatu ulica. Boriće se, jer će Gospod biti s njima i posramiće one koji jašu konje.
ZEC 10:6 Ojačaću dom Judin i dom Josifov izbaviću. Obnoviću ih jer sam im se smilovao. I biće kao da ih odbacio nisam, jer ja sam Gospod, ja sam Bog njihov i ja ću im se odazvati.
ZEC 10:7 Jefremovci će biti kao junak moćni, srca radosnoga kao od vina. Deca njihova će to videti i milo će im biti. Klicaće im srca u Gospodu.
ZEC 10:8 Zazviždaću im i okupiću ih. Jer ja sam ih otkupio i biće ih mnoštvo kao što ih je mnoštvo i bilo.
ZEC 10:9 Rasejaću ih među narode i u dalekim krajevima će me se setiti. Živeće sa svojom decom i onda će se vratiti.
ZEC 10:10 Vratiću ih iz egipatske zemlje i iz Asirije. Okupiću ih u galadskoj zemlji i na Livan dovešću ih. Neće za njih biti dovoljno mesta.
ZEC 10:11 Kroz more oluje će proći i primiriće morske talase. Osušiće dubine Nila, poniziće ponos Asirije, a žezlo će egipatsko nestati.
ZEC 10:12 Osnažiću ih, ja Gospod, i u mom imenu će oni koračati – govori Gospod.“
ZEC 11:1 O, Livane, vrata svoja otvori da proždere oganj tvoje kedre!
ZEC 11:2 Jadikuj, čempresu, jer je pao kedar. Ta su moćna stabla uništena. Jadikujte, hrastovi Vasana, jer je oborena gusta šuma.
ZEC 11:3 Evo jauka pastirskog ridanja jer je ojađen njihov sjaj. Evo jeke rikanja lavića jer su opustošeni jordanski čestari.
ZEC 11:4 Ovako kaže Gospod, moj Bog: „Napasaj stado koje je za klanje.
ZEC 11:5 Kupci njihovi ih kolju i ne misle da su krivi. A oni koji ih prodaju govore: ’Blagosloven Gospod! Obogatio sam se.’ Njihovi pastiri su nemilosrdni prema njima.
ZEC 11:6 Zato ni ja više neću da se smilujem na stanovnike zemlje – govori Gospod. Evo, predajem svakoga u ruke njegovog bližnjeg i u ruke njegovog cara. Oni će satrti zemlju, a ja neću da ih izbavim iz njihovih ruku.“
ZEC 11:7 I ja sam napasao stado za klanje, baš one najneznatnije u stadu. Uzeo sam dva štapa. Jedan sam nazvao „Blagost“, a drugi sam nazvao „Sloga“, pa sam napasao stado.
ZEC 11:8 Onda sam za mesec dana zbrisao tri pastira jer su mi se smučili, a i ja sam njima ogadio.
ZEC 11:9 Onda sam rekao: „Neću više da vas napasam! Neka skapa ovca koja je za smrt i neka propadne koja je za propast. A one koje prežive neka glođu jedna drugu.“
ZEC 11:10 Elem, uzeo sam „Blagost“, svoj štap, i prelomio ga. Tako sam raskinuo svoj savez koji sam sklopio sa svim narodima.
ZEC 11:11 Tog dana je bio slomljen, pa su i najneznatniji u stadu, oni što su u mene gledali, znali da je ova reč bila od Gospoda.
ZEC 11:12 Rekao sam im: „Ako je pravo u vašim očima vi mi dajte moju nadnicu. A ako nije, ne dajte mi.“ Onda su mi odmerili nadnicu od trideset srebrnjaka.
ZEC 11:13 Gospod mi je rekao: „Baci grnčaru tu silnu vrednost kojom su me procenili!“ I ja sam uzeo [od njih] trideset srebrnjaka i bacio ih grnčaru Doma Gospodnjeg.
ZEC 11:14 Zatim sam prelomio „Slogu“, svoj drugi štap, i tako prekinuo bratstvo između Jude i Izrailja.
ZEC 11:15 Gospod mi je kazao: „Ponovo uzmi opremu bezumnog pastira.
ZEC 11:16 Jer, evo, podižem u zemlji pastira koji neće mariti za one što skapavaju, neće tražiti zalutale, neće lečiti ranjene, neće voditi vrludave. On će jesti meso ugojenih ovaca i kidaće im papke.
ZEC 11:17 Jao bezumnom pastiru koji napušta stado! Mač mu je nad rukom i nad desnim okom. Ruka mu se sasvim osušila, desno mu se oko sasvim zamutilo!“
ZEC 12:1 Proroštvo reči Gospodnje o Izrailju. Govori Gospod koji je razastro nebesa i utemeljio zemlju, koji je načinio duh u čovekovoj nutrini:
ZEC 12:2 „Evo, načiniću Jerusalim čašom pijanstva za sve okolne narode. I Juda će biti pod opsadom kao i Jerusalim.
ZEC 12:3 Tog dana ću Jerusalim načiniti teškim kamenom za sve narode. Okilaviće teško svi koji ga podignu i protiv njega će se okupiti svi narodi zemaljski.
ZEC 12:4 Toga dana – govori Gospod – udariću smetenošću svakog konja, a konjanika bezumljem. Ali bdeću nad svakom kućom Judinom dok ću slepilom udariti sve konje naroda.
ZEC 12:5 I Judini glavari će govoriti u svom srcu: ’Stanovnici Jerusalima naša su snaga zbog Gospoda nad vojskama, Boga njihovog.’
ZEC 12:6 Toga dana ću učiniti Judine glavare poput žeravice među stablima, poput baklje među snopovima. I oni će popaliti i sa leve i sa desne strane, sve narode unaokolo. Jerusalimljani će ponovo prebivati u svom mestu – u Jerusalimu.
ZEC 12:7 Gospod će prvo osloboditi šatore Judine, da sjaj slave doma Davidovog i slava stanovnika Jerusalima ne budu iznad Jude.
ZEC 12:8 Toga će dana Gospod biti zaštita svim stanovnicima Jerusalima. I onaj koji među njima posrće biće toga dana kao David. Dom Davidov biće kao Bog, kao Anđeo Gospodnji među njima.
ZEC 12:9 Toga dana ću učiniti da ispare svi narodi koji udare na Jerusalim.
ZEC 12:10 Izliću na dom Davidov i na stanovnike Jerusalima Duh naklonosti i preklinjanja. I oni će gledati mene, onoga koga su proboli. Zakukaće za njim kao što se kuka za jedincem. Gorko će plakati za njim kao što se plače za prvencem.
ZEC 12:11 Toga će dana biti velika žalost u Jerusalimu kao žalost za Adad-Rimonom u dolini Megido.
ZEC 12:12 Žaliće zemlja, porodica za porodicom za sebe, porodica doma Davidovog zasebno, njihove žene zasebno, porodica doma Natanovog zasebno i njihove žene zasebno;
ZEC 12:13 porodica doma Levijevog zasebno i njihove žene zasebno, porodica Semajeva zasebno i njihove žene zasebno;
ZEC 12:14 sve preostale porodice, svaka od njih zasebno i njihove žene zasebno.
ZEC 13:1 Toga će se dana zbog greha i nečistoće otvoriti izvor za dom Davidov i za stanovnike Jerusalima.
ZEC 13:2 Toga ću dana – govori Gospod nad vojskama – iz zemlje izbrisati imena idola i više se neće spominjati. Iz zemlje ću da istrebim i proroke i nečisti duh.
ZEC 13:3 A ako bi još neko da prorokuje, kazaće mu roditelji, otac njegov i majka njegova: ’Živ nećeš ostati jer si laž objavljivao u ime Gospodnje!’ Tako će ga roditelji, otac njegov i majka njegova, probosti kada bude prorokovao.
ZEC 13:4 Toga će se dana zastideti proroci, baš svi, zbog svojih objava koje su prorokovali. Neće se više zagrtati kosmatim ogrtačem da bi obmanjivali.
ZEC 13:5 I kazaće: ’Ja i nisam prorok. Ja sam ratar koji ore zemlju, nego me je neko kupio još kada sam mlad bio.’
ZEC 13:6 Neko će ga upitati: ’Odakle ti te rane po prsima?’ Odgovoriće: ’Izranjavali su me u kući moga prijatelja.’
ZEC 13:7 O, maču, ustani na mog pastira i na čoveka koji mi je blizak – govori Gospod nad vojskama. Udari pastira, i ovce će se razbežati, a ja ću nad neznatne da okrenem ruku svoju.
ZEC 13:8 I u celoj zemlji – govori Gospod – dve trećine će biti posečeno i postradaće. Tako će ostati samo trećina ljudi.
ZEC 13:9 Tu ću trećinu da pustim kroz vatru, da je pretopim kao što se srebro topi. Proveriću ih kao što se zlato proverava. Oni će zazvati moje ime i ja ću se odazvati i reći: ’Ovo je moj narod!’ A oni će da uzvrate: ’Gospod je naš Bog!’
ZEC 14:1 Evo, dolazi dan Gospodnji kada će se usred tebe podeliti tvoj plen.
ZEC 14:2 Okupiću sve narode na bitku protiv Jerusalima. Grad će biti osvojen, kuće oplenjene, a žene silovane. Pola grada će odvesti u izgnanstvo, a ostatak naroda neće terati iz grada.
ZEC 14:3 A Gospod će izaći i boriće se protiv ovih naroda kao što se nekada borio u vreme rata.
ZEC 14:4 Toga dana će njegove noge stati na Maslinsku goru koja je istočno od Jerusalima. I Maslinska gora će se rascepiti na pola, od istoka na zapad u jako veliku dolinu. Polovina gore biće pomerena na sever, a polovina na jug.
ZEC 14:5 I vi ćete bežati u dolinu mojih gora koja će dosezati do Acela. Bežaćete kao kada ste bežali pred zemljotresom, u danima Judinog cara Ozije.“ Ali će doći Gospod, moj Bog, i svi sveti s tobom.
ZEC 14:6 Toga dana neće biti ni svetla ni hladne, ledene tame.
ZEC 14:7 U jedan dan, Gospodu znan, neće biti ni dana ni noći, nego će biti veče, a biće svetlo.
ZEC 14:8 Toga će dana sveže vode poteći iz Jerusalima: polovina njih ka moru na istoku, a polovina ka moru na zapadu. I to će biti i leti i zimi.
ZEC 14:9 Gospod će biti car nad zemljom svom. Toga će dana Gospod biti jedini i ime njegovo jedino.
ZEC 14:10 Sva će se zemlja promeniti, biće kao poljana od Gavaje do Rimona na jugu Jerusalima, koji će se podići i počivati na svom mestu od Venijaminovih vrata do mesta gde su Prva vrata i Ugaona vrata, i od Ananilove kule do Careve kace.
ZEC 14:11 Narod će živeti u njemu i neće više doživeti kleto uništenje. Jerusalim će prebivati spokojno.
ZEC 14:12 I ovo će biti pošast kojom će Gospod da udari sve narode koji su zaratili protiv Jerusalima: meso će im istruliti dok još stoje na nogama svojim, oči će im usahnuti u dupljama, a jezici će im se sasušiti u ustima.
ZEC 14:13 Toga će dana biti veliki nespokoj Gospodnji među njima. Zato će svako hvatati za ruku svoga bližnjeg i dizaće ruku jedni na druge.
ZEC 14:14 Juda će se boriti u Jerusalimu, zgrnuće se blago svih okolnih naroda – obilje zlata, srebra i odeće – baš pravo mnoštvo.
ZEC 14:15 Poput ove pošasti doći će u tom taboru i do pomora konja, mazgi, kamila, magaraca i sve stoke.
ZEC 14:16 Svaki preživeli, iz svih naroda koji su došli da napadnu Jerusalim, dolaziće iz godine u godinu da se pokloni Caru, Gospodu nad vojskama, i slavi praznik Senica.
ZEC 14:17 A onim zemaljskim narodima koji ne budu dolazili da se poklone Caru, Gospodu nad vojskama, neće padati kiša.
ZEC 14:18 Ako egipatski narod ne dođe gore, ne pojavi se, ni njemu neće [padati kiša]. Snaći će ga pošast kojom će Gospod da udari narode koji neće dolaziti da proslave praznik Senica.
ZEC 14:19 I to će Egiptu biti kazna i kazna svih naroda koji neće dolaziti gore da proslave praznik Senica.
ZEC 14:20 Toga će dana na konjskim praporcima pisati „Gospodu posvećen“, a kotlovi Doma Gospodnjeg biće kao posude pred žrtvenikom.
ZEC 14:21 Gospodu nad vojskama biće posvećen svaki kotao u Jerusalimu i Judi, pa će doći svi koji žrtvuju da ih uzmu i kuvaju u njima. Toga dana u Domu Gospoda nad vojskama više neće biti trgovaca.
MAL 1:1 Proroštvo reči Gospodnje o Izrailju preko Malahije:
MAL 1:2 „Voleo sam vas – kaže Gospod. A vi kažete: ’Kako si nas voleo?’ Zar Isav nije Jakovljev brat? – govori Gospod. Jakova sam zavoleo,
MAL 1:3 a Isava zamrzeo i njegovu sam goru pretvorio u pustoš, i njegovo nasledstvo dao pustinjskim šakalima.“
MAL 1:4 Jer Edom govori: „Satrti smo, ali ćemo se vratiti i obnoviti ruševine.“ Ovako kaže Gospod nad vojskama: „Oni neka grade, a ja ću da razgrađujem, pa će ih prozvati: opaka zemlja, narod na koji je Gospod doveka gnevan.
MAL 1:5 Videćete to svojim očima, pa ćete reći: ’Velik je Gospod i izvan granica Izrailja!’
MAL 1:6 Sin poštuje oca i sluga gospodara svog, a ako sam ja otac gde je čast za mene? Ako sam ja gospodar gde je poštovanje za mene? To Gospod nad vojskama kaže vama, sveštenici, koji prezirete moje ime. Ali vi uzvraćate: ’A kako preziremo tvoje ime?’
MAL 1:7 Vi donosite na moj žrtvenik nečisti hleb i još me pitate: ’Pa kako smo te onečistili?’ Tako što kažete: ’Gospodnji sto je prezira vredan!’
MAL 1:8 Zar nije zlo kada mi slepo prinosite na žrtvu? Zar nije zlo kada mi prinosite sakato i bolesno? Odnesi to upravitelju svome, hoće li odobriti? Hoće li te pogledati? – kaže Gospod nad vojskama.“
MAL 1:9 Vapite sad, molim vas, licu Božijem, vi sveštenici: „Smiluj nam se!“ „Pa kako da vas pogleda sa tim što vam je u rukama? – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 1:10 Koji od vas će da zatvori vrata da moj žrtvenik ne gori uzalud? Ja ne uživam u vama – kaže Gospod nad vojskama – i iz vaših ruku ne prihvatam prinos.
MAL 1:11 Jer od izlaska sunca pa do njegovog zalaska moje je ime veliko među narodima. Na svakom se mestu u moje ime prinosi tamjan i čista žitna žrtva jer je moje ime veliko među narodima – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 1:12 A vi to skrnavite kada govorite: ’Gospodnji sto je nečist! Prezira je vredna njegova žrtva, njegova hrana!’
MAL 1:13 Kažete: ’Eh, kakvo umaranje!’ Uzdišete zbog toga – kaže Gospod nad vojskama. I još donosite ukradene, sakate i bolesne životinje kao prinos. Zar da prihvatim to iz vaših ruku? – kaže Gospod.
MAL 1:14 Neka je proklet prepredenjak koji ima muško u svom stadu i koji ga zavetuje, ali žrtvuje Gospodu sakato. Jer ja sam veliki car – kaže Gospod nad vojskama – i strašno je ime moje među narodima!
MAL 2:1 Sveštenici, evo sada i za vas zapovesti:
MAL 2:2 Ako ne poslušate, ako srcem ne žudite da imenu mome date slavu – kaže Gospod nad vojskama – prokletstvo ću poslati na vas. Prokleću i blagoslove vaše, kako sam ih i prokleo, jer niste srcem žudili.
MAL 2:3 Evo, pokaraću vam potomke, a vama ću lica zamazati iznutricama, otpacima vaših prazničnih žrtava, da vas takve odvedu.
MAL 2:4 I tada ćete znati da sam ja ovako zapovedio za vas, da bi važio moj savez sa Levijem – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 2:5 A moj savez sa njim je bio u životu i miru koji sam mu dao da bi me poštovao. I on mi je čast odavao i strahovao od mog imena.
MAL 2:6 Poučavao je istinit Zakon i nije govorio nepravdu. Živeo je sa mnom spokojno i pravedno i mnoge je odvratio od greha.
MAL 2:7 Jer bi usta sveštenika trebalo da čuvaju znanje, da ljudi od njega traže pouku jer je on glasnik Gospoda nad vojskama.
MAL 2:8 Ali vi ste skrenuli sa tog puta pa ste mnoge sapleli da krše Zakon i Levijev savez – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 2:9 Zato sam vas učinio prezrenim i poniženim pred svim narodima, jer se niste držali mojih puteva i gledali ste ko je ko u stvarima Zakona.“
MAL 2:10 Nemamo li svi mi jednog oca? Nije li nas jedan Bog stvorio? Zašto izneveravamo jedni druge i skrnavimo savez svojih otaca?
MAL 2:11 Juda je neveran, a u Izrailju i u Jerusalimu je počinjena gadost, zato što je Juda oskrnavio Gospodnje Svetilište koje je on voleo i oženio ćerku tuđinskog boga.
MAL 2:12 Neka Gospod iz Jakovljevih šatora istrebi svakog ko to čini, i ko je budan i ko odgovara, i ko prinosi žrtvu Gospodu nad vojskama.
MAL 2:13 A i ovo još radite: suzama zalivate žrtvenik Gospodnji, vapite i stenjete. Zato se on ne osvrće na žrtve i ne uživa u vašim prinosima.
MAL 2:14 A vi pitate: „Zašto?“ Zato što je Gospod svedok između tebe i žene iz mladosti tvoje kojoj si neveran, a ona ti je prijatelj i zakonita žena.
MAL 2:15 Zar ih on nije stvorio kao jedno? Nije li u njemu ostatak duha? A čemu jedno? Teži Božijem potomstvu. Zato čuvajte pomno duh svoj i ne varajte ženu iz mladosti svoje.
MAL 2:16 „Čovek što mrzi ženu svoju i razvodi se – kaže Gospod, Bog Izrailjev – zlostavlja onu koju bi trebalo da štiti – govori Gospod nad vojskama.“ Zato čuvajte pomno duh svoj i ne budite neverni.
MAL 2:17 Dodijali ste Gospodu svojim izjavama. Ali vi pitate: „Kako smo to dodijali?“ Tako što govorite: „Pred Gospodom je dobar svako ko zlo čini. On uživa u takvima.“ Ili: „Gde je taj Bog pravde?“
MAL 3:1 „Evo, šaljem poslanika svoga koji će mi put pripraviti. Gospod, onaj koga tražite, će iznenada doći u svoj hram, i poslanik saveza kome se radujete. Evo, on dolazi“ – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 3:2 Ali ko će da izdrži dan u koji dolazi? Ko će da opstane kada se pojavi? Jer on je kao kovačev plamen i kao suknareva ceđ.
MAL 3:3 I on će sesti da pretopi, da pročisti srebro i pretopi Levijeve sinove. Pročistiće ih kao zlato i kao srebro da bi u pravednosti Gospodu doneli prinos.
MAL 3:4 Tako će Gospodu biti mio prinos Jude i Jerusalima, kao u davna vremena i pređašnjim godinama.
MAL 3:5 „Dolazim da vam sudim, da budem hitar svedok protiv vračara, protiv preljubnika, protiv krivokletnika, protiv onih što zakidaju nadničara, tlače udovicu i siroče, protiv onih koji obespravljuju pridošlicu, a mene se ne boje“ – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 3:6 „Jer ja, Gospod, se ne menjam i zato vi, sinovi Jakovljevi, niste skončali!
MAL 3:7 Još od vremena svojih predaka ste se okrenuli od mojih uredbi i niste ih držali. Vratite se meni da se i ja vama vratim – kaže Gospod nad vojskama. A vi uzvraćate: ’Kako da se vratimo?’
MAL 3:8 Potkrada li čovek Boga? A vi mene potkradate. I još pitate: ’A kako te potkradamo?’ Kroz desetke i prinose!
MAL 3:9 Prokletstvom ste vezani! Potkrali ste me, vi, sav narod.
MAL 3:10 Donesite sve desetke u riznicu Doma. Neka u mom Domu bude hrane pa me u tome oprobajte – kaže Gospod nad vojskama. Neću li vam otvoriti okna na nebesima i izliti na vas obilje blagoslova?
MAL 3:11 Zbog vas ću da odstranim štetočine, pa vam neće uništavati rod na njivi, neće vam se izjaloviti loza u polju – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 3:12 Svi će vas narodi zvati blaženima jer ćete živeti u predivnoj zemlji – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 3:13 Protiv mene ste rekli teške reči – kaže Gospod. Ali vi uzvraćate: ’A šta smo to rekli protiv tebe?’
MAL 3:14 Rekli ste: ’Uludo je da se Bogu služi! Kakve je korist od toga što držimo njegove zapovesti i hodamo snuždeni zbog Gospoda nad vojskama?
MAL 3:15 Sada blaženima zovemo gorde, a zlikovci su se osilili. Još su i pošteđeni, a Boga su iskušavali!’“
MAL 3:16 Tada su međusobno razgovarali bogobojazni, svako sa bližnjim svojim. Gospod je to pogledao i saslušao. Onda je pred njim zapisana knjiga za spomen za bogobojazne i za one koji cene njegovo ime.
MAL 3:17 „Oni će meni pripasti – kaže Gospod nad vojskama – u danu kad načinim dragocenu svojinu. Smilovaću im se kao što se čovek smiluje svom sinu koji mu služi.
MAL 3:18 Tada ćete se vratiti i razlikovaćete pravednika od zlikovca, onoga koji služi Bogu od onoga koji mu ne služi.
MAL 4:1 Gle! Evo dana što dolazi, zažaren kao peć, kada će svi gordi i svi zlotvori biti kao strnjika. Spržiće ih dan što dolazi – kaže Gospod nad vojskama – pa im ni koren ni granu neće ostaviti.
MAL 4:2 A vama koji strepite od moga imena svanuće sunce pravednosti sa zracima zdravlja, i vi ćete izlaziti i poskakivati kao tovna telad.
MAL 4:3 Izgazićete zlikovce, pepeo će biti pod tabanima vaših nogu onog dana koji spremam – kaže Gospod nad vojskama.
MAL 4:4 Pamtite Zakon mog sluge Mojsija, i uredbe i propise što sam mu zapovedio na Horivu za sav Izrailj.
MAL 4:5 Evo, šaljem vam proroka Iliju pre nego dođe veliki i strašni dan Gospodnji.
MAL 4:6 On će da okrene srce otaca prema sinovima i srce sinova prema očevima, da ne bih došao i udario zemlju kletim uništenjem.“
MAT 1:1 Ovo je rodoslovna knjiga Isusa Hrista – sina Davidovog, sina Avrahamovog.
MAT 1:2 Avraham je imao sina Isaka, Isak Jakova, Jakov je imao Judu i njegovu braću,
MAT 1:3 Juda je sa Tamarom imao Faresa i Zaru, Fares je imao Esrona, Esron Arama,
MAT 1:4 Aram Aminadava, Aminadav Nasona, Nason Salmona.
MAT 1:5 Salmon je sa Rahavom imao Voza, Voz sa Rutom Ovida, Ovid je imao Jeseja.
MAT 1:6 Jesej je bio otac cara Davida. David je sa Urijinom ženom dobio Solomona.
MAT 1:7 Solomon je imao Rovoama, Rovoam Aviju, Avija Asafa,
MAT 1:8 Asaf Josafata, Josafat Jorama, Joram Oziju,
MAT 1:9 Ozija Jotama, Jotam Ahaza, Ahaz Jezekiju,
MAT 1:10 Jezekija Manasiju, Manasija Amosa, Amos Josiju.
MAT 1:11 Josiji su se rodili Jehonija i njegova braća za vreme vavilonskog izgnanstva.
MAT 1:12 Jehonija je, posle vavilonskog izgnanstva, imao Salatila, Salatilo Zorovavelja,
MAT 1:13 Zorovavelj Avijuda, Avijud Elijakima, Elijakim Azora,
MAT 1:14 Azor Sadoka, Sadok Ahima, Ahim Elijuda,
MAT 1:15 Elijud Eleazara, Eleazar Matana, Matan Jakova,
MAT 1:16 Jakov Josifa, koji je bio muž Marije, koja je rodila Isusa zvanog „Hristos“.
MAT 1:17 Dakle, od Avrahama do Davida bilo je četrnaest kolena, od Davida do vavilonskog izgnanstva četrnaest kolena, i od vavilonskog izgnanstva do Hrista takođe četrnaest kolena.
MAT 1:18 A evo kako se Isus Hrist rodio: njegova majka, Marija, bila je isprošena za Josifa. Međutim, pre nego što su postali supružnici, ispostavi se da je ona zatrudnela po Svetome Duhu.
MAT 1:19 Njen muž Josif, koji je bio pravedan čovek, ne želeći da je javno izvrgne sramoti, naumi da potajno raskine veridbu.
MAT 1:20 Tek što je on to naumio, kad gle, anđeo Gospodnji ukaza mu se u snu i reče mu: „Josife, Sine Davidov, ne boj se da uzmeš Mariju za ženu. Dete koje je u njoj začeto, delo je Svetoga Duha.
MAT 1:21 Ona će roditi sina, a ti ćeš mu dati ime ’Isus’, jer će on spasti svoj narod od njihovih greha.“
MAT 1:22 Sve se ovo dogodilo da se ispuni ono što je Gospod rekao po proroku:
MAT 1:23 „Evo, začeće devica i rodiće sina, i daće mu ime ’Emanuil’.“ (To u prevodu znači „Bog je s nama“.)
MAT 1:24 Kada se Josif probudio, učinio je ono što mu je anđeo Gospodnji zapovedio: uzeo je Mariju za ženu,
MAT 1:25 ali kao supružnici nisu živeli, sve dok ona nije rodila sina. Josif mu dade ime „Isus“.
MAT 2:1 U vreme kada se Isus rodio u Vitlejemu, u Judeji, u dane cara Iroda, dođoše u Jerusalim mudraci sa istoka,
MAT 2:2 i upitaše: „Gde je novorođeni Car judejski? Videli smo na istoku njegovu zvezdu, pa smo došli da mu se poklonimo.“
MAT 2:3 Kada je to čuo car Irod, uznemirio se i on i sav Jerusalim sa njim.
MAT 2:4 Onda je sazvao sve vodeće sveštenike i narodne znalce Svetog pisma i upitao ih: „Gde treba da se rodi Hristos?“
MAT 2:5 Oni mu odgovoriše: „U Vitlejemu Judinom, jer je ovako napisao prorok:
MAT 2:6 ’A ti, Vitlejeme [u] zemlji Judinoj, ni po čemu nisi manje važan od vladalačkih [gradova] judejskih, jer iz tebe će izaći Vladar, koji će kao Pastir voditi moj narod Izrailj.’“
MAT 2:7 Irod je tada tajno pozvao mudrace k sebi, pa se podrobno raspitivao kod njih za vreme kada se pojavila zvezda.
MAT 2:8 Zatim ih je poslao u Vitlejem rekavši im: „Idite i pomno se raspitajte o detetu, pa kada ga nađete, javite mi da bih i ja došao i poklonio mu se.“
MAT 2:9 Kada su čuli šta im je car rekao, odoše. A na putu, eto zvezde koju su videli na istoku. Ona je išla ispred njih sve dok se nije zaustavila nad mestom gde se nalazilo dete.
MAT 2:10 Kada su videli tamo zvezdu, obuzela ih je silna radost.
MAT 2:11 Ušli su, zatim, u kuću i videli dete i njegovu majku Mariju, te su pali ničice i poklonili mu se. Onda su izvadili svoje dragocenosti i prineli mu darove: zlato, tamjan i smirnu.
MAT 2:12 Nakon toga su u snu bili upozoreni da se ne vraćaju Irodu, pa su se drugim putem vratili u svoju zemlju.
MAT 2:13 Kada su mudraci otišli, anđeo Gospodnji se ukaza Josifu u snu i reče mu: „Spremi se, uzmi dete sa majkom njegovom i beži u Egipat. Budi tamo dok ti ne kažem, jer će Irod tražiti dete da ga ubije.“
MAT 2:14 Josif se spremi, uzme dete sa njegovom majkom i po noći ode u Egipat.
MAT 2:15 Tamo je boravio sve dok Irod nije umro, da bi se ispunilo što je Gospod rekao preko proroka: „Iz Egipta pozvah Sina svoga.“
MAT 2:16 Kad je Irod video da su ga mudraci nadmudrili, žestoko se razbesneo i naredio da se u Vitlejemu i okolini pobiju sva deca od dve godine i niže, prema vremenu koje je doznao od mudraca.
MAT 2:17 Tada se ispunilo ono što je rekao prorok Jeremija:
MAT 2:18 „U Rami se glas čuje, jecaj i lelek glasni: to Rahilja za decom svojom nariče, i neće da se uteši, jer njih više nema.“
MAT 2:19 Kad je Irod umro, anđeo Gospodnji ukaza se Josifu u snu u Egiptu,
MAT 2:20 rekavši mu: „Spremi se, uzmi dete i njegovu majku i pođi u izrailjsku zemlju, jer su pomrli oni koji su tražili da se dete ubije.“
MAT 2:21 Josif se spremi, uzme dete i njegovu majku, pa se vrati u izrailjsku zemlju.
MAT 2:22 Međutim, kada je čuo da Judejom vlada Arhelaj umesto svog oca, uplašio se da ide tamo, ali je u snu bio upućen da ide u galilejsku oblast.
MAT 2:23 Otišao je tamo i nastanio se u gradu koji se zove Nazaret. Tako se ispunilo ono što su proroci rekli: „Nazvaće ga Nazarećaninom.“
MAT 3:1 U one dane pojavio se Jovan Krstitelj propovedajući u Judejskoj pustinji.
MAT 3:2 Govorio je: „Pokajte se, jer se približilo Carstvo nebesko!“
MAT 3:3 To je ono što je rekao prorok Isaija: „Glas jednog pustinjom odzvanja: ’Put Gospodnji pripravite; drumove za njega poravnajte.’“
MAT 3:4 Sâm Jovan je bio odeven u odeću od kamilje dlake, a oko struka je imao kožni pojas. Hranio se skakavcima i divljim medom.
MAT 3:5 Ljudi iz Jerusalima, iz cele Judeje i iz cele jordanske oblasti dolazili su tada k njemu,
MAT 3:6 a on ih je krštavao u reci Jordanu, pri čemu su oni ispovedali svoje grehe.
MAT 3:7 Kada je Jovan video da fariseji i sadukeji dolaze da se krste, on im je rekao: „Porode zmijski, ko vam je rekao da bežite pred nadolazećim gnevom [Božijim]?
MAT 3:8 Nego, donesite plod koji dokazuje pokajanje.
MAT 3:9 I ne obmanjujte sebe govoreći u sebi: ’Avraham je naš otac!’, jer vam kažem da Bog može i od ovog kamenja da podigne decu Avrahamu.
MAT 3:10 Već je sekira spremna da u korenu poseče drveta, jer svako drvo koje ne rađa dobar rod, odseca se i baca u vatru.
MAT 3:11 Ja vas krštavam vodom radi pokajanja, ali posle mene dolazi neko ko je moćniji od mene, kome ja nisam dostojan ni sandale da ponesem. On će vas krstiti Svetim Duhom i ognjem.
MAT 3:12 U njegovoj ruci je lopata da oveje svoje gumno i da sabere žito u svoju žitnicu, a plevu će spaliti neugasivim ognjem.“
MAT 3:13 Tada Isus ode iz Galileje na Jordan da ga Jovan krsti.
MAT 3:14 A Jovan ga je odvraćao od toga, govoreći: „Ti treba mene da krstiš, a ti dolaziš k meni?“
MAT 3:15 A Isus mu odgovori: „Pusti sada, jer ovako nam valja ispuniti sve [što je u skladu s Božijom] pravednošću.“ Tada mu Jovan dopusti.
MAT 3:16 Odmah nakon što je Isus bio kršten, izašao je iz vode. Uto se otvore nebesa, i Isus ugleda Božijeg Duha kako kao golub silazi i spušta se na njega.
MAT 3:17 Tada se začuo glas s neba: „Ovo je Sin moj voljeni, koji mi je sva radost!“
MAT 4:1 Tada je Duh odveo Isusa u pustinju, da ga đavo kuša.
MAT 4:2 Pošto je Isus postio četrdeset dana i četrdeset noći, napokon ogladne.
MAT 4:3 Kušač mu tada priđe i reče mu: „Ako si Sin Božiji, reci neka ovi kamenovi postanu hlebovi.“
MAT 4:4 Isus mu odgovori: „Neće čovek živeti samo od hleba, već od svake reči koja izlazi iz Božijih usta.“
MAT 4:5 Onda ga je đavo odveo u Sveti grad, postavio ga na vrh hrama
MAT 4:6 i rekao mu: „Ako si Sin Božiji, baci se dole jer je [u Svetom pismu] napisano: ’On će zapovediti svojim anđelima za tebe, da te svojim rukama ponesu, da nogom ne bi o kamen zapeo.’“
MAT 4:7 Isus mu odgovori: „Napisano je i ovo: ’Ne iskušavaj Gospoda, Boga svoga.’“
MAT 4:8 Tada je đavo opet odveo Isusa na jednu veoma visoku goru, pokazao mu sva svetska carstva i njihovu slavu,
MAT 4:9 i rekao mu: „Sve ću ti ovo dati ako padneš preda mnom i pokloniš mi se.“
MAT 4:10 Tada mu Isus odvrati: „Odlazi od mene, Satano! Jer [u Pismu] piše: ’Gospodu Bogu svome klanjaj se, i njemu jedinom služi.’“
MAT 4:11 Đavo je nakon ovoga otišao od Isusa, a anđeli su mu pristupili i služili mu.
MAT 4:12 Kada je Isus čuo da je Jovan odveden [u tamnicu], povukao se u Galileju.
MAT 4:13 Napustio je Nazaret i nastanio se u Kafarnaumu, kraj mora, na području Zavulonovog i Neftalimovog plemena,
MAT 4:14 da bi se ispunilo ono što je [Bog] rekao preko proroka Isaije:
MAT 4:15 „Zemlja zavulonovska i zemlja neftalimska, na putu [što vodi] ka moru, s druge strane Jordana, Galileja mnogobožačka;
MAT 4:16 narod što u tami sedi, veliku je svetlost ugledao, onima što u kraju smrti žive, i pod njenom senkom sede, svetlost jarka osvanu.“
MAT 4:17 Od tada je Isus počeo da propoveda i govori: „Pokajte se, jer se približilo Carstvo nebesko!“
MAT 4:18 A kada je išao pored Galilejskog jezera, [Isus] vide dva brata, Simona, nazvanog Petar, i njegovog brata Andriju, kako bacaju mreže u more. Oni su, naime, bili ribari.
MAT 4:19 [Isus] im reče: „Pođite za mnom i ja ću vas učiniti ribarima ljudi.“
MAT 4:20 Oni su odmah ostavili mreže i krenuli za njim.
MAT 4:21 Pošavši odatle dalje, video je braću Jakova i Jovana, Zavedejeve sinove, kako u brodiću sa svojim ocem Zavedejem, krpe ribarske mreže, pa ih pozva.
MAT 4:22 I oni su odmah ostavili brodić i svog oca i krenuli za njim.
MAT 4:23 [Isus] je obilazio svu Galileju. Poučavao je narod u njihovim sinagogama, objavljivao Radosnu vest o Carstvu i lečio svaku bolest i svaku nemoć u narodu.
MAT 4:24 Glas o njemu raširio se po svoj Siriji. Ljudi su mu donosili sve bolesnike koji su patili od različitih bolesti i muka, opsednute zlim duhovima, obolele od padavice i nepokretne, i on ih je izlečio.
MAT 4:25 Za njim je išlo mnoštvo sveta iz Galileje, Dekapolja, Jerusalima, Judeje, i s one strane Jordana.
MAT 5:1 Kada je Isus video mnoštvo sveta, popeo se na goru, i pošto je seo, pristupiše mu njegovi učenici.
MAT 5:2 Isus poče da ih poučava, govoreći:
MAT 5:3 „Blaženi su siromašni duhom, jer je njihovo Carstvo nebesko.
MAT 5:4 Blaženi su žalosni, jer će primiti utehu.
MAT 5:5 Blaženi su krotki, jer će im se dati zemlja u nasledstvo.
MAT 5:6 Blaženi su gladni i žedni pravednosti, jer će se nasititi.
MAT 5:7 Blaženi su milostivi, jer će im se [Bog] smilovati.
MAT 5:8 Blaženi su čisti srcem, jer će oni Boga gledati.
MAT 5:9 Blaženi su mirotvorci, jer će ih Bog nazvati svojim sinovima.
MAT 5:10 Blaženi su prognani zbog pravednosti, jer je njihovo Carstvo nebesko.
MAT 5:11 Blaženi ste kad vas budu vređali i progonili i kada vas zbog mene lažno optuže pripisujući vam svako zlo.
MAT 5:12 Radujte se i kličite, velika je nagrada vaša na nebesima; tako su progonili i proroke pre vas.
MAT 5:13 Vi ste so zemlje. Ali ako so obljutavi, čime će povratiti slanoću? Neće više valjati ni za šta, osim da se izbaci i da je ljudi izgaze.
MAT 5:14 Vi ste svetlost svetu. Ne može se sakriti grad koji stoji na brdu.
MAT 5:15 I niko ne pali svetiljku i stavlja je pod mericu, nego na svećnjak, pa svetli svima u kući.
MAT 5:16 Tako neka zasvetli vaša svetlost pred ljudima, da bi oni, videći vaša dobra dela, proslavili Oca vašeg koji je na nebesima.
MAT 5:17 Nemojte misliti da sam došao da ukinem Zakon ili Proroke. Nisam došao da ukinem, nego da ispunim.
MAT 5:18 Zaista vam kažem: sve dok traju nebo i zemlja, ni najmanje slovo, ni jedna crtica neće nestati iz Zakona dok se sve ne ispuni.
MAT 5:19 Ali, ako neko proglasi nevažećom jednu od ovih najmanjih zapovedi, i tako nauči druge ljude, najmanjim će se nazvati u Carstvu nebeskom. A ko izvrši i tome nauči druge ljude, velikim će se nazvati u Carstvu nebeskom.
MAT 5:20 Jer vam kažem: ako vaša pravednost ne bude veća od pravednosti znalaca Svetog pisma i fariseja, nećete ući u Carstvo nebesko.
MAT 5:21 Čuli ste da je rečeno starima: ’Ne ubij! Svako ko ubije, odgovaraće za to pred sudom.’
MAT 5:22 A ja vam kažem da će svako ko se gnevi na svog brata, odgovarati pred sudom. A ko kaže svom bratu ’šupljoglavče’, odgovaraće za to pred Velikim većem, a ko kaže bratu ’budalo’, odgovaraće za to u ognju paklenom.
MAT 5:23 Ako doneseš žrtveni dar na žrtvenik i tamo se setiš da tvoj brat ima nešto protiv tebe,
MAT 5:24 ostavi svoj dar pred žrtvenikom, te idi i izmiri se prvo sa svojim bratom, pa onda dođi i prinesi svoj žrtveni dar.
MAT 5:25 Gledaj da se brzo nagodiš sa svojim zajmodavcem koji te vodi na sud. Učini to dok si još s njim na putu, da te zajmodavac ne bi predao sudiji, a sudija službeniku, pa ćeš biti bačen u tamnicu.
MAT 5:26 Zaista ti kažem: nećeš izaći odande dok ne isplatiš i poslednji dinar.
MAT 5:27 Čuli ste da je rečeno: ’Ne čini preljube!’
MAT 5:28 A ja vam kažem da svako ko gleda ženu sa požudom, već je učinio preljubu s njom u svome srcu.
MAT 5:29 Ako te tvoje oko navodi na greh, iskopaj ga i baci od sebe, jer bolje je da jedan ud bude mrtav za tebe, nego da sa celim telom budeš bačen u pakao.
MAT 5:30 I ako te tvoja desna ruka navodi na greh, odseci je i baci od sebe, jer bolje je da jedan ud bude mrtav za tebe, nego da sa celim telom budeš bačen u pakao.
MAT 5:31 Takođe je rečeno i ovo: ’Ako se neko razvede od žene, neka joj da potvrdu o razvodu.’
MAT 5:32 A ja vam kažem: svaki ko se razvede od svoje žene, osim u slučaju da je zatečena u bludu, navodi je da čini preljubu, i svaki ko se oženi razvedenom, čini preljubu.
MAT 5:33 I ovo ste čuli da je rečeno vašim precima: ’Ne kuni se krivo, nego izvrši ono što si se Gospodu zakleo.’
MAT 5:34 A ja vam kažem: ne kunite se nikako, ni nebom, jer je presto Božiji,
MAT 5:35 ni zemljom, jer je ona podnožje njegovim nogama, ni Jerusalimom, jer je to grad velikog Cara.
MAT 5:36 Ne kuni se ni svojom sopstvenom glavom, jer ne možeš ni jednu dlaku na glavi učiniti belom ili crnom.
MAT 5:37 Samo recite ’da’ kada nešto tvrdite, i ’ne’ kada nešto poričete. Što je više od ovoga, od Zloga je.
MAT 5:38 Čuli ste da je rečeno: ’Oko za oko i zub za zub.’
MAT 5:39 A ja vam kažem: ne suprotstavljajte se zlom čoveku, nego, ako te neko udari po desnom obrazu, okreni mu i drugi.
MAT 5:40 Ako neko hoće da ide na sud s tobom da bi ti uzeo košulju, daj mu i ogrtač.
MAT 5:41 Ako te neko natera da ideš jednu milju s njim, idi s njime i dve.
MAT 5:42 Daj onome koji traži od tebe, i ne okreći se od onoga koji hoće da pozajmi od tebe.
MAT 5:43 Čuli ste da je rečeno: ’Voli bližnjega svoga, a mrzi neprijatelja svoga.’
MAT 5:44 A ja vam kažem: volite svoje neprijatelje, i molite se za one koji vas progone.
MAT 5:45 Tako će se pokazati da ste deca Oca vašega koji je na nebesima, jer on daje da njegovo sunce obasjava i zle i dobre, i daje kišu i pravednima i nepravednima.
MAT 5:46 Jer ako volite one koji vas vole, kakvu ćete nagradu primiti [od Boga]? Ne čine li to isto i poreznici?
MAT 5:47 Ako pozdravljate samo svoje sunarodnike, činite li nešto posebno? Zar to isto ne čine i mnogobošci?
MAT 5:48 Budite, dakle, savršeni kao što je savršen Otac vaš nebeski.
MAT 6:1 Pazite da svoja dela pravednosti ne činite pred ljudima da bi vas primetili; inače nećete dobiti nagradu od Oca vašega koji je na nebesima.
MAT 6:2 Stoga, kad daješ milostinju, ne trubi pred sobom, kao što to licemeri čine po sinagogama i po ulicama, da bi ih ljudi veličali. Zaista vam kažem: već su primili svoju nagradu.
MAT 6:3 A ti kad daješ milostinju, neka tvoja levica ne zna šta čini tvoja desnica,
MAT 6:4 da tvoja milostinja bude u tajnosti. I Otac tvoj koji vidi ono što je tajno, uzvratiće ti javno.
MAT 6:5 Kada se molite, ne budite kao licemeri koji vole da se mole stojeći po sinagogama i po raskršćima ulica da bi ih ljudi videli. Zaista vam kažem, već su primili svoju nagradu.
MAT 6:6 A ti kada se moliš, uđi u svoju sobu, zatvori vrata za sobom i pomoli se svome Ocu koji vidi što je tajno. Tvoj Otac koji vidi što je tajno, uzvratiće ti javno.
MAT 6:7 I kada se molite, ne budite kao neznabošci koji gomilaju reči, misleći da će zbog mnogih reči biti uslišeni.
MAT 6:8 Ne budite kao oni! Naime, vaš Otac zna koje su vaše potrebe i pre nego što zatražite nešto od njega.
MAT 6:9 Vi se, dakle, molite ovako: ’Oče naš, koji si na nebesima, neka se slavi ime tvoje sveto,
MAT 6:10 neka dođe Carstvo tvoje, neka bude tvoja volja, kako na nebu, tako i na zemlji.
MAT 6:11 Hleb naš nasušni daj nam danas
MAT 6:12 i oprosti nam dugove naše kako smo i mi oprostili dužnicima svojim.
MAT 6:13 Ne daj da podlegnemo iskušenju, nego nas izbavi od Zloga.’
MAT 6:14 Jer, ako opraštate ljudima njihove prestupe, oprostiće i vama vaš Otac nebeski.
MAT 6:15 A ako ne opraštate ljudima, ni vama neće oprostiti Otac vaš vaše prestupe.
MAT 6:16 A kada postite, ne budite snuždeni kao licemeri, koji izobličuju svoje lice da bi ih ljudi videli kako poste. Zaista vam kažem: već su primili svoju nagradu.
MAT 6:17 A ti kada postiš, umij se i uredi svoju kosu mažući je uljem,
MAT 6:18 da ne primete ljudi da postiš, nego Otac tvoj koji vidi što je tajno. I Otac tvoj koji vidi što je tajno, uzvratiće ti javno.
MAT 6:19 Ne prikupljajte sebi blago na zemlji, gde ga moljci i rđa nagrizaju i gde lopovi potkopavaju i kradu.
MAT 6:20 Nego prikupljajte sebi blago na nebu, gde ni moljac ni rđa ne nagrizaju i gde lopovi ne potkopavaju i ne kradu.
MAT 6:21 Jer, gde je tvoje blago, tamo će biti i tvoje srce.
MAT 6:22 Oko je svetiljka telu. Ako je tvoje oko velikodušno, celo tvoje telo biće osvetljeno.
MAT 6:23 Ali ako je tvoje oko zavidno, celo tvoje telo biće u tami. Dakle, ako ono što te osvetljava postane tamno, kakva li će tek tama nastati u tebi!
MAT 6:24 Niko ne može služiti dva gospodara. Jer, ili će jednoga mrzeti, a drugoga voleti; ili će jednome biti privržen, a drugoga prezirati. Ne možete služiti Bogu i bogatstvu!
MAT 6:25 Zato vam kažem: ne brinite se za svoj život, šta ćete jesti ili šta ćete piti, niti za telo, čime ćete se odenuti. Nije li život vredniji od hrane i telo od odeće?
MAT 6:26 Pogledajte ptice na nebu! Niti seju, niti žanju, niti sabiru u žitnice, a vaš Otac nebeski ih hrani. Zar vi ne vredite mnogo više od njih?
MAT 6:27 Ko od vas može brinući se produžiti sebi život, makar samo za jedan čas?
MAT 6:28 A zašto se brinete za odeću? Pogledajte poljske ljiljane! Ne trude se niti predu.
MAT 6:29 A ja vam kažem da ni Solomon u svoj svojoj raskoši nije bio odeven kao i jedan od njih.
MAT 6:30 Pa ako Bog tako odeva bilje koje je danas u polju, a već sutra se baca u peć, koliko li će pre odenuti vas, o, maloverni!
MAT 6:31 Ne govorite zabrinuto: ’Šta ćemo jesti?’ ili: ’Šta ćemo piti?’ ili: ’Šta ćemo obući?’
MAT 6:32 Sve to traže i mnogobošci. Jer, zna vaš nebeski Otac da vam je sve to potrebno.
MAT 6:33 Tražite prvo Carstvo Božije i njegovu pravednost, a sve ovo će vam se dodati.
MAT 6:34 Prema tome, ne brinite se za sutrašnji dan, jer će se sutra brinuti o sebi. Svakom danu je dosta zla svoga.
MAT 7:1 Ne osuđujte, da sami ne biste bili osuđeni.
MAT 7:2 Jer kako vi sudite [druge], tako će i vama biti suđeno. Kakvom merom merite, takvom merom će vama biti mereno.
MAT 7:3 Zašto vidiš trun u oku brata svoga, a ne primećuješ balvan u svome oku?
MAT 7:4 Ili, kako možeš da kažeš svome bratu: ’Daj da ti izvadim trun iz oka’, a u svome oku imaš balvan?
MAT 7:5 Licemere! Najpre izvadi balvan iz svoga oka, a onda gledaj kako da izvadiš trun iz oka svoga brata.
MAT 7:6 Ne dajte svetinje psima, jer će se okrenuti protiv vas i rastrgnuti vas, niti bacajte svoje bisere pred svinje, jer će izgaziti bisere.
MAT 7:7 Molite i daće vam se, tražite i naći ćete, kucajte i otvoriće vam se.
MAT 7:8 Jer, ko god moli, dobija, ko god traži, nalazi, i ko god kuca, tome se otvara.
MAT 7:9 Ko bi od vas svome sinu dao kamen, kad ovaj zatraži hleb,
MAT 7:10 ili mu dao zmiju, kad sin zatraži ribu?
MAT 7:11 Dakle, kada vi, budući zli, umete da dajete dobre darove svojoj deci, koliko će više vaš Otac koji je na nebesima dati dobra onima koji zatraže od njega?
MAT 7:12 Sve što hoćete da ljudi čine vama, činite i vi njima. O tome su Zakon i Proroci.
MAT 7:13 Uđite na uska vrata, jer su široka vrata i prostran put koji vodi u propast, i mnogo je onih koji stupaju na njega.
MAT 7:14 Kako li su samo uska vrata i tesan put koji vode u život i malo je onih koji ga nalaze.
MAT 7:15 Čuvajte se lažnih proroka koji vam dolaze u ovčijem ruhu, a iznutra su grabljivi vuci.
MAT 7:16 Prepoznaćete ih po njihovim plodovima. Bere li se grožđe s trnja, ili smokve s čička?
MAT 7:17 Tako svako dobro drvo rađa dobre plodove, a svako loše drvo rađa loše plodove.
MAT 7:18 Ne može dobro drvo rađati loše plodove, niti može loše drvo rađati dobre plodove.
MAT 7:19 Svako drvo koje ne rađa dobre plodove, seče se i baca u vatru.
MAT 7:20 Tako ćete i [lažne proroke] prepoznati po njihovim plodovima.
MAT 7:21 Neće ući u Carstvo nebesko svako ko mi govori: ’Gospode, Gospode!’, nego onaj koji izvršava volju Oca mojega koji je na nebesima.
MAT 7:22 Mnogi će mi govoriti u onaj dan: ’Gospode, Gospode! Nismo li prorokovali u tvoje ime, u tvoje ime izgonili zle duhove, i u tvoje ime činili mnoga čuda?’
MAT 7:23 Onda ću im ja reći: ’Nikada vas nisam poznavao. Odlazite od mene vi, koji činite bezakonje!’
MAT 7:24 Prema tome, svako ko sluša ove moje reči i izvršuje ih, sličan je mudrom čoveku koji je sazidao svoju kuću na steni.
MAT 7:25 Sruči se kiša, reke se izliju, dunu vetrovi i obore se na onu kuću, ali kuća se ne sruši, jer je utemeljena na steni.
MAT 7:26 A svako ko sluša ove moje reči i ne izvršuje ih, sličan je nerazumnom čoveku koji je sazidao svoju kuću na pesku.
MAT 7:27 Sruči se kiša, reke se izliju, dunu vetrovi i obore se na onu kuću, i ona se sruši do temelja.“
MAT 7:28 Kad je Isus završio ove reči, narod se divio njegovom učenju,
MAT 7:29 jer ih je učio kao neko ko ima vlast, a ne kao njihovi znalci Svetoga pisma.
MAT 8:1 Kad je [Isus] sišao sa gore, krene za njim mnogo naroda.
MAT 8:2 Uto mu pristupi neki gubavac, pade pred njim i reče mu: „Gospode, ako hoćeš, možeš da me očistiš.“
MAT 8:3 Isus ispruži ruku i dotaknu ga, rekavši: „Da, hoću, budi čist!“ [Čovek] je istog trenutka bio isceljen od gube.
MAT 8:4 Isus mu reče: „Gledaj da nikom ne govoriš o ovome, nego idi i pokaži se svešteniku i prinesi žrtvu koju je Mojsije propisao, da se pred njima potvrdi [da si zdrav].“
MAT 8:5 Kad je došao u Kafarnaum, pristupi mu jedan rimski kapetan
MAT 8:6 i zamoli ga: „Gospode, moj sluga leži u kući oduzet i mnogo se muči.“
MAT 8:7 [Isus] mu reče: „Doći ću i izlečiću ga.“
MAT 8:8 Kapetan mu odgovori: „Gospode, ja nisam dostojan da dođeš pod moj krov. Nego ti samo reci reč i ozdraviće moj sluga.
MAT 8:9 Ja, naime, imam vojnike koji su mi potčinjeni, pa kad kažem jednom: ’Idi tamo!’, on ode; i drugome: ’Dođi!’, on dođe. I sluzi kad kažem: ’Uradi ovo!’, on uradi.“
MAT 8:10 Kad je Isus čuo ovo, zadivio se i rekao onima koji su ga sledili: „Zaista vam kažem da ni među Izrailjcima nisam našao ovakvu veru!
MAT 8:11 A ja vam kažem da će mnogi doći s istoka i zapada i sesti za sto sa Avrahamom, Isakom i Jakovom u Carstvu nebeskom.
MAT 8:12 A podanici Carstva biće izbačeni u tamu najkrajnju. Tamo će biti plač i škrgut zuba.“
MAT 8:13 Isus reče kapetanu: „Idi! Neka ti bude kako si verovao.“ Tog istog časa je sluga ozdravio.
MAT 8:14 Isus je došao u Petrovu kuću. Tamo je zatekao Petrovu taštu kako leži u groznici.
MAT 8:15 [Isus] je dotakao njenu ruku i groznica je prestala. Onda je ustala i počela da ga poslužuje.
MAT 8:16 A kada se spustilo veče, doveli su Isusu mnoge koji su bili opsednuti zlim duhovima. Duhove je isterao rečju, a bolesne izlečio,
MAT 8:17 da bi se ispunilo ono što je rekao prorok Isaija: „On je naše slabosti uzeo, i naše bolesti poneo.“
MAT 8:18 Kad je Isus video da se oko njega okupilo mnogo sveta, zapovedio je [svojim učenicima] da se pređe na drugu obalu [jezera].
MAT 8:19 Tada mu je pristupio neki znalac Svetog pisma i rekao mu: „Učitelju, slediću te kud god ti budeš pošao!“
MAT 8:20 Isus mu odgovori: „Lisice imaju jazbine, ptice gnezda, a Sin Čovečiji nema gde da nasloni glavu.“
MAT 8:21 Neki, opet, drugi učenik mu reče: „Gospode, dozvoli mi prvo da odem i sahranim oca.“
MAT 8:22 A Isus mu odgovori: „Kreni ti za mnom, a mrtvima prepusti da sahranjuju svoje mrtve.“
MAT 8:23 Kada se [Isus] ukrcao na brodić, za njim su pošli i njegovi učenici.
MAT 8:24 Iznenada, podigla se velika bura na jezeru, tako da su talasi preplavljivali brodić. A [Isus] je spavao.
MAT 8:25 Učenici su mu pristupili i probudili ga govoreći: „Gospode, spasi nas, propadamo!“
MAT 8:26 A [Isus] im reče: „Zašto ste se uplašili, maloverni?“ Onda ustade, te zapovedi vetrovima i jezeru da se smire, i nastade velika tišina.
MAT 8:27 Ljudi su začuđeni govorili: „Ko je ovaj da mu se i vetrovi i jezero pokoravaju?“
MAT 8:28 Kad je Isus prispeo na drugu stranu [jezera] u gadarinski kraj, iz grobnica su izašla dva čoveka opsednuta zlim duhovima i pošla mu u susret. Bili su veoma opasni, pa se niko nije usuđivao da prođe onim putem.
MAT 8:29 Oni povikaše: „Šta hoćeš od nas, Sine Božiji? Jesi li došao da nas mučiš pre [određenog] vremena?“
MAT 8:30 Podalje odatle nalazilo se veliko krdo svinja.
MAT 8:31 Zli duhovi iz dvojice opsednutih zamoliše Isusa: „Ako nas već izgoniš, pošalji nas u ono krdo svinja.“
MAT 8:32 Isus im reče: „Odlazite!“ [Zli duhovi] su izašli i ušli u svinje. Krdo se istog časa sjurilo niz obronak u more i podavilo se u vodi.
MAT 8:33 A svinjari su se razbežali, pa su došli u grad i sve razglasili, kao i ono što se dogodilo sa opsednutima.
MAT 8:34 Sav grad je izašao i pošao u susret Isusu. Kad su ga videli, zamolili su ga da ode iz njihovog kraja.
MAT 9:1 Isus je zatim, ušao u brodić, otplovio na drugu stranu i došao u svoj grad.
MAT 9:2 Tamo su mu doveli jednog oduzetog čoveka koji je ležao na nosilima. Isus, videvši njihovu veru, reče oduzetome: „Hrabro, sinko, opraštaju ti se tvoji gresi!“
MAT 9:3 A neki znalci Svetog pisma rekoše u sebi: „Ovaj vređa [Boga].“
MAT 9:4 Pronikavši njihove misli, Isus reče: „Zašto imate tako zle misli u svome srcu?
MAT 9:5 Šta je lakše reći: ’Tvoji gresi su oprošteni’, ili: ’Ustani i hodaj?’
MAT 9:6 Ali da znate: Sin Čovečiji ima vlast da oprašta grehe na zemlji.“ Onda reče oduzetome: „Ustani, uzmi svoja nosila i idi svojoj kući!“
MAT 9:7 Oduzeti ustane i ode svojoj kući.
MAT 9:8 Kada je narod to video, zaprepastio se, pa je dao slavu Bogu koji je dao takvu vlast ljudima.
MAT 9:9 Kako je odlazio odande, Isus je primetio jednog čoveka kako sedi na mestu za prikupljanje poreza. Zvao se Matej. [Isus] mu reče: „Pođi za mnom!“ On ustade i pođe za Isusom.
MAT 9:10 Dok je [Isus] obedovao u [Matejevoj] kući, mnogo poreznika i drugih grešnika je došlo i obedovalo sa Isusom i njegovim učenicima.
MAT 9:11 A fariseji, videvši to, upitaše njegove učenike: „Zašto vaš učitelj jede sa poreznicima i [drugim] grešnicima?“
MAT 9:12 [Isus] je to čuo, pa im je odgovorio: „Lekar ne treba zdravima, nego bolesnima.
MAT 9:13 Idite i naučite šta znači ovo: ’Milosrđe hoću, a ne žrtvu.’ Jer ja nisam došao da pozovem pravednike, već grešnike.“
MAT 9:14 [Isusu] su tada pristupili Jovanovi učenici. Pitali su ga: „Zašto mi i fariseji često postimo, a tvoji učenici ne poste?“
MAT 9:15 Isus im odgovori: „Zar mogu svatovi tugovati dok je mladoženja sa njima? Ipak, doći će dani kada će im oteti mladoženju, i tada će postiti.
MAT 9:16 Niko ne prišiva zakrpu od novog platna na staru odeću; jer zakrpa, kad se u pranju skupi, dere staru odeću, te nastaje veća poderotina.
MAT 9:17 Niti se novo vino sipa u stare mehove, jer će se stari mehovi raspući od [vrenja] novog vina, pa će vino isteći, a mehovi propasti. Nego, novo vino se sipa u nove mehove, pa se tako oboje sačuvaju.“
MAT 9:18 Dok im je Isus to govorio, pristupi mu neki starešina, pade pred njim ničice i reče: „Moja ćerka je upravo umrla. No, ti dođi, stavi svoju ruku na nju i ona će oživeti.“
MAT 9:19 Isus ustade te pođe za njim zajedno sa svojim učenicima.
MAT 9:20 Uto, neka žena koja je dvanaest godina patila od krvarenja, priđe mu s leđa i dotače rub njegove odeće.
MAT 9:21 Govorila je u sebi: „Ako dotaknem samo njegovu odeću, ozdraviću.“
MAT 9:22 Isus se okrete i ugledavši je, reče: „Hrabro, ćerko, tvoja te je vera iscelila.“ Žena je tog časa bila izlečena.
MAT 9:23 Kada je Isus došao u kuću onog starešine, ugledao je pogrebne svirače i ljude kako nariču.
MAT 9:24 Rekao im je: „Sklonite se! Devojka nije umrla, nego spava.“ A oni su mu se podsmevali.
MAT 9:25 Kada je narod bio isteran, [Isus] uđe unutra, uze devojku za ruku i ona ustade živa.
MAT 9:26 To se pročulo po celom onom kraju.
MAT 9:27 Kad je Isus odlazio odande, krenu za njim dva slepca. Vikali su i govorili: „Sine Davidov, smiluj se na nas!“
MAT 9:28 Kad je ušao u kuću, slepci mu pristupe. Isus ih upita: „Verujete li da vas mogu isceliti?“ „Da, Gospode!“ – odgovoriše oni.
MAT 9:29 Onda je Isus dotakao njihove oči i rekao: „Neka vam bude po vašoj veri.“
MAT 9:30 Tog časa su progledali, a Isus im strogo napomenu: „Gledajte da niko ne dozna za ovo!“
MAT 9:31 A oni, izašavši iz kuće, proneše glas o njemu po celom onom kraju.
MAT 9:32 Tek što su ova dvojica izašla, kad eto, dovedoše mu čoveka koji nije mogao da govori jer je bio opsednut zlim duhom.
MAT 9:33 Pošto je [Isus] isterao zlog duha, nemi čovek je progovorio. Narod je ostao u čudu govoreći: „Nikada se tako nešto nije dogodilo u Izrailju.“
MAT 9:34 Ipak, fariseji rekoše: „On uz pomoć glavara zlih duhova isteruje zle duhove!“
MAT 9:35 Isus je prolazio kroz sve gradove i sela. Poučavao je narod u njihovim sinagogama, objavljivao Radosnu vest o Carstvu i lečio svaku bolest i svaku nemoć.
MAT 9:36 Kad je video toliki narod, sažalio se nad njim, jer su bili iznureni i ojađeni kao ovce bez pastira.
MAT 9:37 Tada [Isus] reče svojim učenicima: „Žetve je mnogo, a malo radnika.
MAT 9:38 Stoga se molite Gospodaru žetve da pošalje radnike na svoju žetvu.“
MAT 10:1 Isus je pozvao svojih dvanaest učenika i dao im vlast da isteruju nečiste duhove i da leče svaku bolest i svaku nemoć.
MAT 10:2 A ovo su imena dvanaest apostola: prvi Simon, prozvani Petar, i njegov brat Andrija, Jakov Zavedejev i njegov brat Jovan,
MAT 10:3 Filip i Vartolomej, Toma i Matej poreznik, Jakov Alfejev i Tadej,
MAT 10:4 Simon Hananejac i Juda Iskariot, koji je izdao Isusa.
MAT 10:5 Ovu Dvanaestoricu je Isus poslao i naložio im: „Ne idite k neznabošcima i ne ulazite u samarjanske gradove.
MAT 10:6 Idite radije izgubljenim ovcama doma Izrailjevog.
MAT 10:7 Kad putujete propovedajte ovo: ’Približilo se Carstvo nebesko.’
MAT 10:8 Bolesne lečite, mrtve vaskrsavajte, gubave čistite, zle duhove izgonite! Besplatno ste primili, besplatno i dajte.
MAT 10:9 Ne opremajte svoje pojaseve ni zlatnim, ni srebrnim, ni bakrenim novcem.
MAT 10:10 Ni torbu na put ne nosite, ni dva para odeće, ni obuće, ni štap, jer radnik zaslužuje svoju hranu.
MAT 10:11 A kada ulazite u neko selo, raspitajte se ko u njemu hoće da vas primi. Tu ostanite sve dok ne dođe vreme da odete.
MAT 10:12 Ulazeći u tu kuću, pozdravite ukućane.
MAT 10:13 I ako ta kuća hoće da vas primi, neka vaš mir bude nad njom. Ako li kuća neće da vas primi, neka se vaš mir vrati k vama.
MAT 10:14 A ako vas neko ne primi ili ne posluša vaših reči, izađite iz te kuće ili iz tog grada i otresite prašinu sa svojih nogu.
MAT 10:15 Zaista vam kažem da će zemlji sodomskoj i gomorskoj biti lakše na Sudnji dan nego onom gradu.
MAT 10:16 Evo, ja vas šaljem kao ovce među vukove. Stoga, budite mudri kao zmije i bezazleni kao golubovi.
MAT 10:17 Čuvajte se ljudi, jer će vas predavati sudovima i bičevati vas po svojim sinagogama.
MAT 10:18 I pred vladare i careve će vas voditi zbog mene, da posvedočite njima i mnogobošcima.
MAT 10:19 A kada vas budu predali, ne brinite se šta ćete govoriti, jer će vam u taj čas biti dano šta da kažete.
MAT 10:20 Nećete, naime, vi govoriti, nego će Duh Oca vašega govoriti iz vas.
MAT 10:21 Brat će brata predati da se pogubi i otac svoje dete, ustaće deca na svoje roditelje i ubijaće ih.
MAT 10:22 Svi će vas mrzeti radi mog imena, ali ko istraje do kraja, biće spasen.
MAT 10:23 Kada vas budu progonili u jednom gradu, vi bežite u drugi. Zaista vam kažem: Sin Čovečiji će doći pre no što vi dovršite svoje poslanje po Izrailjevim gradovima.
MAT 10:24 Učenik nije iznad svoga učitelja, niti je sluga iznad svoga gospodara.
MAT 10:25 Učeniku je dovoljno da bude kao njegov učitelj i sluzi da bude kao njegov gospodar. Ako su domaćina nazvali Veelzevulom, koliko će pogrdnijim imenima nazvati njegove ukućane.
MAT 10:26 Zato se ne bojte ljudi, jer nema ničeg što je skriveno, da se neće otkriti, niti tajnog, da se neće doznati.
MAT 10:27 Što vam kažem u tami, recite na svetlu i što vam se tiho kaže na uho, objavite glasno s krovova.
MAT 10:28 Ne bojte se onih koji ubijaju telo; oni dušu ne mogu ubiti. Više se bojte onoga koji može i dušu i telo da pogubi u paklu.
MAT 10:29 Zar se ne prodaju dva vrapca za jedan novčić? Ipak, ni jedan od njih ne pada na zemlju a da to dozvoli vaš Otac.
MAT 10:30 A vama su i sve vlasi na glavi prebrojane.
MAT 10:31 Zato se ne bojte: vi vredite mnogo više od jata vrabaca.
MAT 10:32 Ko god mene prizna pred ljudima, priznaću i ja njega pred Ocem svojim koji je na nebesima.
MAT 10:33 A ko god se odrekne mene pred ljudima, odreći ću se i ja njega pred mojim Ocem koji je na nebesima.
MAT 10:34 Ne mislite da sam došao da donesem mir na zemlju. Nisam došao da donesem mir, nego mač.
MAT 10:35 Ja sam, naime, došao ’da razdvojim čoveka od njegovog oca, i ćerku od njene majke, i snahu od svekrve.
MAT 10:36 Čoveku će njegovi ukućani postati neprijatelji.’
MAT 10:37 Ko svoju majku više voli od mene, nije dostojan da bude moj sledbenik, i ko svoju ćerku više voli od mene, nije dostojan mene.
MAT 10:38 Ko ne uzima svoj krst i ne sledi me, nije dostojan mene.
MAT 10:39 Ko hoće da nađe svoj život, izgubiće ga, a ko izgubi svoj život radi mene, naći će ga.
MAT 10:40 Ko vas prihvata, mene prihvata, a ko mene prihvata, prihvata onoga koji me je poslao.
MAT 10:41 Ko prihvata proroka zato što je prorok, taj će primiti proročku platu. Ko prihvata pravednika zato što je pravednik, taj će primiti pravedničku platu.
MAT 10:42 Ko napoji jednog od ovih neznatnih samo čašom hladne [vode] zato što je moj učenik, zaista vam kažem: taj čovek neće biti lišen svoje nagrade.“
MAT 11:1 Kad je Isus završio da upućuje dvanaestoricu svojih učenika, otišao je odatle da poučava i propoveda po gradovima [Galileje].
MAT 11:2 A Jovan, koji je bio u tamnici, čuvši o Hristovim delima, posla svoje učenike
MAT 11:3 da pitaju Isusa: „Jesi li ti onaj koji treba da dođe ili da čekamo drugoga?“
MAT 11:4 Onda im Isus odgovori: „Idite i javite Jovanu šta čujete i vidite:
MAT 11:5 slepi gledaju, hromi hodaju, gubavi se čiste, gluvi čuju, mrtvi se vraćaju u život, siromašnima se propoveda Radosna vest.
MAT 11:6 Blažen je onaj ko se ne pokoleba zbog mene.“
MAT 11:7 Kad su [Jovanovi učenici] otišli, Isus je počeo da govori narodu o Jovanu: „Zašto ste izašli u pustinju? Da vidite kako vetar ljulja trsku?
MAT 11:8 Šta ste, dakle, izašli da vidite? Čoveka obučenog u raskošnu odeću? Evo, ti što nose raskošnu odeću žive na carskim dvorovima.
MAT 11:9 Prema tome, šta ste očekivali da vidite? Proroka? Da, kažem vam, on je i više nego prorok.
MAT 11:10 To je onaj o kome je pisano: ’Evo, šaljem poslanika svoga ispred tvoga lica, koji će ti put pripraviti.’
MAT 11:11 Zaista vam kažem: među ljudima rođenima od žena nije se pojavio slavniji od Jovana Krstitelja, ali i najneznatniji među narodom Carstva nebeskog slavniji je od njega.
MAT 11:12 Od vremena Jovana Krstitelja do sada, u Carstvo nebesko se provaljuje, i siloviti ga osvajaju.
MAT 11:13 Jer, svi su Proroci i Zakon [Mojsijev] prorokovali do Jovana.
MAT 11:14 I ako hoćete da prihvatite, on je Ilija koji treba da dođe.
MAT 11:15 Ko ima uši, neka sluša!
MAT 11:16 S kim ću uporediti ovaj naraštaj? On je sličan deci koja sede po trgovima i dovikuju drugoj deci:
MAT 11:17 ’Svirali smo vam, a vi niste igrali. Jadikovali smo, a vi niste naricali!’
MAT 11:18 Jer, došao je Jovan koji posti i ne pije [vino], a oni kažu: ’Opsednut je zlim duhom.’
MAT 11:19 Došao je Sin Čovečiji, koji jede i pije, a oni kažu: ’Gledaj izjelice i pijanice, prijatelja poreznika i grešnika!’ Ipak, mudrost se delima dokazuje.“
MAT 11:20 Tada je [Isus] počeo da kori gradove u kojima su se dogodila većina njegovih čuda, ali se stanovnici nisu pokajali:
MAT 11:21 „Jao tebi, Horazine! Jao tebi, Vitsaido! Jer, da su se u Tiru i Sidonu dogodila čuda koja su bila učinjena u vama, odavno bi se već pokajali, sedeći u kostreti i pepelu.
MAT 11:22 Ali ja vam kažem da će Tiru i Sidonu biti lakše na Sudnji dan nego vama.
MAT 11:23 A ti, Kafarnaume, hoćeš li se do neba uzdići? Do Sveta mrtvih ćeš se srušiti! Jer da su se u Sodomi dogodila čuda koja su se dogodila u tebi, tog grada bi bilo sve do današnjega dana.
MAT 11:24 Ali ja vam kažem da će zemlji sodomskoj biti lakše na Sudnji dan nego tebi.“
MAT 11:25 U to vreme Isus reče: „Hvalim te, Oče, Gospodaru neba i zemlje, što si ovo sakrio od mudrih i umnih, a otkrio onima [što su kao] mala deca.
MAT 11:26 Da, Oče, jer ti je tako bilo po volji.
MAT 11:27 Otac mi je sve predao, i niko ne poznaje Sina osim Oca, niti ko zna Oca osim Sina, i onog kome Sin hoće da otkrije.
MAT 11:28 Dođite k meni, svi koji ste umorni i pod teretom, i ja ću vam dati odmora.
MAT 11:29 Uzmite moj jaram na sebe, i naučite od mene, jer ja sam krotka i ponizna srca, te ćete naći spokoj svojim dušama.
MAT 11:30 Jer moj je jaram blag, i breme je moje lako.“
MAT 12:1 Tih dana je Isus prolazio kroz žitna polja. Bila je subota. Njegovi učenici su bili gladni, pa su počeli da trgaju klasje i da jedu zrnevlje.
MAT 12:2 Kada su fariseji to videli, rekli su Isusu: „Pogledaj! Tvoji učenici čine što ne sme da se čini subotom.“
MAT 12:3 Isus im odgovori: „Zar niste čitali šta je David učinio kada je ogladneo, on i njegovi pratioci?
MAT 12:4 On je ušao u Dom Božiji i zajedno sa njima jeo postavljene hlebove koje, [po Zakonu], nisu smeli da jedu ni on ni njegovi pratioci, nego samo sveštenici.
MAT 12:5 Ili, zar niste čitali u Zakonu da sveštenici u hramu krše subotu, a ipak nisu krivi?
MAT 12:6 A ja vam kažem da se ovde zbiva nešto važnije od hrama.
MAT 12:7 Kada biste znali šta znači: ’Milosrđe hoću, a ne žrtvu’, ne biste osudili nevine.
MAT 12:8 Jer, Sin Čovečiji je Gospodar subote.“
MAT 12:9 Isus je otišao odande i ušao u njihovu sinagogu.
MAT 12:10 Tamo se našao neki čovek sa usahlom rukom. Fariseji su upitali Isusa: „Da li je dopušteno lečiti u subotu?“ To su ga pitali, nameravajući da ga optuže.
MAT 12:11 Isus im odgovori: „Ima li takvog među vama, koji ne bi svoju jedinu ovcu prihvatio i izvadio ako bi ova u subotu upala u jamu?
MAT 12:12 A koliko je samo čovek vredniji od ovce! Prema tome, dozvoljeno je da se subotom čini dobro.“
MAT 12:13 Onda reče čoveku sa usahlom rukom: „Ispruži svoju ruku!“ Čovek ispruži ruku i ona postade zdrava kao i druga ruka.
MAT 12:14 Tada fariseji izađoše i većajući skovaše zaveru kako da ubiju Isusa.
MAT 12:15 Kada je Isus to doznao, napustio je to mesto. Mnoštvo ljudi ga je sledilo i on ih je sve iscelio.
MAT 12:16 Isus im je napomenuo da ne otkrivaju ko je on,
MAT 12:17 da bi se ispunilo ono što je [Bog] rekao po proroku Isaiji:
MAT 12:18 „Evo Sluge moga, koga sam izabrao, voljenog mog, miljenika duše moje. Na njega ću Duha svoga izliti, da objavi pravdu narodima.
MAT 12:19 Neće se prepirati, niti vikati, niti će se glas njegov čuti po ulicama.
MAT 12:20 On neće slomiti trsku napuknutu, niti će ugasiti fitilj koji tinja, dok ne dovede pravo do pobede.
MAT 12:21 Ime njegovo nada narodima biće.“
MAT 12:22 Nakon toga su Isusu doveli čoveka opsednutog zlim duhom, koji je zbog toga bio slep i nem. [Isus] ga je iscelio, pa je čovek progovorio i progledao.
MAT 12:23 Sav narod se divio i govorio: „Nije li ovo Sin Davidov?“
MAT 12:24 Kad su fariseji to čuli, rekli su: „Ovaj ne isteruje zle duhove osim uz pomoć Veelzevula, glavara zlih duhova!“
MAT 12:25 A [Isus], znajući šta misle, reče im: „Svako carstvo u kome dođe do podele i rata – opusteće, i svaki grad ili dom gde se ljudi okrenu jedni protiv drugih, neće opstati.
MAT 12:26 Ako Satana izgoni Satanu, on se okrenuo protiv sebe samog. Kako će, dakle, opstati njegovo carstvo?
MAT 12:27 Ako ja uz pomoć Veelzevula izgonim zle duhove, uz čiju [pomoć] ih vaši učenici izgone? Zato će vam oni suditi.
MAT 12:28 Ali, ako ja Božijim Duhom izgonim zle duhove, onda je k vama došlo Carstvo Božije.
MAT 12:29 Ili, zar može neko da uđe u kuću snažnog čoveka i da opljačka njegovo pokućstvo, ako ga prvo ne sveže? Tek onda će opljačkati njegovu kuću.
MAT 12:30 Ko nije sa mnom, protiv mene je, i ko sa mnom ne sakuplja, taj rasipa.
MAT 12:31 Zato vam kažem: ljudima se može oprostiti svaki greh i svako bogohulstvo, ali bogohulstvo protiv Duha mu se neće oprostiti.
MAT 12:32 I ako ko kaže nešto protiv Sina Čovečijeg, to mu se može oprostiti; ali ako kaže nešto protiv Duha Svetoga, to mu se neće oprostiti ni na ovom svetu, ni u budućem.
MAT 12:33 Stoga se odlučite: ili je drvo dobro, pa mu je i plod dobar, ili je drvo loše, pa mu je i plod loš. Drvo se, naime, po svome plodu poznaje.
MAT 12:34 Porode zmijski! Kako možete reći šta je dobro, kad ste sami zli? Usta govore ono čime je srce ispunjeno.
MAT 12:35 Dobar čovek iz riznice [svoga srca] iznosi dobro, a zao čovek iz zle riznice [svoga srca] iznosi zlo.
MAT 12:36 Ali ja vam kažem da će ljudi na Sudnji dan odgovarati za svaku reč koju neodgovorno izgovore.
MAT 12:37 Jer, tvoje će te reči ili opravdati ili okriviti.“
MAT 12:38 Tada mu rekoše neki od znalaca Svetog pisma i od fariseja: „Učitelju, hoćemo da vidimo znak od tebe.“
MAT 12:39 Isus im je odgovorio: „Zli i preljubnički naraštaj traži znak, ali mu se neće dati drugi znak, osim znaka proroka Jone.
MAT 12:40 Jer, kao što je Jona proveo tri dana i tri noći u utrobi kita, tako će i Sin Čovečiji biti tri dana i tri noći u srcu zemlje.
MAT 12:41 Ninivljani će se podići iz mrtvih na Sudnji [dan] sa ovim naraštajem i optužiti ga, jer su se oni pokajali na Joninu propoved, a evo, ovde se zbiva nešto što prevazilazi Jonu.
MAT 12:42 Carica sa juga će se podići iz mrtvih na Sudnji dan sa ovim naraštajem i optužiće ga, jer je iz daleka došla da čuje Solomonovu mudrost, a evo, ovde se zbiva nešto što prevazilazi Solomona.
MAT 12:43 A kada nečisti duh izađe iz čoveka, on tumara po bezvodnim mestima tražeći sebi pokoja. I pošto ga ne nalazi,
MAT 12:44 kaže: ’Vratiću se u svoj dom, odakle sam izašao.’ Kada se vrati, nalazi kuću nenastanjenu, počišćenu i uređenu.
MAT 12:45 Onda odlazi i dovodi sa sobom sedam drugih duhova, gorih od sebe, pa uđu i nastane se tamo. Čoveku onda to potonje stanje biva gore no što mu je bilo pređašnje. Tako će biti i sa ovim zlim naraštajem.“
MAT 12:46 Dok je [Isus] govorio narodu, dođu njegova majka i braća. Stajali su napolju želeći da govore sa njim.
MAT 12:47 Neko mu reče: „Evo, tu napolju su tvoja majka i tvoja braća i hoće da govore sa tobom.“
MAT 12:48 Isus mu odgovori: „Ko je moja majka i ko su moja braća?“
MAT 12:49 Onda je pružio svoju ruku prema učenicima i rekao: „Evo moje majke i moje braće!
MAT 12:50 Jer onaj ko vrši volju moga Oca koji je na nebesima, taj mi je brat i sestra i majka.“
MAT 13:1 Onoga dana Isus je izašao iz kuće i seo uz jezero.
MAT 13:2 Oko njega se okupilo mnogo sveta, pa je morao da sedne u jednu lađicu, dok je sav narod stajao na obali.
MAT 13:3 Mnogo im je govorio služeći se pričama: „Gle, izađe sejač da seje.
MAT 13:4 I kako je sejao, neka zrna su pala kraj puta. No, došle su ptice i pozobale ih.
MAT 13:5 Druga zrna su pala na kamenito tle, gde nisu imala mnogo zemlje. Brzo su iznikla, jer zemlja nije bila duboka.
MAT 13:6 Ali kada je sunce sinulo, spržilo je biljke, i pošto nisu imale koren, posušile su se.
MAT 13:7 Neka zrna su pala među trnje. Trnje naraste i poguši biljke.
MAT 13:8 Ipak, neka zrna su pala na dobru zemlju i donela rod: neka stostruko, neka šezdesetostruko, a neka tridesetostruko.
MAT 13:9 Ko ima uši, neka sluša!“
MAT 13:10 Tada mu pristupe njegovi učenici i upitaju ga: „Zašto im govoriš kroz priče?“
MAT 13:11 [Isus] im odgovori: „Vama je dano da saznate tajne Carstva nebeskog, a njima nije dano.
MAT 13:12 Jer ko ima, njemu će se dodati i izobilovaće, a onome koji nema, oduzeće se i to što ima.
MAT 13:13 Zato im govorim kroz priče, zato što gledaju, a ne vide, slušaju, a ne čuju i ne razumeju.
MAT 13:14 Na njima se ispunjava Isaijino proroštvo koje glasi: ’Slušaćete i nećete razumeti, gledaćete i nećete videti.
MAT 13:15 Jer je otvrdnulo srce ovoga naroda, uši su svoje začepili, oči su svoje zatvorili, da očima ne vide, da ušima ne čuju, da srcem ne razumeju i obrate se, da ih ja iscelim.’
MAT 13:16 A vaše oči su blažene što gledaju, i vaše uši što slušaju.
MAT 13:17 Jer zaista vam kažem: mnogi proroci i pravednici su želeli da vide ono što vi gledate, ali nisu videli, i da čuju što vi slušate, ali nisu čuli.
MAT 13:18 Vi poslušajte, dakle, šta znači priča o sejaču.
MAT 13:19 Svakome ko sluša reč o Carstvu, a ne razume, dolazi Zli i otima što mu je posejano u srcu. To je ono [seme] što je uz put posejano.
MAT 13:20 A [seme] posejano na kamenito tle, to je onaj koji kad čuje Božiju reč, odmah je sa radošću prihvata,
MAT 13:21 ali pošto reč nije uhvatila korena u njemu, biva nepostojan. Kad nastane nevolja ili progonstvo zbog reči, on odmah otpada.
MAT 13:22 Ono [seme] što je posejano u trnje, to je onaj koji čuje reč, ali briga za ovozemaljske [stvari] i zavodljivost bogatstva uguše reč, te ostaje bez ploda.
MAT 13:23 A [seme] posejano na dobro tle, to je onaj koji reč sluša i razume, te onda zaista daje plod: stostruko, šezdesetostruko i tridesetostruko.“
MAT 13:24 [Isus] im je ispričao drugu priču: „Carstvo nebesko je slično čoveku koji je posejao dobro seme na svojoj njivi.
MAT 13:25 Ali dok su [njegovi] ljudi spavali, dođe njegov neprijatelj, poseje kukolj među žito i ode.
MAT 13:26 Kada je usev izrastao i doneo plod, pokazao se i kukolj.
MAT 13:27 Sluge pristupiše svome domaćinu, pa mu rekoše: ’Gospodaru, nisi li ti posejao dobro seme na svojoj njivi? Odakle onda kukolj?’
MAT 13:28 ’To je uradio neprijatelj’, odgovori im domaćin. Sluge ga onda upitaše: ’Hoćeš li, onda, da odemo i da ga pokupimo?’
MAT 13:29 [Domaćin] im odgovori: ’Ne, da ne biste sa kukoljem iščupali i žito.
MAT 13:30 Ostavite neka oboje rastu do žetve. A u vreme žetve ću reći žeteocima: skupite prvo kukolj i svežite ga u snopove da se spali, a žito odnesite u moju žitnicu.’“
MAT 13:31 [Isus] im je izložio drugu priču: „Carstvo nebesko je slično gorušičinom zrnu koje čovek uzme i poseje na svojoj njivi.
MAT 13:32 Ono je doduše manje od sveg semenja, ali kada izraste, nadvisuje ostalo rastinje i postaje drvo na koje dolaze ptice nebeske i gnezde se po njegovim granama.“
MAT 13:33 Ispričao im je još jednu priču: „Carstvo nebesko je slično kvascu koji žena uzme i umesi sa tri mere brašna, dok sve testo ne uskisne.“
MAT 13:34 Sve ovo je Isus ispričao narodu kroz priče, i bez priča im ništa nije govorio,
MAT 13:35 da bi se ispunilo ono što je [Bog] rekao po proroku: „Moj govor biće u pričama, objaviću što je sakriveno od postanka sveta.“
MAT 13:36 [Isus] je onda raspustio narod i ušao u kuću. Njegovi učenici su došli k njemu i rekli mu: „Razjasni nam priču o kukolju na njivi.“
MAT 13:37 On im odgovori: „Sejač dobrog semena je Sin Čovečiji.
MAT 13:38 Njiva predstavlja svet. Dobro seme su podanici Carstva, a kukolj su podanici Zloga.
MAT 13:39 Neprijatelj koji je posejao kukolj – to je đavo. Žetva je svršetak sveta, a žeteoci anđeli.
MAT 13:40 I kao što se kukolj sakuplja i spaljuje, tako će biti na svršetku sveta.
MAT 13:41 Sin Čovečiji će poslati svoje anđele da sakupe iz njegovog Carstva sve one što navode na greh i one koji čine bezakonje,
MAT 13:42 pa će ih baciti u peć ognjenu. Tamo će biti plač i škrgut zuba.
MAT 13:43 Tada će pravednici zasjati kao sunce u Carstvu Oca svojega. Ko ima uši, neka sluša!
MAT 13:44 Carstvo nebesko je slično i blagu sakrivenom u polju, koje čovek nađe. On ga tada sakrije i sav radostan ode da proda sve što ima, pa kupi ono polje.
MAT 13:45 Nadalje, Carstvo nebesko je slično trgovcu koji traga za lepim biserima.
MAT 13:46 A kada nađe jedan skupoceni biser, on ode da rasproda sve što ima i kupi ga.
MAT 13:47 Carstvo nebesko je slično i ribarskoj mreži bačenoj u more koja zahvati razne vrste [riba].
MAT 13:48 Kada se mreža napuni i izvuku je na obalu, onda ribari sednu, pa dobre [ribe] stave u sudove, a loše izbace.
MAT 13:49 Tako će biti i na svršetku sveta: izaći će anđeli pa će izdvojiti zle od pravednih
MAT 13:50 i baciti ih u peć ognjenu. Tamo će biti plač i škrgut zuba.
MAT 13:51 Razumete li sve ovo?“ Oni odgovoriše: „Da!“
MAT 13:52 On im onda reče: „Zato je svaki znalac Svetog pisma, poučen o Carstvu nebeskom, sličan domaćinu koji iz svoje riznice iznosi novo i staro.“
MAT 13:53 Kada je Isus završio sa ovim pričama, otišao je odande.
MAT 13:54 Došao je u svoj zavičaj i učio meštane u njihovoj sinagogi. Oni su se divili i govorili: „Odakle ovome ovakva mudrost i čuda?
MAT 13:55 Nije li ovo drvodeljin sin? Ne zove li se njegova majka Marija, a njegova braća Jakov, Josif, Simon i Juda?
MAT 13:56 Nisu li i njegove sestre ovde među nama? Odakle mu onda sve to?“
MAT 13:57 Zato ga nisu prihvatili. Isus im reče: „Prorok je bez časti samo u svom zavičaju i u svom domu.“
MAT 13:58 Tu nije učinio mnogo čuda zbog njihovog neverovanja.
MAT 14:1 U to vreme je Irod četverovlasnik čuo za Isusa,
MAT 14:2 pa je rekao svojim dvoranima: „To je Jovan Krstitelj. On je ustao iz mrtvih, te zato čudne sile deluju u njemu.“
MAT 14:3 Irod, naime, beše uhvatio Jovana, svezao ga i bacio u tamnicu. To je bilo zbog Irodijade, žene Irodovog brata Filipa.
MAT 14:4 Jovan je govorio Irodu: „Ti nemaš prava da je imaš [za ženu]!“
MAT 14:5 Zbog toga je Irod hteo da ga ubije, ali se bojao naroda, jer su Jovana smatrali prorokom.
MAT 14:6 Ipak, na Irodov rođendan Irodijadina ćerka je pred gostima odigrala ples. Irodu se toliko dopala,
MAT 14:7 da se zakleo da će joj dati što god zatraži.
MAT 14:8 A ona, nagovorena od svoje majke, zatraži: „Daj mi ovde na tanjiru glavu Jovana Krstitelja.“
MAT 14:9 Car se ražalostio, ali je zbog zakletve i zbog okupljenih naredio da joj se da.
MAT 14:10 Tako je poslao da se Jovanu odrubi glava u tamnici.
MAT 14:11 Jovanovu glavu su doneli na tanjiru i dali devojci, a ona je odnela svojoj majci.
MAT 14:12 A Jovanovi učenici dođu, odnesu Jovanovo telo i sahrane ga. Potom odu i jave Isusu.
MAT 14:13 Kada je Isus to čuo, povukao se odande brodićem na pusto mesto, da bude nasamo. Ipak, narod je to čuo, pa je pešice krenuo iz gradova za njim.
MAT 14:14 Izašavši [iz brodića], Isus ugleda mnogo naroda, sažali se na njih, te izleči bolesne u narodu.
MAT 14:15 Kada je palo veče, pristupiše mu [njegovi] učenici i rekoše [mu]: „Već je dosta kasno, a mesto je pusto. Zato raspusti narod neka ode do okolnih sela da kupi sebi nešto za jelo.“
MAT 14:16 A Isus im reče: „Ne treba da idu. Dajte im vi da jedu.“
MAT 14:17 Oni mu rekoše: „Mi nemamo ovde ništa drugo osim pet hlebova i dve ribe.“
MAT 14:18 On im reče: „Donesite mi ih ovamo.“
MAT 14:19 I pošto je naredio narodu da poseda po travi, uzeo je onih pet hlebova i dve ribe, pogledao prema nebu i izrekao blagoslov. Potom je razlomio hleb i davao učenicima, a učenici narodu.
MAT 14:20 Svi su jeli i nasitili se. A učenici su pokupili još dvanaest kotarica preostalih komada.
MAT 14:21 Onih koji su jeli bilo je oko pet hiljada muškaraca, ne računajući žene i decu.
MAT 14:22 Isus je odmah zatim poterao učenike da se ukrcaju u brodić i da pre njega otplove na drugu obalu, dok on ne raspusti narod.
MAT 14:23 Oprostivši se od naroda, otišao je u brda da se nasamo moli. Spustilo se i veče, a on je još uvek tamo bio sam.
MAT 14:24 A brodić [sa učenicima] je već bio na velikoj udaljenosti od obale, šiban talasima usled protivnog vetra.
MAT 14:25 Negde između tri i šest sati ujutro, došao je k njima hodajući po jezeru.
MAT 14:26 Ugledavši ga kako hoda po jezeru, učenici su preplašeni govorili: „To je utvara!“, i od straha povikaše.
MAT 14:27 Isus im odmah reče: „Budite hrabri! To sam ja, ne bojte se!“
MAT 14:28 A Petar reče: „Gospode, ako si to ti, zapovedi mi da dođem do tebe po vodi.“
MAT 14:29 [Isus] mu reče: „Dođi!“ Petar izađe iz brodića te, hodajući po vodi, krene prema Isusu.
MAT 14:30 Ali, videvši jačinu vetra, uplaši se, te poče da tone. On povika: „Gospode, spasi me!“
MAT 14:31 Isus odmah pruži ruku, dohvati ga i reče mu: „O, maloverni, zašto si posumnjao?“
MAT 14:32 Kada su ušli u brodić, vetar se umirio.
MAT 14:33 Oni u brodiću pokloniše mu se i rekoše: „Ti si zaista Sin Božiji!“
MAT 14:34 Kada su preplovili na drugu obalu, pristali su u Genisaretu.
MAT 14:35 Pošto su tamošnji ljudi prepoznali Isusa, razglasili su to po celom onom kraju, pa su mu doneli sve bolesnike.
MAT 14:36 Molili su ga da samo dotaknu rese njegove odeće. I ko god bi dotakao, ozdravljao bi.
MAT 15:1 Tada neki fariseji i znalci Svetog pisma iz Jerusalima pristupe Isusu, pa ga upitaju:
MAT 15:2 „Zašto tvoji učenici krše predanje [naših] starih? Oni, naime, ne peru ruke pre jela!“
MAT 15:3 Isus im uzvrati: „A zašto vi kršite Božiju zapovest zbog svojih uredaba?
MAT 15:4 Jer Bog je rekao: ’Poštuj [svoga] oca i [svoju] majku’ i: ’Ko naruži oca ili majku, neka se pogubi.’
MAT 15:5 A vi kažete: ’Ako neko kaže svome ocu ili majci: „Sve što ja mogu da ti učinim je [žrtveni] prinos [Bogu]“’ –
MAT 15:6 taj onda ne treba da se stara o svome ocu. Tako ste ukinuli Božiju reč radi vašeg predanja.
MAT 15:7 Licemeri! Dobro je prorokovao Isaija o vama, rekavši:
MAT 15:8 ’Ovaj narod me poštuje usnama, ali mu je srce daleko od mene.
MAT 15:9 Uzalud je njihova pobožnost; njihovo učenje naučene su zapovesti ljudske.’“
MAT 15:10 Zatim je pozvao narod i rekao: „Slušajte i razumite!
MAT 15:11 Čoveka ne čini nečistim ono što ulazi u usta, već ono što izlazi iz usta. To ga čini nečistim!“
MAT 15:12 Tada su mu pristupili [njegovi] učenici i rekli mu: „Znaš li da su se fariseji uvredili kada su čuli ono što si rekao?“
MAT 15:13 A [Isus] im odgovori: „Svaka sadnica koju nije posadio Otac moj nebeski biće iskorenjena.
MAT 15:14 Pustite ih. Oni su slepci koji vode slepe. A ako slepac vodi slepoga, obojica će pasti u jamu.“
MAT 15:15 Petar mu reče „Objasni nam ovu priču.“
MAT 15:16 A [Isus] reče: „Zar i vi još uvek ne razumete?
MAT 15:17 Ne shvatate li da sve što ulazi u čovekova usta odlazi u stomak i potom se izbacuje napolje?
MAT 15:18 A ono što izlazi iz usta, to izvire iz srca. To čini čoveka nečistim.
MAT 15:19 Jer iz srca izlaze zle pomisli, ubistva, preljube, blud, krađe, lažna svedočenja, pogrdne reči.
MAT 15:20 To čini čoveka nečistim, a jesti neopranim rukama – to čoveka ne čini nečistim.“
MAT 15:21 Isus je zatim otišao odande i povukao se u tirske i sidonske oblasti.
MAT 15:22 Kad, gle, neka žena Hananejka iz tih krajeva dođe i zavapi: „Gospode, Sine Davidov, smiluj mi se! Moja ćerka se strašno muči, jer je opsednuta zlim duhom.“
MAT 15:23 [Isus] joj nije odgovorio ni reči. Tada mu pristupiše njegovi učenici moleći ga: „Reci joj da ode, jer ide za nama i viče.“
MAT 15:24 Isus joj odgovori: „Ja sam poslan samo izgubljenim ovcama doma Izrailjeva.“
MAT 15:25 Žena dođe, pade ničice pred njim te reče: „Gospode, pomozi mi!“
MAT 15:26 On joj odgovori: „Nije dobro uzeti hleb deci i baciti ga kučićima.“
MAT 15:27 A žena reče: „Da, Gospode, ali i kučići jedu od mrvica koje padaju sa stola njihovih gospodara.“
MAT 15:28 Tada joj Isus odgovori: „O, ženo, velika je tvoja vera! Neka ti bude po tvojoj želji.“ Tog istog časa je ozdravila njena ćerka.
MAT 15:29 Isus je otišao odande i došao do Galilejskog jezera. Popeo se na jedno brdo i tamo seo.
MAT 15:30 Tada je mnogo naroda došlo k njemu, a među njima mnogo hromih, slepih, bogalja, nemih i mnogo drugih. Položili su ih do njegovih nogu, a on ih je izlečio.
MAT 15:31 Narod se divio, pa je, gledajući da nemi govore, da su bogalji isceljeni, da hromi hodaju i da slepi gledaju, dao hvalu Bogu Izrailjevu.
MAT 15:32 Isus pozva k sebi svoje učenike, i reče im: „Žao mi je ovog naroda, jer, evo, ima već tri dana od kako su sa mnom, a nemaju šta da jedu. Ja, pak, neću da ih otpremim gladne, da ne malakšu na putu.“
MAT 15:33 A učenici mu odgovore: „Odakle nam u ovoj pustari toliko hleba da se nahrani ovoliko mnoštvo?“
MAT 15:34 Isus ih upita: „Koliko hlebova imate?“ Oni [mu] rekoše: „Sedam hlebova i nešto ribica.“
MAT 15:35 Tada je [Isus] zapovedio narodu da poseda po zemlji.
MAT 15:36 Onda je uzeo sedam hlebova i one ribice, zahvalio Bogu, te razlomio hlebove i dodavao ih učenicima, a učenici narodu.
MAT 15:37 Svi su jeli i nasitili se i još su pokupili sedam punih kotarica preostalih komada.
MAT 15:38 A onih koji su jeli bilo je četiri hiljade muškaraca, ne računajući žene i decu.
MAT 15:39 Potom je poslao narod kući, ušao u brodić i otišao u krajeve magadanske.
MAT 16:1 Nekom prilikom pristupe [Isusu] fariseji i sadukeji. Iskušavali su ga tako što su od njega tražili da im da znak s neba.
MAT 16:2 [Isus] im je odgovorio: „Kad padne veče, vi govorite: ’Biće vedro, jer je nebo crveno.’
MAT 16:3 A ujutro: ’Danas će biti nevreme, jer je nebo crveno i mutno.’ Vi po izgledu neba znate da procenite kakvo će biti vreme, a niste u stanju da prepoznate znake ovoga vremena.
MAT 16:4 Zli i preljubnički naraštaj traži znak, ali mu se neće dati drugi znak, osim znaka Jone.“ Tada ih je napustio i otišao.
MAT 16:5 Učenici su otplovili na drugu stranu, ali su zaboravili da ponesu hleb.
MAT 16:6 Isus im reče: „Pazite i čuvajte se farisejskog i sadukejskog kvasca!“
MAT 16:7 A oni su raspravljali među sobom govoreći: „[Ovo je rekao], jer nismo poneli hleb.“
MAT 16:8 Isus, shvativši to, reče im: „Maloverni, šta raspravljate među sobom kako nemate hleba?
MAT 16:9 Zar još uvek ne razumete i ne sećate se onih pet hlebova na pet hiljada ljudi? Koliko ste košara preostalog hleba sakupili?
MAT 16:10 A onih sedam hlebova na četiri hiljade ljudi? Koliko ste košara preostalog hleba sakupili?
MAT 16:11 Pa, kako onda ne razumete? Ja vam nisam govorio o hlebu nego: ’Čuvajte se farisejskog i sadukejskog kvasca.’“
MAT 16:12 Tada su shvatili da im nije rekao da se čuvaju hlebnog kvasca, nego učenja fariseja i sadukeja.
MAT 16:13 Kad je Isus došao u krajeve oko Kesarije Filipove, upitao je svoje učenike: „Šta govore ljudi o Sinu Čovečijem? Za koga ga drže?“
MAT 16:14 Oni mu odgovoriše: „Jedni kažu da je Jovan Krstitelj, drugi da je Ilija; treći kažu da je to Jeremija ili jedan od proroka.“
MAT 16:15 Isus ih upita: „A šta vi kažete: ko sam ja?“
MAT 16:16 Tada Simon Petar odgovori: „Ti si Hristos, Sin Boga živoga.“
MAT 16:17 A Isus mu reče: „Blago tebi, Simone, sine Jonin, jer ti ovo ne otkri tvoje ljudsko umovanje, nego Otac moj koji je na nebesima.
MAT 16:18 A ja ti kažem: ti si Petar, a na ovoj steni sagradiću svoju Crkvu i vrata Sveta mrtvih neće je nadvladati.
MAT 16:19 Tebi ću dati ključeve Carstva nebeskog, pa što presudiš na zemlji, biće presuđeno na nebesima, i što razrešiš na zemlji, biće razrešeno na nebesima.“
MAT 16:20 Tada je [Isus] zapovedio svojim učenicima da nikome ne govore da je Hristos.
MAT 16:21 Od tada je Isus počeo da obznanjuje svojim učenicima da treba da ide u Jerusalim i mnogo da propati. Njega će odbaciti starešine, vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma. Biće ubijen, ali će vaskrsnuti trećeg dana.
MAT 16:22 Tada mu je prišao Petar i počeo da ga prekoreva: „[Bože] sačuvaj, Gospode! To se tebi neće dogoditi!“
MAT 16:23 [Isus] se okrete i reče Petru: „Odlazi od mene, Satano! Ti si mi zamka na putu, jer tvoje umovanje nije Božije, već ljudsko.“
MAT 16:24 Onda Isus reče svojim učenicima: „Ko hoće da ide za mnom, neka se odrekne sebe samog i neka uzme svoj krst, pa neka me sledi.
MAT 16:25 Jer, ko hoće da spase svoj život, izgubiće ga, a ko izgubi svoj život radi mene, naći će ga.
MAT 16:26 Šta vredi čoveku da zadobije i sav svet, a životu svom naudi? Ili, šta čovek može dati u zamenu za svoj život?
MAT 16:27 Uistinu, doći će Sin Čovečiji u slavi svoga Oca i sa anđelima njegovim, te će svakom uzvratiti po njegovim delima.
MAT 16:28 Zaista vam kažem: među onima koji stoje ovde ima nekih koji neće iskusiti smrt dok ne vide Sina Čovečijeg da dolazi sa svojim Carstvom.“
MAT 17:1 Posle šest dana Isus povede sa sobom Petra, Jakova i njegovog brata Jovana i odvede ih na visoku goru, gde su bili sami,
MAT 17:2 te se preobrazi pred njima: lice mu je zasijalo kao sunce, a odeća mu postade blistavo bela kao svetlost.
MAT 17:3 Uto se pred njima pojave Mojsije i Ilija, te su razgovarali sa njim.
MAT 17:4 Petar reče Isusu: „Gospode, dobro je za nas da smo ovde! Ako hoćeš, napraviću ovde tri senice: jednu tebi, jednu Mojsiju i jednu Iliji.“
MAT 17:5 Dok je [Petar] još govorio, jedan svetli oblak ih zakloni i iz oblaka se začu glas: „Ovo je Sin moj voljeni, koji mi je po volji! Njega slušajte!“
MAT 17:6 Kada su čuli ovo, učenici polegaše licem okrenuti prema zemlji i silno se uplašiše.
MAT 17:7 Isus im priđe, dotače ih i reče im: „Ustanite, ne bojte se!“
MAT 17:8 Kada su podigli pogled, nisu videli nikog drugog osim samoga Isusa.
MAT 17:9 Dok su silazili sa gore, Isus im zapovedi: „Nikome ne govorite o ovom viđenju dok Sin Čovečiji ne vaskrsne iz mrtvih.“
MAT 17:10 Tada ga zapitaše učenici: „Zašto, dakle, znalci Svetog pisma kažu da prvo Ilija treba da dođe?“
MAT 17:11 On im odgovori: „Ilija će zaista doći i sve obnoviti.
MAT 17:12 Ali ja vam kažem da je Ilija već došao, ali ga nisu prepoznali, nego su učinili sa njim šta su hteli. Tako isto i Sin Čovečiji treba da pretrpi od njih.“
MAT 17:13 Tada su učenici razumeli da im je to rekao o Jovanu Krstitelju.
MAT 17:14 Kad su došli k narodu, pristupi mu jedan čovek i pade pred njim na kolena.
MAT 17:15 Reče: „Gospode, smiluj se na moga sina jer je mesečar i strašno se muči. Često pada u vatru i u vodu.
MAT 17:16 Doveo sam ga tvojim učenicima, ali oni nisu mogli da ga izleče.“
MAT 17:17 Isus im odgovori: „O, neverni i izopačeni rode, dokle ću još biti sa vama?! Dokle ću vas još podnositi? Dovedite mi dečaka ovamo!“
MAT 17:18 Isus zapreti zlom duhu, te on izađe iz dečaka. Dečak ozdravi istog časa.
MAT 17:19 Nešto kasnije, učenici nasamo pristupe Isusu i upitaju ga: „Zašto mi nismo mogli da isteramo zlog duha?“
MAT 17:20 A on im reče: „Zato što imate malo vere. Zaista vam kažem, ako imate vere kao zrno gorušice, možete reći ovoj gori: ’Premesti se odavde onamo!’, ona će se zaista premestiti i ništa vam neće biti nemoguće.
MAT 17:21 A ovaj rod isteruje se samo postom i molitvom.“
MAT 17:22 Vraćajući se u Galileju, Isus reče svojim [učenicima]: „Sin Čovečiji će biti predat ljudima u ruke
MAT 17:23 i oni će ga ubiti, ali će on vaskrsnuti trećeg dana.“ To ih je duboko ožalostilo.
MAT 17:24 Kada su došli u Kafarnaum, pristupe Petru ubirači [hramskog] poreza koji je iznosio dve drahme, pa ga upitaju: „Zar vaš učitelj ne plaća dve drahme?“
MAT 17:25 Petar odgovori: „Plaća.“ A kad je ušao u kuću, Isus ga pretekne: „Šta misliš, Simone? Od koga carevi ubiru namet ili porez? Od svojih sinova, ili od tuđih?“
MAT 17:26 „Od tuđih“ – odgovori [Petar]. Isus mu onda reče: „Dakle, sinovi su izuzeti.
MAT 17:27 Ipak, da ih ne bismo zbunjivali, idi do mora, baci udicu i uzmi prvu ribu koja se upeca, pa joj otvori usta. Tu ćeš naći novčić od četiri drahme. Uzećeš ga i dati im za mene i za sebe.“
MAT 18:1 Nešto kasnije, učenici pristupiše Isusu i upitaše ga: „Ko je, dakle, najveći u Carstvu nebeskom?“
MAT 18:2 [Isus] dozva jedno dete, postavi ga između njih
MAT 18:3 i reče: „Zaista vam kažem, ako se ne promenite iznutra i ne postanete kao deca, nećete ući u Carstvo nebesko.
MAT 18:4 Ko se ponizi kao ovo dete, taj je najveći u Carstvu nebeskom.
MAT 18:5 Ko prihvati jedno takvo dete u moje ime, taj mene prihvata.
MAT 18:6 A ko god navede na greh jednoga od takvih malih koji veruju u mene, bolje bi mu bilo da o svoj vrat obesi veliki vodenični kamen i da se utopi u dubini morskoj.
MAT 18:7 Teško svetu zbog iskušenja koje navode na greh. Naime, iskušenja koje navode na greh moraju doći, ali teško čoveku po kome takva iskušenja dolaze.
MAT 18:8 Ako te tvoja ruka ili noga navodi na greh, odseci je i baci od sebe, jer bolje je da uđeš u život obogaljen ili hrom, nego da sa obe ruke ili obe noge budeš bačen u oganj večni.
MAT 18:9 I ako te tvoje oko navodi na greh, izvadi ga i baci od sebe, jer je bolje da uđeš u život s jednim okom, nego da sa oba oka budeš bačen u pakao ognjeni.
MAT 18:10 Pazite da ne gledate prezrivo ni na jednoga od ovih malih, jer, kažem vam, njihovi anđeli na nebu uvek gledaju lice Oca mojega koji je na nebesima.
MAT 18:11 Jer je Sin Čovečiji došao da spase što je izgubljeno.
MAT 18:12 Šta mislite? Ako neki čovek ima stotinu ovaca, a jedna od njih zaluta, neće li on ostaviti onih devedeset devet u brdima i poći da traži onu jednu koja je zalutala?
MAT 18:13 I ako se desi da je nađe, zaista vam kažem, on će se zbog nje radovati više nego zbog onih devedeset devet koje nisu zalutale.
MAT 18:14 Tako ni Otac vaš koji je na nebesima ne želi da propadne ni jedan od ovih malih.
MAT 18:15 Ako tvoj brat sagreši protiv tebe, idi k njemu i ukaži mu na njegov greh dok si nasamo sa njim. Ako te posluša, zadobio si brata.
MAT 18:16 A ako te ne posluša, povedi sa sobom još jednog ili dvojicu. ’Svaka optužba mora da se potvrdi samo na osnovu izjave dva ili tri svedoka.’
MAT 18:17 A ako ne posluša njih, reci crkvi. A ako ne posluša ni crkvu, neka ti bude kao mnogobožac i poreznik.
MAT 18:18 Zaista vam kažem, ako šta presudite na zemlji, biće presuđeno na nebu; a što razrešite na zemlji, biće razrešeno na nebu.
MAT 18:19 Ponovo vam kažem, da ako se dvojica od vas na zemlji udruže u molitvi i zatraže bilo šta, daće im Otac moj koji je na nebesima.
MAT 18:20 Jer gde su dvojica ili trojica sabrana u moje ime, i ja sam tamo među njima.“
MAT 18:21 Tada mu pristupi Petar i upita ga: „Koliko puta treba da oprostim svome bratu koji sagreši protiv mene? Do sedam puta?“
MAT 18:22 Isus mu reče: „Kažem ti, ne sedam puta, nego sedamdeset puta sedam.
MAT 18:23 Zato je Carstvo nebesko slično caru koji je odlučio da svede račune sa svojim slugama.
MAT 18:24 Kad je počeo da obračunava, dovedoše mu jednog čoveka koji mu je dugovao deset hiljada talanata.
MAT 18:25 Budući da nije mogao da mu plati, gospodar naredi da se prodaju u roblje on, njegova žena i deca i sve što poseduje, te da se dug naplati.
MAT 18:26 Sluga na to pade ničice na zemlju i reče mu: ’Imaj strpljenja sa mnom i sve ću ti vratiti.’
MAT 18:27 Gospodar se smiluje na slugu, pusti ga i oprosti mu dug.
MAT 18:28 Kad je taj isti sluga izašao, našao je jednog od svojih prijatelja koji je takođe bio sluga. Taj mu je dugovao stotinu srebrnjaka. On ga uhvati i poče da ga davi, govoreći: ’Vraćaj što si dužan!’
MAT 18:29 Njegov drug padne pred njim, preklinjući ga: ’Budi strpljiv sa mnom i ja ću ti vratiti!’
MAT 18:30 Ali ovaj ne htede, nego ode i baci ga u tamnicu dok ne vrati dug.
MAT 18:31 Međutim, to su videli njegovi drugovi, sluge, koji su se na to veoma ožalostili. Otišli su i javili gospodaru sve što se dogodilo.
MAT 18:32 Tada je gospodar ponovo pozvao k sebi tog slugu. Rekao mu je: ’Zli slugo! Oprostio sam ti sav onaj dug jer si me molio.
MAT 18:33 Nije li trebalo da se i ti smiluješ svome drugu, kao što sam se ja smilovao tebi?’
MAT 18:34 Gospodar se razgnevi, te ga predade mučiteljima dok mu ne vrati sav dug.
MAT 18:35 Isto tako će Otac moj koji je na nebesima, učiniti s vama, ako svaki od vas od srca ne oprosti svome bratu.“
MAT 19:1 Kada je Isus završio ove besede, napustio je Galileju i došao u oblast Judeje, s druge strane Jordana.
MAT 19:2 Pratilo ga je veliko mnoštvo naroda. On je onda izlečio bolesne u narodu.
MAT 19:3 Tada mu pristupiše neki fariseji s namerom da ga iskušaju. Rekoše mu: „Da li je dopušteno čoveku da se razvede od svoje žene iz bilo kakvog razloga?“
MAT 19:4 Isus odgovori: „Zar niste čitali da je Stvoritelj u početku stvorio muško i žensko?“
MAT 19:5 Uz to je rekao: „Stoga će čovek ostaviti svoga oca i svoju majku, te se priljubiti uz svoju ženu, pa će dvoje biti jedno telo.
MAT 19:6 Tako nisu više dvoje, nego jedno telo. Dakle, što je Bog sastavio, čovek da ne rastavlja!“
MAT 19:7 A oni mu rekoše: „Zašto je onda Mojsije zapovedio da [muž] da [svojoj ženi] potvrdu o razvodu braka kada se od nje razvodi?“
MAT 19:8 Isus im odgovori: „Mojsije vam je zbog tvrdoće vašeg srca dopustio da se razvodite od svojih žena. Ipak, u početku nije bilo ovako.
MAT 19:9 A ja vam kažem: ko se razvede od svoje žene, osim zbog njenog bluda, i oženi se drugom, taj čini preljubu.“
MAT 19:10 Tada mu rekoše njegovi učenici: „Ako tako stoje stvari između muža i žene, onda je bolje ne ženiti se.“
MAT 19:11 Isus im odgovori: „Ne mogu to svi razumeti, nego samo oni kojima je dano.
MAT 19:12 Ima, naime, nesposobnih za brak, jer su rođeni sa telesnom manom. Ima, opet, i takvih koji su nesposobni za brak, jer su ih ljudi osakatili. A ima i takvih koji su sami sebe lišili bračnog života, zbog Carstva nebeskog. Ko može da prihvati, neka prihvati.“
MAT 19:13 Tada su mu doveli decu da bi položio ruke na njih i pomolio se za njih, ali su im učenici branili.
MAT 19:14 Isus reče: „Pustite decu i ne sprečavajte ih da dolaze k meni, jer takvima pripada Carstvo nebesko!“
MAT 19:15 [Isus] položi ruke na njih pa ode odande.
MAT 19:16 Uto mu pristupi neki čovek i reče: „Učitelju, kakvo dobro treba da činim da bih imao večni život?“
MAT 19:17 [Isus] mu odgovori: „Zašto me pitaš šta je dobro? Samo je Jedan dobar. Ako hoćeš da uđeš u život, drži zapovesti.“
MAT 19:18 Čovek ga upita: „A koje?“ Isus mu odgovori: „Ne ubij, ne čini preljube, ne kradi, ne svedoči lažno,
MAT 19:19 poštuj svoga oca i majku, i voli bližnjega svoga kao samoga sebe.“
MAT 19:20 Mladić mu reče: „Sve sam to izvršavao. Šta mi još nedostaje?“
MAT 19:21 Isus mu odgovori: „Ako hoćeš da budeš savršen, onda idi i prodaj sve što imaš, pa razdeli to siromasima i imaćeš blago na nebesima. Onda dođi i sledi me.“
MAT 19:22 Kada je to mladić čuo, otišao je žalostan, jer je imao veliki imetak.
MAT 19:23 Isus reče svojim učenicima: „Zaista vam kažem da je bogatašu teško ući u Carstvo nebesko!
MAT 19:24 Još vam kažem da je lakše kamili da prođe kroz iglene uši, nego bogatašu da uđe u Carstvo Božije.“
MAT 19:25 Kada su učenici čuli ovo, zapanjiše se i rekoše: „Ko se onda može spasti?“
MAT 19:26 Isus ih pogleda pa im reče: „Za ljude je ovo nemoguće, ali je za Boga sve moguće.“
MAT 19:27 Tada mu Petar reče: „Evo, mi smo sve ostavili i krenuli za tobom. Šta ćemo, dakle, dobiti za to?“
MAT 19:28 A Isus im reče: „Zaista vam kažem: dolazi dan sveopšte obnove kada će Sin Čovečiji sesti na presto svoje slave. Tada ćete vi koji me sledite i sami sesti na dvanaest prestola i suditi nad dvanaest plemena Izrailjevih.
MAT 19:29 I svako ko zbog mene ostavi kuće, ili braću, ili sestre, ili oca, ili majku, ili ženu, ili decu, ili njive, primiće stostruko i baštiniće večni život.
MAT 19:30 Ali će mnogi prvi biti poslednji, i poslednji – prvi.
MAT 20:1 Carstvo nebesko je slično domaćinu koji je u ranu zoru otišao da unajmi radnike za svoj vinograd.
MAT 20:2 Pogodio se sa njima da rade za jedan srebrnjak na dan i poslao ih u svoj vinograd.
MAT 20:3 Oko devet sati ujutro je ponovo otišao i video druge kako stoje na trgu besposleni,
MAT 20:4 pa i njima reče: ’Idite i vi u vinograd, pa ću vam platiti što bude pravo.’
MAT 20:5 Oni odoše. Otišao je ponovo oko podne i oko tri po podne i učinio isto tako.
MAT 20:6 Izašavši oko pet po podne, našao je neke druge kako stoje na trgu, pa ih je upitao: ’Zašto stojite ovde celi dan besposleni?’
MAT 20:7 Oni mu odgovoriše: ’Niko nas nije unajmio.’ Domaćin i njima reče: ’Idite i vi u moj vinograd.’
MAT 20:8 Kad je palo veče, gospodar vinograda reče svome upravitelju: ’Pozovi radnike i plati im, počevši od onih koji su došli poslednji, pa do onih koji su došli prvi.’
MAT 20:9 Kad su došli oni koji su radili od pet sati po podne, dobili su po jedan srebrnjak.
MAT 20:10 Kada su došli oni koji su prvi počeli da rade, pomislili su da će primiti više. Ali i oni su primili po jedan srebrnjak.
MAT 20:11 Primivši svoje, počeli su da gunđaju protiv domaćina.
MAT 20:12 Govorili su: ’Ovi koji su došli poslednji radili su samo jedan sat, a ti si ih izjednačio sa nama koji smo podnosili težinu dnevnog posla i žegu.’
MAT 20:13 A gospodar odgovori jednom od njih: ’Prijatelju, ja ti ne činim nepravdu. Nisi li se pogodio sa mnom za srebrnjak?
MAT 20:14 Uzmi svoje pa idi. A ja hoću da dam ovom poslednjem kao i tebi.
MAT 20:15 Zar ja nemam pravo da raspolažem svojim novcem kako hoću? Ili ti je oko zavidno zato što sam ja dobar?’
MAT 20:16 Tako će poslednji biti prvi, i prvi – poslednji.“
MAT 20:17 Dok se Isus uspinjao prema Jerusalimu, uzeo je Dvanaestoricu učenika nasamo, i putem im rekao:
MAT 20:18 „Evo, penjemo se prema Jerusalimu i Sin Čovečiji će biti predan vodećim sveštenicima i znalcima Svetog pisma, i oni će ga osuditi na smrt.
MAT 20:19 Zatim će ga izručiti neznabošcima da mu se rugaju, i da ga izbičuju i razapnu, ali će on trećeg dana vaskrsnuti.“
MAT 20:20 Tada mu pristupi majka sinova Zavedejevih sa sinovima i pade ničice da zatraži nešto od njega.
MAT 20:21 Isus je upita: „Šta želiš?“ Ona mu reče: „Odredi da ova moja dva sina u tvome Carstvu sednu pored tebe, jedan zdesna, a drugi sleva.“
MAT 20:22 Isus odgovori: „Ne znate šta tražite. Možete li piti čašu koju ću ja ispiti?“ „Možemo!“ – odgovoriše mu oni.
MAT 20:23 Isus im uzvrati: „Čašu ćete ispiti, ali ko će sedeti meni zdesna i sleva, to ja nisam ovlašten da dam. To je za one kojima je to moj Otac namenio.“
MAT 20:24 Kada su to čula ostala desetorica, razljutiše se na dva brata.
MAT 20:25 Isus ih onda sve dozva i reče im: „Vi znate da vladari vladaju narodima i da ih njihovi velikaši drže pod vlašću.
MAT 20:26 Tako nešto neće biti među vama! Nego, ko hoće među vama da bude velik, neka vam bude sluga,
MAT 20:27 i ko hoće među vama da bude prvi, neka vam bude sluga.
MAT 20:28 Tako ni Sin Čovečiji nije došao da mu služe, nego da služi i da svoj život da kao otkupninu za mnoge.“
MAT 20:29 Kad su izlazili iz Jerihona, pođe za njim silan narod.
MAT 20:30 Uto, dva slepca koja su sedela kraj puta, čuvši da Isus prolazi, povikaše: „Smiluj se na nas, Gospode, Sine Davidov!“
MAT 20:31 Narod ih je ućutkivao, ali oni još jače povikaše: „Smiluj se na nas, Gospode, Sine Davidov!“
MAT 20:32 Isus stade, pozva ih i reče: „Šta želite da vam učinim?“
MAT 20:33 Oni mu rekoše: „Gospode, daj da progledamo!“
MAT 20:34 Isus se sažali na njih, dotače njihove oči i oni odmah progledaše. Potom su krenuli za njim.
MAT 21:1 A kada su se približili Jerusalimu i došli u Vitfagu na Maslinskoj gori, Isus je poslao dvojicu učenika,
MAT 21:2 rekavši im: „Idite u selo koje je pred vama i odmah ćete naći privezanu magaricu i magare s njom. Odvežite ih i dovedite k meni.
MAT 21:3 A ako vam ko što kaže, vi recite da su potrebni Gospodu. Odmah će ih poslati.“
MAT 21:4 Ovo se dogodilo da bi se ispunilo što je bilo rečeno preko proroka:
MAT 21:5 „Recite ćerki sionskoj: ’Evo, Car tvoj k tebi dolazi! On je krotak i jaše na magarcu i na magaretu, mladuncu magarice.’“
MAT 21:6 Učenici odoše i učiniše kako im je Isus naložio.
MAT 21:7 Doveli su magaricu i magare i stavili na njih odeću, pa je [Isus] uzjahao.
MAT 21:8 Mnogi je narod prostro svoju odeću po putu, dok su drugi rezali grane sa drveća i prostirali ih po putu.
MAT 21:9 Ljudi koji su išli ispred Isusa uzvikivali su: „Osana Sinu Davidovu! Blagosloven onaj koji dolazi u ime Gospodnje! Osana na visini!“
MAT 21:10 Kad je [Isus] ušao u Jerusalim, sav grad se uskomešao, govoreći: „Ko je ovaj?“
MAT 21:11 A narod je odgovarao: „To je prorok Isus iz Nazareta galilejskog.“
MAT 21:12 Isus je potom ušao u hram i isterao sve one koji su prodavali i kupovali u hramu, i isprevrtao stolove menjačima novca i tezge prodavcima golubova.
MAT 21:13 [Isus] im je rekao: „Napisano je: ’Moj Dom će se zvati „Dom za molitvu“’, a vi od njega pravite razbojničku pećinu!“
MAT 21:14 Tada su mu u hramu pristupili slepi i hromi i Isus ih je izlečio.
MAT 21:15 A kad su vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma videli čuda koja je učinio, te decu u hramu gde uzvikuju: „Osana Sinu Davidovu“, razljutili su se.
MAT 21:16 I rekoše: „Čuješ li šta oni govore?“ Isus im odgovori: „Da. Zar niste čitali: ’Sa usana dece i dojenčadi, hvalu si sebi ispevao’?“
MAT 21:17 On ih je onda ostavio i otišao van grada u Vitaniju, gde je proveo noć.
MAT 21:18 Ujutro, dok se vraćao u grad, Isus je ogladneo.
MAT 21:19 Video je jednu smokvu kraj puta pa je došao do nje, a kako ništa nije našao na njoj osim lišća, reče: „Nikada više da ne bude ploda na tebi!“ I smokva se odmah osuši.
MAT 21:20 Kada su to učenici videli, začudili su se i rekli: „Kako se smokva odmah osušila?“
MAT 21:21 Isus im odgovori: „Zaista vam kažem, ako imate vere i ne posumnjate, činićete ovo ne samo sa smokvom, nego ako i ovoj gori kažete: ’Digni se i baci se u more!’, to će se i dogoditi.
MAT 21:22 Ako verujete, primićete što god zatražite u molitvi.“
MAT 21:23 [Isus] je ušao u hram i dok je poučavao narod, pristupiše mu vodeći sveštenici i starešine, pa ga upitaše: „U čije ime činiš ovo? Ko te je ovlastio za to?“
MAT 21:24 Isus im odgovori: „Postaviću i ja vama jedno pitanje i ako mi odgovorite, odgovoriću i ja vama odakle mi vlast da činim ova [dela].
MAT 21:25 Odakle je Jovan dobio pravo da krštava? S neba ili od ljudi?“ Oni su umovali među sobom i govorili: „Ako kažemo ’od Boga’, reći će nam: ’Zašto mu onda niste verovali?’
MAT 21:26 A ako kažemo ’od čoveka’, strah nas je ljudi, jer svi smatraju da je Jovan prorok.“
MAT 21:27 Oni odgovoriše Isusu: „Ne znamo.“ Isus im odgovori: „Ni ja vama neću reći u čije ime činim ovo.“
MAT 21:28 „Šta mislite? Neki čovek je imao dva sina. On priđe prvom i reče mu: ’Dete, idi danas i radi u vinogradu!’
MAT 21:29 On odgovori: ’Neću!’, ali se kasnije predomisli i ode.
MAT 21:30 Otac priđe i drugom sinu i reče mu isto. Ovaj odgovori: ’Svakako, gospodaru!’, i ne ode.
MAT 21:31 Koji je od ove dvojice postupio po očevoj volji?“ Oni rekoše: „Prvi.“ Isus im onda reče: „Zaista vam kažem da će poreznici i bludnice ući u Carstvo Božije pre nego vi!
MAT 21:32 Jer Jovan je došao k vama [da vam pokaže] put pravednosti, ali mu niste poverovali. A poreznici i bludnice su mu poverovali. Vi ste to videli, ali niste promenili mišljenje da mu poverujete.
MAT 21:33 Poslušajte drugu priču. Bio neki domaćin koji je posadio vinograd, ogradio ga ogradom, iskopao u njemu jamu za muljanje grožđa, i sagradio kulu. Onda je vinograd iznajmio vinogradarima i otputovao.
MAT 21:34 Kada se približilo vreme da vinograd rodi, domaćin pošalje sluge da uzmu njegov deo roda od vinogradara.
MAT 21:35 Ali, vinogradari uhvate njegove sluge, te jednog pretuku, drugog ubiju, a trećeg kamenuju.
MAT 21:36 Domaćin pošalje druge sluge, više nego prvi put, ali [vinogradari] i sa ovima postupe jednako.
MAT 21:37 Naposletku, domaćin pošalje vinogradarima svoga sina misleći: ’Mog sina će poštovati.’
MAT 21:38 Ali vinogradari, kada videše sina, rekoše među sobom: ’Ovo je naslednik. Hajde da ga ubijemo pa ćemo imati njegovo nasledstvo!’
MAT 21:39 Zatim ga uhvatiše, izbaciše iz vinograda i ubiše.
MAT 21:40 Kada, dakle, dođe vlasnik vinograda, šta će učiniti onim vinogradarima?“
MAT 21:41 Oni mu odgovoriše: „Zločince će pobiti bez milosti, a vinograd će iznajmiti drugim vinogradarima koji će mu davati urod u vreme kada dozri.“
MAT 21:42 Isus im reče: „Zar nikada niste čitali u Pismu: ’Kamen što su zidari odbacili, postade kamen ugaoni. Od Gospoda ovo beše i to je divno u našim očima’?
MAT 21:43 Zato vam kažem da će vam se oduzeti Carstvo Božije i daće se narodu koji donosi rod.
MAT 21:44 I ko padne na ovaj kamen, razbiće se, a na koga on padne, zdrobiće ga.“
MAT 21:45 Kada su vodeći sveštenici i fariseji čuli ovu priču, shvatili su da to on o njima govori.
MAT 21:46 I gledali su da ga uhvate, ali su se bojali naroda koji ga je smatrao prorokom.
MAT 22:1 Isus im je ponovo govorio u pričama. Rekao je:
MAT 22:2 „Carstvo nebesko je slično nekom caru koji je priredio svadbu za svoga sina.
MAT 22:3 Onda je poslao svoje sluge da pozovu zvanice na svadbu, ali niko nije hteo da dođe.
MAT 22:4 Car je iznova poslao svoje sluge, rekavši: ’Recite zvanicama: „Evo, pripravio sam trpezu. Zaklao sam svoje volove, tovljene junce i sve je pripravljeno. Dođite na svadbu!“’
MAT 22:5 Ali zvanice ne mareći odoše: jedan na svoju njivu, drugi za svojom trgovinom.
MAT 22:6 Ostali su uhvatili careve sluge, zlostavljali ih i pobili.
MAT 22:7 Car se na to razbesneo, poslao svoju vojsku, te pobio one ubice, a njihov grad spalio.
MAT 22:8 Zatim je car rekao svojim slugama: ’Svadba je, evo, priređena, ali zvanice nisu bile dostojne.
MAT 22:9 Stoga, idite na raskršća, i koga god nađete, pozovite na svadbu!’
MAT 22:10 Sluge izađoše na puteve i sakupiše sve koje su našli, zle i dobre, tako da je svadbena dvorana bila puna gostiju.
MAT 22:11 Kad je car ušao da vidi zvanice, ugledao je jednog čoveka koji nije bio svečano odeven za svadbu.
MAT 22:12 Car mu reče: ’Prijatelju, kako si ušao ovamo a nisi odeven kako priliči za svadbu?’ Čovek zanemi.
MAT 22:13 Tada car reče svojim slugama: ’Svežite mu noge i ruke pa ga izbacite u tamu najkrajnju.’ Onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 22:14 Mnogo je zvanih, ali je malo izabranih.“
MAT 22:15 Tada su fariseji otišli i na svom Veću skovali plan kako da [Isusa] uhvate u reči.
MAT 22:16 Potom su poslali svoje učenike i irodovce koji mu rekoše: „Učitelju, znamo da govoriš istinu i da po istini učiš o putu Božijem, da nikome ne ugađaš, jer ne praviš razlike među ljudima.
MAT 22:17 Reci nam šta misliš: da li je dopušteno davati porez caru ili ne?“
MAT 22:18 Isus je prozreo njihovu opakost, pa je rekao: „Zašto me iskušavate, licemeri?
MAT 22:19 Pokažite mi novac za plaćanje poreza!“ Dali su mu srebrnjak.
MAT 22:20 [Isus] ih upita: „Čiji je ovo lik i natpis?“
MAT 22:21 Oni odgovore: „Carev.“ „Onda, dajte caru carevo, a Bogu Božije.“
MAT 22:22 Kada su čuli ovo, zadivili su se, pa su ga ostavili i otišli.
MAT 22:23 Istog dana pristupe mu i sadukeji, koji govore da nema vaskrsenja,
MAT 22:24 i upitaju ga: „Učitelju, Mojsije je rekao: ’Ako neki čovek umre i iza sebe ostavi ženu, a nema dece, onda neka se njegov brat oženi udovicom i podigne potomstvo svome bratu.’
MAT 22:25 Bilo tako u nas sedmoro braće. Prvi se oženio i umro, pa kako nije imao potomstva, njegova žena ostane njegovom bratu.
MAT 22:26 Isto je bilo i sa drugim i trećim, i tako sve do sedmoga.
MAT 22:27 Na kraju umre i žena.
MAT 22:28 Kad prilikom vaskrsenja budu vaskrsli, kome će, dakle, pripasti žena, budući da su sva sedmorica bila njome oženjena?“
MAT 22:29 Isus im odgovori: „U zabludi ste, jer ne poznajete ni Pismo ni silu Božiju.
MAT 22:30 Jer kad nastupi vaskrsenje, ljudi se neće ni ženiti ni udavati, nego će biti kao anđeli na nebu.
MAT 22:31 A što se tiče vaskrsa iz mrtvih, zar niste čitali šta je rekao Bog?
MAT 22:32 ’Ja sam Bog Avrahamov, Bog Isakov i Bog Jakovljev.’ On nije Bog mrtvih, nego živih.“
MAT 22:33 Kada je mnoštvo to čulo, bilo je zadivljeno njegovim učenjem.
MAT 22:34 Kada su fariseji videli da je Isus ućutkao sadukeje, okupiše se,
MAT 22:35 a jedan od njih, znalac Svetog pisma, upita ga, s namerom da ga iskuša:
MAT 22:36 „Učitelju, koja je zapovest najveća u Zakonu?“
MAT 22:37 Isus mu odgovori: „Voli Gospoda, Boga svoga, svim srcem svojim, svom dušom svojom i svim umom svojim.’
MAT 22:38 Ovo je najveća i najvažnija zapovest.
MAT 22:39 Druga je jednako važna: ’Voli bližnjega svoga kao samoga sebe.
MAT 22:40 Na ovim dvema zapovestima počiva sav Zakon i Proroci.“
MAT 22:41 Kada su se fariseji okupili, Isus ih upita:
MAT 22:42 „Šta mislite o Hristu? Čiji je on sin?“ Oni mu odgovore: „Davidov.“
MAT 22:43 On ih upita: „Kako ga onda David, posredstvom Duha, naziva Gospodom kad govori:
MAT 22:44 ’Reče Gospod Gospodu mome: „Sedi meni s moje desne strane, dok dušmane ne položim tvoje, za tvoje noge podnožje da budu“’?
MAT 22:45 Dakle, ako ga David naziva Gospodom, kako onda može da bude njegov sin?“
MAT 22:46 Niko nije mogao da mu odgovori ni reči, i niko se od tada nije usudio da ga pita bilo šta.
MAT 23:1 Tada Isus reče narodu i svojim učenicima:
MAT 23:2 „Znalci Svetog pisma i fariseji su zaseli na Mojsijevu stolicu.
MAT 23:3 Sve što vam kažu, vi to činite i sledite, ali se ne povodite za onim što rade, jer oni jedno govore, a drugo rade.
MAT 23:4 Oni vezuju i tovare teška bremena ljudima na pleća, a sami neće ni prstom da mrdnu da bi ih pokrenuli.
MAT 23:5 Sva svoja dela čine da bi ih ljudi videli: proširuju svoje molitvene zapise i produžuju rese na odeći.
MAT 23:6 Vole pročelja na gozbama i prednja mesta u sinagogama,
MAT 23:7 da ih ljudi pozdravljaju na trgovima i da ih oslovljavaju sa ’Učitelju!’
MAT 23:8 A vi se nemojte oslovljavati sa ’učitelju!’, jer samo je jedan vaš Učitelj, a vi ste svi braća.
MAT 23:9 I nikoga na zemlji ne oslovljavajte sa ’Oče!’, jer samo je jedan vaš Otac – onaj koji je na nebu.
MAT 23:10 Niti zovite koga vođom, jer samo je jedan vaš vođa – Hristos.
MAT 23:11 Najveći među vama neka vam bude sluga.
MAT 23:12 Ko samog sebe uzvisuje, biće ponižen, a ko sebe unizi, biće uzvišen.
MAT 23:13 Jao vama, znalci Svetog pisma i fariseji! Licemeri! Vi zaključavate Carstvo Božije pred ljudima; sami ne ulazite, niti dajete da uđu oni koji bi hteli.
MAT 23:14 Jao vama, znalci Svetoga pisma i fariseji! Licemeri! Udovice lišavate imovine, a molite se dugo da biste ostavili dobar utisak na ljude. Zato ćete biti strože osuđeni.
MAT 23:15 Jao vama, znalci Svetoga pisma i fariseji! Licemeri! Putujete morem i kopnom da učinite nekoga svojim sledbenikom. A kada on to postane, onda ga načinite sinom paklenim dvaput gorim od sebe.
MAT 23:16 Jao vama, slepe vođe! Vi kažete: ’Ko se zakune hramom, to ga ne obavezuje ni na šta, a ko se zakune zlatom koje pripada hramu, obavezan je [da održi zakletvu].’
MAT 23:17 Budale i slepci! Pa šta je veće: zlato ili hram koji posvećuje zlato?
MAT 23:18 Takođe kažete: ’Ko se zakune žrtvenikom, to ga ne obavezuje ni na šta, a ko se zakune darom koji je na žrtveniku, obavezan je da održi zakletvu.’
MAT 23:19 Slepci! Pa šta je veće? Dar ili žrtvenik koji posvećuje dar?
MAT 23:20 Ko se, dakle, zakune žrtvenikom, kune se njime i svime što je na njemu.
MAT 23:21 I ko se zakune hramom, kune se njime i onim koji prebiva u njemu.
MAT 23:22 I ko se zakune nebom, kune se Božijim prestolom i onim koji sedi na njemu.
MAT 23:23 Jao vama, znalci Svetoga pisma i fariseji! Licemeri! Dajete desetak od nane, kopra i kima, a propuštate ono što je pretežnije u Zakonu – pravdu, milosrđe i veru. Ovo je trebalo činiti, a ono ne propuštati.
MAT 23:24 Slepe vođe, vi proceđujete [piće kad vam] komarac [upadne u čašu], a kamilu gutate!
MAT 23:25 Jao vama, znalci Svetoga pisma i fariseji! Licemeri! Čistite čašu i zdelu spolja, a iznutra su pune grabeži i raskalašnosti.
MAT 23:26 Fariseju slepi! Očisti najpre čašu iznutra, da bi i njena spoljašnjost bila čista.
MAT 23:27 Jao vama, znalci Svetoga pisma i fariseji! Licemeri! Vi ste kao grobovi okrečeni u belo. Spolja izgledaju lepi, a iznutra su puni mrtvačkih kostiju i svakakve nečistoće.
MAT 23:28 Tako i vi naoko izgledate ljudima pravedni, a iznutra ste puni licemerja i bezakonja.
MAT 23:29 Jao vama, znalci Svetoga pisma i fariseji! Licemeri! Vi podižete spomenike prorocima i ukrašavate grobove pravednika
MAT 23:30 i govorite: ’Da smo mi živeli u vreme naših predaka, mi ne bismo učestvovali u prolivanju krvi proročke.’
MAT 23:31 Tako sami svedočite protiv sebe da ste potomci onih koji su pobili proroke.
MAT 23:32 Dovršite samo ono što vaši preci započeše!
MAT 23:33 Zmije! Porode otrovni! Kako ćete pobeći od kazne [kojom ste osuđeni] na pakao?
MAT 23:34 Stoga, evo, ja vam šaljem proroke, mudrace i znalce Svetoga pisma. Neke od njih ćete pobiti i razapeti, a neke ćete bičevati po vašim sinagogama i terati iz vaših gradova.
MAT 23:35 Tako će na vas doći kazna za svu pravedničku krv prolivenu na zemlji, od krvi Avelja pravednika do Zaharije sina Varahijina, koga ste ubili između hrama i žrtvenika.
MAT 23:36 Zaista vam kažem, sve će ovo doći na ovaj naraštaj.
MAT 23:37 Jerusalime, Jerusalime, ti što ubijaš proroke i kamenuješ one koji su poslani k tebi, koliko puta sam hteo da skupim tvoju decu, kao što kvočka skuplja svoje piliće pod krila, ali vi niste hteli.
MAT 23:38 Evo, kuća vam se ostavlja pustom.
MAT 23:39 A ja vam kažem da me nećete videti dok ne kažete: ’Blagosloven onaj koji dolazi u ime Gospodnje!’“
MAT 24:1 Isus je izašao iz hrama, i dok je odlazio, pristupe mu njegovi učenici da mu pokažu hramske zgrade.
MAT 24:2 Isus im odgovori: „Vidite li sve ovo? Zaista vam kažem da neće ovde ostati ni kamen na kamenu, koji se neće porušiti.“
MAT 24:3 Kasnije, dok je Isus sedeo na Maslinskoj gori, pristupiše mu njegovi učenici nasamo i upitaše ga: „Reci nam, kada će se ovo dogoditi i šta će biti znak tvoga dolaska i svršetka sveta?“
MAT 24:4 Isus im odgovori: „Pazite da vas ko ne zavede!
MAT 24:5 Mnogi će doći u moje ime govoreći: ’Ja sam Hristos!’, te će mnoge zavesti.
MAT 24:6 Čućete za ratove i za glasine o ratovima. Ne plašite se, jer sve to mora da se dogodi, ali to još nije kraj.
MAT 24:7 Podići će se narod na narod i carstvo na carstvo; biće gladi i zemljotresa po raznim mestima.
MAT 24:8 Sve ovo je tek početak nevolja.
MAT 24:9 Tada će vas predavati na muke i ubijati vas. Svi narodi će vas omrznuti radi mog imena.
MAT 24:10 I mnogi će tada odstupiti od vere: izdavaće jedan drugoga i mrzeti se među sobom.
MAT 24:11 Pojaviće se i mnogi lažni proroci i zavešće mnoge.
MAT 24:12 Bezakonje će uzeti maha i usled toga će ohladneti ljubav mnogih.
MAT 24:13 A ko istraje do kraja, biće spasen.
MAT 24:14 I Radosna vest o Carstvu će se propovedati po celom svetu za svedočanstvo svim narodima. Tada će doći kraj.
MAT 24:15 A kad vidite da ’strašno bogohulstvo’ o kome govori prorok Danilo, stoji na svetom mestu – ko čita neka razume! –
MAT 24:16 tada stanovnici Judeje neka beže u brda.
MAT 24:17 Ko se nađe na krovu neka ne silazi da uzme što iz kuće,
MAT 24:18 i ko se nađe u polju neka se ne vraća da uzme svoj ogrtač.
MAT 24:19 Jao trudnicama i dojiljama u te dane!
MAT 24:20 Molite se da se vaše bežanje ne dogodi u zimu ili u subotu.
MAT 24:21 Jer će tada nastati velika nevolja kakve nije bilo od početka sveta, pa do danas, niti će je više biti.
MAT 24:22 I ako se broj tih dana ne bi skratio, niko se ne bi spasao; ali zbog izabranih ti će se dani skratiti.
MAT 24:23 Ako vam tada neko kaže: ’Evo, Hristos je ovde!’ ili: ’Onde je!’, ne verujte!
MAT 24:24 Jer će se pojaviti lažni Hristosi i lažni proroci i učiniće velike znakove i čuda, da zavedu, ako je moguće, i izabrane.
MAT 24:25 Evo, kazao sam vam unapred.
MAT 24:26 Dakle, ako vam kažu: ’Eno ga u pustinji!’, ne izlazite. Ili: ’Evo ga u tajnim odajama!’, ne verujte.
MAT 24:27 Jer kao što munja sevne s istoka i zasvetli sve do zapada, tako će biti i sa dolaskom Sina Čovečijeg.
MAT 24:28 Gde bude lešine, tamo će se i lešinari okupljati.
MAT 24:29 A odmah nakon nevolje tih dana ’sunce će potamneti, a mesec neće više svetleti; zvezde će sa neba padati, i sile se nebeske uzdrmati.’
MAT 24:30 I tada će se na nebu pojaviti znak Sina Čovečijeg, i sva će plemena na zemlji zakukati i ugledati Sina Čovečijeg kako dolazi na oblacima nebeskim sa silom i velikom slavom.
MAT 24:31 A na glas velike trube, on će poslati svoje anđele da saberu njegove izabrane sa četiri strane sveta, s kraja na kraj neba.
MAT 24:32 Poučite se na primeru smokve. Kada njena grana omekša i lišće potera, tada znate da je leto na pragu.
MAT 24:33 Tako i vi, kad vidite sve ovo, znajte da je [on] blizu, pred vratima.
MAT 24:34 Zaista vam kažem da ovaj naraštaj neće proći dok se sve ovo ne dogodi.
MAT 24:35 Nebo i zemlja će proći, ali moje reči neće proći.
MAT 24:36 A koji je to dan i čas, to niko ne zna, ni anđeli na nebu, pa ni sam Sin, već samo Otac.
MAT 24:37 Jer, kao što je bilo u vreme Nojevo, tako će biti i sa dolaskom Sina Čovečijeg.
MAT 24:38 Naime, kao što su u one dane, pre potopa, ljudi jeli i pili, ženili se i udavali, do dana kada je Noje ušao u plovilo,
MAT 24:39 i nisu uvideli sve dok nije došao potop i sve ih odneo, tako će biti i sa dolaskom Sina Čovečijeg.
MAT 24:40 Tada će dvojica biti na njivi; jedan će biti uzet, a drugi ostavljen.
MAT 24:41 I dve će mleti žito na žrvnju; jedna će biti uzeta, a druga ostavljena.
MAT 24:42 Bdite, stoga, jer ne znate u koji dan vaš Gospod dolazi.
MAT 24:43 Ovo znajte: ako bi domaćin znao u koji noćni čas će lopov doći, bdeo bi i ne bi dozvolio da mu provali u kuću.
MAT 24:44 Zato i vi budite spremni, jer će Sin Čovečiji doći u čas kada ne mislite.
MAT 24:45 Ko je, dakle, verni i mudri sluga, koga je Gospodar postavio nad svojim domaćinstvom da svakom daje hranu na vreme?
MAT 24:46 Blažen je onaj sluga koga Gospodar, kada dođe, zatekne da ovako radi.
MAT 24:47 Zaista vam kažem da će mu poveriti upravu nad celim svojim imanjem.
MAT 24:48 Ali ako nevaljali sluga kaže: ’Moj Gospodar se zadržao na putu’,
MAT 24:49 pa počne da tuče svoje drugove u službi, da jede i opija se sa pijanicama,
MAT 24:50 doći će Gospodar ovih slugu u dan u koji ga ne očekuje,
MAT 24:51 te će ga poseći i odrediti mu mesto među licemerima. Tamo će biti plač i škrgut zuba.
MAT 25:1 Tada će Carstvo nebesko biti kao deset devojaka, koje uzeše svoje svetiljke i izađoše u susret mladoženji.
MAT 25:2 Pet od njih bilo je nerazumno, a pet mudro.
MAT 25:3 Nerazumne, naime, uzevši svoje svetiljke nisu ponele sa sobom ulje;
MAT 25:4 mudre su, pak, u svojim svetiljkama ponele ulje.
MAT 25:5 Kako je mladoženja okasnio, one su sve zadremale i zaspale.
MAT 25:6 O ponoći nasta vika: ’Evo mladoženje! Izađite mu u susret!’
MAT 25:7 Tada one devojke ustadoše i urediše svoje svetiljke.
MAT 25:8 Nerazumne rekoše mudrima: ’Dajte nam od svoga ulja, jer nam se svetiljke gase.’
MAT 25:9 Mudre devojke im odgovoriše: ’Da ne bi manjkalo i nama i vama, bolje idite trgovcima i kupite sebi.’
MAT 25:10 Kad su nerazumne otišle da kupe ulje, stiže mladoženja i ove koje su bile spremne uđu sa mladoženjom na svadbu, a vrata se zatvore.
MAT 25:11 Kasnije dođu i nerazumne devojke, govoreći: ’Gospodaru, gospodaru, otvori nam!’
MAT 25:12 Mladoženja im odgovori: ’Zaista vam kažem, ne poznajem vas.’
MAT 25:13 Bdite stoga, jer ne znate ni dana ni časa kada će Sin Čovečiji doći.
MAT 25:14 To je kao kad je čovek, polazeći na put, pozvao svoje sluge i predao im svoje imanje.
MAT 25:15 Tako je jednom dao pet talanata, drugom dva, a trećem jedan; svakome prema njegovoj sposobnosti, pa otputovao.
MAT 25:16 Onaj što je primio pet talanata odmah ode, poslova s njima, te zaradi drugih pet.
MAT 25:17 Isto tako je i onaj sa dva talanata zaradio druga dva.
MAT 25:18 A onaj koji je dobio jedan talanat, ode, iskopa jamu u zemlji, te sakrije novac svoga gospodara.
MAT 25:19 Posle dužeg vremena, vrati se gospodar onih slugu i počne da svodi račune sa njima.
MAT 25:20 Tada pristupi onaj sluga koji je dobio pet talanata i donese drugih pet, govoreći: ’Gospodaru, dao si mi pet talanata, i ja sam, evo, zaradio i drugih pet.’
MAT 25:21 Gospodar mu reče: ’Odlično, dobri i verni slugo! Pošto si bio veran u malim stvarima, poveriću ti mnogo više. Uđi i proveseli se sa svojim gospodarem!’
MAT 25:22 Pristupi drugi sluga, pa reče: ’Gospodaru, dao si mi dva talanta, a ja sam, evo, zaradio druga dva.’
MAT 25:23 Gospodar mu reče: ’Vrlo dobro, valjani i verni slugo! Pošto si bio veran u malim stvarima, poveriću ti mnogo više. Uđi i proveseli se sa svojim gospodarem!’
MAT 25:24 Pristupi i onaj koji je dobio jedan talanat i reče: ’Gospodaru, znao sam da si strog čovek, žanješ gde nisi posejao i skupljaš gde nisi vejao.
MAT 25:25 Uplašio sam se, pa sam otišao i sakrio tvoj talanat u zemlju. Evo ti tvoje.’
MAT 25:26 Gospodar mu reče: ’Zli i lenji slugo! Ti si znao da žanjem gde nisam posejao i da skupljam gde nisam vejao?
MAT 25:27 Zato je trebalo da uložiš moj novac kod onih koji posluju sa novcem, i ja bih po povratku uzeo svoj novac sa kamatom.
MAT 25:28 Zato uzmite od njega taj talanat i dajte onome koji ima deset talanata.
MAT 25:29 Jer, svakome ko ima, još će se i dodati, i izobilovaće, a od onoga koji nema, oduzeće se i ono što ima.
MAT 25:30 A nekorisnog slugu izbacite u tamu najkrajnju. Tamo će biti plač i škrgut zuba.’
MAT 25:31 A kada Sin Čovečiji dođe u svojoj slavi i svi anđeli s njim, onda će on sesti na svoj slavni presto.
MAT 25:32 I sabraće se pred njim svi narodi, a on će ih odvojiti jedne od drugih, kao što pastir odvaja ovce od jaraca.
MAT 25:33 Ovce će postaviti sebi s desne strane, a jarce s leve.
MAT 25:34 Tada će Car reći onima sa desne strane: ’Hodite vi, blagosloveni od moga Oca, primite Carstvo koje je bilo pripravljeno za vas od postanka sveta.
MAT 25:35 Jer, bio sam gladan i vi ste me nahranili; bio sam žedan i vi ste me napojili; bio sam stranac i vi ste me ugostili;
MAT 25:36 bio sam go i vi ste me obukli; bio sam bolestan i vi ste me posetili; bio sam u tamnici i vi ste me obišli.’
MAT 25:37 Tada će ga upitati oni pravednici: ’Gospode, kada smo te videli gladnog i nahranili te, ili žednog i napojili te?
MAT 25:38 Kada smo te videli kao stranca i ugostili te, ili golog i obukli te?
MAT 25:39 Kada smo te videli bolesnog, ili u tamnici i posetili te?’
MAT 25:40 A Car će im odgovoriti: ’Zaista vam kažem, ukoliko ste učinili jednom od ove moje najneznatnije braće, meni ste učinili.’
MAT 25:41 Potom će reći onima s leve strane: ’Odlazite od mene, prokleti, u oganj večiti pripravljen za đavola i za njegove anđele!
MAT 25:42 Jer, bio sam gladan, a vi me niste nahranili; bio sam žedan, a vi me niste napojili;
MAT 25:43 bio sam stranac, a vi me niste ugostili; bio sam go, a vi me niste odenuli; bio sam bolestan i u tamnici, a vi me niste posetili.’
MAT 25:44 Tada će ga oni upitati: ’Gospode, kada smo te videli gladnog, ili žednog, ili kao stranca, ili golog, ili bolesnog, ili u tamnici, a da se nismo pobrinuli za tebe?’
MAT 25:45 A on će im odgovoriti: ’Zaista vam kažem, ukoliko to niste učinili jednom od ovih najneznatnijih, niste učinili ni meni.’
MAT 25:46 Stoga će oni otići u večnu kaznu, a pravednici u život večni.“
MAT 26:1 Kad je Isus izrekao sve ovo, rekao je svojim učenicima:
MAT 26:2 „Znate da je za dva dana Pasha, i tada će Sina Čovečijeg predati da ga razapnu.“
MAT 26:3 Tada se sabraše vodeći sveštenici i starešine naroda u dvoru Prvosveštenika po imenu Kajafa.
MAT 26:4 Dogovorili su se da uhvate Isusa na prevaru i da ga ubiju.
MAT 26:5 Ali govorili su: „Samo ne za vreme praznika, da se narod ne bi pobunio.“
MAT 26:6 A kada je Isus bio u Vitaniji, u kući Simona gubavca,
MAT 26:7 prišla mu je neka žena s posudom od alabastra, punom skupocenog mirisnog ulja, i izlila je na njegovu glavu dok je on obedovao.
MAT 26:8 Kada su to videli njegovi učenici, naljutiše se i rekoše: „Čemu ovo rasipanje?
MAT 26:9 Ovo je moglo da se proda za veliki iznos i da se da siromasima.“
MAT 26:10 Ali Isus je razumeo, pa im je rekao: „Zašto joj stvarate neprijatnosti? Ona mi je učinila dobro delo.
MAT 26:11 Jer siromahe ćete uvek imati sa sobom, a mene nećete imati uvek.
MAT 26:12 Ona je izlila ovo mirisno ulje na moje telo radi mog pogreba.
MAT 26:13 Zaista vam kažem, gde god se širom sveta bude propovedala ova Radosna vest, reći će se i ovo što je ona učinila, za sećanje na nju.“
MAT 26:14 Tada jedan od Dvanaestorice, po imenu Juda Iskariot, ode vodećim sveštenicima,
MAT 26:15 i reče: „Koliko ćete mi platiti ako vam ga predam?“ Oni odrediše iznos od trideset srebrnjaka.
MAT 26:16 Otada je on tražio priliku da ga izda.
MAT 26:17 A na prvi dan praznika Beskvasnih hlebova pristupe učenici Isusu pitajući ga: „Gde želiš da ti pripremimo pashalnu večeru?“
MAT 26:18 On reče: „Idite u grad do toga i toga i recite mu: ’Učitelj pita: „Moje vreme se primaklo; kod tebe ću slaviti pashalnu večeru sa svojim učenicima.“’“
MAT 26:19 Učenici učine kako im je Isus naložio, te pripreme za Pashu.
MAT 26:20 Uveče je Isus sa Dvanaestoricom bio za stolom.
MAT 26:21 I dok su večerali, Isus reče: „Zaista vam kažem da će me izdati jedan od vas.“
MAT 26:22 Učenici su se veoma ožalostili, pa su počeli da pitaju jedan za drugim: „Da nisam ja, Gospode?“
MAT 26:23 A on im odgovori: „Izdaće me onaj koji je sa mnom umakao hleb u zdelu.
MAT 26:24 Doduše, Sin Čovečiji odlazi u smrt kao što je u Svetom pismu napisano za njega, ali teško onom čoveku koji ga izdaje! Tom čoveku bi bilo bolje da se nije ni rodio.“
MAT 26:25 A Juda, izdajnik, upita: „Da nisam ja, učitelju?“ Isus mu odgovori: „Sâm si rekao.“
MAT 26:26 Dok su jeli, Isus uze hleb, izreče blagoslov, razlomi ga i dade učenicima i reče: „Uzmite i jedite, ovo je moje telo.“
MAT 26:27 Zatim je uzeo čašu, zahvalio [Bogu,] pružio im je i rekao: „Pijte iz nje svi.
MAT 26:28 Ovo je krv moja, krv Novog saveza, koja se proliva za mnoge radi oproštenja greha.
MAT 26:29 A ja vam kažem: neću više piti vina od roda loze, do onoga dana kada ću piti sa vama novo vino u Carstvu moga Oca.“
MAT 26:30 Zatim su otpevali hvalospeve i zaputili se ka Maslinskoj gori.
MAT 26:31 Tada im Isus reče: „Svi ćete se vi okrenuti od mene još ove noći, jer je napisano: ’Udariću pastira, i ovce će se razbežati od stada.’
MAT 26:32 Ali kada vaskrsnem, otići ću pre vas u Galileju.“
MAT 26:33 Petar mu reče: „Ako se i svi okrenu od tebe, ja te nikada neću napustiti.“
MAT 26:34 A Isus mu reče: „Zaista ti kažem da ćeš me se tri puta odreći ove noći pre no što se petao oglasi.“
MAT 26:35 Petar mu reče: „Ako treba i da umrem sa tobom, neću te se odreći!“ Tako su rekli i svi učenici.
MAT 26:36 Tada Isus ode sa njima na mesto koje se zove Getsimanija i reče učenicima: „Sedite ovde dok ja odem onamo da se pomolim.“
MAT 26:37 Poveo je sa sobom Petra i dvojicu Zavedejevih sinova. Uto ga obuze žalost i teskoba.
MAT 26:38 Tada im reče: „Duša mi je nasmrt tužna. Ostanite ovde i bdite sa mnom.“
MAT 26:39 Onda ode malo dalje i pade ničice moleći se: „Oče moj, ako je moguće, neka me mimoiđe ova čaša. Ali neka ne bude kako ja hoću, nego kako ti hoćeš.“
MAT 26:40 Kada se vratio k učenicima, našao ih je kako spavaju. Zato je rekao Petru: „Zar ni jedan sat niste mogli probdeti sa mnom?
MAT 26:41 Bdite i molite se da ne padnete u iskušenje; duh je, naime, voljan, ali je telo slabo.“
MAT 26:42 Isus po drugi put ode da se moli i reče: „Oče moj, ako nije moguće da me mimoiđe ova čaša, da je ne ispijem, onda neka bude tvoja volja.“
MAT 26:43 Kad se vratio, ponovo ih je zatekao kako spavaju, jer su im se oči sklapale.
MAT 26:44 Onda ih je ostavio, pa je po treći put otišao da se pomoli, izgovarajući iste reči.
MAT 26:45 Tada se vratio k učenicima i rekao: „Stalno spavate i počivate. Došao je čas! Evo, Sin Čovečiji će biti predat u ruke grešnicima.
MAT 26:46 Ustanite! Hajdemo! Evo, približio se moj izdajnik.“
MAT 26:47 Dok je Isus još govorio, došao je Juda, jedan od Dvanaestorice, i sa njim velika rulja sa mačevima i toljagama. Njih su poslali vodeći sveštenici i narodne starešine.
MAT 26:48 Isusov izdajnik im je dao znak: „Koga poljubim, taj je. Uhvatite ga!“
MAT 26:49 On odmah priđe Isusu i reče: „Zdravo, učitelju!“ I poljubi ga.
MAT 26:50 A Isus mu reče: „Prijatelju, uradi ono zbog čega si došao.“ Tada oni ljudi pristupe i uhvate Isusa.
MAT 26:51 Uto, jedan od onih koji su bili sa Isusom, trže svoj mač i udari Prvosveštenikovog slugu, te mu odseče uho.
MAT 26:52 Isus mu tada reče: „Vrati svoj mač u korice, jer svi koji se late mača – od mača će i poginuti.
MAT 26:53 Ili, zar ne misliš da mogu da zamolim svoga Oca, i on će mi odmah poslati više od dvanaest legija anđela?
MAT 26:54 Jer, kako bi se inače ispunilo Pismo koje kaže da tako mora da bude?“
MAT 26:55 U taj čas Isus reče mnoštvu: „Zar sam ja odmetnik, pa ste sa mačevima i toljagama izašli da me uhvatite? Svaki dan sam sedeo u hramu i poučavao, i niste me uhvatili.
MAT 26:56 Sve se to dogodilo da se ispune Proroci.“ Tada su ga svi učenici ostavili i pobegli.
MAT 26:57 Kad su oni ljudi uhvatili Isusa, odveli su ga pred Prvosveštenika Kajafu. Tamo su već bili okupljeni znalci Svetoga pisma i starešine.
MAT 26:58 Petar ga je pratio izdaleka do Prvosveštenikovog dvora. Zatim je ušao unutra i seo sa stražarima da vidi kako će se to završiti.
MAT 26:59 A vodeći sveštenici i celo Veliko veće tražili su kakvo lažno svedočanstvo protiv Isusa, da bi mogli da ga pogube.
MAT 26:60 I nisu mogli da nađu, iako su pristupili mnogi lažni svedoci. Najzad pristupiše dvojica
MAT 26:61 i rekoše: „Ovaj je rekao: ’Ja mogu da srušim hram Božiji i da ga za tri dana ponovo sagradim.’“
MAT 26:62 Tada usta Prvosveštenik i reče: „Zar ništa ne odgovaraš na to što ovi svedoče protiv tebe?“
MAT 26:63 Isus je ćutao. Tada mu Prvosveštenik reče: „Živim te Bogom zaklinjem: reci nam jesi li ti Hristos, Sin Božiji?“
MAT 26:64 Isus mu odgovori: „Sâm si to rekao. Šta više, kažem vam da ćete od sada videti Sina Čovečijeg kako sedi s desne strane Svesilnoga i dolazi na oblacima nebeskim.“
MAT 26:65 Tada Prvosveštenik razdera svoju odeću i reče: „Vređao je [Boga]! Zar su nam potrebni drugi svedoci? Evo, sad ste čuli bogohuljenje!
MAT 26:66 Kako vam se to čini?“ Oni odgovoriše: „Zaslužio je smrt!“
MAT 26:67 Tada su mu pljuvali u lice i udarali ga pesnicama, a drugi su ga šamarali,
MAT 26:68 govoreći: „Proreci, Hriste, ko te je udario?“
MAT 26:69 A Petar je sedeo napolju, u dvorištu. Neka sluškinja mu pristupi i reče mu: „I ti si bio sa Isusom Galilejcem!“
MAT 26:70 A on poreče pred svima, govoreći: „Ne znam o čemu govoriš!“
MAT 26:71 Kad je izašao u predvorje, videla ga je druga [sluškinja], te je rekla onima koji su bili tamo: „I ovaj je bio sa Isusom Nazarećaninom!“
MAT 26:72 [Petar] ponovo poreče zaklinjući se: „Ne poznajem tog čoveka!“
MAT 26:73 Malo kasnije, priđu mu neki koji su tu stajali, pa mu i oni rekoše: „Zaista, i ti si jedan od njih! Čak te i tvoj naglasak odaje!“
MAT 26:74 Tada Petar stade da se proklinje i kune: „Ne poznajem tog čoveka!“ U isti čas se oglasi petao.
MAT 26:75 Onda se Petar setio reči koje je Isus izrekao: „Pre nego što se petao oglasi, tri puta ćeš me se odreći.“ Izašao je i gorko zaplakao.
MAT 27:1 A kada je svanulo, dogovore se svi vodeći sveštenici i starešine da ubiju Isusa.
MAT 27:2 Svezali su ga, odveli i predali namesniku Pilatu.
MAT 27:3 A Juda, koji ga je izdao, kad je video da su ga osudili, pokajao se i vratio onih trideset srebrnjaka vodećim sveštenicima i starešinama,
MAT 27:4 rekavši: „Sagrešio sam izdavši nevinog čoveka.“ A oni mu rekoše: „Šta se to nas tiče? To je tvoja briga.“
MAT 27:5 Juda baci srebrnjake u hram, ode i obesi se.
MAT 27:6 A vodeći sveštenici uzeše srebrnjake i rekoše: „Nije dozvoljeno da se takav novac stavi u hramsku blagajnu, jer je plata za ubistvo čoveka.“
MAT 27:7 Stoga su odlučili da za taj novac kupe Grnčarevu njivu za groblje strancima.
MAT 27:8 Zato se ta njiva do danas zove „Krvna njiva“.
MAT 27:9 Tada se ispunilo ono što je rekao prorok Jeremija: „I uzeše trideset srebrnjaka, cenu za procenjenoga, koju odrediše neki od roda Izrailjevog,
MAT 27:10 i za njih kupiše Grnčarevu njivu. Ovako mi Gospod naredi.“
MAT 27:11 Isusa su zatim doveli pred namesnika, koji ga upita: „Jesi li ti Car judejski?“ „Ti to kažeš“ – odgovori Isus.
MAT 27:12 Onda su ga vodeći sveštenici i starešine optuživali, a on nije ništa odgovarao.
MAT 27:13 Tada mu Pilat reče: „Zar ne čuješ za šta te sve optužuju?“
MAT 27:14 Isus nije odgovorio ni reči, čemu se zapovednik veoma čudio.
MAT 27:15 A zapovednik je običavao da za praznik pusti jednog zatvorenika po izboru naroda.
MAT 27:16 Baš tada su u tamnici držali poznatog sužnja po imenu Isus Varava.
MAT 27:17 Kada se narod okupio, Pilat im se obrati: „Koga želite da vam pustim: Isusa Varavu ili Isusa prozvanog ’Hristos’?“
MAT 27:18 Znao je, naime, da su Isusa predali iz zavisti.
MAT 27:19 Dok je sedeo na sudijskoj stolici, njegova žena mu pošalje poruku: „Okani se tog pravednika, jer sam danas u snu mnogo propatila zbog njega.“
MAT 27:20 Međutim, vodeći sveštenici i starešine nagovore narod da zatraže Varavu, a da se Isus pogubi.
MAT 27:21 Zapovednik ih upita: „Kojega od ove dvojice hoćete da vam pustim?“ Oni odgovoriše: „Varavu!“
MAT 27:22 Pilat ih upita: „Šta onda da radim sa Isusom prozvanim ’Hristos’?“ Oni odgovoriše: „Neka bude razapet!“
MAT 27:23 On ih upita: „Kakvo je zlo učinio?“ Ali oni su još glasnije povikali: „Neka bude razapet!“
MAT 27:24 Kada je Pilat video da ništa ne koristi, nego da nastaje još veći metež, uzeo je vodu i oprao ruke pred narodom, rekavši: „Ja nemam ništa sa smrću ovog pravednika; vi ćete odgovarati za to.“
MAT 27:25 A sav narod reče: „Neka njegova krv padne na nas i na našu decu!“
MAT 27:26 Tada im je oslobodio Varavu, a Isusa je predao da ga izbičuju i razapnu na krst.
MAT 27:27 Nakon toga su zapovednikovi vojnici poveli Isusa u pretorijum. Oko njega se okupila cela četa.
MAT 27:28 Svukli su Isusa i ogrnuli ga skerletnim plaštom.
MAT 27:29 Onda su ispleli venac od trnja, te mu stavili na glavu i trsku u njegovu desnu ruku. I klanjali su se pred njim, govoreći: „Zdravo, Care judejski!“
MAT 27:30 Pljuvali su na njega, a onda su uzeli trsku i udarali ga po glavi.
MAT 27:31 Kada su mu se narugali, skinuli su sa njega ogrtač i obukli mu njegovu odeću, pa su ga odveli da ga razapnu.
MAT 27:32 Kada su izašli, našli su nekog čoveka iz Kirine, po imenu Simon, i naterali ga da mu ponese krst.
MAT 27:33 Kada su došli na mesto zvano Golgota, što znači „Mesto lobanje“,
MAT 27:34 dali su mu da pije vino pomešano sa žuči. Ali pošto je okusio, nije hteo da pije.
MAT 27:35 Kada su ga razapeli, podelili su njegovu odeću bacajući kocku.
MAT 27:36 Sedeli su tamo i čuvali ga.
MAT 27:37 Onda su iznad njegove glave stavili natpis na kome je bila napisana njegova krivica: „Ovo je Isus, Car judejski.“
MAT 27:38 Sa njim su razapeli i dva odmetnika, jednog s desne strane, a drugog s leve strane.
MAT 27:39 A prolaznici su ga vređali i klimali svojim glavama,
MAT 27:40 govoreći: „De sad, ti što rušiš hram i za tri dana ga podižeš, spasi samoga sebe! Ako si Sin Božiji, siđi s krsta!“
MAT 27:41 Slično su mu se rugali i vodeći sveštenici sa znalcima Svetog pisma i starešinama:
MAT 27:42 „Druge je spasao, a ne može da spase samog sebe! Pa, on je izrailjski Car! Neka siđe sad s krsta pa ćemo poverovati u njega!
MAT 27:43 Uzdao se u Boga, neka ga sad izbavi ako mu je po volji! Sâm je rekao: ’Sin sam Božiji.’“
MAT 27:44 Tako su ga vređali i odmetnici razapeti sa njim.
MAT 27:45 A od podne pa do tri sata nasta tama po svoj zemlji.
MAT 27:46 Oko tri sata popodne, Isus zavapi veoma glasno: „Eli, Eli, lema savahtani?!“ To znači: „Bože moj, Bože moj, zašto si me ostavio?!“
MAT 27:47 A neki koji su tu stajali, čuli su ovo, pa su rekli: „Ovaj doziva Iliju!“
MAT 27:48 Jedan od vojnika odmah otrča, uze sunđer, natopi ga kiselim vinom, natače na štap, te je tako pojio Isusa.
MAT 27:49 Ostali su govorili: „Pusti da vidimo hoće li doći Ilija da ga spase!“
MAT 27:50 Isus još jednom snažno uzviknu i izdahnu.
MAT 27:51 Uto se hramska zavesa rascepi na dvoje od gore do dole, a zemlja se potrese, te se stene raspukoše.
MAT 27:52 Grobovi se otvoriše, pa ustadoše iz mrtvih mnogi sveti koji su usnuli,
MAT 27:53 i izađoše iz svojih grobova. Ovi su kasnije, nakon Isusovog vaskrsenja, došli u Sveti grad i pokazali se mnogima.
MAT 27:54 A [rimski] kapetan i oni koji su sa njim čuvali Isusa, kad su videli potres i sve što se dogodilo, silno su se uplašili i rekli: „Ovaj je zaista bio Božiji Sin!“
MAT 27:55 Tamo su bile i mnoge žene koje su posmatrale izdaleka. One su pratile Isusa iz Galileje i služile mu.
MAT 27:56 Među njima su bile Marija Magdalena, Marija, majka Jakovljeva i Josifova, i majka Zavedejevih sinova.
MAT 27:57 Kad se spustilo veče, dođe neki bogati čovek iz Arimateje, po imenu Josif, koji je i sam bio Isusov sledbenik.
MAT 27:58 Ovaj dođe k Pilatu i zatraži od njega Isusovo telo. Tada Pilat naredi da mu se telo preda.
MAT 27:59 Josif uze [Isusovo] telo, uvije ga u čisto platno,
MAT 27:60 te ga položi u novi grob koji je izdubio u steni za sebe. Onda je navalio veliki kamen na ulaz u grobnicu i otišao.
MAT 27:61 Marija Magdalena i druga Marija sedele su tamo naspram groba.
MAT 27:62 Sledećeg dana, posle Pripreme, okupe se vodeći sveštenici i fariseji kod Pilata.
MAT 27:63 Rekli su: „Gospodaru, setili smo se da je ona varalica, još dok je bio živ, rekao da će nakon tri dana vaskrsnuti.
MAT 27:64 Zato naredi da se grob obezbedi do trećeg dana, da ne bi došli njegovi učenici i ukrali ga. Oni će onda reći narodu da je on vaskrsao iz mrtvih, pa će tako poslednja prevara biti veća nego prva.“
MAT 27:65 Pilat im odgovori: „Evo vam straža; idite i obezbedite grob kako znate.“
MAT 27:66 Oni odu i obezbede grob: zapečate grobni kamen i postave stražu.
MAT 28:1 A posle subote, u svanuće prvoga dana nedelje, dođoše Marija Magdalena i druga Marija da pogledaju grob.
MAT 28:2 U taj čas nasta veliki potres, jer je anđeo Gospodnji sišao sa neba, pristupio, otkotrljao grobni kamen i seo na njega.
MAT 28:3 Lik mu je bio kao munja, a odeća bela kao sneg.
MAT 28:4 Od straha pred njim, stražari su uzdrhtali i postali kao mrtvi.
MAT 28:5 Anđeo reče ženama: „Ne bojte se! Znam da tražite razapetog Isusa.
MAT 28:6 On nije ovde. Vaskrsao je onako kako je rekao. Dođite i vidite mesto gde je ležao.
MAT 28:7 Stoga idite i recite njegovim učenicima da je vaskrsao iz mrtvih. On evo ide pred vama u Galileju, onde ćete ga videti. Eto, rekao sam vam.“
MAT 28:8 One u žurbi odoše sa groba, te sa strahom, ali i sa velikom radošću, otrčaše da jave njegovim učenicima.
MAT 28:9 Uto ih sretne Isus, te im reče: „Zdravo!“ One mu priđu, obujme njegove noge i padnu ničice pred njim.
MAT 28:10 Isus im tada reče: „Ne bojte se! Idite i javite mojoj braći da idu u Galileju; tamo će me videti.“
MAT 28:11 Dok su one odlazile, neki od stražara odu u grad i jave vodećim sveštenicima sve što se dogodilo.
MAT 28:12 Oni su se onda sastali sa starešinama i odlučili da vojnicima daju mnogo novca.
MAT 28:13 Rekli su im: „Recite da su njegovi učenici došli noću i ukrali telo dok smo mi spavali.
MAT 28:14 A ako zapovednik dočuje za ovo, mi ćemo ga uveriti i rešiti vas brige.“
MAT 28:15 Stražari uzmu novac i učine kako su ih uputili. Ova priča se raširila među Jevrejima sve do današnjega dana.
MAT 28:16 A jedanaestorica učenika odoše u Galileju, na goru na koju im Isus naredio da idu.
MAT 28:17 Kada su ga ugledali, pali su ničice, a neki su posumnjali.
MAT 28:18 Isus im priđe i reče im: „Data mi je sva vlast na nebu i na zemlji.
MAT 28:19 Zato idite i načinite sve narode mojim učenicima, krsteći ih u ime Oca, Sina i Svetoga Duha.
MAT 28:20 Učite ih da drže sve što sam vam zapovedio. Evo, ja sam s vama u sve dane do svršetka sveta.“
MAR 1:1 Ovako počinje Radosna vest o Isusu Hristu, Božijem Sinu.
MAR 1:2 U Knjizi proroka Isaije zapisano je ovako: „Evo, šaljem poslanika svoga ispred tvoga lica, koji će ti put pripraviti.“
MAR 1:3 „Glas jednog pustinjom odzvanja: ’Put Gospodnji pripravite; drumove za njega poravnajte.’“
MAR 1:4 I tako se pojavio Jovan krsteći u pustinji i propovedajući pokajanje i krštenje radi oproštenja greha.
MAR 1:5 Ljudi iz cele Judeje i svi iz Jerusalima dolazili su k njemu, a on ih je krštavao u reci Jordanu, pri čemu su oni ispovedali svoje grehe.
MAR 1:6 Jovan je bio odeven u odeću od kamilje dlake, a oko struka je imao kožni pojas. Hranio se skakavcima i divljim medom.
MAR 1:7 Jovan je najavljivao: „Posle mene dolazi neko ko je moćniji od mene, pred kim nisam dostojan da se sagnem i odrešim remenje na njegovoj obući.
MAR 1:8 Ja vas krštavam vodom, a on će vas krstiti Svetim Duhom.“
MAR 1:9 Tih dana je Isus došao iz Nazareta u Galileji i Jovan ga je krstio u Jordanu.
MAR 1:10 Dok je Isus izlazio iz vode, ugledao je otvoreno nebo i Duha kako se u vidu goluba spušta na njega.
MAR 1:11 Uto se začuje glas sa neba: „Ti si Sin moj voljeni, ti si mi sva radost!“
MAR 1:12 A Duh odmah odvede Isusa u pustinju.
MAR 1:13 Tamo je proveo četrdeset dana, i bio kušan od Satane. Bio je okružen divljim životinjama i anđeli su mu služili.
MAR 1:14 A pošto je Jovan bio utamničen, Isus je došao u Galileju i propovedao Radosnu vest Božiju.
MAR 1:15 Govorio je: „Nastupilo je pravo vreme! Približilo se Carstvo Božije! Pokajte se i verujte u Radosnu vest!“
MAR 1:16 Kada je Isus jednom prolazio pokraj Galilejskog jezera, video je dva ribara; braću Simona i Andriju, kako bacaju ribarsku mrežu u jezero.
MAR 1:17 Isus im reče: „Pođite za mnom i ja ću vas učiniti ribarima ljudi.“
MAR 1:18 Oni su odmah ostavili mreže i krenuli za njim.
MAR 1:19 Pošavši malo dalje, video je braću Jakova i Jovana, Zavedejeve sinove. Bili su u svojoj lađici i krpili mreže.
MAR 1:20 Isus ih je odmah pozvao i oni ostaviše svoga oca Zavedeja u lađici sa najamnicima i krenuše za njim.
MAR 1:21 Isus je sa svojim učenicima došao u Kafarnaum. Odmah u subotu je ušao u sinagogu i počeo da poučava.
MAR 1:22 Ljudi su bili zadivljeni njegovim učenjem, jer ih je učio kao neko ko ima vlast, a ne kao znalci Svetoga pisma.
MAR 1:23 U sinagogi je bio neki čovek [opsednut] nečistim duhom. On kriknu:
MAR 1:24 „Šta ti imaš sa nama, Isuse Nazarećanine?! Ja znam ko si ti: sveti Božiji [poslanik]!“
MAR 1:25 Isus mu pripreti i zapovedi: „Ućuti i izađi iz čoveka!“
MAR 1:26 Nečisti duh spopade čoveka silnim trzajima i uz vrisak ga napusti.
MAR 1:27 Zadivljeni time, ljudi su počeli da govore jedni drugima: „Šta je ovo? Je li to neko novo učenje, budući da ima vlast da zapoveda nečistim duhovima, te mu se oni pokoravaju?“
MAR 1:28 Glas o Isusu se brzo proširio po celom području Galileje.
MAR 1:29 Kada su izašli iz sinagoge, otišli su u Simonovu i Andrijinu kuću, zajedno sa Jakovom i Jovanom.
MAR 1:30 Simonova tašta je ležala sva u groznici. Čim su stigli, rekli su Isusu za nju.
MAR 1:31 Isus joj priđe, uze je za ruku i pridiže. Groznica je prestala, te je ona počela da ih poslužuje.
MAR 1:32 Uveče, po zalasku sunca, narod je donosio pred Isusa sve koji su bili bolesni i one koji su bili opsednuti zlim duhovima.
MAR 1:33 Sav grad se sjatio pred vrata te kuće.
MAR 1:34 Isus je iscelio mnogo bolesnih od svakojakih bolesti i isterao mnoge zle duhove. Zlim duhovima je branio da govore, jer su oni znali [ko je] on.
MAR 1:35 Sledećeg jutra, dok još nije svanulo, Isus je ustao, izašao [izvan grada], te otišao na jedno pusto mesto, da se moli.
MAR 1:36 Ali Simon i oni koji su bili sa njim krenuli su da ga traže.
MAR 1:37 Kada su ga našli, rekli su mu: „Svi te traže!“
MAR 1:38 Ali on im je odgovorio: „Pođimo i u druga mesta u okolini, da i njima propovedam, jer sam zato došao.“
MAR 1:39 I tako je prošao celom Galilejom: propovedao je po tamošnjim sinagogama i izgonio zle duhove.
MAR 1:40 Jednom prilikom, prišao mu je neki gubavac i kleknuo pred njim moleći ga: „Ako hoćeš, možeš da me očistiš.“
MAR 1:41 Isus se sažali nad čovekom, ispruži ruku, dotaknu ga i reče mu: „Hoću, budi čist!“
MAR 1:42 Guba je istog trena nestala sa njega i čovek je bio čist od gube.
MAR 1:43 Isus ga tada otpusti uz strogu napomenu:
MAR 1:44 „Gledaj da nikom ne govoriš o ovome, nego idi i pokaži se svešteniku, pa zatim prinesi žrtvu za očišćenje koju je propisao Mojsije, da se pred njima potvrdi [da si zdrav].“
MAR 1:45 Ali ovaj čim ode, poče svima govoriti i razglašavati o onome što mu se dogodilo, tako da Isus nije više mogao da uđe neprimećen u mesto. Zato je boravio na pustim mestima, a narod je sa svih strana hrlio k njemu.
MAR 2:1 Posle nekoliko dana, Isus se vratio u Kafarnaum. Ljudi su to dočuli,
MAR 2:2 pa su se u tolikom broju sjatili u kuću gde je Isus bio, da ni pred vratima više nije bilo mesta. Isus im je onda objavljivao svoje učenje.
MAR 2:3 Uto dođu četvorica ljudi noseći jednog oduzetog čoveka.
MAR 2:4 Pošto zbog mnoštva nisu mogli da ga donesu pred Isusa, napravili su otvor na krovu iznad mesta gde je bio Isus, kroz koji su spustili nosila na kojima je ležao oduzeti.
MAR 2:5 Isus, videvši njihovu veru, reče oduzetome: „Sinko, opraštaju ti se gresi!“
MAR 2:6 Tu su sedeli i neki od znalaca Svetog pisma i razmišljali u sebi:
MAR 2:7 „Šta to ovaj priča? On vređa Boga! Ko može opraštati grehe osim samoga Boga?“
MAR 2:8 Isus je svojim duhom odmah prozreo njihovo umovanje, pa ih je upitao: „Zašto ovako razmišljate u srcu?
MAR 2:9 Šta je lakše reći oduzetome: ’Tvoji gresi su oprošteni’ ili: ’Ustani, uzmi svoja nosila i hodaj?’
MAR 2:10 Ali, da znate: Sin Čovečiji ima vlast da oprašta grehe na zemlji.“ [Onda] reče oduzetome:
MAR 2:11 „Tebi kažem: ustani, uzmi svoja nosila i idi svojoj kući!“
MAR 2:12 Oduzeti se istog trenutka podiže i na očigled sveg naroda uze svoja nosila i ode. Zadivljeni time, ljudi su slavili Boga i govorili: „Ovo još nikada nismo videli!“
MAR 2:13 Isus je ponovo otišao do obale Galilejskog jezera. Veliko mnoštvo ljudi je krenulo za njim i on ih je tada poučavao.
MAR 2:14 Jednom je u prolazu opazio Levija, Alfejevog sina, poreznika, kako sedi na mestu za prikupljanje poreza. Isus mu reče: „Pođi za mnom!“ On ustade i pođe za Isusom.
MAR 2:15 Kasnije je Isus obedovao u Levijevoj kući. Tu je bilo i mnogo poreznika i [drugih] grešnika koji su obedovali zajedno sa Isusom i njegovim učenicima. Naime, bilo je mnogo onih koji su ga sledili.
MAR 2:16 Neki od znalaca Svetog pisma koji su bili fariseji, videvši da [Isus] obeduje sa grešnicima i poreznicima, upitaše njegove učenike: „Zar on jede sa poreznicima i [drugim] grešnicima?“
MAR 2:17 Isus je to čuo, pa im je odgovorio: „Lekar ne treba zdravima, nego bolesnima. Ja nisam došao da pozovem pravednike, već grešnike.“
MAR 2:18 Jednom prilikom su Jovanovi učenici i fariseji postili. Neki ljudi dođu [k Isusu] i upitaju ga: „Zašto Jovanovi učenici i učenici fariseja poste, a tvoji učenici ne poste?“
MAR 2:19 Isus im odgovori: „Zar mogu svatovi postiti, dok je mladoženja sa njima? Sve dok je on sa njima, oni neće postiti.
MAR 2:20 Ipak, doći će dani kada će im oteti mladoženju. Tog dana će postiti.
MAR 2:21 Niko ne krpi staru odeću zakrpom od nove, [pranjem još neskupljene] tkanine. U tom slučaju nova zakrpa dere staru tkaninu i nastaje veća poderotina.
MAR 2:22 Takođe, niko ne uliva novo vino u stare mehove, jer će stari mehovi popucati od [vrenja] novoga vina, pa će tako propasti i mehovi i vino. Zato, novo vino [ide] u nove mehove.“
MAR 2:23 Jedne subote je Isus prolazio kroz žitna polja. Njegovi učenici su idući trgali klasje.
MAR 2:24 Fariseji upitaše Isusa: „Pogledaj! Zašto [tvoji učenici] čine ono što ne sme da se čini subotom?“
MAR 2:25 Isus uzvrati: „Zar nikada niste čitali šta je David učinio kada se našao u oskudici i kada je ogladneo, on i njegovi pratioci?
MAR 2:26 On je za vreme Prvosveštenika Avijatara ušao u Dom Božiji i jeo postavljene hlebove. [Po Zakonu], niko ne sme da jede ovaj hleb osim sveštenikâ, a David ga je dao čak i svojim pratiocima.
MAR 2:27 Čovek nije stvoren da bi služio suboti, već je subota ustanovljena da bi služila čoveku.
MAR 2:28 Dakle, Sin Čovečiji je Gospodar i subote.“
MAR 3:1 Isus je ponovo došao u sinagogu. Tu je bio i neki čovek sa usahlom rukom.
MAR 3:2 Bilo je tu i onih koji su pažljivo motrili na Isusa, da bi ga optužili ukoliko bi izlečio čoveka u subotu.
MAR 3:3 Isus reče čoveku sa usahlom rukom: „Stani ovde u sredinu!“
MAR 3:4 Onda je upitao narod: „Da li je subotom dozvoljeno činiti dobro ili zlo? Spasiti nekome život ili ga oduzeti?“ Niko nije rekao ni reč.
MAR 3:5 Isus ih pogleda s ljutnjom, ožalošćen zbog okorelosti njihovih srca. Onda reče čoveku: „Ispruži svoju ruku!“ Čovek ispruži ruku i ruka mu ponovo postade zdrava.
MAR 3:6 Tada fariseji izađoše iz sinagoge i odmah sa irodovcima skovaše zaveru kako da ubiju Isusa.
MAR 3:7 Isus se sa svojim učenicima povukao na [Galilejsko] jezero. Pratilo ga je veliko mnoštvo ljudi iz Galileje, Judeje,
MAR 3:8 Jerusalima, Idumeje i s druge strane Jordana, te iz okoline Tira i Sidona. Dolazili su k njemu kad su čuli kakve stvari čini.
MAR 3:9 Isus je rekao učenicima da pripreme neki čamac za njega, da ga narod ne bi stesnio.
MAR 3:10 Budući da je mnoge već iscelio, svi koji su patili od raznih bolesti su se probijali do njega želeći da ga dotaknu.
MAR 3:11 Kada bi opsednuti nečistim duhovima ugledali Isusa, padali bi pred njim, vičući: „Ti si Sin Božiji!“
MAR 3:12 [Isus] im je strogo napomenuo da ne otkrivaju ko je on.
MAR 3:13 Zatim se Isus popeo na goru i pozvao one koje je hteo. Oni su došli k njemu.
MAR 3:14 Izdvojio je Dvanaestoricu, koje je nazvao apostolima, da budu s njim. Njih je poslao da propovedaju
MAR 3:15 i dao im moć da isteruju zle duhove.
MAR 3:16 Ovo su imena izabrane Dvanaestorice: Simon, koga je [Isus] prozvao Petar,
MAR 3:17 Zavedejevi sinovi Jakov i njegov brat Jovan, koje je Isus prozvao Voanerges, što znači „sinovi groma“,
MAR 3:18 Andrija, Filip, Vartolomej, Matej, Toma, Jakov Alfejev, Tadej, Simon Hananejac,
MAR 3:19 i Juda Iskariot koji je izdao Isusa.
MAR 3:20 Isus se vratio kući. Opet se sleglo toliko sveta, da on i njegovi učenici ni zalogaj hleba nisu mogli da pojedu.
MAR 3:21 Kada je to čula njegova porodica, došli su da ga odvuku, jer su govorili da nije pri čistoj svesti.
MAR 3:22 A znalci Svetog pisma, koji su došli iz Jerusalima, govorili su: „On je opsednut Veelzevulom!“ i: „On uz pomoć glavara zlih duhova isteruje zle duhove!“
MAR 3:23 [Isus] ih je onda pozvao k sebi i govorio im služeći se pričama: „Kako Satana može da izgoni Satanu?
MAR 3:24 Ako se neko carstvo razjedini, to carstvo se neće održati.
MAR 3:25 I ako u porodici dođe do podele, ta porodica neće opstati.
MAR 3:26 Ako se Satana okrenuo protiv sebe samog, pa se razdelio, onda mu nema opstanka, nego mu je došao kraj.
MAR 3:27 Jer, niko ne može ući u kuću snažnog čoveka i opljačkati njegovo pokućstvo, ako ga prvo ne sveže. Tek onda će opljačkati njegovu kuću.
MAR 3:28 Zaista vam kažem: ljudima se mogu oprostiti svi gresi i sva bogohulstva koja izgovore,
MAR 3:29 ali ko izgovori bogohulstvo protiv Duha Svetoga, to mu se nikada neće oprostiti, nego će mu se ovaj greh računati doveka.“
MAR 3:30 [Isus je to rekao] jer su govorili za njega da ima nečistog duha.
MAR 3:31 Onda je došla Isusova majka sa njegovom braćom. Poslali su nekoga da pozove Isusa, a sami su ostali da stoje napolju.
MAR 3:32 Isus je sedeo okružen mnoštvom naroda. Rekli su mu: „Evo, tu napolju su tvoja majka i tvoja braća, i traže te.“
MAR 3:33 Isus im odgovori: „Ko je moja majka i ko su moja braća?“
MAR 3:34 I osvrnuvši se na one koji su sedeli oko njega, reče: „Evo moje majke i moje braće!
MAR 3:35 Jer onaj ko vrši volju Božiju, taj mi je brat i sestra i majka.“
MAR 4:1 Isus je ponovo počeo da poučava pored jezera. Oko njega se okupilo toliko sveta, da je morao da uđe u jednu lađicu sedeći na jezeru, dok je sav onaj svet bio na obali, uz jezero.
MAR 4:2 On ih je onda poučavao mnogim stvarima služeći se pričama. Ovako im je izlagao svoje učenje:
MAR 4:3 „Slušajte! Izađe sejač da seje.
MAR 4:4 Ali, kako je sejao, neka zrna su pala kraj puta. No, došle su ptice i pozobale ih.
MAR 4:5 Druga zrna su pala na kamenito tle, gde nisu imala mnogo zemlje. Brzo su iznikla, jer zemlja nije bila duboka.
MAR 4:6 Ali kada je sunce sinulo, spržilo je biljke, i pošto nisu imale koren, posušile su se.
MAR 4:7 Neka zrna su, opet, pala među trnje. Trnje naraste i poguši biljke, te one nisu donele rod.
MAR 4:8 Ipak, neka zrna su pala na dobru zemlju, pa su isklijala, uzrasla i donela rod: neka zrna tridesetostruko, neka šezdesetostruko, a neka stostruko.“
MAR 4:9 Onda Isus reče: „Ko ima uši, neka sluša!“
MAR 4:10 Kada je Isus ostao sam, Dvanaestorica i oni oko njega, su zatražili od njega da im protumači priče.
MAR 4:11 On im reče: „Vama je dano da saznate tajnu Carstva Božijeg, a ostalima se sve govori u pričama:
MAR 4:12 ’Da gledajući ne vide, da slušajući ne razumeju, da se ne obrate da bi im [Bog] oprostio.’“
MAR 4:13 Isus ih zatim upita: „Zar ne razumete ovu priču? Kako ćete razumeti sve [ostale] priče?“
MAR 4:14 Sejač seje [Božiju] reč.
MAR 4:15 Neki ljudi su kao zrnevlje posejano kraj puta; tek što čuju reč, istog trena dolazi Satana i odnosi reč koja je posejana u njima.
MAR 4:16 Drugi su opet kao zrnevlje posejano na kamenitom tlu. Oni, kada čuju reč, odmah je sa radošću prihvataju,
MAR 4:17 ali pošto reč nije uhvatila korena u njima, bivaju nepostojani. Kad nastane nevolja ili progonstvo zbog reči, oni odmah otpadaju.
MAR 4:18 Neki su kao zrnevlje posejano u trnje. To su oni koji slušaju reč,
MAR 4:19 ali brige za ovozemaljske stvari, zavodljivost bogatstva i žudnje za drugim stvarima dolaze i uguše reč, te ostaje bez ploda.
MAR 4:20 A zrnevlje koje je posejano na dobro tle, to su oni koji slušaju reč, prihvataju je i donose plod: jedni tridesetostruko, drugi šezdesetostruko, a neki stostruko.
MAR 4:21 [Isus] nastavi: „Ko bi od vas doneo svetiljku i stavio je pod mericu ili ispod kreveta? Zar se svetiljka ne stavlja na svećnjak?
MAR 4:22 Što je skriveno, to će se otkriti, i obelodaniće se ono što je tajno.
MAR 4:23 Ko ima uši, neka sluša!“
MAR 4:24 [Isus] im zatim reče: „Pazite kako slušate. [Jer] kakvom merom merite, takvom merom će vama biti mereno.
MAR 4:25 Jer ko ima, njemu će se dodati, a onome koji nema, oduzeće se i to što ima.“
MAR 4:26 Isus je takođe rekao: „Carstvo Božije je slično čoveku koji je posejao seme na svojoj njivi.
MAR 4:27 On leže noću i ustaje danju, a seme niče i raste ni sam ne zna kako.
MAR 4:28 Zemlja sama po sebi čini da donosi rod. Prvo se pojavi stabljika, zatim klas, onda klas pun žita.
MAR 4:29 A kada usev sasvim dozri, čovek brže-bolje uzima srp u ruke, jer je žetva prispela.“
MAR 4:30 [Isus] ponovo prozbori: „S čim ćemo uporediti Carstvo Božije? Kakvom pričom da ga objasnimo?
MAR 4:31 Ono je slično gorušičinom zrnu, najmanjem od svih koja se seju u zemlju.
MAR 4:32 Ali kada se poseje, izrasta i postaje veće od sveg ostalog rastinja, pa razvija toliko velike grane da se pod njegovom senkom gnezde ptice nebeske.“
MAR 4:33 Isus je narodu pripovedao mnogo ovakvih priča, onoliko koliko su mogli da razumeju.
MAR 4:34 Bez priča im ništa nije govorio. Ipak, svojim učenicima je sve objašnjavao kada su bili sami.
MAR 4:35 Istog dana uveče, Isus im reče: „Pređimo na drugu stranu [jezera].“
MAR 4:36 Raspustivši narod, [učenici] su ga poveli brodićem u kome je on već bio. Pratili su ga i drugi brodići.
MAR 4:37 Međutim, podiže se velika bura, tako da su talasi plavili lađicu, te je bila skoro pod vodom.
MAR 4:38 A [Isus] je spavao na krmi, na uzglavlju. Oni ga probudiše govoreći: „Učitelju, zar ne mariš što propadamo?!“
MAR 4:39 Isus ustade i zapreti vetru: „Prestani!“ Onda reče talasima: „Umirite se!“ Vetar prestade i nasta velika tišina.
MAR 4:40 Onda im [Isus] reče: „Zašto ste se uplašili? Zar nemate vere?“
MAR 4:41 Obuzeti silnim strahom, učenici su počeli da pitaju jedni druge: „Pa ko je, onda, ovaj da mu se i vetar i jezero pokoravaju?“
MAR 5:1 Zatim su stigli na suprotnu obalu jezera u gedarinsku oblast.
MAR 5:2 Čim je Isus izašao iz lađice, iz groblja istrča pred njega čovek koji je bio opsednut nečistim duhom.
MAR 5:3 On je živeo po grobovima. Njega čak ni lancima niko više nije mogao da drži svezanog.
MAR 5:4 Mnogo puta je bio vezan okovima i lancima, ali bi on pokidao lance i polomio okove. Niko nije mogao da ga obuzda.
MAR 5:5 Danju i noću je tumarao po grobovima i brdima, urlajući i udarajući se kamenjem.
MAR 5:6 Kada je izdaleka ugledao Isusa, potrčao je i pao ničice pred njim.
MAR 5:7 Onda je kriknuo i rekao: „Šta hoćeš od mene, Isuse, Sine najuzvišenijeg Boga? Zaklinjem te Bogom, nemoj me mučiti!“
MAR 5:8 (Isus mu je, naime, već rekao: „Nečisti duše, izlazi iz ovog čoveka!“)
MAR 5:9 [Isus] ga upita: „Kako ti je ime?“ [Nečisti duh] mu odgovori: „Ime mi je Legija, jer nas je mnogo.“
MAR 5:10 On je preklinjao Isusa da ih ne istera iz tog kraja.
MAR 5:11 A tamo je, pod brdom, paslo veliko krdo svinja.
MAR 5:12 „Pošalji nas da uđemo u te svinje“ – zamoliše ga.
MAR 5:13 Isus im je to dozvolio. Nečisti dusi izađoše iz čoveka i uđoše u svinje. Istog časa, krdo svinja, oko dve hiljade, sjuri se niz obronak u more i podavi se.
MAR 5:14 Na to su se svinjari razbežali i javili to ljudima u gradu i po selima. Narod je došao da vidi šta se dogodilo.
MAR 5:15 Kad su došli k Isusu, ugledali su čoveka koji je bio opsednut mnoštvom zlih duhova kako sedi, odeven i pri zdravoj pameti. To ih je uplašilo.
MAR 5:16 Očevici su ispričali drugima šta se zbilo sa opsednutim čovekom i svinjama.
MAR 5:17 Tada su počeli da mole Isusa da ode iz njihovog kraja.
MAR 5:18 A kada je [Isus] ulazio u lađicu, zamoli ga čovek koji je bio opsednut zlim duhovima da pođe sa njim.
MAR 5:19 Međutim, [Isus] mu to nije dozvolio. Rekao mu je: „Vrati se svojoj kući, k svojima, i reci šta ti je Gospod učinio i kako ti se smilovao.“
MAR 5:20 Čovek je otišao i počeo da govori po Dekapolju šta mu je Isus učinio. Svi su bili zadivljeni.
MAR 5:21 Isus se vratio lađicom na drugu obalu [jezera]. Ponovo se oko njega okupilo veliko mnoštvo ljudi. Dok je stajao uz jezero,
MAR 5:22 priđe mu čovek po imenu Jair, starešina tamošnje sinagoge, i pade pred njegove noge.
MAR 5:23 Saletao ga je molbama: „Moja ćerka je na samrti. Dođi i položi ruke na nju, da bi ozdravila i živela.“
MAR 5:24 [Isus] pođe za njim. Mnogo naroda je išlo za njim gurajući ga.
MAR 5:25 Tu je bila i neka žena koja je dvanaest godina bolovala od izliva krvi.
MAR 5:26 Ona je mnogo propatila od mnogih lekara i potrošila sve što je imala. Ipak, ništa joj nije pomoglo. U stvari, bivalo joj je sve gore.
MAR 5:27 Kada je čula za Isusa, prišla mu je s leđa i dotakla njegovu odeću.
MAR 5:28 Govorila je u sebi: „Ako dotaknem samo njegovu odeću, ozdraviću.“
MAR 5:29 Istog časa je krvarenje prestalo, i ona je osetila u telu da se rešila svoje muke.
MAR 5:30 Isus je odmah osetio da je iz njega izašla sila, pa se okrenuo mnoštvu i upitao: „Ko je dotakao moju odeću?“
MAR 5:31 Njegovi učenici mu odgovoriše: „Vidiš i sam koliko se naroda gura oko tebe. Zašto onda pitaš: ’Ko me je dotakao?’“
MAR 5:32 Ali Isus je i dalje gledao oko sebe da vidi onu koja je to učinila.
MAR 5:33 Uplašena i uzdrhtala žena je znala šta se dogodilo. Istupila je napred, pala ničice pred Isusa, i rekla mu celu istinu.
MAR 5:34 Isus joj onda reče: „Ćerko, tvoja te je vera iscelila; idi s mirom i budi zdrava od svoje bolesti.“
MAR 5:35 Dok je on još govorio, dođu glasnici iz kuće Jaira, starešine sinagoge, govoreći Jairu: „Tvoja ćerka je umrla. Zašto da i dalje zamaraš učitelja?“
MAR 5:36 Isus se nije obazreo na njihove reči, već je rekao starešini: „Ne boj se, samo veruj!“
MAR 5:37 Nikome nije dozvolio da pođe sa njim, osim Petru, Jakovu, Jovanu, bratu Jakovljevom.
MAR 5:38 Zatim su došli u kuću starešine Jaira. Isus je video pometnju i čuo plač i naricanje.
MAR 5:39 On uđe u kuću i upita okupljene: „Zašto ste uznemireni? Zašto plačete? Dete nije umrlo, nego spava.“
MAR 5:40 Oni su mu se, pak, podsmevali. [Isus] je zatim udaljio prisutne, pa je poveo sa sobom oca i majku deteta i svoje pratioce, i ušao tamo gde je bilo dete.
MAR 5:41 Onda ju je uzeo za ruku i rekao joj: „Talita, kum!“ (što u prevodu znači: „Devojčice, tebi govorim, ustani!“)
MAR 5:42 Ona je istog trenutka ustala i počela da hoda (bilo joj je dvanaest godina). Prisutni su bili veoma začuđeni i zapanjeni.
MAR 5:43 Isus im je onda strogo zapovedio da ne pričaju drugima o ovome i rekao im da daju devojčici da jede.
MAR 6:1 Isus je otišao odatle i vratio se u svoje zavičajno mesto u pratnji svojih učenika.
MAR 6:2 Kada je došla subota, počeo je da poučava u sinagogi. Mnogi slušatelji su bili iznenađeni. Govorili su: „Otkud ovaj to zna? Gde li je stekao takvu mudrost? Na koji način on čini čuda?
MAR 6:3 Zar on nije drvodelja, sin Marijin? Nisu li njegova braća: Jakov, Josija, Juda i Simon? Zar njegove sestre ne žive ovde?“ Zato ga nisu prihvatili.
MAR 6:4 Isus im je onda rekao: „Prorok je bez časti samo u svom zavičaju, među svojom rodbinom i u svom domu.“
MAR 6:5 Zato tamo nije mogao da učini nijedno čudo, osim što je iscelio nekoliko bolesnika polažući ruke na njih.
MAR 6:6 Bio je začuđen njihovim neverovanjem. Onda je otišao odatle i poučavao po okolnim selima.
MAR 6:7 Isus je zatim sazvao Dvanaestoricu i slao ih dvojicu po dvojicu, dajući im moć nad nečistim duhovima.
MAR 6:8 Zapovedio im je da ne uzimaju sa sobom ni hleba, ni torbe, ni novca u pojasu, osim jednoga štapa:
MAR 6:9 „Obujte samo sandale, i ne nosite sa sobom dva para odeće.“
MAR 6:10 Rekao im je još: „U koju kuću uđete, u njoj i ostanite, sve dok ne odete iz tog mesta.
MAR 6:11 A ako vas neko mesto ne primi, niti želi da vas sasluša, udaljite se odande i otresite prašinu sa svojih nogu. To će biti dokaz protiv njih.“
MAR 6:12 [Učenici] su otišli i propovedali ljudima da se pokaju [za svoje grehe].
MAR 6:13 Izagnali su mnoge zle duhove, pomazivali uljem mnoge bolesnike i ozdravljali ih.
MAR 6:14 I car Irod je čuo [za Isusa], jer je njegovo ime postalo dobro poznato. Jedni su govorili: „To je Jovan Krstitelj ustao iz mrtvih, te zato čudne sile deluju u njemu.“
MAR 6:15 Drugi su govorili: „To je prorok Ilija.“ Neki su, opet, govorili da je to jedan od proroka.
MAR 6:16 Kada je to Irod čuo, rekao je: „To je Jovan kome sam ja odrubio glavu. On je ustao [iz mrtvih].“
MAR 6:17 Naime, sam Irod je naredio da uhvate Jovana, da ga svežu i bace u tamnicu. To je bilo zbog Irodijade, žene Irodovog brata Filipa, kojom se Irod oženio.
MAR 6:18 Jovan je, naime, govorio Irodu: „Ti nemaš prava na ženu svoga brata!“
MAR 6:19 Irodijada se zato gnevila na Jovana i htela da ga ubije, ali nije mogla.
MAR 6:20 Naime, Irod se plašio Jovana, znajući da je pravedan i svet čovek i zato ga je štitio. Kad god bi ga slušao, Irod bi se veoma uznemirio. Ipak, rado je slušao Jovana.
MAR 6:21 Ali, Irodijadi se ukazala prilika. Bilo je to na Irodov rođendan, kada je Irod priredio gozbu za svoje velikaše, vojne zapovednike i vodeće ljude u Galileji.
MAR 6:22 Tada je ušla Irodijadina ćerka i zaplesala, te ugodila Irodu i njegovim zvanicama. Car reče devojci: „Zatraži od mene što god hoćeš i ja ću ti to dati.“
MAR 6:23 On joj je uz zakletvu rekao: „Što god da zatražiš, daću ti, pa i polovinu moga carstva.“
MAR 6:24 Ona izađe iz odaje i reče svojoj majci: „Šta da tražim?“ Ona joj odgovori: „Glavu Jovana Krstitelja.“
MAR 6:25 Devojka se odmah hitro vratila pred cara i zatražila: „Hoću da mi odmah daš glavu Jovana Krstitelja na tanjiru.“
MAR 6:26 Car se veoma ražalostio, ali zbog zakletve i zbog okupljenih, nije hteo da je odbije.
MAR 6:27 Car odmah posla dželata i naredi mu da donese Jovanovu glavu. [Dželat] ode i odrubi glavu Jovanu u tamnici,
MAR 6:28 te je donese na tanjiru i dade je devojci, a ona je dade svojoj majci.
MAR 6:29 Kada su to čuli Jovanovi učenici, došli su, uzeli njegovo telo i položili ga u grob.
MAR 6:30 A apostoli su se okupili oko Isusa i ispričali mu sve što su radili i poučavali.
MAR 6:31 Onda im on reče: „Idite na neko pusto mesto i malo se odmorite.“ Bilo je, naime, mnogo ljudi koji su dolazili i odlazili, pa nisu imali kad da jedu.
MAR 6:32 Onda su otplovili na neko pusto mesto [da budu] nasamo.
MAR 6:33 Ipak, mnogi su ih videli kako odlaze i prepoznali ih, pa su ljudi iz svih gradova pešice žurili za njima i stigli tamo pre njih.
MAR 6:34 Izašavši [iz brodića], [Isus] ugleda mnogo naroda, i sažali se na njih, jer su bili kao stado bez pastira. Tada je počeo da ih uči mnogim stvarima.
MAR 6:35 Kako je već bilo dosta kasno, učenici dođoše k Isusu i rekoše mu: „Već je dosta kasno, a mesto je pusto.
MAR 6:36 Zato raspusti narod, neka odu do obližnjih imanja i sela da kupe sebi nešto za jelo.“
MAR 6:37 „Dajte im vi da jedu“ – reče im [Isus]. „Hoćeš li da kupimo hleba za dve stotine srebrnjaka i damo im da jedu?“ – upitaše ga.
MAR 6:38 [Isus] im reče: „Koliko hlebova imate? Idite i pogledajte.“ Kada su saznali, rekli su: „Pet [hlebova] i dve ribe.“
MAR 6:39 [Isus] im je onda naredio da posade narod u grupe po zelenoj travi.
MAR 6:40 Narod je posedao u grupama od stotinu i od pedeset ljudi.
MAR 6:41 Isus je uzeo pet hlebova i dve ribe, pogledao prema nebu i izrekao blagoslov. Potom je razlomio hleb i davao učenicima da ih podele narodu. Tako je svima podelio i dve ribe.
MAR 6:42 Svi su jeli i nasitili se.
MAR 6:43 Učenici su, pak, pokupili dvanaest punih kotarica preostalih komada [hleba] i ribe.
MAR 6:44 Bilo je pet hiljada muškaraca koji su jeli hlebove.
MAR 6:45 Isus je odmah zatim poterao učenike da se ukrcaju u brodić i da pre njega otplove na drugu obalu, u Vitsaidu, dok on ne raspusti narod.
MAR 6:46 Oprostivši se od naroda, otišao je u brda da se moli.
MAR 6:47 Kad se spustilo veče, lađica je bila nasred jezera, dok je Isus bio sam na kopnu.
MAR 6:48 Video je da se njegovi učenici muče veslajući, jer im je duvao protivan vetar. Negde između tri i šest sati ujutro, došao je k njima hodajući po jezeru. Hteo je da ih mimoiđe.
MAR 6:49 Ugledavši ga kako hoda po jezeru, učenici su pomislili da je utvara, pa su počeli da viču.
MAR 6:50 Svi su se prepali kada su ga ugledali. [Isus] im se odmah obratio i rekao im: „Budite hrabri! To sam ja, ne bojte se!“
MAR 6:51 Onda se popeo k njima u brodić, i vetar se umirio. Učenici su bili potpuno smeteni,
MAR 6:52 jer nisu razumeli čudo sa hlebovima; srce im je još bilo tvrdo.
MAR 6:53 Kada su preplovili na drugu obalu, pristali su u Genisaretu.
MAR 6:54 Dok je [Isus] izlazio iz lađice, ljudi su ga odmah prepoznali.
MAR 6:55 Kada su čuli gde se nalazi, rastrčali su se po svoj okolini i počeli da donose k njemu bolesnike na nosilima.
MAR 6:56 Po svim selima, gradovima ili zaseocima u koje je dolazio, ljudi su iznosili bolesnike na trgove, moleći ga da bolesni dotaknu makar rese njegove odeće. Ko god ga je dotakao, bio je izlečen.
MAR 7:1 Jednom prilikom, dođu fariseji i neki znalci Svetog pisma iz Jerusalima i okupe se oko Isusa.
MAR 7:2 Oni su videli da neki od njegovih učenika jedu neopranim rukama, odnosno, da ih nisu oprali po obredu.
MAR 7:3 Naime, fariseji, kao i svi Jevreji, ne počinju da jedu pre nego što brižljivo operu ruke, držeći se tako predanja starih.
MAR 7:4 Oni, takođe, ne jedu ono što su kupili na pijaci dok to ne operu. Oni drže i mnogo drugog što im je predano, kao pranje čaša, lonaca, i bakarnog posuđa.
MAR 7:5 Fariseji i znalci Svetog pisma upitaše Isusa: „Zašto tvoji učenici ne slede predanje starih, nego jedu neopranim rukama?“
MAR 7:6 [Isus] im odgovori: „Dobro je prorokovao Isaija o vama licemerima, jer je napisano: ’Ovaj narod me poštuje usnama, ali mu je srce daleko od mene.
MAR 7:7 Uzalud je njihova pobožnost; njihovo učenje naučene su zapovesti ljudske.’
MAR 7:8 Vi ste napustili zapovest Božiju i držite se od ljudi [ustanovljenih] predanja.“
MAR 7:9 [Isus] nastavi: „Vama odgovara da ukidate Božiju zapovest da biste se držali svojih uredaba.
MAR 7:10 Jer Mojsije je rekao: ’Poštuj svoga oca i svoju majku’ i: ’Ko naruži svoga oca ili majku, neka se pogubi.’
MAR 7:11 A vi kažete: ’Ako neko kaže svome ocu ili majci: „Sve što ja mogu da ti učinim jeste da prinesem korvan za tebe“’ (to jest, [žrtveni] prinos [Bogu]);
MAR 7:12 onda mu više ne dozvoljavate da se stara o svojim roditeljima.
MAR 7:13 Vi, tako, ukidate reč Božiju radi vašeg predanja koje ste preneli, a radite i mnogo drugih sličnih stvari.“
MAR 7:14 Zatim je ponovo pozvao narod i rekao: „Čujte me svi i razumite!
MAR 7:15 Čoveka ne može učiniti nečistim ništa što ulazi u njega, već ono što izlazi iz njega samog.
MAR 7:16 Ko ima uši, neka sluša!“
MAR 7:17 Kad je otišao od naroda i došao u kuću, njegovi učenici ga upitaše o značenju priče.
MAR 7:18 A on im reče: „Pa zar i vi još uvek ne razumete? Zar ne shvatate da čoveka ne može učiniti nečistim [hrana] koja u njega ulazi,
MAR 7:19 jer ne ulazi u njegovo srce, već u trbuh, a odatle odlazi u nužnik?“ (Tako je [Isus] proglasio sva jela „čistim“.)
MAR 7:20 [Isus] nastavi: „Čoveka čini nečistim ono što iz njega samog izlazi.
MAR 7:21 Jer iz čovekove nutrine, iz njegovog srca izlaze zle pomisli, blud, krađe, ubistva,
MAR 7:22 preljube, lakomstva, zlobe, prevare, razuzdanost, zavist, pogrdne reči, oholost i bezumlje.
MAR 7:23 Sva ova zla dolaze iz čovekove nutrine i čine ga nečistim.“
MAR 7:24 [Isus] je zatim napustio to mesto i otišao u tirski kraj. Došao je u jednu kuću gledajući da se ne dozna za to, ali nije mogao da ostane skriven.
MAR 7:25 Neka žena, čija je ćerka bila opsednuta nečistim duhom, čim je čula za njega, došla je k njemu i pala ničice pred njegove noge.
MAR 7:26 Ova žena je bila Grkinja, rodom Sirofeničanka. Molila je Isusa da istera zlog duha iz njene ćerke.
MAR 7:27 [Isus] joj reče: „Pusti da se prvo nasite deca, jer nije dobro uzeti hleb deci i baciti ga kučićima.“
MAR 7:28 A ona mu odgovori: „[Tako je], Gospode, ali i kučići pod stolom jedu od mrvica što padnu deci.“
MAR 7:29 [Isus] joj zatim reče: „Zbog toga što si rekla ovo, idi kući; zli duh je izašao iz tvoje ćerke.“
MAR 7:30 Kada se vratila kući, našla je devojčicu kako leži u krevetu; zli duh je već bio izašao iz nje.
MAR 7:31 Isus je zatim napustio tirsku oblast i preko Sidona došao do Galilejskog jezera u oblast Dekapolja.
MAR 7:32 Tamo su mu neki ljudi doveli jednog gluvog čoveka koji je s teškom mukom govorio. Molili su Isusa da položi svoju ruku na njega.
MAR 7:33 [Isus] ga je poveo sa sobom malo dalje od naroda, da bi bio nasamo sa njim. Zatim je stavio svoje prste u njegove uši, pljunuo, i dotakao njegov jezik.
MAR 7:34 Onda je pogledao na nebo, uzdahnuo i rekao čoveku: „Efata!“, što znači: „Otvori se!“
MAR 7:35 Čoveku se tada vrati sluh, razveza mu se jezik i on poče pravilno govoriti.
MAR 7:36 Potom je [Isus] zabranio narodu da razglašava ovo. Međutim, što im je on više branio, to su oni više razglašavali ovaj događaj.
MAR 7:37 Ljudi su bili začuđeni preko svake mere. Govorili su: „Sve što je uradio bilo je dobro: on čini da gluvi čuju i nemi da govore.“
MAR 8:1 Tih dana ponovo se okupilo veliko mnoštvo ljudi. Kako narod nije imao šta da jede, [Isus] pozva k sebi svoje učenike, i reče im:
MAR 8:2 „Žao mi je ovog naroda, jer, evo, ima već tri dana od kako su sa mnom, a nemaju šta da jedu.
MAR 8:3 Ako ih pošaljem gladne kući, malaksaće uz put, jer neki od njih su došli izdaleka.“
MAR 8:4 Učenici mu rekoše: „Može li neko u ovoj pustinji da nađe dovoljno hrane za sav ovaj narod?“
MAR 8:5 Isus ih upita: „Koliko hlebova imate?“ Oni mu rekoše: „Sedam.“
MAR 8:6 [Isus] tada zapovedi narodu da poseda po zemlji. Zatim je uzeo sedam hlebova i zahvalio [Bogu]. Onda je razlomio hlebove i dodavao ih svojim učenicima, a oni su ih delili narodu.
MAR 8:7 A imali su i nešto riba. Onda je izrekao blagoslov i rekao učenicima da ih podele.
MAR 8:8 Narod je jeo i nasitio se, a učenici su pokupili sedam kotarica preostalih komada.
MAR 8:9 Bilo je tu oko četiri hiljade [muškaraca]. Onda ih je otpremio.
MAR 8:10 Potom je [Isus] ušao u brodić sa svojim učenicima i otišao u krajeve oko Dalmanute.
MAR 8:11 Neki fariseji pristupiše [Isusu] i počeše da raspravljaju sa njim. Iskušavali su ga, tražeći od njega znak s neba.
MAR 8:12 [Isus] uzdahnu iz dubine duše i reče: „Zašto ovaj naraštaj traži znak? Zaista vam kažem: ovaj naraštaj neće dobiti takav znak.“
MAR 8:13 On ode od njih i ponovo se ukrca u lađicu, te ode na drugu obalu [jezera].
MAR 8:14 Učenici su zaboravili da ponesu hleb, osim jednog komada koji su imali sa sobom na lađici.
MAR 8:15 [Isus] ih upozori: „Čuvajte se kvasca farisejskog i kvasca irodovskog!“
MAR 8:16 A oni su raspravljali među sobom: „[Ovo je rekao] jer nismo poneli hleb.“
MAR 8:17 A on, znajući [šta misle], reče im: „Šta raspravljate među sobom kako nemate hleba? Zar još ne razumete? Zar još uvek ne shvatate? Zar vam je okorelo srce?
MAR 8:18 Oči imate, a ne vidite, uši imate, a ne čujete. Zar se ne sećate?
MAR 8:19 Koliko punih kotarica preostalog hleba ste sakupili kada sam pet hlebova razdelio na pet hiljada?“ „Dvanaest“ – odgovoriše mu.
MAR 8:20 „A koliko ste punih košara preostalog hleba sakupili kada sam pet hlebova razdelio na četiri hiljade?“ – upita ih Isus. „Sedam“ – odgovoriše mu.
MAR 8:21 Onda im [Isus] reče: „Zar još uvek ne razumete?“
MAR 8:22 Došli su u Vitsaidu. Neki ljudi su pred Isusa doveli jednog slepog čoveka. Molili su ga da ga dotakne.
MAR 8:23 [Isus] uze slepog čoveka za ruku i izvede ga izvan sela, pljunu mu u oči, stavi svoje ruke na njega i upita ga: „Vidiš li nešto?“
MAR 8:24 On pogleda i reče: „Vidim ljude. Izgledaju mi kao drveće koje se kreće.“
MAR 8:25 [Isus] ponovo stavi svoje ruke na njegove oči. Čovek je progledao, vratio mu se vid, i sve je video jasno.
MAR 8:26 Isus ga zatim posla njegovoj kući rekavši mu: „U selo nikako da nisi ušao!“
MAR 8:27 Isus i njegovi učenici odoše u sela oko Kesarije Filipove. Na putu je upitao svoje učenike: „Šta govore ljudi: ko sam ja?“
MAR 8:28 Oni mu odgovoriše: „Jedni kažu da si Jovan Krstitelj, drugi da si Ilija, a treći, opet, da si jedan od proroka.“
MAR 8:29 Isus ih upita: „A šta vi kažete: ko sam ja?“ Petar odgovori: „Ti si Hristos.“
MAR 8:30 Isus ih je opomenuo da nikome ne govore o njemu.
MAR 8:31 Tada je počeo da ih uči: „Sin Čovečiji mora mnogo da propati. Njega će odbaciti starešine, vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma. Biće ubijen, ali će vaskrsnuti posle tri dana.“
MAR 8:32 Otvoreno im je govorio o tome. Tada mu je prišao Petar i počeo da ga prekoreva.
MAR 8:33 Isus se okrenu i, pogledavši svoje učenike, ukori Petra: „Odlazi od mene, Satano, jer tvoje umovanje nije Božije, već ljudsko.“
MAR 8:34 [Isus] je tada okupio narod i svoje učenike i rekao im: „Ko hoće da ide za mnom, neka se odrekne sebe samog i neka uzme svoj krst, pa neka me sledi.
MAR 8:35 Jer, ko hoće da spase svoj život, izgubiće ga, a ko izgubi svoj život radi mene i Radosne vesti, spasiće ga.
MAR 8:36 Šta vredi čoveku da zadobije i sav svet, a životu svom naudi?
MAR 8:37 Šta može čovek dati u zamenu za svoj život?
MAR 8:38 A ko se zastidi mene i mojih reči pred ovim preljubničkim i grešnim naraštajem, i Sin Čovečiji će se postideti njega kada bude došao u slavi svoga Oca i sa svetim anđelima.“
MAR 9:1 [Isus] dodade: „Zaista vam kažem: među onima koji stoje ovde ima nekih koji neće iskusiti smrt dok ne vide da je Carstvo Božije došlo sa silom.“
MAR 9:2 Posle šest dana Isus povede sa sobom Petra, Jakova i Jovana i odvede ih na visoku goru, gde su bili sami, te se preobrazi pred njima.
MAR 9:3 Njegova odeća postade blistava, toliko bela da je niko na zemlji ne bi mogao tako izbeliti.
MAR 9:4 Uto se pred njima pojave Ilija i Mojsije, pa su razgovarali sa Isusom.
MAR 9:5 Petar reče: „Učitelju, dobro je za nas da smo ovde! Da načinimo tri senice: jednu tebi, jednu Mojsiju i jednu Iliji.“
MAR 9:6 [Petar] nije znao šta govori, jer su [sva trojica] bila preplašena.
MAR 9:7 Tada se pojavio jedan oblak koji ih je zaklonio, i začuo se glas iz oblaka: „Ovo je Sin moj voljeni. Njega slušajte!“
MAR 9:8 U trenu su se osvrnuli, ali nisu više videli nikoga, osim samoga Isusa.
MAR 9:9 Dok su silazili sa gore, Isus im je zapovedio da nikome ne govore šta su videli dok Sin Čovečiji ne vaskrsne iz mrtvih.
MAR 9:10 Oni su ga poslušali, ali su se među sobom pitali šta znači „vaskrsnuti iz mrtvih.“
MAR 9:11 Tada oni zapitaše Isusa: „Zašto znalci Svetog pisma kažu da prvo Ilija treba da dođe?“
MAR 9:12 On im odgovori: „Zaista, prvo će doći Ilija i sve obnoviti. Ipak, zašto piše u Pismu da će Sin Čovečiji mnogo postradati i biti odbačen?
MAR 9:13 Ali ja vam kažem da je Ilija već došao, a oni su učinili sa njim šta su hteli, kao što je napisano za njega.“
MAR 9:14 Kada su došli k ostalim učenicima, videli su mnogo naroda oko njih i znalce Svetog pisma kako raspravljaju s njima.
MAR 9:15 Čim je narod ugledao Isusa, iznenadi se, pa pohrli k njemu da ga pozdravi.
MAR 9:16 Isus upita učenike: „O čemu to raspravljate sa njima?“
MAR 9:17 Neko iz gomile mu odgovori: „Učitelju, doveo sam ti svoga sina koji ne može da govori, jer je opsednut duhom zbog koga je onemeo.
MAR 9:18 Gde god ga duh zgrabi, obara ga, te ovaj peni, škrguće zubima i koči se. Rekao sam tvojim učenicima da ga izgnaju, ali oni nisu mogli.“
MAR 9:19 [Isus] im odgovori: „O, neverni rode, dokle ću još biti sa vama? Dokle ću vas još podnositi? Dovedite mi dečaka!“
MAR 9:20 Dovedoše dečaka pred njega. Kad je duh ugledao Isusa, odmah je spopao dečaka grčevima. [Dečak] je pao na zemlju i počeo da se valja, a pena mu je udarila na usta.
MAR 9:21 [Isus] upita dečakovog oca: „Koliko ima vremena kako mu se ovo događa?“ „Još od njegovog detinjstva – odgovori [otac].
MAR 9:22 [Zli duh] ga često baca u vatru i u vodu da bi ga ubio. Stoga, smiluj se na nas i pomozi nam ako možeš.“
MAR 9:23 Isus mu odgovori na to: „Ako možeš? Sve je moguće za onoga koji veruje!“
MAR 9:24 Dečakov otac brže povika: „Verujem, [ali] pomozi mi da nadvladam svoju neveru!“
MAR 9:25 Kad je Isus video da se narod sve brže okuplja, zapovedi nečistom duhu: „Duše nemosti i gluvila, zapovedam ti: izađi iz dečaka i ne ulazi više u njega!“
MAR 9:26 Na to [zli duh] vrisnu, spopade dečaka silnim trzajima i izađe iz njega. Izgledalo je kao da je dečak mrtav, te su mnogi rekli da je umro.
MAR 9:27 Međutim, Isus uhvati dečaka za ruku, podiže ga i dečak ustade.
MAR 9:28 Kasnije, kada je Isus ušao u kuću, njegovi učenici ga upitaše nasamo: „Zašto mi nismo mogli da isteramo [zlog duha]?“
MAR 9:29 [Isus] im odgovori: „Ova vrsta se ne može izagnati ničim drugim do molitvom.“
MAR 9:30 Otišavši odatle prolazili su kroz Galileju. [Isus] nije hteo da iko sazna za to,
MAR 9:31 jer je poučavao svoje učenike govoreći im: „Sin Čovečiji će biti predat ljudima u ruke i oni će ga ubiti, ali će on nakon tri dana vaskrsnuti.“
MAR 9:32 No, oni nisu razumeli te reči, ali bojali su se da ga pitaju [o tome].
MAR 9:33 Došli su u Kafarnaum. Kada su bili u kući, upita [Isus] svoje učenike: „O čemu ste to putem raspravljali?“
MAR 9:34 [Učenici] su ćutali, jer su putem raspravljali ko je najveći među njima.
MAR 9:35 [Isus] je zatim seo i pozvao Dvanaestoricu. Rekao im je: „Ko hoće da bude prvi, neka sebe smatra poslednjim i neka svima služi.“
MAR 9:36 Zatim je uzeo jedno dete i postavio ga između njih, zagrlio ga i rekao im:
MAR 9:37 „Ko jedno ovakvo dete prihvata u moje ime, mene prihvata; a ko mene prihvata, ne prihvata [samo] mene, već i onoga koji me je poslao.“
MAR 9:38 Jovan mu reče: „Učitelju, videli smo jednog čoveka kako u tvoje ime isteruje zle duhove. Mi smo mu to zabranili, zato što ne ide sa nama.“
MAR 9:39 Isus im reče: „Nemojte mu braniti, jer niko ko čini čuda u moje ime neće odmah govoriti loše o meni.
MAR 9:40 Jer, ko nije protiv nas, za nas je.
MAR 9:41 Ko vas napoji čašom hladne vode zato što pripadate Hristu, zaista vam kažem: taj čovek neće biti lišen svoje nagrade.
MAR 9:42 A ko god navede na greh jednoga od [takvih] malih koji veruju u mene, tome bi bilo bolje da veže sebi o vrat teški vodenični kamen i da se baci u more.
MAR 9:43 Ako te tvoja ruka navodi na greh, odseci je. Bolje ti je da si obogaljen, te da uđeš u život, nego da sa obe ruke odeš u pakao, u neugasivi oganj.
MAR 9:44 Crv njihov tamo ne umire i oganj se ne gasi.
MAR 9:45 I ako te tvoja noga navodi na greh, odseci je. Bolje ti je da si hrom, te da uđeš u život, nego da sa obe noge budeš bačen u pakao.
MAR 9:46 Crv njihov tamo ne umire i oganj se ne gasi.
MAR 9:47 I ako te tvoje oko navodi na greh, iskopaj ga. Bolje ti je da uđeš u Carstvo Božije s jednim okom, nego da sa oba oka budeš bačen u pakao.
MAR 9:48 Crv njihov tamo ne umire i oganj se ne gasi.
MAR 9:49 Jer će svako [od ovih] biti ognjem posoljen.
MAR 9:50 So je dobra; ali ako so izgubi slanost, čime će joj se povratiti slanost? Imajte soli u sebi i mir među sobom.“
MAR 10:1 [Isus] ode odande i dođe u oblast Judeje, s druge strane Jordana. Narod je ponovo nagrnuo k njemu, a on ih je, po svom običaju, poučavao.
MAR 10:2 Tada mu pristupiše neki fariseji i upitaše ga s namerom da ga iskušaju: „Da li je dopušteno čoveku da se razvede od svoje žene?“
MAR 10:3 [Isus] im na to odgovori: „Šta vam je zapovedio Mojsije?“
MAR 10:4 Oni rekoše: „Mojsije je dozvolio da čovek napiše potvrdu o razvodu braka i da se razvede [od žene].“
MAR 10:5 Isus im odgovori: „[Mojsije] vam je napisao ovu zapovest zbog tvrdoće vašeg srca.
MAR 10:6 Međutim, na početku stvaranja [sveta], [Bog] je stvorio muško i žensko.
MAR 10:7 ’Stoga će čovek ostaviti svoga oca i svoju majku, te se priljubiti uz svoju ženu,
MAR 10:8 pa će dvoje biti jedno telo.’ Tako nisu više dvoje, nego jedno telo.
MAR 10:9 Dakle, što je Bog sastavio, čovek da ne rastavlja!“
MAR 10:10 Kada su se ponovo našli u kući, učenici su ponovo upitali Isusa o ovome.
MAR 10:11 On im odgovori: „Svako ko se razvede od svoje žene i oženi drugom, čini preljubu prema svojoj ženi.
MAR 10:12 I ako se žena razvede od svoga muža, pa se uda za drugog, takođe čini preljubu.“
MAR 10:13 Neki ljudi su donosili Isusu malu decu da stavi svoje ruke na njih, ali su im učenici branili.
MAR 10:14 Kada je Isus to video, naljutio se i rekao učenicima: „Pustite decu da dolaze k meni; nemojte ih sprečavati, jer takvima pripada Carstvo Božije!
MAR 10:15 Zaista vam kažem, ko ne prihvati Carstvo Božije kao dete, nikako ne može ući u njega!“
MAR 10:16 Tada je zagrlio decu i blagosiljao ih, polažući ruke na njih.
MAR 10:17 Kada se [Isus] ponovo našao na putu, pritrča jedan čovek, pade pred njim na kolena i upita ga: „Dobri učitelju, šta treba da činim da bih baštinio večni život?“
MAR 10:18 Isus mu odgovori: „Zašto me nazivaš dobrim? Niko nije dobar osim samoga Boga.
MAR 10:19 Zapovesti poznaješ: ’Ne ubij, ne čini preljube, ne kradi, ne svedoči lažno, ne zakidaj, poštuj oca svog i majku svoju.’“
MAR 10:20 Čovek mu na to odgovori: „Učitelju, sve sam to izvršavao još od svoje mladosti.“
MAR 10:21 Isus ga je pogleda sa mnogo ljubavi i reče mu: „Još ti jedno nedostaje: idi i prodaj sve što imaš, pa razdeli to siromasima i imaćeš blago na nebesima. Onda dođi i sledi me.“
MAR 10:22 [Čovek] se snuždi na ove reči i ode žalostan, jer je imao veliki imetak.
MAR 10:23 Isus se okrenu i reče svojim učenicima: „Kako li je teško imućnima da uđu u Carstvo Božije!“
MAR 10:24 Učenici se zaprepaste na ove njegove reči. No, Isus ponovo reče: „Deco, kako je teško ući u Carstvo Božije!
MAR 10:25 Lakše je kamili da prođe kroz iglene uši, nego bogatašu da uđe u Carstvo Božije.“
MAR 10:26 [Učenici] su, sada već potpuno zbunjeni, pitali jedan drugoga: „Pa ko se onda može spasti?“
MAR 10:27 Isus ih pogleda i reče: „Za ljude je to nemoguće, ali ne za Boga; za Boga je sve moguće.“
MAR 10:28 Tada mu Petar reče: „Evo, mi smo sve ostavili i krenuli za tobom.“
MAR 10:29 Isus odgovori: „Zaista vam kažem, nema toga ko je ostavio kuću, ili braću, ili sestre, ili majku, ili oca, ili decu, ili njive radi mene i Radosne vesti,
MAR 10:30 koji neće stostruko primiti. Taj će sada, u ovo vreme, s progonstvima primiti: kuće, braću, sestre, majku, decu, i njive, a u vremenu koje dolazi [primiće] večni život.
MAR 10:31 Ali će mnogi prvi biti poslednji, i poslednji – prvi.“
MAR 10:32 Isus i njegovi učenici su se, potom, uspinjali putem za Jerusalim. Dok je Isus išao ispred njih, učenici su bili zbunjeni, a oni koji su išli za njima bili su uplašeni. Onda [Isus] ponovo povede Dvanaestoricu na stranu i poče da im govori o onome što treba da mu se dogodi:
MAR 10:33 „Evo, penjemo se prema Jerusalimu i Sin Čovečiji će biti predan vodećim sveštenicima i znalcima Svetog pisma, i oni će ga osuditi na smrt i izručiti ga neznabošcima,
MAR 10:34 koji će mu se narugati, ispljuvati ga, išibati i zatim ga pogubiti, ali će on trećeg dana vaskrsnuti.“
MAR 10:35 Tada su Jakov i Jovan, sinovi Zavedejevi, pristupili Isusu rekavši mu: „Učitelju, hteli bismo da učiniš nešto za nas što te zamolimo.“
MAR 10:36 „Šta želite da učinim za vas?“ – upita ih [Isus].
MAR 10:37 Oni mu rekoše: „Postavi nas da sedimo jedan zdesna, a drugi sleva, [kada budeš bio] u svojoj [nebeskoj] slavi.“
MAR 10:38 Isus im odgovori: „Ne znate šta tražite. Možete li piti čašu koju ću ja ispiti? Možete li primiti krštenje kojim ću se ja krstiti?“
MAR 10:39 „Možemo!“ – odgovoriše mu oni. Isus im uzvrati: „Čašu koju ću ja ispiti, ispićete i vi; krštenje koje ću ja primiti, primićete i vi.
MAR 10:40 Ali, ko će sedeti meni zdesna i sleva, to ja nisam ovlašten da dam. To je za one kojima je to [Bog] namenio.“
MAR 10:41 Kada su to čula ostala desetorica, razljutiše se na Jakova i Jovana.
MAR 10:42 Isus ih onda sve dozva i reče im: „Vi znate da oni koji važe za vladare, gospodare narodima i da ih njihovi velikaši drže pod vlašću.
MAR 10:43 Ali među vama nije tako! Nego, ko hoće među vama da bude velik, neka vam bude sluga,
MAR 10:44 i ko hoće da bude prvi među vama, neka svima bude sluga.
MAR 10:45 Jer, Sin Čovečiji nije došao da mu služe, nego da služi i da svoj život da kao otkupninu za mnoge.“
MAR 10:46 Došli su u Jerihon. Kad su Isus i njegovi učenici izlazili iz Jerihona, pratilo ih je veliko mnoštvo. Tu kraj puta je sedeo i prosio jedan slepi čovek po imenu Vartimej, sin nekog Timeja.
MAR 10:47 Kad je čuo da prolazi Isus iz Nazareta, počeo je da viče: „Isuse, Sine Davidov, smiluj mi se!“
MAR 10:48 Mnogi su ga opominjali da prestane, ali je on još glasnije zapomagao: „Sine Davidov, smiluj mi se!“
MAR 10:49 Isus se zaustavi i reče: „Pozovite ga [ovamo]!“ Pozvali su slepog čoveka bodreći ga: „Hrabro, ustani! On te zove!“
MAR 10:50 On zbaci ogrtač sa sebe pa skoči na noge i stupi pred Isusa.
MAR 10:51 Isus ga upita: „Šta hoćeš da ti učinim?“ Slepi čovek odgovori: „Učitelju, hoću da progledam.“
MAR 10:52 „Idi! – reče mu Isus. Tvoja vera te je iscelila.“ Čovek je istog časa progledao i krenuo putem za Isusom.
MAR 11:1 A kada su se približili Jerusalimu, kod Vitfage i Vitanije prema Maslinskoj gori, [Isus] posla dvojicu svojih učenika.
MAR 11:2 Rekao im je: „Idite u selo koje je pred vama. Čim uđete u njega, naći ćete privezano magare koje još niko nije jahao. Odvežite ga i dovedite.
MAR 11:3 A ako vam ko što kaže: ’Zašto to radite?’, vi mu recite: ’Gospodu je potrebno. Odmah će ga vratiti.’“
MAR 11:4 Oni odu i nađu magare privezano kod vrata napolju na ulici, i odvežu ga.
MAR 11:5 Neki ljudi koji su tu stajali upitali su ih: „Zašto odvezujete magare?“
MAR 11:6 Oni su im odgovorili onako kako im je Isus rekao, pa su ih ovi pustili.
MAR 11:7 Zatim su doveli Isusu magare. Prebacili su svoje ogrtače preko životinje, pa je [Isus] seo na nju.
MAR 11:8 Mnogi su prostirali svoje ogrtače po putu, a drugi zeleno granje koje su nasekli po poljima.
MAR 11:9 Ljudi koji su išli ispred [Isusa] uzvikivali su: „Osana! Blagosloven onaj koji dolazi u ime Gospodnje!
MAR 11:10 Blagosloveno bilo nastupajuće carstvo našega oca Davida! Osana na visini!“
MAR 11:11 Po ulasku u Jerusalim, [Isus] je došao u hram i tamo sve razgledao. Kako je bilo već dosta kasno, otišao je sa Dvanaestoricom do Vitanije.
MAR 11:12 Sledećeg dana, kada su odlazili iz Vitanije, [Isus] je ogladneo.
MAR 11:13 Izdaleka je spazio jednu lisnatu smokvu, pa je došao do nje ne bi li pronašao neki plod na njoj. Ali kada je prišao, nije našao ništa osim lišća, jer još nije bilo vreme kada smokve rađaju.
MAR 11:14 Isus reče smokvi: „Neka niko više ne jede od tvoga ploda za sva vremena!“ Njegovi učenici su to slušali.
MAR 11:15 Došli su u Jerusalim. A [Isus] uđe u hram i poče da isteruje one koji su prodavali i kupovali u hramu. Isprevrtao je stolove menjačima novca i tezge prodavcima golubova.
MAR 11:16 Nikome nije dopuštao da pronese nešto kroz hram.
MAR 11:17 Učio ih je: „Nije li napisano: ’Moj Dom će se zvati „Dom za molitvu svim narodima“’? A vi ste od njega napravili razbojničku pećinu!“
MAR 11:18 Kad su vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma čuli za to, gledali su kako da ubiju Isusa. Naime, bojali su ga se, jer je narod bio zadivljen njegovim učenjem.
MAR 11:19 Uveče su [Isus i njegovi učenici] izašli iz grada.
MAR 11:20 Kad su sledećeg jutra prolazili pored one smokve, opazili su da se ona iz korena sasušila.
MAR 11:21 Petar se tada prisetio i rekao: „Vidi, učitelju, osušila se ona smokva koju si prokleo.“
MAR 11:22 Isus im odgovori: „Pouzdajte se u Boga!
MAR 11:23 Zaista vam kažem, ko god kaže ovoj gori: ’Digni se i baci se u more!’ i ne posumnja u srcu, nego veruje da će se to što je rekao zaista dogoditi – tako će i biti.
MAR 11:24 Zbog toga vam kažem: sve što u molitvi zatražite, verujte da ste primili, i dobićete.
MAR 11:25 A kad stojite i molite se, praštajte ako šta imate protiv koga, da bi i Otac vaš koji je na nebesima oprostio vama vaše prestupe.
MAR 11:26 Ako vi ne opraštate drugima, ni Otac vaš nebeski neće oprostiti vama vaše prestupe.“
MAR 11:27 Ponovo su došli u Jerusalim. Dok je hodao hramom, priđoše mu vodeći sveštenici, znalci Svetog pisma i starešine,
MAR 11:28 pa ga upitaše: „U čije ime činiš ovo? Ko te je ovlastio da činiš ovakve stvari?“
MAR 11:29 Isus im odgovori: „Postaviću i ja vama jedno pitanje i ako mi odgovorite, odgovoriću i ja vama odakle mi vlast da činim ova dela.
MAR 11:30 Odakle je Jovan dobio pravo da krštava? S neba ili od ljudi? Odgovorite mi!“
MAR 11:31 Oni su umovali među sobom i govorili: „Ako kažemo ’od Boga’, reći će nam: ’Zašto mu onda niste verovali?’
MAR 11:32 A šta ako kažemo da je od čoveka?“ Ipak, bojali su se naroda, jer su svi bili ubeđeni da je Jovan zaista bio prorok.
MAR 11:33 Oni odgovoriše Isusu: „Ne znamo.“ Isus im odgovori: „Ni ja vama neću reći u čije ime činim ovo.“
MAR 12:1 Isus poče da im govori u pričama: „Bio neki čovek koji je posadio vinograd, ogradio ga ogradom, iskopao u njemu jamu za muljanje grožđa, i sagradio kulu. Onda je vinograd iznajmio vinogradarima i otputovao.
MAR 12:2 U vreme berbe je poslao jednog slugu vinogradarima da uzme od njih deo vinogradskog roda.
MAR 12:3 No, vinogradari uhvate slugu, pretuku ga i praznih ruku ga vrate.
MAR 12:4 Vlasnik pošalje vinogradarima drugog slugu, ali oni ovome razbiju glavu i narugaju mu se.
MAR 12:5 Vlasnik posla i trećeg slugu, ali ovoga ubiše. Tako bi i sa mnogim drugima: jedne pretukoše, a druge pobiše.
MAR 12:6 Vlasnik je imao još i voljenog sina. Na kraju je poslao i njega govoreći: ’Mog sina će poštovati.’
MAR 12:7 Ali vinogradari rekoše jedan drugome: ’Ovo je naslednik. Hajde da ga ubijemo, pa će nasledstvo biti naše!’
MAR 12:8 Vinogradari ga uhvate i ubiju, i mrtvog ga izbace izvan vinograda.
MAR 12:9 Šta će preduzeti vlasnik vinograda? Doći će i pogubiti te vinogradare, a vinograd će dati drugima.
MAR 12:10 Zar ne čitate u Pismu: ’Kamen što su zidari odbacili, postade kamen ugaoni;
MAR 12:11 od Gospoda ovo beše i to je divno u našim očima’?“
MAR 12:12 Oni su onda gledali da ga uhvate, ali su se bojali naroda, jer su znali da je [Isus] ispričao priču zbog njih. Stoga su ga ostavili i otišli.
MAR 12:13 Zatim su ovi poslali Isusu neke od fariseja i irodovce da ga uhvate u reči.
MAR 12:14 Došli su i rekli mu: „Učitelju, znamo da govoriš istinu i da po istini učiš o putu Božijem, da nikome ne ugađaš, jer ne praviš razlike među ljudima, nego po istini učiš Božijem putu. Da li je dopušteno davati porez caru ili ne? Treba li da dajemo ili ne?“
MAR 12:15 Ali [Isus] je prozreo njihovu dvoličnost, pa im je rekao: „Zašto me iskušavate? Donesite mi jedan srebrnjak da ga pogledam.“
MAR 12:16 Oni donesoše. Isus ih upita: „Čiji je ovo lik i natpis?“ Oni odgovore: „Carev.“
MAR 12:17 Isus im reče: „Onda dajte caru carevo, a Bogu Božije.“ I divili su mu se.
MAR 12:18 Tada su sadukeji, koji govore da nema vaskrsenja, pristupili Isusu sa pitanjem:
MAR 12:19 „Učitelju, Mojsije nam je napisao: ’Ako neki čovek umre i iza sebe ostavi ženu, a nema dece, onda neka se njegov brat oženi udovicom i podigne potomstvo svome bratu.’
MAR 12:20 Bilo tako sedmoro braće. Prvi se oženi, ali umre ne ostavivši za sobom potomstva.
MAR 12:21 Onda drugi brat oženi udovicu, ali i on umre ne ostavivši potomstva za sobom. Isto je bilo i sa trećim bratom.
MAR 12:22 Uglavnom, nijedan od ove sedmorice nije ostavio potomstvo za sobom. Na kraju umre i žena.
MAR 12:23 Kad prilikom vaskrsenja budu vaskrsli, kome će pripasti žena, budući da su sedmorica bila njome oženjena?“
MAR 12:24 Isus im reče: „Niste li u zabludi, zbog toga što ne poznajete ni Pismo ni silu Božiju?
MAR 12:25 Jer, kad mrtvi budu vaskrsli, neće se ni ženiti ni udavati, nego će biti kao anđeli na nebesima.
MAR 12:26 A što se tiče vaskrsenja mrtvih, zar niste čitali u Mojsijevoj knjizi, gde se govori o grmu [koji ne sagoreva]? Tu je Bog rekao Mojsiju: ’Ja sam Bog Avrahamov, Bog Isakov i Bog Jakovljev.’
MAR 12:27 On nije Bog mrtvih, nego živih. Vi se grdno varate!“
MAR 12:28 Tada je prišao jedan od znalaca Svetoga pisma koji je slušao kako raspravljaju. Videvši da im je Isus dobro odgovorio, upitao ga je: „Koja Božija zapovest je važnija od svih [drugih]?“
MAR 12:29 Isus mu odgovori: „Najvažnija je: ’Čuj, Izrailju! Gospod, Bog naš, jedini je Gospod.
MAR 12:30 Zato, voli Gospoda, Boga svoga, svim srcem svojim, svom dušom svojom, svim umom svojim i svom snagom svojom.’
MAR 12:31 A druga zapovest je: ’Voli bližnjega svoga kao samoga sebe.’ Nijedna druga zapovest nije važnija od ovih dveju.“
MAR 12:32 Reče mu znalac Svetog pisma: „Tako je, učitelju. Istina je to što si rekao da je on jedini [Bog] i da osim njega nema drugog [Boga],
MAR 12:33 te da [Boga] treba voleti svim svojim srcem, svim svojim razumom i svom svojom snagom, kao i da treba voleti bližnjega svoga kao samoga sebe. To je važnije od svih žrtava svespalnica i [drugih] žrtava.“
MAR 12:34 Isus je video da je čovek razumno odgovorio, pa mu je rekao: „Nisi daleko od Carstva Božijeg.“ Posle ovoga se niko više nije usuđivao da ga zapita štogod.
MAR 12:35 Kad je jednom prilikom Isus poučavao u hramu, zapitao je prisutne: „Kako to da znalci Svetog pisma govore da će Hristos biti Davidov Sin?
MAR 12:36 Naime, sam David je, posredstvom Svetoga Duha, rekao: ’Reče Gospod Gospodu mome: „Sedi meni s moje desne strane, dok dušmane ne položim tvoje, za tvoje noge podnožje da budu.“’
MAR 12:37 Ako ga sam David naziva Gospodom, kako onda može da bude njegov sin?“ Mnogi narod ga je rado slušao.
MAR 12:38 Izlažući svoje učenje, rekao je: „Čuvajte se znalaca Svetog pisma. Oni vole da idu u dugačkim odorama, i da ih narod sa uvažavanjem pozdravlja po trgovima.
MAR 12:39 Biraju prva sedišta u sinagogama i pročelja na gozbama.
MAR 12:40 Oni osiromašuju udovičke kuće, i to pod izgovorom dugih molitava. Zato će biti strože osuđeni.“
MAR 12:41 Isus je seo u hramu kod kovčega za priloge i posmatrao narod kako ubacuje novac u hramsku blagajnu. Mnogi bogati ljudi su stavljali mnogo novca.
MAR 12:42 Onda dođe jedna siromašna udovica i ubaci dva mala bakarna novčića, što je oko jedan dinar.
MAR 12:43 Isus pozva svoje učenike i reče im: „Zaista vam kažem da je ova siromašna udovica stavila u kovčeg više od svih drugih,
MAR 12:44 jer su svi dali priloge od svog izobilja, a ona je od svoje neimaštine stavila sve što je imala, sav svoj imetak.“
MAR 13:1 Dok je [Isus] izlazio iz hrama, reče mu jedan od njegovih učenika: „Učitelju, pogledaj ovo divno kamenje! Kako su predivne ove građevine!“
MAR 13:2 Isus mu odgovori: „Vidiš li ove velike građevine? Neće ovde ostati ni kamen na kamenu, koji se neće porušiti.“
MAR 13:3 Kada je Isus sedeo na Maslinskoj gori, nasuprot hramu, upitaju ga nasamo Petar, Jakov, Jovan i Andrija:
MAR 13:4 „Reci nam, kada će se ovo dogoditi i šta će biti znak da je došao kraj svemu ovome?“
MAR 13:5 Isus poče da im govori: „Pazite da vas ko ne zavede!
MAR 13:6 Mnogi će doći u moje ime govoreći: ’Ja sam taj!’ te će mnoge zavesti.
MAR 13:7 A kada čujete da se vode ratovi i da se šire glasine o predstojećim ratovima, ne plašite se, jer sve to mora da se dogodi, ali to još nije kraj.
MAR 13:8 Podići će se narod na narod i carstvo na carstvo; biće zemljotresa po raznim mestima i gladi. Ovo je tek početak nevolja.
MAR 13:9 Ali vi pazite: predavaće vas sudovima i tući po sinagogama. Izvodiće vas pred namesnike i careve radi mene, da svedočite.
MAR 13:10 Prvo treba da se Radosna vest objavi svim narodima.
MAR 13:11 A kad vas odvedu i predaju na sud, nemojte se unapred brinuti šta ćete reći, nego govorite ono što će vam se tog časa dati, jer nećete vi govoriti nego Sveti Duh [kroz vas].
MAR 13:12 Brat će brata predati da se pogubi i otac svoje dete, ustaće deca na svoje roditelje i ubijaće ih.
MAR 13:13 Svi će vas mrzeti radi mog imena, ali ko istraje do kraja, biće spasen.
MAR 13:14 A kad vidite da ’strašno bogohulstvo’ stoji gde ne treba – ko čita neka razume! – tada stanovnici Judeje neka beže u brda.
MAR 13:15 Ko se nađe na krovu neka ne silazi i ne ulazi u kuću da uzme što iz kuće,
MAR 13:16 i ko se nađe u polju neka se ne vraća da uzme svoj ogrtač.
MAR 13:17 Jao trudnicama i dojiljama u te dane!
MAR 13:18 Molite se da se to ne dogodi u zimu,
MAR 13:19 jer će u te dane nastati takva nevolja kakve nije bilo od početka stvorenja, koje je Bog stvorio, pa do danas, niti će je više biti.
MAR 13:20 I da Gospod nije odlučio da skrati broj tih dana, niko se ne bi spasao; ali zbog izabranih, onih koje je izabrao, on će skratiti broj tih dana.
MAR 13:21 Ako vam tada neko kaže: ’Evo, Hristos je ovde!’ ili ’Eno ga tamo!’, ne verujte!
MAR 13:22 Jer će se pojaviti lažni Hristosi i lažni proroci i učiniće znakove i čuda, da zavedu, ako je moguće, i izabrane.
MAR 13:23 Ali vi pazite; sve sam vam unapred kazao.
MAR 13:24 Ali u te dane posle te nevolje: ’sunce će potamneti, a mesec neće više svetleti;
MAR 13:25 zvezde će sa neba padati, i sile se nebeske uzdrmati.’
MAR 13:26 Tada će ugledati Sina Čovečijeg kako dolazi na oblacima sa velikom silom i slavom.
MAR 13:27 On će onda poslati anđele i sabraće izabrane sa četiri strane sveta, sa kraja zemlje do nakraj neba.
MAR 13:28 Poučite se na primeru smokve. Kada njena grana omekša i lišće potera, tada znate da je leto na pragu.
MAR 13:29 Tako i vi, kad vidite da se to dešava, znajte da je [on] blizu, pred vratima.
MAR 13:30 Zaista vam kažem da ovaj naraštaj neće proći dok se sve ovo ne dogodi.
MAR 13:31 Nebo i zemlja će proći, ali moje reči neće proći.
MAR 13:32 A koji je to dan i čas, to niko ne zna, ni anđeli na nebu, pa ni sam Sin, već samo Otac.
MAR 13:33 Pazite i bdite, jer ne znate kada je to vreme.
MAR 13:34 To je kao kada neki čovek krene na put, a kuću preda na upravu slugama. Zatim svakome odredi njegovo zaduženje, a vrataru zapovedi da čuva stražu.
MAR 13:35 Bdite, stoga, jer ne znate kada Gospodar kuće dolazi: da li uveče ili u ponoć; da li kad prvi petlovi zakukuriču ili ujutro,
MAR 13:36 da vas, ako iznenada dođe, ne zatekne da spavate.
MAR 13:37 A što vama govorim, svima govorim: bdite!“
MAR 14:1 Bilo je još dva dana do [praznika] Pashe i Beskvasnih hlebova. Vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma gledali su kako da Isusa na prevaru uhvate i ubiju.
MAR 14:2 Ali rekoše: „Samo da ne bude na praznik, da se narod ne bi pobunio.“
MAR 14:3 Kad je boravio u Vitaniji i sedeo za stolom u kući Simona gubavca, dođe neka žena s posudom od alabastra sa skupocenim mirisnim uljem od pravog narda. Razbila je posudu i izlila ulje na Isusovu glavu.
MAR 14:4 Neki od učenika su negodovali, govoreći među sobom: „Zašto se ovo mirisno ulje tako nemilice rasipa?
MAR 14:5 To ulje je moglo da se proda za više od tri stotine srebrnjaka i da se da siromasima.“ Zato su je prekorili.
MAR 14:6 Ali Isus reče: „Ostavite je! Zašto joj stvarate neprijatnosti? Ona mi je učinila dobro delo.
MAR 14:7 Jer siromahe ćete uvek imati sa sobom, te im možete iskazivati dobra dela kad god hoćete, a mene nećete imati uvek.
MAR 14:8 Ona je učinila što je mogla; izlivši mirisno ulje na mene, unapred je pripremila moje telo za pogreb.
MAR 14:9 Zaista vam kažem, gde god se širom sveta bude propovedala Radosna vest, reći će se i ovo što je ona učinila, za sećanje na nju.“
MAR 14:10 Juda Iskariot, jedan od Dvanaestorice, ode vodećim sveštenicima da im izda Isusa.
MAR 14:11 Oni su se obradovali kada su to čuli, pa su mu obećali da će mu dati novac. Juda je od tada tražio zgodnu priliku da izda Isusa.
MAR 14:12 A na prvi dan praznika Beskvasnih hlebova, kada se klalo pashalno jagnje, učenici rekoše Isusu: „Gde želiš da odemo, da ti pripremimo i da jedeš pashalnu večeru?“
MAR 14:13 Isus posla dva svoja učenika i reče im: „Idite u grad. Tamo će vas sresti čovek koji nosi krčag s vodom. Vi pođite za njim,
MAR 14:14 pa u koju kuću uđe, vi recite vlasniku kuće: ’Učitelj pita: „Gde je gostinska soba u kojoj ću sa svojim učenicima jesti pashalnu večeru?“’
MAR 14:15 On će vam pokazati veliku sobu na spratu, opremljenu i uređenu. Tamo nam pripremite [večeru].“
MAR 14:16 Učenici krenu i dođu u grad. Tamo su našli sve onako kako im je Isus rekao, te pripreme za Pashu.
MAR 14:17 Uveče je Isus došao sa Dvanaestoricom.
MAR 14:18 Dok su večerali, Isus reče: „Zaista vam kažem da će me izdati jedan od vas koji jedete sa mnom.“
MAR 14:19 Oni počeše da se žaloste i da ga pitaju: „Da nisam ja taj?“
MAR 14:20 A [Isus] im odgovori: „To je jedan od Dvanaestorice, koji umače sa mnom hleb u zdelu.
MAR 14:21 Doduše, Sin Čovečiji odlazi [u smrt] kao što je u Svetom pismu napisano za njega, ali teško onom čoveku koji ga izdaje! Tom čoveku bi bilo bolje da se nije ni rodio.“
MAR 14:22 Dok su jeli, [Isus] uze hleb, izreče blagoslov, razlomi ga i dade im. Rekao je: „Uzmite, ovo je moje telo.“
MAR 14:23 Zatim je uzeo čašu, zahvalio [Bogu], pružio im je, pa su svi pili iz nje.
MAR 14:24 Rekao im je: „Ovo je krv moja, krv saveza, koja se proliva za mnoge.
MAR 14:25 Zaista vam kažem: neću više piti vina od roda loze, do onoga dana kada ću piti novo [vino] u Carstvu Božijem.“
MAR 14:26 Zatim su otpevali hvalospeve i zaputili se ka Maslinskoj gori.
MAR 14:27 Isus im reče: „Svi ćete se vi okrenuti od mene, jer je napisano: ’Udariću pastira, i ovce će se razbežati.’
MAR 14:28 Ali kada vaskrsnem, otići ću pre vas u Galileju.“
MAR 14:29 Petar mu reče: „Ako se i svi okrenu od tebe, ja neću.“
MAR 14:30 A Isus mu reče: „Zaista ti kažem da ćeš me se ti tri puta odreći danas, još ove noći, i to pre no što se petao dva puta oglasi.“
MAR 14:31 No Petar je još upornije tvrdio: „Neću te se odreći, čak i ako treba da umrem sa tobom!“ Tako su rekli i svi učenici.
MAR 14:32 Došli su na mesto koje se zove Getsimanija. [Isus] reče svojim učenicima: „Sedite ovde dok se pomolim.“
MAR 14:33 Sa sobom je poveo Petra, Jakova i Jovana i tada su ga obuzeli duboki nemir i teskoba.
MAR 14:34 Tada im reče: „Duša mi je nasmrt tužna. Ostanite ovde i bdite.“
MAR 14:35 Onda je otišao malo dalje, pa je pao na zemlju i molio se da ga, ako je moguće, mimoiđe čas [stradanja].
MAR 14:36 Govorio je: „Ava, Oče, tebi je sve moguće. Ukloni ovu čašu [stradanja] od mene! Ali neka ne bude kako ja hoću, nego kako ti hoćeš.“
MAR 14:37 Kada se vratio k učenicima, našao ih je kako spavaju. Zato je rekao Petru: „Simone, spavaš? Zar nisi ni jedan sat mogao da probdiš?
MAR 14:38 Bdite i molite se da ne padnete u iskušenje; duh je, naime, voljan, ali je telo slabo.“
MAR 14:39 Zatim je ponovo otišao i pomolio se istim rečima.
MAR 14:40 Kad se vratio, ponovo ih je zatekao kako spavaju, jer su im se oči sklapale. Nisu znali šta da mu odgovore.
MAR 14:41 Kad je [Isus] došao treći put, rekao im je: „Stalno spavate i počivate. Dosta! Došao je čas! Evo, Sin Čovečiji će biti predat u ruke grešnicima.
MAR 14:42 Ustanite! Hajdemo! Evo, približio se moj izdajnik.“
MAR 14:43 Dok je [Isus] još govorio, dođe Juda, jedan od Dvanaestorice, i sa njim rulja sa mačevima i toljagama. Njih su poslali vodeći sveštenici, znalci Svetog pisma i starešine.
MAR 14:44 [Isusov] izdajnik im je dao znak: „Koga poljubim, taj je. Uhvatite ga i odvedite pod stražom!“
MAR 14:45 On odmah priđe i reče: „Učitelju!“ I poljubi ga.
MAR 14:46 Tada navališe na Isusa i uhvatiše ga.
MAR 14:47 Jedan od Isusovih učenika, koji je tu stajao, potegao je mač, udario Prvosveštenikovog slugu i odsekao mu uho.
MAR 14:48 Isus im reče: „Zar sam ja odmetnik, pa ste sa mačevima i toljagama izašli da me uhvatite?
MAR 14:49 Svaki dan sam provodio sa vama u hramu i poučavao, i niste me uhvatili. Ali tako treba da se ispune [reči] Pisma.“
MAR 14:50 Tada su ga svi učenici ostavili i pobegli.
MAR 14:51 Tu je bio i neki mladić, Isusov sledbenik, koji je bio ogrnut samo platnom.
MAR 14:52 Njega su uhvatili, ali je on ostavio platno i pobegao go.
MAR 14:53 Isusa su odveli Prvosvešteniku, a tamo su se okupili i svi vodeći sveštenici, starešine i znalci Svetog pisma.
MAR 14:54 Petar ga je pratio izdaleka do Prvosveštenikovog dvora, gde je seo sa stražarima i grejao se kod vatre.
MAR 14:55 Tada su vodeći sveštenici i celo Veliko veće tražili dokaz protiv Isusa da bi ga pogubili, ali nisu našli ništa.
MAR 14:56 Naime, mnogi su lažno svedočili protiv njega, ali se svedočenja nisu podudarala.
MAR 14:57 Onda su ustali neki i lažno svedočili protiv Isusa, govoreći:
MAR 14:58 „Čuli smo da je on rekao: ’Srušiću ovaj hram sagrađen ljudskom rukom i za tri dana podići drugi koji neće biti sagrađen ljudskom rukom.’“
MAR 14:59 Ali ni ovde se njihova svedočenja nisu podudarala.
MAR 14:60 Tada je Prvosveštenik ustao pred svima i upitao Isusa: „Zar ništa ne odgovaraš na to što ovi svedoče protiv tebe?“
MAR 14:61 Ali [Isus] je ćutao i nije ništa odgovorio. Prvosveštenik ga ponovo upita: „Jesi li ti Hristos, Sin [Boga] blagoslovenoga?“
MAR 14:62 „Jesam – odgovori Isus. A vi ćete videti Sina Čovečijeg kako sedi s desne strane Svesilnoga i dolazi na oblacima nebeskim.“
MAR 14:63 Na to Prvosveštenik razdera svoju odeću i reče: „Zar su nam potrebni drugi svedoci?
MAR 14:64 Čuli ste bogohuljenje! Kako vam se to čini?“ Svi su presudili da je zaslužio smrt.
MAR 14:65 Tada su neki počeli da pljuju na njega i da mu pokrivaju lice, da ga udaraju pesnicama i govore mu: „Proreci!“ Stražari su ga takođe šamarali.
MAR 14:66 Dok je Petar bio u dvorištu, došla je jedna od Prvosveštenikovih sluškinja.
MAR 14:67 Kada je spazila Petra kako se greje, pogledala ga je i rekla: „I ti si bio sa Isusom iz Nazareta!“
MAR 14:68 No, on to poreče: „Niti znam, niti razumem o čemu govoriš!“ Rekavši to izađe u predvorje. Uto se oglasi petao.
MAR 14:69 Međutim, sluškinja je i tamo opazila Petra, pa je opet počela da govori onima što su tu stajali: „I ovaj je jedan od njih!“
MAR 14:70 Ali Petar je i dalje to poricao. Malo kasnije su mu i drugi rekli: „Zaista, i ti si jedan od njih, jer si Galilejac!“
MAR 14:71 Petar stade da se proklinje i zaklinje: „Ne poznajem tog čoveka o kome govorite!“
MAR 14:72 Uto se oglasi petao po drugi put. Petar se tada setio Isusovih reči: „Pre nego što se petao dva puta oglasi, triput ćeš me se odreći.“ I on stade da plače.
MAR 15:1 A čim je svanulo, donesoše odluku vodeći sveštenici sa starešinama, znalcima Svetog pisma i celim Velikim većem. Svezali su Isusa i izručili ga Pilatu.
MAR 15:2 Pilat ga upita: „Jesi li ti Car judejski?“ Isus mu odgovori: „Ti to kažeš.“
MAR 15:3 Vodeći sveštenici optuživali su ga za mnoge stvari.
MAR 15:4 Pilat ponovo zapita Isusa: „Zar nemaš ništa da odgovoriš? Gledaj za šta te sve optužuju!“
MAR 15:5 Isus nije ništa odgovorio, tako da se Pilat čudio.
MAR 15:6 [Pilat] je za svaki praznik oslobađao jednog zatvorenika koga je narod tražio.
MAR 15:7 U okovima je tada bio neki Varava, zajedno sa pobunjenicima koji su u buni počinili ubistvo.
MAR 15:8 Narod je došao i tražio od Pilata da im učini ono što je običavao da čini.
MAR 15:9 On ih je upitao: „Hoćete li da vam oslobodim Cara judejskog?“
MAR 15:10 Znao je, naime, da su mu vodeći sveštenici predali Isusa iz zavisti.
MAR 15:11 Međutim, vodeći sveštenici podgovoriše narod da traže da im radije oslobodi Varavu.
MAR 15:12 Pilat ih je ponovo upitao: „Šta da učinim sa onim koga nazivate Carem judejskim?“
MAR 15:13 A oni povikaše: „Razapni ga!“
MAR 15:14 Međutim, Pilat im reče: „A kakvo je zlo učinio?“ No oni su još glasnije povikali: „Razapni ga!“
MAR 15:15 Želeći da udovolji narodu, Pilat je oslobodio Varavu, a Isusa je predao da ga izbičuju i da ga razapnu na krst.
MAR 15:16 Vojnici su ga, potom, odveli u unutrašnje dvorište palate, to jest u pretorijum, i okupili celu četu.
MAR 15:17 Zaogrnuli su Isusa skerletnim ogrtačem, opleli trnov venac i stavili mu [na glavu].
MAR 15:18 Onda su počeli da ga pozdravljaju: „Zdravo, Care judejski!“
MAR 15:19 Udarali su ga trskom po glavi, pljuvali ga i klanjali mu se prigibajući kolena.
MAR 15:20 Kada su mu se narugali, skinuli su sa njega skerletni ogrtač, obukli mu njegovu odeću, i odveli ga da ga razapnu.
MAR 15:21 Neki čovek po imenu Simon iz Kirine, otac Aleksandrov i Rufov, prolazio je tuda vraćajući se sa polja. Njega su naterali da mu ponese krst.
MAR 15:22 Isusa su odveli na mesto koje se zove Golgota, što u prevodu znači „Mesto lobanje“.
MAR 15:23 Nudili su mu vino pomešano sa smirnom, ali je on to odbio.
MAR 15:24 Zatim su ga razapeli, a njegovu odeću su podelili među sobom bacajući kocku za nju, da se vidi ko će šta uzeti.
MAR 15:25 Bilo je devet sati ujutro kada su ga razapeli.
MAR 15:26 Tu je bio i natpis na kojem je pisala njegova krivica: „Car judejski“.
MAR 15:27 Sa njim su razapeli i dva odmetnika, jednog s njegove desne strane, a drugog s leve strane.
MAR 15:28 Time se ispunilo ono što je zapisano u Svetom pismu: „U zločince ga ubrojiše.“
MAR 15:29 Prolaznici su ga vređali i klimali svojim glavama, govoreći: „Ua, ti što rušiš hram i za tri dana ga podižeš,
MAR 15:30 spasi samoga sebe, pa siđi s krsta!“
MAR 15:31 Slično su mu se rugali i vodeći sveštenici sa znalcima Svetog pisma. Govorili su među sobom: „Druge je spasao, a ne može da spase samog sebe!
MAR 15:32 Hristos, izrailjski Car! Neka siđe sad s krsta, da vidimo i poverujemo!“ Tako su ga vređali i oni koji su bili razapeti sa njim.
MAR 15:33 U podne nasta tama po svoj zemlji, sve do tri sata.
MAR 15:34 Oko tri sata popodne, Isus vrlo glasno povika: „Eloi, Eloi, lema savahtani?!“, što u prevodu znači: „Bože moj, Bože moj, zašto si me ostavio?!“
MAR 15:35 A neki koji su tu stajali, čuli su ovo, pa su rekli: „Vidi, doziva Iliju!“
MAR 15:36 Jedan čovek je otrčao i natopio sunđer kiselim vinom, pa ga je natakao na trsku i nudio Isusu da pije, govoreći: „Čekajte da vidimo hoće li doći Ilija da ga skine [sa krsta]!“
MAR 15:37 A Isus vrlo glasno povika i izdahnu.
MAR 15:38 Hramska zavesa se rascepi na dvoje od gore do dole.
MAR 15:39 A [rimski] kapetan koji je stajao nasuprot njega, videvši kako je [Isus] izdahnuo, reče: „Ovaj čovek je zaista bio Božiji Sin!“
MAR 15:40 Tu su bile i neke žene koje su posmatrale izdaleka. Među njima su bile Marija Magdalena i Marija, majka Jakova Mlađeg i Josije, i Saloma.
MAR 15:41 One su ga pratile i brinule se o njemu dok je bio u Galileji. Tu su bile i mnoge druge žene koje su s njim došle u Jerusalim.
MAR 15:42 Došlo je veče. Pošto je bio dan Pripreme, to jest, dan uoči subote,
MAR 15:43 Josif iz Arimateje, ugledni član [Velikog] veća, koji je očekivao Carstvo Božije, odvaži se, dođe pred Pilata i zatraži od njega Isusovo telo.
MAR 15:44 Pilatu je bilo čudno da je [Isus] već umro, pa je pozvao kapetana i upitao ga koliko dugo je Isus mrtav.
MAR 15:45 Kada ga je kapetan upoznao sa stanjem, Pilat je dao mrtvo telo Josifu.
MAR 15:46 Josif je kupio laneno platno, skinuo telo [sa krsta], umotao ga u platno i položio u grobnicu koja je bila usečena u steni. Onda je navalio kamen na ulaz u grobnicu.
MAR 15:47 Marija Magdalena i Marija, [majka] Josijina, su videle mesto gde je [Isus] bio sahranjen.
MAR 16:1 Kad je prošla subota, Marija Magdalena, i Marija, majka Jakovljeva, i Saloma, kupiše mirise da bi otišle i pomazale Isusovo telo.
MAR 16:2 A u nedelju, rano ujutro, čim je izašlo sunce, dođoše do groba,
MAR 16:3 pa rekoše jedna drugoj: „Ko će nam otkotrljati kamen s vrata groba?“
MAR 16:4 Kada su pogledale, videle su da je kamen već otkotrljan. A kamen je bio veoma veliki.
MAR 16:5 Ušavši u grob, ugledale su nekog mladića obučenog u belu odeću, kako sedi s desne strane. Žene pretrnuše.
MAR 16:6 Ali on im reče: „Ne bojte se! Vi tražite Isusa Nazarećanina koga su razapeli. On nije ovde, vaskrsao je. Evo, ovo je mesto gde je bio položen.
MAR 16:7 Nego, idite i recite njegovim učenicima i Petru da on ide pred vama u Galileju; onde ćete ga videti, baš kao što vam je rekao.“
MAR 16:8 One izađoše iz groba i pobegoše, jer su bile van sebe od straha. Nikome nisu ništa rekle, jer su bile uplašene.
MAR 16:9 Rano u nedelju, kada je Isus vaskrsao, javio se prvo Mariji iz Magdale, iz koje je bio isterao sedam zlih duhova.
MAR 16:10 Ona je otišla i rekla to onima koji su nekad bili sa njim, a sada su tugovali i oplakivali ga.
MAR 16:11 Kad su čuli da je živ i da ga je ona videla, nisu poverovali.
MAR 16:12 Posle toga, Isus se javi u drugom obličju dvojici učenika na putu prema selu.
MAR 16:13 Oni odu, te jave ostalima, ali ni njima nisu verovali.
MAR 16:14 Kasnije se javio i Jedanaestorici, dok su bili na obedu. Ukorio ih je zbog njihovog neverovanja i tvrdoglavosti, zato što nisu poverovali onima koji su ga videli vaskrslog.
MAR 16:15 Onda im reče: „Idite po svemu svetu i objavite Radosnu vest svim ljudima.
MAR 16:16 Ko poveruje i krsti se, biće spasen, a ko ne poveruje, biće osuđen.
MAR 16:17 Ovo su znaci koji će pratiti one koji veruju: u moje ime izgoniće zle duhove; govoriće novim jezicima;
MAR 16:18 zmije će podizati rukama, a ako popiju što smrtonosno, neće im naškoditi; polagaće ruke na bolesnike i oni će ozdravljati.“
MAR 16:19 Kad je sve to izrekao, Gospod Isus je bio vaznet na nebo, gde je seo Bogu s desne strane.
MAR 16:20 A oni su otišli i propovedali svuda. Gospod im je pomagao i preko njih potvrđivao svoju reč znacima koji su je pratili.
LUK 1:1 Pošto su već mnogi preduzeli da opišu događaje koji su se ispunili među nama,
LUK 1:2 onako kako su nam preneli oni koji su od početka bili očevici i sluge [Božije] reči,
LUK 1:3 stoga sam i ja smatrao za shodno, pošto sam sve podrobno od početka ispitao, da ti to napišem po redu, uvaženi Teofile,
LUK 1:4 da se uveriš u verodostojnost onoga čemu si poučen.
LUK 1:5 U vreme kada je car Irod vladao nad Judejom, bio je jedan sveštenik po imenu Zaharija. On je pripadao Avijinom redu. Žena mu je vodila poreklo od Arona. Zvala se Jelisaveta.
LUK 1:6 Oboje su bili pravedni pred Bogom, besprekorno živeći po zapovestima i zahtevima Gospodnjim.
LUK 1:7 Dece nisu imali, jer je Jelisaveta bila nerotkinja, a oboje su već bili u poodmaklim godinama.
LUK 1:8 Jednom je Zaharija, po redosledu svog reda, vršio službu u hramu pred Bogom.
LUK 1:9 On je, po svešteničkom običaju, kockom bio izabran da uđe u hram Gospodnji i prinese kad.
LUK 1:10 Dok se kad prinosio, mnogo naroda se molilo u predvorju.
LUK 1:11 Tada se pojavi anđeo Gospodnji i stade s desne strane kadionog žrtvenika.
LUK 1:12 Zaharija se uznemiri i silno se prepadne ugledavši [anđela].
LUK 1:13 Anđeo mu reče: „Ne boj se, Zaharija! Tvoja molitva je uslišena. Tvoja žena Jelisaveta će ti roditi sina, i ti ćeš mu dati ime ’Jovan’.
LUK 1:14 On će ti biti na radost i veselje i mnogi će se radovati njegovom rođenju.
LUK 1:15 Jer, on će biti veliki pred Gospodom. On neće piti ni vina, ni žestoka pića, a Duhom Svetim biće ispunjen još u majčinoj utrobi.
LUK 1:16 Mnoge će Izrailjce okrenuti Gospodu, njihovom Bogu.
LUK 1:17 Stupaće kao vesnik pred Gospodom, u Ilijinom duhu i sili; da izmiri očeve sa sinovima i da vrati neposlušne na put razboritosti pravedničke, te da pripremi narod za Gospoda.“
LUK 1:18 Zaharija reče anđelu: „Po čemu ću to znati? Ja sam, evo, star čovek, a i moja žena je već zašla u godine.“
LUK 1:19 Anđeo mu odgovori: „Ja sam Gavrilo koji stojim u Božijem prisustvu. Bog me je poslao da govorim s tobom i da ti saopštim ovu radosnu vest.
LUK 1:20 Budući da nisi poverovao mojim rečima, zanemećeš i nećeš moći da govoriš sve do dana kada će se ovo dogoditi. Ovo će se ispuniti u pravo vreme.“
LUK 1:21 A narod koji je čekao Zahariju, čudio se što se on tako dugo zadržao u hramu.
LUK 1:22 Kada je Zaharija izašao iz hrama, nije mogao da im govori. Oni su onda shvatili da je imao viđenje u hramu. Davao im je znakove; nije mogao da govori.
LUK 1:23 Kad je isteklo vreme njegove službe, Zaharija se vratio kući.
LUK 1:24 Nešto nakon toga, njegova žena Jelisaveta zatrudni. Krila se pet meseci, govoreći:
LUK 1:25 „Ovo je Gospod učinio za mene u vreme kada mu se svidelo da ukloni moju sramotu pred ljudima.“
LUK 1:26 A šestog meseca, Bog pošalje anđela Gavrila u galilejski grad Nazaret
LUK 1:27 devojci po imenu Marija. Ona je bila isprošena za čoveka koji se zvao Josif, poreklom iz loze [cara] Davida.
LUK 1:28 Došavši k njoj, rekao je: „Raduj se, ti kojoj je iskazana milost! Gospod je s tobom!“
LUK 1:29 Marija se smete na te reči i poče da razmišlja: kakav je ovo pozdrav?
LUK 1:30 Anđeo nastavi: „Ne boj se, Marija, jer si našla milost pred Bogom.
LUK 1:31 I evo, zatrudnećeš i rodićeš sina, pa ćeš mu dati ime ’Isus’.
LUK 1:32 On će biti silan i zvaće ga ’Sin Svevišnjega’. Njemu će Gospod Bog predati presto njegovoga oca Davida.
LUK 1:33 On će doveka vladati nad potomstvom Jakovljevim i njegovom Carstvu neće biti kraja.“
LUK 1:34 Marija upita anđela: „Po čemu ću to znati, kad još nisam udata?“
LUK 1:35 Anđeo joj odgovori: „Duh Sveti će sići na tebe i sila Svevišnjeg će te oseniti. Zato će to dete biti sveto i zvaće se ’Sin Božiji’.
LUK 1:36 A evo i tvoja rođaka Jelisaveta nosi sina u svojoj starosti. Ona je već u šestom mesecu, a nju su nazivali nerotkinjom.
LUK 1:37 Bogu ništa nije nemoguće.“
LUK 1:38 Marija reče: „Evo služiteljke Gospodnje, neka mi bude kako si rekao.“ Anđeo tada ode od nje.
LUK 1:39 Tih dana, Marija se spremi i žurno ode u grad Judin.
LUK 1:40 Ušla je u Zaharijinu kuću i pozdravila Jelisavetu.
LUK 1:41 Kad je Jelisaveta čula Marijin pozdrav, zaigra dete u njenoj utrobi i Sveti Duh je ispuni,
LUK 1:42 te ona uskliknu: „O, najblagoslovenija među ženama, blagosloven je plod utrobe tvoje!
LUK 1:43 Čime sam to zaslužila da majka moga Gospoda dođe k meni?
LUK 1:44 Jer, čim sam čula tvoj pozdrav, od radosti zaigra dete u mojoj utrobi.
LUK 1:45 Blažena je ona koja je poverovala da će se ispuniti što joj Gospod reče.“
LUK 1:46 Onda Marija reče: „Veliča duša moja Gospoda,
LUK 1:47 veseli se duh moj Bogu, mome Spasitelju,
LUK 1:48 jer pogleda na poniznost svoje sluškinje. Evo, od sada će me svi naraštaji zvati blaženom;
LUK 1:49 jer velika je dela Svesilni učinio po meni, sveto je ime njegovo!
LUK 1:50 Milost je njegova nad onima što ga poštuju, od kolena do kolena.
LUK 1:51 Moćna dela učini mišicom svojom, rastera uznosite što su puni sebe,
LUK 1:52 zbaci vladare sa prestola i uzvisi ponižene,
LUK 1:53 gladne nasiti dobrima, a bogate bez ičega otpusti.
LUK 1:54 Pridiže Izrailja, slugu svoga, setivši se svoga milosrđa,
LUK 1:55 kako reče precima našim, Avrahamu i njegovom potomstvu doveka.“
LUK 1:56 Marija ostade sa Jelisavetom oko tri meseca, pa se vrati svojoj kući.
LUK 1:57 Dođe vreme da Jelisaveta rodi, i ona rodi sina.
LUK 1:58 Njeni susedi i rođaci su čuli da joj je Gospod bio veoma milostiv, pa su se radovali sa njom.
LUK 1:59 Osmoga dana dođu da obrežu dete. Hteli su da mu daju očevo ime – Zaharija,
LUK 1:60 ali majka reče: „Nikako, ime će mu biti Jovan!“
LUK 1:61 Oni joj rekoše: „Ali, u tvojoj rodbini niko ne nosi to ime.“
LUK 1:62 Onda znakovima upitaju oca da kaže kako bi on hteo da se dete zove.
LUK 1:63 Zaharija zatraži tablicu i napiše: „Njegovo ime je Jovan.“ Svi su se tome čudili.
LUK 1:64 Odjednom, Zaharija poče da govori i da proslavlja Boga.
LUK 1:65 Strah je obuzeo sve njihove susede, tako da se ovo pročulo po celom gorskom kraju Judeje.
LUK 1:66 Svi koji su ovo čuli, razmišljali su o tome pitajući se: „Šta će biti sa ovim detetom?“ Jer je ruka Gospodnja bila sa njim.
LUK 1:67 A Zaharija, otac Jovanov, ispunjen Svetim Duhom, poče da prorokuje:
LUK 1:68 „Blagosloven da je Gospod, Bog Izrailjev, što dođe među svoj narod i otkupi ga.
LUK 1:69 Podiže nam silnoga Spasitelja, od roda Davidova, sluge svoga,
LUK 1:70 kako obeća davno preko svojih svetih proroka:
LUK 1:71 da nas spase od naših dušmana i od ruku onih koji nas mrze;
LUK 1:72 da će iskazati milost precima našim i setiti se svoga svetog saveza,
LUK 1:73 po zakletvi datoj praocu našem Avrahamu, da će nam dati:
LUK 1:74 da mu bez straha služimo, od dušmanske ruke izbavljeni,
LUK 1:75 živeći sveto i pravedno pred njim u sve dane naše.
LUK 1:76 A ti, dete moje, zvaćeš se ’prorok Svevišnjega’, jer ćeš ići pred Gospodom da pripremiš puteve za njega.
LUK 1:77 Ti ćeš dovesti do spoznaje njegov narod da je spasenje u oproštenju njihovih greha,
LUK 1:78 po milostivom srcu Boga našega, od kojeg će nam doći svetlost zore sa visine,
LUK 1:79 da obasja one što žive u tami i pod senkom smrti borave, i da naše stope na put mira usmeri.“
LUK 1:80 Kada je dečak odrastao i duhovno ojačao, otišao je da živi u pustinji, sve do dana kada se pojavio u javnosti izrailjskog naroda.
LUK 2:1 U ono vreme car Avgust je izdao uredbu da se izvrši popis u celom [Rimskom] carstvu.
LUK 2:2 To je bio prvi popis izvršen za vreme Kvirinijeve uprave u Siriji.
LUK 2:3 Svako je otišao da se prijavi u mesto svog porodičnog porekla.
LUK 2:4 Tako i Josif, pošto je poticao iz roda i loze Davidove, ode iz grada Nazareta u Galileji, u Judeju, u Vitlejem, grad Davidov,
LUK 2:5 da se upiše zajedno sa svojom isprošenom ženom Marijom koja je bila trudna.
LUK 2:6 Dok su bili tamo, dođe vreme da se [Marija] porodi.
LUK 2:7 Rodivši svoga sina prvenca, povila ga je i položila u jasle, jer za njih nije bilo mesta u gostionici.
LUK 2:8 A u tom istom kraju su neki pastiri noću, pod vedrim nebom, čuvali stražu kod svojih stada.
LUK 2:9 Anđeo Gospodnji im pristupi i slava Gospodnja ih obasja. Njih obuze veliki strah.
LUK 2:10 Anđeo ih oslovi: „Ne bojte se, jer, evo, javljam vam vest o velikoj radosti za sav narod.
LUK 2:11 Danas vam se u Davidovom gradu rodio Spasitelj! On je Hristos Gospod!
LUK 2:12 A ovo će biti znak za vas: naći ćete novorođenče povijeno u pelene kako leži u jaslama.“
LUK 2:13 Iznenada se uz anđela nađe velika vojska [anđela] sa neba, slaveći Boga i govoreći:
LUK 2:14 „Nek je slava Bogu na visini, a na zemlji [da je] mir među ljudima koji su mu ugodni.“
LUK 2:15 Kad su anđeli otišli od njih na nebo, pastiri rekoše jedan drugom: „Hajdemo u Vitlejem da vidimo o kakvom događaju nas je Gospod obavestio!“
LUK 2:16 Oni požure i nađu Mariju, Josifa i novorođenče gde leži u jaslama.
LUK 2:17 Kad su to videli, preneli su im što im je bilo rečeno za ovo dete.
LUK 2:18 Svi koji su to čuli, divili su se onome što su pastiri rekli.
LUK 2:19 A Marija je zapamtila sve ove reči i u sebi razmišljala o njima.
LUK 2:20 Pastiri se vrate slaveći i hvaleći Boga za sve što su čuli i videli. Bilo je baš onako kako im je bilo rečeno.
LUK 2:21 Navršilo se osam dana od rođenja i dete je trebalo obrezati. Tada su mu dali ime Isus, koje mu je nadenuo anđeo pre njegovog začeća.
LUK 2:22 A kada je, po Mojsijevom Zakonu, trebalo da se izvrši obred očišćenja, Marija i Josif tom prilikom dođu sa detetom u Jerusalim da ga posvete Gospodu,
LUK 2:23 jer u Zakonu Gospodnjem piše: „Neka se svako prvorođeno muško dete posveti Gospodu“ –
LUK 2:24 i da po Zakonu Gospodnjem prinesu žrtvu za očišćenje: dve grlice ili dva golubića.
LUK 2:25 U Jerusalimu je tada živeo neki čovek po imenu Simeun. On je bio pravedan i pobožan čovek, koji je očekivao da nastupi vreme utehe za izrailjski narod. Duh Sveti je bio sa njim
LUK 2:26 i on mu je objavio da neće umreti pre no što vidi Hrista Gospodnjeg.
LUK 2:27 Vođen Duhom, došao je u hram. Kada su roditelji uneli dete Isusa [u hram] da učine sa njim što Zakon nalaže,
LUK 2:28 [Simeun] ga uze u naručje i poče da slavi Boga:
LUK 2:29 „Sada puštaš, [moj] Gospodaru, svoga slugu da u miru ode; tvoja reč je tako ispunjena,
LUK 2:30 jer ja sam tvoje video spasenje
LUK 2:31 što pripravi pred svim narodima:
LUK 2:32 svetlost tvoju da prosvetli narode, slavu tvome narodu Izrailju.“
LUK 2:33 Isusovi otac i majka su bili zadivljeni onim što je bilo rečeno za njega.
LUK 2:34 Tada je Simeun blagoslovio i njih dvoje i rekao njegovoj majci Mariji: „Evo, [Bog] je postavio ovo dete da mnogi od Izrailja padnu i da se mnogi podignu, i da bude znak kome će se suprotstavljati.
LUK 2:35 A tebi samoj će mač probosti dušu, da bi se otkrile misli mnogih srca.“
LUK 2:36 A bila je tu i jedna veoma stara proročica, [po imenu] Ana, Fanuilova ćerka, iz Asirovog plemena. Bila je u braku sedam godina,
LUK 2:37 a sada je kao udovica imala osamdeset četiri godine. Ona nikad nije napuštala hram. Danonoćno je služila [Bogu] uz post i molitvu.
LUK 2:38 I ona je došla u isti čas i počela da slavi Boga i da govori o Isusu svima koji su očekivali da [Bog] otkupi Jerusalim.
LUK 2:39 Kada su Josif i Marija obavili sve što Zakon Gospodnji nalaže, vratili su se u Galileju, u svoj grad Nazaret.
LUK 2:40 A dečak je rastao, jačao i punio se mudrošću, a Božija milost je bila nad njime.
LUK 2:41 Isusovi roditelji su svake godine odlazili gore u Jerusalim za praznik Pashe.
LUK 2:42 Kad mu je bilo dvanaest godina, oni su po svom običaju otišli tamo za praznik.
LUK 2:43 Po završetku prazničnih dana, dok su se oni vraćali kući, dečak Isus se zadržao u Jerusalimu. Njegovi roditelji nisu znali gde je.
LUK 2:44 Misleći da je među saputnicima, putovali su ceo dan, a onda su počeli da ga traže među rodbinom i poznanicima.
LUK 2:45 Pošto ga nisu našli, vratili su se u Jerusalim da ga potraže.
LUK 2:46 Posle tri dana, našli su ga u hramu kako sedi među učiteljima, sluša ih i pita.
LUK 2:47 Svi koji su ga slušali divili su se njegovoj razumnosti i njegovim odgovorima.
LUK 2:48 Kad su ga roditelji ugledali, zapanjili su se. Majka mu reče: „Dete, šta nam to učini?! Evo, ja i tvoj otac svisnusmo od jada tražeći te!“
LUK 2:49 On im odgovori: „Zašto ste me tražili? Zar niste znali da treba da budem u poslu svoga Oca?“
LUK 2:50 No, oni nisu razumeli ono što im je rekao.
LUK 2:51 Onda je sišao s njima i došao u Nazaret, gde im je bio poslušan. Marija je slagala u sebi sve ove reči.
LUK 2:52 A Isus je bivao sve mudriji i zreliji, te sve miliji i Bogu i ljudima.
LUK 3:1 Bila je petnaesta godina vladavine cara Tiverija. Tada je Pontije Pilat upravljao Judejom, Irod je vladao Galilejom, a njegov brat Filip Iturejom i Trahonitidom, dok je Lisanija upravljao Avilinom.
LUK 3:2 Prvosveštenici su bili Ana i Kajafa. U to vreme je Bog pozvao Jovana, Zaharijinog sina, koji je bio u pustinji.
LUK 3:3 Jovan je prošao celu oblast oko reke Jordan propovedajući pokajanje i krštenje radi oproštenja greha.
LUK 3:4 Ovako je, naime, napisano u Knjizi proroka Isaije: „Glas jednog pustinjom odzvanja: ’Put Gospodnji pripravite; drumove za njega poravnajte.
LUK 3:5 Svaka će se dolina ispuniti, spustiće se svaka gora i brežuljak; što je strmo, postaće ravno, što je neravno, postaće glatko,
LUK 3:6 i svaki čovek će videti spasenje Božije.’“
LUK 3:7 Mnogo naroda je dolazilo k Jovanu da ih krsti, ali on im je govorio: „Porode zmijski, ko vam je rekao da bežite pred nadolazećim gnevom [Božijim]?
LUK 3:8 Nego, donesite plodove koji dokazuju pokajanje. I ne govorite u sebi: ’Avraham je naš otac!’, jer vam kažem da Bog može i od ovog kamenja da podigne decu Avrahamu.
LUK 3:9 Već je sekira spremna da u korenu poseče drveta, jer svako drvo koje ne rađa dobar rod, odseca se i baca u vatru.“
LUK 3:10 Narod ga je pitao: „Šta onda da činimo?“
LUK 3:11 Jovan im odgovori: „Ko ima dve košulje, neka da jednu onome ko nema i ko ima hranu neka čini slično.“
LUK 3:12 Došli su i poreznici da se krste, pa su i oni upitali Jovana: „Učitelju, šta mi da činimo?“
LUK 3:13 Jovan im reče: „Ne uzimajte više od onoga što je propisano.“
LUK 3:14 I vojnici ga upitaju: „A šta da činimo mi?“ Jovan im odgovori: „Ne iznuđujte novac ni od koga i nikoga lažno ne optužujte, nego budite zadovoljni svojom platom.“
LUK 3:15 U narodu se probudila nada, pa su se svi pitali o Jovanu: „Da nije on Hristos?“
LUK 3:16 Jovan im svima odgovori: „Ja vas krštavam vodom, ali posle mene dolazi neko ko je moćniji od mene. Ja nisam dostojan da odrešim remenje na njegovoj obući. On će vas krstiti Svetim Duhom i ognjem.
LUK 3:17 U njegovoj ruci je lopata da oveje svoje gumno i da sabere žito u svoju žitnicu, a plevu će spaliti neugasivim ognjem.“
LUK 3:18 Jovan je i na mnogo drugih načina podsticao narod i naveštavao Radosnu vest.
LUK 3:19 A Jovan je javno prekorevao i tetrarha Iroda, zbog toga što je ovaj živeo sa Irodijadom, ženom svoga brata, i zbog svih zlodela koja je počinio.
LUK 3:20 Na sve to, Irod je dodao još jedno zlodelo: bacio je Jovana u tamnicu.
LUK 3:21 Pošto se krstio sav narod, krstio se i Isus. Dok se molio, otvore se nebesa,
LUK 3:22 te Duh Sveti siđe na njega u obliku goluba. Tada se začuo glas sa neba: „Ti si Sin moj voljeni, ti si mi sva radost!“
LUK 3:23 Isus je imao oko trideset godina kada je počeo da deluje. Svet je mislio da je on bio Josifov sin, a potomak: Ilijev,
LUK 3:24 Matatov, Levijev, Melhijev, Janejev, Josifov,
LUK 3:25 Matatijin, Amosov, Naumov, Eslijev, Nangejev,
LUK 3:26 Mâtov, Matatijin, Simeinov, Josihov, Jodin,
LUK 3:27 Johananov, Risin, Zorovaveljov, Salatilov, Nirijev,
LUK 3:28 Melhijev, Adijev, Kosamov, Elmadamov, Irov,
LUK 3:29 Isusov, Eliezerov, Jorimov, Matatov, Levijev,
LUK 3:30 Simeunov, Judin, Josifov, Jonamov, Eliakimov,
LUK 3:31 Melejin, Menin, Matatin, Natanov, Davidov,
LUK 3:32 Jesejev, Ovidov, Vozov, Salin, Nasonov,
LUK 3:33 Aminadavov, Adminov, Arnijev, Esronov, Faresov, Judin,
LUK 3:34 Jakovljev, Isakov, Avrahamov, Tarin, Nahorov,
LUK 3:35 Seruhov, Ragavov, Falekov, Everov, Salin,
LUK 3:36 Kainamov, Arfaksadov, Simov, Nojev, Lamehov,
LUK 3:37 Matusalin, Enohov, Jaredov, Malaleilov, Kainamov,
LUK 3:38 Enosov, Sitov, Adamov, Božiji.
LUK 4:1 Isus se, ispunjen Svetim Duhom, vratio sa Jordana i Duh ga je vodio po pustinji.
LUK 4:2 Tamo ga je đavo iskušavao četrdeset dana. Pošto za to vreme nije ništa jeo, na kraju je ogladneo.
LUK 4:3 Tada mu đavo reče: „Ako si Sin Božiji, reci ovom kamenu da postane hleb.“
LUK 4:4 Isus mu reče: „[U Pismu] je napisano: ’Neće čovek živeti samo od hleba.’“
LUK 4:5 [Đavo] ga odvede na neko visoko mesto i u trenu mu pokaza sva svetska carstva,
LUK 4:6 rekavši mu: „Daću ti vlast nad svim ovim carstvima i svu njihovu slavu, jer je to meni predato i ja ga dajem kome hoću.
LUK 4:7 Sve će ovo biti tvoje, samo ako se pokloniš preda mnom.“
LUK 4:8 Isus mu odgovori: „[U Pismu] je napisano: ’Gospodu Bogu svome klanjaj se, i njemu jedinom služi.’“
LUK 4:9 Onda ga je [đavo] odveo u Jerusalim, postavio ga na vrh hrama i rekao mu: „Ako si Sin Božiji, baci se sa ovoga mesta dole
LUK 4:10 jer je napisano: ’On će zapovediti svojim anđelima da te čuvaju.’
LUK 4:11 I: ’Oni će te poneti na svojim rukama, da nogom ne bi o kamen zapeo.’“
LUK 4:12 Isus mu odgovori: „I ovo piše: ’Ne iskušavaj Gospoda, Boga svoga.’“
LUK 4:13 Kad je završio sa svakim iskušenjem, đavo ga je ostavio za neko vreme.
LUK 4:14 Isus se vratio u Galileju u sili Duha, i glas o njemu se raširio po celom onom kraju.
LUK 4:15 A [Isus] je poučavao po njihovim sinagogama, i svi su ga hvalili.
LUK 4:16 Došao je i u Nazaret, gde je odrastao. U subotu, po svom običaju, ode u sinagogu. Ustao je da čita [iz Svetog pisma].
LUK 4:17 Dali su mu Knjigu proroka Isaije. On razvije svitak i nađe mesto gde piše:
LUK 4:18 „Duh je Gospodnji nada mnom; on me je pomazao da javim Radosnu vest poniznima. On me posla da navestim sužnjima oslobođenje, a slepima povratak vida, da oslobodim potlačene
LUK 4:19 i da najavim godinu pomilovanja Gospodnjeg.“
LUK 4:20 Onda je zamotao svitak knjige, vratio je poslužitelju i seo. Oči sviju u sinagogi bile su uprte u njega.
LUK 4:21 Zatim reče pred svima: „Danas su se, na vaše uši, ispunile ove [reči] Pisma.“
LUK 4:22 Svi su potvrđivali i divili se umilnim rečima koje su silazile sa njegovih usana. Govorili su: „Nije li on Josifov sin?“
LUK 4:23 A Isus im reče: „Vi ćete mi svakako reći ovu poslovicu: ’Lekaru, izleči samoga sebe. Učini i ovde u svom zavičaju čuda za koja smo čuli da si ih učinio u Kafarnaumu.’“
LUK 4:24 Isus nastavi: „Zaista vam kažem: nijedan prorok se nije proslavio u svom zavičaju.
LUK 4:25 Budite uvereni da je bilo mnogo udovica u vreme [proroka] Ilije u Izrailju, kad nebo nije davalo kišu tri godine i šest meseci i kad je nastala glad u celoj zemlji.
LUK 4:26 Ipak, Bog je poslao Iliju samo udovici u Sarepti sidonskoj.
LUK 4:27 A u vreme proroka Jeliseja bilo je u Izrailju mnogo gubavaca, ali nijedan nije bio izlečen od gube, osim Namana Sirca.“
LUK 4:28 Svi u sinagogi uskipeše od besa na ove reči.
LUK 4:29 Onda se podignu i odvedu ga izvan grada do ruba brda na kome je njihov grad sagrađen, s namerom da ga bace dole.
LUK 4:30 Ali Isus prođe između njih i ode.
LUK 4:31 Zatim je sišao u Kafarnaum, grad u Galileji. Tamo je subotom poučavao narod.
LUK 4:32 Ljudi su bili zadivljeni njegovim učenjem, jer je njegova poruka imala silu.
LUK 4:33 U sinagogi je bio neki čovek opsednut nečistim duhom. On kriknu veoma glasno:
LUK 4:34 „Hej, šta ti imaš sa nama, Isuse Nazarećanine?! Ja znam ko si ti: sveti Božiji [poslanik]!“
LUK 4:35 Isus mu pripreti i zapovedi: „Ućuti i izađi iz čoveka!“ Zli duh obori čoveka na zemlju pred svima, te izađe iz njega ne naudivši mu.
LUK 4:36 Ljudi su se našli u čudu, govoreći jedan drugom: „Kakvo je ovo učenje? On vlašću i silom zapoveda nečistim duhovima i oni izlaze!“
LUK 4:37 Glas o Isusu raširio se po celom tom kraju.
LUK 4:38 Otišavši iz sinagoge, došao je u Simonovu kuću. Pošto je Simonovu taštu svladala jaka groznica, zamole [Isusa] da joj pomogne.
LUK 4:39 Isus se nadneo nad njom i naredio da groznica prestane. Groznica je prestala a tašta je zatim ustala i posluživala ih.
LUK 4:40 Kada je sunce bilo na zalasku, narod je pred njega doveo svoje nemoćne, koji su bolovali od raznih bolesti. Isus je položio svoje ruke na svakoga od njih i izlečio ih.
LUK 4:41 I zli duhovi su iz mnogih izlazili, vičući „Ti si Sin Božiji!“ On im je onda strogo branio da nikom ne govore, jer su znali da je on Hristos.
LUK 4:42 Kada je svanulo, [Isus] ode na neko pusto mesto. Međutim, narod ga je tražio. Došli su k njemu i zadržavali ga da ne ode od njih.
LUK 4:43 [Isus] im reče: „Treba i drugim gradovima da propovedam Radosnu vest o Carstvu Božijem, jer sam zbog toga poslat.“
LUK 4:44 I tako je propovedao po judejskim sinagogama.
LUK 5:1 Jednom je Isus stajao kraj Genisaretskog jezera. Narod se oko njega gurao da čuje reč Božiju.
LUK 5:2 Tada je [Isus] spazio dve lađice koje su stajale uz obalu. Ribari nisu bili u njima, nego su ispirali mreže.
LUK 5:3 Ušao je u jednu od njih koja je pripadala Simonu i zamolio ga da otisne malo lađicu od obale. Onda je seo u lađicu i poučavao narod.
LUK 5:4 Kad je prestao da govori, rekao je Simonu: „Otisni se na pučinu, pa tamo bacite mreže za lov.“
LUK 5:5 Simon mu odgovori: „Učitelju, celu noć smo se trudili i ništa nismo ulovili. Ali kad ti kažeš, baciću mreže.“
LUK 5:6 Kada su to učinili, izvukli su toliko riba, da su mreže počele da se cepaju.
LUK 5:7 Još su mahnuli i drugovima u drugoj lađici da dođu i pomognu im. Napunili su obe lađice toliko da umalo ne potonuše.
LUK 5:8 Kad to vide Simon Petar, pade na kolena pred Isusom i reče: „Gospode, idi od mene jer sam grešan čovek!“
LUK 5:9 Strah je, naime, obuzeo i njega i one koji su bili sa njim, zbog količine riba koje uloviše.
LUK 5:10 Isto je bilo i sa Zavedejevim sinovima, Jakovom i Jovanom, Simonovim drugovima. Isus reče Simonu: „Ne plaši se! Od sada ćeš loviti ljude.“
LUK 5:11 Kad su izvukli čamce na obalu, ostavili su sve i krenuli za njim.
LUK 5:12 Jednom, dok je [Isus] bio u nekom gradu, došao je jedan čovek sav u gubi. Kad je video Isusa, pao je pred njim ničice i zamolio ga: „Gospode, ako hoćeš, možeš da me očistiš.“
LUK 5:13 [Isus] ispruži ruku i dotače ga, rekavši: „Hoću, budi čist!“ Guba sa njega nestade istog trenutka.
LUK 5:14 [Isus] mu onda naredi: „Ne govori nikome o ovome, nego idi i pokaži se svešteniku, pa prinesi žrtvu za očišćenje, koju je Mojsije propisao, da se njima pruži dokaz.“
LUK 5:15 Ipak, glas o Isusu se proneo još više, tako da je mnogo naroda dolazilo k njemu da ga sluša i da ih on izleči od bolesti.
LUK 5:16 Ali, [Isus] se povlačio na usamljena mesta i molio se.
LUK 5:17 Jednoga dana je [Isus] poučavao. Tamo su sedeli i neki fariseji i učitelji Zakona koji su došli iz svih mesta u Galileji, Judeji i iz Jerusalima. A Gospodnja sila je bila tamo da bi on lečio.
LUK 5:18 Uto neki ljudi na nosilima doneše jednog oduzetog čoveka. Hteli su da ga unesu i polože pred Isusa,
LUK 5:19 ali to nisu mogli zbog mnoštva. Međutim, oni se popnu na krov, uklone crepove, pa ga sa posteljom spuste nasred sobe, pravo pred njega.
LUK 5:20 Isus, videvši njihovu veru, reče: „Prijatelju, opraštaju ti se tvoji gresi!“
LUK 5:21 Znalci Svetog pisma i fariseji počeše da umuju u sebi, govoreći: „Ko je ovaj bogohulnik? Ko može da oprašta grehe osim samog Boga?“
LUK 5:22 Isus je znao o čemu oni umuju, pa im je rekao: „Zašto ovako razmišljate u srcu?
LUK 5:23 Šta je lakše reći: ’Tvoji gresi su oprošteni’, ili: ’Ustani i hodaj?’
LUK 5:24 Ali da znate: Sin Čovečiji ima vlast da na zemlji oprašta grehe.“ Onda reče oduzetome: „Tebi kažem: ustani, uzmi svoja nosila i idi svojoj kući!“
LUK 5:25 Čovek odmah ustade sa svoje postelje i ode kući slaveći Boga.
LUK 5:26 Svi su bili ushićeni, slavili su Boga i puni straha govorili: „Danas smo videli neverovatne stvari!“
LUK 5:27 Kasnije, kada je izašao, video je poreznika po imenu Levije kako sedi na mestu za prikupljanje poreza. Isus mu reče: „Pođi za mnom!“
LUK 5:28 On ostavi sve, ustane i pođe za njim.
LUK 5:29 Levije je, zatim, u svojoj kući priredio veliku gozbu u njegovu čast. Tamo je zajedno sa njima za trpezom bilo mnogo poreznika i drugih ljudi.
LUK 5:30 A fariseji i znalci Svetog pisma su prigovarali njegovim učenicima, govoreći: „Zašto jedete i pijete s poreznicima i [drugim] grešnicima?“
LUK 5:31 Isus im odgovori: „Lekar ne treba zdravima nego bolesnima.
LUK 5:32 Ja nisam došao da pozovem pravednike na pokajanje, već grešnike.“
LUK 5:33 Oni mu rekoše: „Jovanovi učenici često poste i mole se, a isto čine i farisejski; ipak, tvoji jedu i piju.“
LUK 5:34 Isus im reče: „Zar možete siliti svatove da poste dok je mladoženja sa njima?
LUK 5:35 Ipak, doći će dani kada će im oteti mladoženju, pa će tada postiti.“
LUK 5:36 Isus im još ispriča priču: „Niko ne pravi zakrpu od nove odeće da bi je stavio na staru, jer time cepa novu odeću, a ni staroj odeći ne pristaje zakrpa od nove.
LUK 5:37 Takođe, niko ne uliva novo vino u stare mehove, jer će mehovi popucati od vrenja novoga vina, pa će [vino] isteći, a mehovi propasti.
LUK 5:38 Zato se novo vino mora sipati u nove mehove.
LUK 5:39 Ali, niko ko je pio staro [vino], ne želi novo, jer kaže: ’Staro je bolje.’“
LUK 6:1 Jedne subote je [Isus] prolazio kroz žitna polja. Njegovi učenici su trgali klasje, trli ga rukama i jeli.
LUK 6:2 Tada neki fariseji rekoše: „Zašto činite ono što ne sme da se čini subotom?“
LUK 6:3 Isus im odgovori: „Niste li čitali šta je David učinio kada je ogladneo, on i njegovi pratioci?
LUK 6:4 On je ušao u Dom Božiji, uzeo posvećene hlebove i jeo ih, a onda ih je dao svojim pratiocima. Te hlebove niko ne sme da jede osim sveštenikâ.“
LUK 6:5 Onda reče: „Sin Čovečiji je Gospodar subote.“
LUK 6:6 Jedne subote je ušao u sinagogu i poučavao. Tamo je bio neki čovek kome je usahla desna ruka.
LUK 6:7 A znalci Svetog pisma i fariseji su motrili na njega hoće li lečiti u subotu, da bi našli razlog da ga optuže.
LUK 6:8 No, kako je znao šta oni misle, rekao je čoveku s usahlom rukom: „Ustani i stani na sredinu!“ Čovek ustane i stane.
LUK 6:9 Isus ih onda upita: „Pitam vas: da li je subotom dozvoljeno činiti dobro ili zlo? Spasiti život ili ga uništiti?“
LUK 6:10 Pogledavši ih sve naokolo, reče čoveku: „Ispruži svoju ruku!“ On učini tako i ruka mu ponovo postade zdrava.
LUK 6:11 A oni, van sebe od gneva, počeše da se dogovaraju šta bi mogli da učine Isusu.
LUK 6:12 U one dane [Isus] se uspeo na jednu goru da se moli i tamo proveo celu noć moleći se Bogu.
LUK 6:13 Kad je svanulo, pozvao je svoje učenike i od njih izabrao dvanaestoricu, koje je nazvao apostolima:
LUK 6:14 Simona, kome je dao ime Petar, i njegovog brata Andriju, Jakova i Jovana, Filipa i Vartolomeja,
LUK 6:15 Mateja i Tomu, Jakova Alfejeva i Simona prozvanog Zilot,
LUK 6:16 Judu Jakovljevog i Judu Iskariota, koji je postao izdajnik.
LUK 6:17 Onda je sišao sa njima i zaustavio se na jednoj visoravni. Tu se okupilo mnoštvo njegovih učenika i mnogo sveta iz cele Judeje, iz Jerusalima i iz tirskog i sidonskog primorja,
LUK 6:18 koji su došli da ga čuju i da se izleče od svojih bolesti. Isceljivali su se i oni koji su bili opsednuti nečistim duhovima.
LUK 6:19 Sav narod je pokušavao da ga dotakne, jer je sila izlazila iz njega i sve lečila.
LUK 6:20 Tada je pogledao svoje učenike i rekao: „Blaženi ste vi siromašni, jer je vaše Carstvo Božije.
LUK 6:21 Blaženi ste vi koji sada gladujete, jer ćete se nasititi. Blaženi ste vi koji sada plačete, jer ćete se smejati.
LUK 6:22 Blaženi ste kada vas ljudi omrznu, kada vas vređaju i proglase vas zlima, radi Sina Čovečijeg.
LUK 6:23 Radujte se tada i likujte, jer, evo, velika vas nagrada čeka na nebu. Njihovi preci su isto tako postupali s prorocima.
LUK 6:24 Ali, jao vama bogatima, jer ste primili svoju utehu!
LUK 6:25 Jao vama koji ste sad siti, jer ćete gladovati! Jao vama koji se sad smejete, jer ćete žaliti i plakati!
LUK 6:26 Jao vama ako ljudi o vama lepo govore, jer su tako njihovi preci govorili o lažnim prorocima!
LUK 6:27 A vama koji slušate, govorim: volite svoje neprijatelje i iskazujte dobročinstvo onima koji vas mrze.
LUK 6:28 Blagosiljajte one koji vas proklinju i molite se za one koji vas vređaju.
LUK 6:29 Ako te neko udari po jednom obrazu, okreni mu i drugi, a onome koji ti uzima ogrtač, daj i košulju.
LUK 6:30 Daj svakome koji traži od tebe, i ne traži od onoga koji uzima od tebe da ti vrati.
LUK 6:31 Kako hoćete da ljudi čine vama, činite tako i vi njima.
LUK 6:32 Jer ako volite one koji vas vole, kakav blagoslov primate? I grešnici vole one koji njih vole.
LUK 6:33 I ako činite dobro samo onima koji vama čine dobro, kakav blagoslov primate? To isto čine i grešnici.
LUK 6:34 Ako pozajmljujete samo onima od kojih se nadate da će vam vratiti, kakav blagoslov primate?
LUK 6:35 Dakle, volite svoje neprijatelje, činite im dobro, i dajte na zajam ne očekujući ništa. Tada će vaša nagrada biti velika i bićete sinovi Svevišnjega, jer on je blag prema nezahvalnima i zlima.
LUK 6:36 Budite milosrdni, jer je i Otac vaš milosrdan.
LUK 6:37 I ne osuđujte, pa nećete biti osuđeni. Opraštajte i biće vam oprošteno.
LUK 6:38 Dajte i biće vam dano. Puna mera, nabijena, stresena, prepuna, daće vam se u naručje. Jer kakvom merom merite, onakvom merom će se odmeriti i vama.“
LUK 6:39 Tada im [Isus] ispriča ovu priču: „Može li slepac da vodi slepca? Neće li obojica upasti u jamu?
LUK 6:40 Učenik nije iznad svoga učitelja. Svaki učenik, naime, kada se izuči biće isti kao i njegov učitelj.
LUK 6:41 Zašto vidiš trun u oku brata svoga, a ne primećuješ balvan u svome oku?
LUK 6:42 Kako možeš da kažeš svome bratu: ’Brate, daj da ti izvadim trun iz oka’, a ne vidiš balvan u vlastitom oku? Licemere! Najpre izvadi balvan iz svoga oka, a onda gledaj kako da izvadiš trun iz oka svoga brata.
LUK 6:43 Nijedno dobro drvo ne rađa loš rod, niti loše drvo rađa dobar rod.
LUK 6:44 Svako se drvo, naime, poznaje po svom plodu. Smokve se ne beru s trnja, niti se grožđe bere s kupine.
LUK 6:45 Dobar čovek iznosi dobro iz riznice svoga dobrog srca, a zao čovek iznosi zlo iz [riznice] svoga zlog [srca], jer njegova usta govore ono čime je srce ispunjeno.
LUK 6:46 Zašto me zovete ’Gospode, Gospode!’, a ne činite ono što govorim?
LUK 6:47 Pokazaću vam kakav je svaki čovek koji dolazi k meni, sluša moje reči i izvršava ih.
LUK 6:48 On je kao onaj koji gradi svoju kuću, pa kopa duboko i postavi temelj na kamenu. Kad dođe poplava i navali bujica na tu kuću, ne može da je poljulja, jer je dobro sagrađena.
LUK 6:49 A ko je čuo, a nije izvršio, taj je kao čovek koji je sagradio kuću na zemlji, a nije postavio temelj. Bujica je navalila na nju i ona se odmah srušila. Ta kuća se srušila do temelja.“
LUK 7:1 Kad je završio svoje besede pred narodom, ode u Kafarnaum.
LUK 7:2 Tamo je jedan [rimski] kapetan imao nekog slugu koga je veoma cenio. Taj sluga je bio bolestan i na umoru.
LUK 7:3 Kada je čuo za Isusa, poslao je k njemu judejske starešine da ga zamole da dođe i isceli njegovog slugu.
LUK 7:4 Kad su oni došli k njemu, usrdno su ga molili: „On zaslužuje da mu to učiniš,
LUK 7:5 jer voli naš narod i sagradio nam je sinagogu.“
LUK 7:6 Isus pođe sa njima. Kada je već bio nadomak kuće, kapetan posla prijatelje sa porukom: „Gospode, ne trudi se, jer nisam dostojan da dođeš pod moj krov.
LUK 7:7 Zato nisam smatrao sebe dostojnim da dođem pred tebe. Ali, ti samo reci reč, pa će ozdraviti moj sluga.
LUK 7:8 Ja, naime, imam vojnike koji su mi potčinjeni, pa kad kažem jednom: ’Idi tamo!’, on ode; i drugome: ’Dođi!’, on dođe. I sluzi kad kažem: ’Uradi ovo!’, on uradi.“
LUK 7:9 Kad je Isus čuo ovo, zadivio se, pa se okrenuo prema narodu koji je išao za njim, i rekao: „Kažem vam da ni među Izrailjcima nisam našao ovakvu veru!“
LUK 7:10 Kad su se izaslanici vratili kući, našli su slugu zdravog.
LUK 7:11 Isus zatim ode u grad koji se zvao Nain. S njim su išli njegovi učenici i mnogo sveta.
LUK 7:12 Kad je stigao pred gradska vrata, baš tada su iznosili mrtvaca, sina jedinca u majke koja je bila udovica. Sa njom je bilo i mnogo ljudi iz grada.
LUK 7:13 Kad ju je Gospod video, sažalio se na nju i rekao joj: „Ne plači.“
LUK 7:14 Onda je prišao mrtvačkom sanduku i dotakao ga. Nosioci stadoše. Tada [Isus] reče: „Mladiću, tebi govorim, ustani!“
LUK 7:15 Mrtvac ustane i počne da govori. [Isus] ga predade njegovoj majci.
LUK 7:16 Strah je obuzeo sve prisutne, te su dali hvalu Bogu, govoreći: „Veliki prorok se pojavio među nama!“ i: „Bog je pohodio svoj narod!“
LUK 7:17 Glas o ovome što je [Isus] učinio raširio se po celoj Judeji i okolnim krajevima.
LUK 7:18 Jovana su njegovi učenici obavestili o svemu ovome. Tada Jovan pozva dvojicu svojih učenika
LUK 7:19 i posla ih Gospodu, da ga pitaju: „Jesi li ti onaj koji treba da dođe ili da čekamo drugoga?“
LUK 7:20 Došavši k Isusu, rekoše: „Jovan Krstitelj nas je poslao tebi, i pita: ’Jesi li ti onaj koji treba da dođe ili da čekamo drugoga?’“
LUK 7:21 [Isus] je baš tada izlečio mnoge od bolesti, muka i zlih duhova, i vratio vid mnogim slepima.
LUK 7:22 Onda im je odgovorio: „Idite i javite Jovanu šta ste videli i čuli: slepi gledaju, hromi hodaju, gubavi se čiste, gluvi čuju, mrtvi se vraćaju u život, siromašnima se propoveda Radosna vest.
LUK 7:23 Blažen je onaj ko se ne pokoleba zbog mene.“
LUK 7:24 Kad su Jovanovi glasnici otišli, Isus je počeo da govori narodu o Jovanu: „Zašto ste izašli u pustinju? Da vidite kako vetar ljulja trsku?
LUK 7:25 Šta ste, dakle, izašli da vidite? Čoveka obučenog u raskošnu odeću? Evo, ti koji nose skupocenu odeću, žive u raskoši na carskim dvorovima.
LUK 7:26 Prema tome, šta ste očekivali da vidite? Proroka? Da, kažem vam, on je i više nego prorok.
LUK 7:27 To je onaj o kome je pisano: ’Evo, šaljem poslanika svoga ispred tvoga lica, koji će ti put pripraviti.’
LUK 7:28 Kažem vam da među ljudima rođenima od žena nije niko slavniji od Jovana, ali i najneznatniji među [narodom] Carstva Božijeg, slavniji je od njega.“
LUK 7:29 Svi ljudi i poreznici koji su slušali Isusa prihvatili su zahteve Božije pravednosti, time što su dali da ih Jovan krsti.
LUK 7:30 Ali fariseji i znalci Svetog pisma odbaciše što je Bog naumio za njih, i nisu dali da ih Jovan krsti.
LUK 7:31 [Isus nastavi]: „S kim ću uporediti ljude ovog naraštaja? Kome li su slični?
LUK 7:32 Oni su slični deci koja sede na trgu i dovikuju jedna drugoj: ’Svirali smo vam, a vi niste igrali, jadikovali smo, a vi niste plakali!’
LUK 7:33 Došao je, naime, Jovan Krstitelj, koji posti i ne pije vino, a vi kažete: ’Opsednut je zlim duhom.’
LUK 7:34 Došao je Sin Čovečiji, koji jede i pije, a vi kažete: ’Gledaj izjelice i pijanice, prijatelja poreznika i grešnika!’
LUK 7:35 Ipak, mudrost dokazuju svi oni koji je prihvataju.“
LUK 7:36 Jednom prilikom neki farisej zamoli Isusa da obeduje sa njim. [Isus] je došao u kuću i zauzeo mesto za stolom.
LUK 7:37 A neka žena, poznata u gradu po svojoj grešnosti, sazna da je [Isus] u farisejevoj kući. Ona donese posudu od alabastra s mirisnim uljem,
LUK 7:38 pa se plačući saže do Isusovih nogu. Suzama je kvasila njegove noge i onda ih kosom brisala. Ljubila je njegova stopala i mazala ih mirisnim uljem.
LUK 7:39 A farisej koji ga je pozvao, kada je to video, reče u sebi: „Da je on prorok, znao bi da je žena što ga se dotiče grešnica.“
LUK 7:40 Isus mu se obrati: „Simone, hoću da ti kažem nešto.“ „Kaži, učitelju“ – odgovori on. [Isus reče:]
LUK 7:41 „Dva čoveka su dugovala istom zajmodavcu. Jedan je dugovao pet stotina srebrnjaka, a drugi pedeset.
LUK 7:42 Pošto nisu imali da vrate, zajmodavac im obojici otpiše dug. Koji će ga, dakle, od njih više voleti?“
LUK 7:43 Simon odgovori: „Rekao bih, onaj kome je otpisao veći dug.“ Isus mu reče: „Dobro si prosudio.“
LUK 7:44 Onda se okrenuo prema ženi i rekao Simonu: „Vidiš li ovu ženu? Kada sam došao u tvoju kuću, ti mi nisi dao vode da operem noge, a ona je suzama nakvasila moje noge i svojom kosom ih obrisala.
LUK 7:45 Nisi me pozdravio poljupcem; a ona, otkako sam došao, ne prestaje da mi ljubi noge.
LUK 7:46 Ni glavu mi nisi namazao uljem, a ona je mirisnim uljem namazala moje noge.
LUK 7:47 Zato ti kažem: ona je pokazala mnogo ljubavi zato što su joj oprošteni mnogi gresi. A kome je malo oprošteno, taj malo voli.“
LUK 7:48 A ženi reče: „Opraštam ti grehe.“
LUK 7:49 Oni koji su bili okupljeni za stolom, počeše da govore u sebi: „Ko je ovaj da oprašta grehe?“
LUK 7:50 Isus reče ženi: „Spasla te je tvoja vera. Idi s mirom.“
LUK 8:1 Posle ovoga, [Isus] je obišao gradove i sela objavljujući i propovedajući Radosnu vest o Carstvu Božijem. S njim su bila i Dvanaestorica,
LUK 8:2 i neke žene koje su bile izlečene od zlih duhova i bolesti: Marija Magdalena, iz koje je izašlo sedam zlih duhova,
LUK 8:3 Jovana, žena Huze, Irodovog upravitelja dvora, Suzana, i mnoge druge koje su im pomagale od svoje imovine.
LUK 8:4 Narod je i dalje dolazio Isusu iz svakoga grada. Kada se okupilo mnoštvo sveta, [Isus] im ispriča priču:
LUK 8:5 „Izađe sejač da seje svoje seme. I kako je sejao, neka zrna su pala kraj puta, te ga ljudi izgaze i ptice ga pozobaju.
LUK 8:6 Drugo je palo na kamen. Ono je niklo, ali se osušilo, jer nije imalo vlage.
LUK 8:7 Treće je palo među trnje. Ali trnje je izraslo zajedno sa njim i ugušilo ga.
LUK 8:8 Četvrto je palo na dobru zemlju. Ono je niklo i rodilo stostruko.“ [Isus] je završio rečima: „Ko ima uši, neka sluša!“
LUK 8:9 Njegovi učenici su ga pitali za značenje priče.
LUK 8:10 On im reče: „Vama je dano da saznate tajne Carstva Božijeg, a ostalima se govori u pričama, da ’gledajući ne vide i slušajući ne razumeju.’
LUK 8:11 A evo šta priča znači: seme je Božija reč.
LUK 8:12 Seme koje je palo kraj puta – to su oni koji su reč čuli, ali dolazi đavo i odnosi reč iz njihovog srca, da ne bi poverovali i bili spaseni.
LUK 8:13 Seme koje je palo na kamen – to su oni koji čim čuju reč, s radošću je primaju. Ali [pošto reč] nije uhvatila korena u njima, neko vreme veruju, pa kad nastupi čas iskušenja, oni otpadaju.
LUK 8:14 Seme koje je palo među trnje – to su oni koji slušaju [reč], ali ih brige, bogatstvo i životna zadovoljstva postepeno guše, te ne donose zreo rod.
LUK 8:15 A seme koje je palo na dobro tle – to su oni koji slušaju reč i zadržavaju je u dobrom i plemenitom srcu, te postojano donose rod.
LUK 8:16 Niko ne pali svetiljku da bi je pokrio posudom, niti da bi je stavio pod krevet, nego je stavlja na svećnjak da bi oni koji ulaze videli svetlost.
LUK 8:17 Jer nema toga što je tajno, a da se neće otkriti, niti ima čega što je prikriveno, a da se neće saznati i obelodaniti.
LUK 8:18 Zato, pazite kako slušate, jer onaj ko ima, njemu će se dodati, a od onoga koji nema, uzeće se i ono što misli da ima.“
LUK 8:19 Došli su i Isusova majka i braća da ga vide, ali nisu mogli da dođu do njega od mnogo naroda.
LUK 8:20 Javili su mu: „Tu napolju su tvoja majka i tvoja braća i hoće da te vide.“
LUK 8:21 [Isus] im odgovori: „Moja majka i moja braća su oni koji slušaju Božiju reč i izvršuju je.“
LUK 8:22 Jednog dana je [Isus] ušao u brodić sa svojim učenicima i rekao im: „Hajdemo na drugu stranu jezera!“ Oni odu.
LUK 8:23 Dok su plovili, [Isus] zaspa. Podiže se bura na jezeru, tako da se čamac punio vodom, te su bili u opasnosti.
LUK 8:24 Njegovi učenici mu priđu i probude ga, govoreći: „Učitelju, učitelju, propadamo!“ [Isus] se podiže, pa zapovedi vetru i talasima, te se oni smiriše i nastade tišina.
LUK 8:25 Onda im reče: „Gde vam je vera?“ A oni su, uplašeni i začuđeni, govorili jedan drugom: „Ko je ovaj što zapoveda vetrovima i vodi, te mu se pokoravaju?“
LUK 8:26 Doplovili su do gedarinske oblasti, koji se nalazi nasuprot Galileji.
LUK 8:27 Kada se iskrcao na suvo, sreo ga je neki čovek iz grada, koji je bio opsednut zlim duhovima. On se dugo nije oblačio i nije živeo u kući, nego po grobovima.
LUK 8:28 Kada je video Isusa, povikao je, pao pred njega, i rekao veoma glasno: „Šta hoćeš od mene, Isuse, Sine najuzvišenijeg Boga? Molim te, nemoj da me mučiš!“
LUK 8:29 [Isus] je, naime, zapovedio nečistom duhu da izađe iz čoveka, jer ga je odavno obuzeo. Njega su morali da vezuju lancima i okovima i da ga čuvaju, ali bi on pokidao okove, i zli duh ga je terao na pusta mesta.
LUK 8:30 Isus ga upita: „Kako ti je ime?“ On odgovori: „Legija!“, jer je mnogo zlih duhova ušlo u njega.
LUK 8:31 Oni su preklinjali Isusa da im ne zapovedi da odu u bezdan.
LUK 8:32 A tu u blizini, na jednoj padini, paslo je veliko krdo svinja. [Zli duhovi] zamole Isusa da im dozvoli da idu u svinje. [Isus] im je to dozvolio.
LUK 8:33 Tada su zli duhovi izašli iz čoveka, ušli u svinje, pa se krdo sjurilo niz obronak u jezero i podavilo se.
LUK 8:34 Kad su svinjari videli šta se dogodilo, razbežali su i javili to ljudima u gradu i po selima.
LUK 8:35 Ljudi izađu da vide šta se desilo. Kad su došli k Isusu, našli su čoveka koji je bio opsednut zlim duhovima, kako sedi do Isusovih nogu, odeven i pri zdravoj pameti. To ih je uplašilo.
LUK 8:36 Očevici su ispričali drugima kako je [Isus] iscelio opsednutog.
LUK 8:37 Stanovnici iz čitavog gedarinskog kraja su ga molili da ode, jer su se veoma uplašili. [Isus] uđe u brodić i vrati se.
LUK 8:38 A čovek, iz koga su izašli zli duhovi, zamolio ga je da ostane sa njim, ali ga je [Isus] otpremio, rekavši:
LUK 8:39 „Vrati se svojoj kući i ispričaj šta ti je Bog učinio.“ On ode, te je po celom gradu govorio šta mu je Isus učinio.
LUK 8:40 Kada se Isus vratio na drugu obalu jezera, narod ga je srdačno dočekao, jer su ga svi očekivali.
LUK 8:41 Dođe i neki čovek koji se zvao Jair, starešina sinagoge. On kleknu pred Isusa i zamoli ga da dođe u njegov dom.
LUK 8:42 On je, naime, imao ćerku jedinicu od dvanaest godina, koja je bila na samrti. Dok je [Isus] išao, narod se gurao oko njega.
LUK 8:43 Tu je bila i neka žena koja je dvanaest godina bolovala od krvarenja. Ona je sav svoj imetak potrošila na lekare, ali nijedan nije mogao da je izleči.
LUK 8:44 Ona mu priđe s leđa i dotače rub njegove odeće. Krvarenje odmah prestade.
LUK 8:45 Isus upita: „Ko me je dotakao?“ Kako su svi poricali, Petar odgovori: „Učitelju, to se narod oko tebe gura!“
LUK 8:46 Ali Isus reče: „Neko me je dotakao, jer sam osetio da je sila izašla iz mene.“
LUK 8:47 Videvši da nije ostala neprimećena, žena istupi drhteći, te pade ničice pred njega, i reče pred svim narodom zašto ga je dotakla i kako je odmah ozdravila.
LUK 8:48 [Isus] joj onda reče: „Ćerko, tvoja te je vera iscelila; idi s mirom.“
LUK 8:49 Dok je on još govorio, neko dođe iz kuće Jaira, starešine sinagoge, i reče Jairu: „Tvoja ćerka je umrla, ne muči više učitelja.“
LUK 8:50 Isus je to čuo, pa je rekao Jairu: „Ne boj se, samo veruj, i biće isceljena.“
LUK 8:51 Kada je došao u kuću, nikome nije dozvolio da uđe unutra s njim, osim Petra, Jovana, Jakova i devojčicinih roditelja.
LUK 8:52 Svi su plakali i naricali za njom. [Isus] reče: „Ne plačite, nije umrla, nego spava.“
LUK 8:53 Svi su mu se smejali, jer su znali da je umrla.
LUK 8:54 [Isus] uze njenu ruku i povika: „Devojčice, ustani!“
LUK 8:55 Njen duh se vrati, te ona odmah ustade, a [Isus] zapovedi da joj daju nešto da jede.
LUK 8:56 Njeni roditelji su bili zapanjeni, ali im [Isus] zapovedi da nikom ne govore šta se dogodilo.
LUK 9:1 [Isus] sazva Dvanaestoricu i dade im silu i vlast nad svim zlim duhovima i da isceljuju bolesti.
LUK 9:2 Poslao ih je da navešćuju Carstvo Božije i da leče.
LUK 9:3 [Isus] im reče: „Ne nosite ništa sa sobom na put: ni štap, ni vreću, ni hleb, ni novac, niti treba da imate dva para odeće.
LUK 9:4 U koju kuću uđete, u njoj i ostanite, sve dok ne odete iz tog mesta.
LUK 9:5 A ako vas ljudi ne prime, iziđite iz tog grada, otresite prašinu sa svojih nogu. To će biti dokaz protiv njih.“
LUK 9:6 Oni su zatim otišli, pa su propovedali Radosnu vest po selima i lečili posvuda.
LUK 9:7 Kad je Irod četverovlasnik čuo o svemu što se događa, bio je potpuno zbunjen, jer su neki govorili da je to Jovan Krstitelj ustao iz mrtvih.
LUK 9:8 Drugi su, opet, govorili da se to prorok Ilija pojavio, a treći da se neki od drevnih proroka vratio u život.
LUK 9:9 Irod je na to rekao: „Jovanu sam ja odrubio glavu; ali ko je taj o kome čujem takve stvari?“ I nastojao je da vidi Isusa.
LUK 9:10 Kad su se apostoli vratili, ispričali su Isusu kakve su stvari učinili. [Isus] ih je onda poveo i povukao se u osamu prema gradu po imenu Vitsaida.
LUK 9:11 Međutim, narod je to saznao, pa je krenuo za njim. [Isus] ih je prihvatio i govorio im o Carstvu Božijem i izlečio one kojima je bilo potrebno izlečenje.
LUK 9:12 Kada je dan bio na izmaku, prišla su mu Dvanaestorica i rekla mu: „Otpravi narod, da bi mogli da odu do obližnjih sela i zaseoka da nađu prenoćište i hranu, jer smo ovde na pustom mestu.“
LUK 9:13 [Isus] im reče: „Dajte im vi da jedu.“ Oni odgovore: „Mi imamo samo pet hlebova i dve ribe. Da odemo da kupimo hranu za sav ovaj narod?“
LUK 9:14 (Bilo je oko pet hiljada muškaraca.) Onda [Isus] reče svojim učenicima: „Svrstajte narod u grupe od po pedeset, pa neka posedaju.“
LUK 9:15 Oni tako učiniše, te svi posedaše.
LUK 9:16 [Isus] je uzeo pet hlebova i dve ribe, pogledao prema nebu i izrekao blagoslov. Potom je razlomio hleb i davao učenicima da iznesu pred narod.
LUK 9:17 Svi su jeli i nasitili se, a učenici su pokupili još dvanaest kotarica preostalog [hleba].
LUK 9:18 Jednom prilikom, kada se [Isus] sam molio, sa njime su bili i njegovi učenici. Pitao ih je: „Šta se u narodu govori: ko sam ja?“
LUK 9:19 Oni odgovoriše: „Jedni kažu da si Jovan Krstitelj, drugi da si Ilija, a treći da je to neki od proroka iz prošlosti ustao iz mrtvih.“
LUK 9:20 Isus ih upita: „A šta vi kažete: ko sam ja?“ Petar odgovori: „[Ti si] Hristos Božiji.“
LUK 9:21 Isus im strogo zapovedi da to nikome ne govore.
LUK 9:22 Još im je rekao: „Sin Čovečiji mora mnogo da propati. Njega će odbaciti starešine, vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma. Biće ubijen, ali će vaskrsnuti trećeg dana.“
LUK 9:23 Onda je svima rekao: „Ko hoće da ide za mnom, neka se odrekne sebe samog i neka uzme svoj krst svakoga dana, pa neka me sledi.
LUK 9:24 Jer, ko hoće da spase svoj život, izgubiće ga, a ko radi mene izgubi svoj život, taj će ga spasti.
LUK 9:25 Šta vredi čoveku da zadobije i sav svet, a samoga sebe izgubi ili sebi naudi?
LUK 9:26 A ko se zastidi mene i mojih reči, i Sin Čovečiji će se postideti njega kada bude došao u svojoj slavi, i u slavi svoga Oca i sa svetim anđelima.
LUK 9:27 Zaista vam kažem: među onima koji stoje ovde ima nekih koji neće iskusiti smrt dok ne vide Carstvo Božije.“
LUK 9:28 A oko osam dana nakon što je rekao ovo, poveo je Petra, Jovana i Jakova i popeo se na goru da se moli.
LUK 9:29 Dok se molio, njegovo lice se izmenilo, a njegova odeća postala bela i sjajna.
LUK 9:30 Uto se pojaviše dva čoveka, pa su razgovarali sa njim. To su bili Mojsije i Ilija,
LUK 9:31 koji su se ukazali u [nebeskoj] slavi. Govorili su o Isusovoj smrti, koju je trebalo da podnese u Jerusalimu.
LUK 9:32 Ali, Petra i njegove prijatelje savlada san. Kad su se probudili, ugledali su [Isusa u] njegovoj slavi i dva čoveka kako stoje sa njim.
LUK 9:33 Kada su oni odlazili od njega, Petar reče: „Učitelju, dobro je da smo ovde! Da načinimo tri senice: jednu tebi, jednu Mojsiju i jednu Iliji.“ On, naime, nije znao šta govori.
LUK 9:34 Dok je Petar još govorio, dođe oblak i zakloni ih. Učenici su bili uplašeni kad ih je oblak natkrio.
LUK 9:35 Tada dođe glas iz oblaka, govoreći: „Ovo je moj izabrani Sin. Njega slušajte!“
LUK 9:36 Kada je glas utihnuo, Isus je ponovo bio sam. A učenici su ćutali i tih dana nikome nisu javljali ništa od onoga što su videli.
LUK 9:37 Sledećeg dana, kada su sišli sa gore, mnogo sveta mu je krenulo u susret.
LUK 9:38 Jedan čovek iz naroda povika: „Učitelju, obazri se na moga sina; to mi je jedinac.
LUK 9:39 Evo, spopada ga [zao] duh, te odjednom viče, trese ga i detetu pena pođe na usta. Ne pušta ga dok ga ne iscrpi.
LUK 9:40 Molio sam tvoje učenike da ga izgnaju, ali oni nisu mogli.“
LUK 9:41 Isus odgovori: „O, neverni i izopačeni rode, dokle ću još biti sa vama i podnositi vas? Dovedi svoga sina ovamo!“
LUK 9:42 Dok je dečak dolazio, zli duh ga obori na zemlju tresući ga. Isus zapovedi nečistom duhu, isceli dečaka i predade ga njegovom ocu.
LUK 9:43 Svi su bili zadivljeni Božijim veličanstvom. Dok su se svi još divili svemu što je učinio, [Isus] reče svojim učenicima:
LUK 9:44 „Dobro slušajte što vam kažem: Sin Čovečiji će biti predat ljudima u ruke.“
LUK 9:45 No, oni nisu razumeli te reči, jer je bilo sakriveno od njih, te nisu mogli da shvate, a bojali su se da ga pitaju o tome.
LUK 9:46 Među učenicima se povede rasprava o tome ko je najveći među njima.
LUK 9:47 No Isus, znajući o čemu oni razmišljaju u sebi, uze jedno dete, postavi ga pored sebe,
LUK 9:48 pa im reče: „Ko prihvata ovo dete u moje ime, mene prihvata, a ko mene prihvata, prihvata onoga koji me je poslao. Ko je najmanji među vama, taj je najveći.“
LUK 9:49 Jovan mu reče: „Učitelju, videli smo jednog čoveka kako u tvoje ime isteruje zle duhove. Mi smo mu to zabranili, zato što ne ide sa nama.“
LUK 9:50 Isus mu reče: „Nemojte mu braniti, jer ko nije protiv vas, za vas je.“
LUK 9:51 Kada je došlo vreme da bude vaznet [na nebo], [Isus] odluči da ode u Jerusalim.
LUK 9:52 Zato je poslao glasnike pred sobom. Oni odu i dođu u jedno samarjansko selo da pripreme što mu je potrebno.
LUK 9:53 Međutim, meštani ga nisu primili, zato što je išao u Jerusalim.
LUK 9:54 Kada su učenici Jakov i Jovan videli ovo, rekli su: „Gospode, hoćeš li da kažemo da oganj siđe sa neba i uništi ih?“
LUK 9:55 [Isus] se okrenu, pa ih prekori [zbog toga:] „Ne znate kakvog ste duha!
LUK 9:56 Sin Čovečiji nije došao da uništi ljudske duše, nego da ih spase.“ Zatim su otišli u drugo selo.
LUK 9:57 Idući putem, neko reče Isusu: „Slediću te kud god ti budeš pošao!“
LUK 9:58 Isus mu odgovori: „Lisice imaju jazbine, ptice gnezda, a Sin Čovečiji nema gde da nasloni glavu.“
LUK 9:59 Zatim je rekao jednom drugom: „Pođi za mnom.“ No, on reče: „Gospode, dozvoli mi prvo da odem i sahranim oca.“
LUK 9:60 „Pusti neka mrtvi sahranjuju svoje mrtve – reče mu [Isus] – a ti idi i objavljuj Carstvo Božije.“
LUK 9:61 Treći reče: „Gospode, ja ću te slediti, ali mi dozvoli da se najpre pozdravim sa svojim ukućanima.“
LUK 9:62 A Isus mu reče: „Niko ko se primi pluga, pa se okreće natrag, nije prikladan za Carstvo Božije.“
LUK 10:1 Posle ovoga je Gospod odredio drugu sedamdeset dvojicu učenika i poslao ih po dvojicu pred sobom u svaki grad i svako mesto u koje je nameravao da dođe.
LUK 10:2 Rekao im je: „Žetve je mnogo, a malo radnika. Stoga se molite Gospodaru žetve da pošalje radnike na svoju žetvu.
LUK 10:3 Idite! Ja vas šaljem kao jaganjce među vukove.
LUK 10:4 Ne uzimajte sa sobom ni novčanika, ni torbe, ni obuće. Na putu se ni sa kim ne pozdravljajte.
LUK 10:5 Kad ulazite u neku kuću, prvo recite: ’Mir ovoj kući!’
LUK 10:6 Ako čovek mira živi tamo, vaš mir će ostati na toj kući; a ako ne, vaš mir će se vratiti k vama.
LUK 10:7 U toj kući ostanite i jedite i pijte šta god vam daju, jer radnik zaslužuje svoju platu. I ne prelazite iz kuće u kuću.
LUK 10:8 Ako se nađete u nekom gradu i prime vas, jedite ono što postave pred vas.
LUK 10:9 U tom mestu isceljujte bolesne i govorite im: ’Približilo se Carstvo Božije!’
LUK 10:10 A ako dođete u neki grad, pa vas ne prime, onda idite po njegovim ulicama i govorite:
LUK 10:11 ’Otresamo i prašinu koja je u vašem gradu prionula za naše stope. Ali da znate: približilo se Carstvo Božije!’
LUK 10:12 Kažem vam da će Sodomi biti lakše na Sudnji dan nego onom gradu.
LUK 10:13 Jao tebi, Horazine! Jao tebi, Vitsaido! Jer da su se u Tiru i Sidonu dogodila čuda koja su bila učinjena u vama, odavno bi se već pokajali, sedeći u kostreti i pepelu.
LUK 10:14 Zato će Tiru i Sidonu biti lakše na Sudnji [dan] nego vama.
LUK 10:15 A ti, Kafarnaume, hoćeš li se do neba uzdići? Do Sveta mrtvih ćeš se srušiti!
LUK 10:16 Ko vas sluša – mene sluša, i ko vas odbacuje – mene odbacuje, a ko odbacuje mene – odbacuje onoga koji me je poslao.“
LUK 10:17 A sedamdeset dvojica se vratiše i sa radošću rekoše: „Gospode, i zli duhovi nam se pokoravaju u tvoje ime!“
LUK 10:18 Isus im reče: „Gledao sam Satanu kako pada s neba kao munja.
LUK 10:19 Evo, dao sam vam vlast da gazite zmije i škorpije i svaku neprijateljsku silu. Oni vam nikako neće nauditi.
LUK 10:20 Neka vas ne raduje to što vam se [zli] dusi pokoravaju, nego što su vaša imena zapisana na nebu.“
LUK 10:21 Tada se Isus ispuni radošću po Svetom Duhu i reče: „Hvalim te, Oče, Gospodaru neba i zemlje, što si ovo sakrio od mudrih i umnih, a otkrio onima [što su kao] mala deca. Da, Oče, jer ti je tako bilo po volji.
LUK 10:22 Otac mi je sve predao; i niko ne zna ko je Sin osim Oca, i niko ne zna ko je Otac osim Sina, i onog kome Sin hoće da otkrije.“
LUK 10:23 Onda se okrenuo prema učenicima i samo njima rekao: „Blažene su oči, koje gledaju ono što vi gledate.
LUK 10:24 Kažem vam da su mnogi proroci i carevi želeli da vide ono što vi gledate, ali nisu videli, i da čuju ono što vi slušate, ali nisu čuli.“
LUK 10:25 Neki znalac Svetog pisma ustade i upita Isusa, s namerom da ga iskuša: „Učitelju, šta treba da činim da bih baštinio večni život?“
LUK 10:26 [Isus] mu odgovori: „Šta je zapisano u Zakonu? Kako to tamo čitaš?“
LUK 10:27 Ovaj mu odgovori: „Voli Gospoda, Boga svoga, svim srcem svojim, svom dušom svojom, svom snagom svojom i svim umom svojim, i bližnjega svoga kao samoga sebe.“
LUK 10:28 Isus mu reče: „Dobro si odgovorio. Čini tako i živećeš.“
LUK 10:29 Ali ovaj, želeći da se opravda, upita Isusa: „Ko je moj bližnji?“
LUK 10:30 Isus na to reče: „Silazio neki čovek iz Jerusalima u Jerihon i dopao u ruke razbojnicima. Oni ga svuku, pretuku, pa odu, ostavljajući ga polumrtva.
LUK 10:31 Desilo se da je tim putem silazio neki sveštenik. Kada je video unesrećenog, nastavio je dalje.
LUK 10:32 I neki Levit je prolazio tim putem. Video je unesrećenog i nastavio dalje.
LUK 10:33 Tako je i neki Samarjanin putovao tuda. Kada je došao do unesrećenog, pogledao ga je i sažalio se nad njim.
LUK 10:34 Zatim mu je prišao, prelio njegove rane uljem i vinom i previo ih. Onda ga je stavio na svoje magare, odveo do gostionice i pobrinuo se za njega.
LUK 10:35 Sutradan je izvadio dva srebrnjaka, dao ih gostioničaru, i rekao: ’Postaraj se za njega, pa ako potrošiš više, doplatiću ti kada se budem vraćao.’
LUK 10:36 Šta misliš: ko je od ove trojice bio bližnji onome što je pao razbojnicima u ruke?“ – [upita Isus].
LUK 10:37 Ovaj odgovori: „Onaj koji je pokazao milosrđe prema njemu.“ Isus mu onda reče. „Idi i ti i čini tako.“
LUK 10:38 Dok su putovali, [Isus] svrati u neko selo. Tamo ga je ugostila neka žena po imenu Marta.
LUK 10:39 Ona je imala sestru koja se zvala Marija. Ova druga je sela do Gospodovih nogu i slušala njegovo učenje.
LUK 10:40 A Marta se sva rastrčala da ga što bolje posluži. Ona priđe i reče: „Gospode, zar ne mariš što me je moja sestra ostavila da sama poslužujem? Reci joj, stoga, da mi pomogne!“
LUK 10:41 Isus joj odgovori: „Marta, Marta, isuviše se brineš i uznemiravaš,
LUK 10:42 a samo je jedno potrebno. Marija je izabrala bolji deo koji joj niko neće oduzeti.“
LUK 11:1 Jednom prilikom se [Isus] molio na nekom mestu. Kad je završio, njegovi učenici mu rekoše: „Gospode, nauči nas da se molimo, kao što je i Jovan naučio svoje učenike.“
LUK 11:2 [Isus] im reče: „Kada se molite, govorite: ’Oče, neka se slavi ime tvoje sveto, neka dođe Carstvo tvoje,
LUK 11:3 hleb naš nasušni daj nam svakog dana,
LUK 11:4 i oprosti nam grehe naše, jer i mi opraštamo svakom svom dužniku. I ne daj da podlegnemo iskušenju.’“
LUK 11:5 Onda im reče: „Zar ko od vas ima takvog prijatelja, kod koga bi otišao u po noći i rekao mu: ’Prijatelju, pozajmi mi tri hleba,
LUK 11:6 jer mi je došao prijatelj s puta, a nemam šta da iznesem pred njega’,
LUK 11:7 a prijatelj mu odgovorio iz kuće: ’Ne uznemiravaj me! Vrata su zaključana i ja sam sa svojom decom u postelji; ne mogu da ustanem da ti dam.’?
LUK 11:8 Kažem vam, ako i ne ustane da mu da hleb zato što mu je prijatelj, ustaće i daće mu što mu treba da bi sačuvao sebi obraz.
LUK 11:9 Tako i ja vama kažem: molite i daće vam se, tražite i naći ćete, kucajte i otvoriće vam se.
LUK 11:10 Jer, ko god moli, dobija, ko god traži, nalazi, i ko god kuca, tome se otvara.
LUK 11:11 Ko je od vas takav otac da sinu pruži zmiju kad mu ovaj zatraži ribu?
LUK 11:12 Ili škorpiju, kad zatraži jaje?
LUK 11:13 Dakle, kada vi, budući zli, umete da dajete dobre darove svojoj deci, koliko više će Otac na nebesima dati Svetoga Duha onima koji zatraže od njega?“
LUK 11:14 Jednom je [Isus] isterivao zlog duha, uzročnika zanemelosti. Kada je zli duh izašao, gluvi čovek je progovorio, a narod se zadivio.
LUK 11:15 Ipak, neki od njih rekoše: „On uz pomoć Veelzevula, glavara zlih duhova, isteruje zle duhove!“
LUK 11:16 Drugi su ga, opet, iskušavali, tražeći od njega da im da znak s neba.
LUK 11:17 [Isus] je znao šta oni misle, pa im je rekao: „Svako carstvo koje se podeli unutar sebe, opusteće, i ako se porodica razjedini, raspašće se.
LUK 11:18 Ako je Satana ustao protiv sebe samog, kako će opstati njegovo carstvo? Vi, naime, tvrdite da ja uz pomoć Veelzevula izgonim zle duhove.
LUK 11:19 Ako ja uz pomoć Veelzevula izgonim zle duhove, uz čiju pomoć ih vaši učenici izgone? Zato će vam oni suditi.
LUK 11:20 Ali, ako ja Božijim prstom izgonim zle duhove, onda je k vama došlo Carstvo Božije.
LUK 11:21 Kada jaki čovek oružjem čuva svoj dom, njegova dobra su bezbedna.
LUK 11:22 Ali kada neko jači dođe i savlada ga, on mu uzima oružje u koje se pouzdao i deli što je pokrao od njega.
LUK 11:23 Ko nije sa mnom, protiv mene je, i ko sa mnom ne sakuplja, taj rasipa.
LUK 11:24 Kada nečisti duh izađe iz čoveka, on tumara po bezvodnim mestima tražeći sebi pokoja. I pošto ga ne nalazi, kaže: ’Vratiću se u svoj dom, odakle sam izašao.’
LUK 11:25 Kada se vrati, nalazi kuću počišćenu i uređenu.
LUK 11:26 Onda odlazi i dovodi sedam drugih duhova, gorih od sebe, pa uđu i nastane se tamo. Čoveku onda to potonje stanje biva gore no što mu je bilo pređašnje.“
LUK 11:27 Dok je Isus govorio, neka žena iz naroda uzvikne: „Blažena majka koja te je rodila i dojila!“
LUK 11:28 A Isus reče: „Blaženiji su oni koji slušaju reč Božiju i drže je.“
LUK 11:29 Kako se narod sticao, [Isus] poče da govori: „Ovaj naraštaj je zao naraštaj; on traži znak, ali mu se neće dati drugi znak, osim znaka Jone.
LUK 11:30 I kao što je Jona bio znak za Ninivljane, tako će i Sin Čovečiji biti znak za ljude ovoga naraštaja.
LUK 11:31 Carica sa juga će se podići iz mrtvih na Sudnji dan sa ovim naraštajem i optužiće ga, jer je iz daleka došla da čuje Solomonovu mudrost, a evo, ovde se zbiva nešto što prevazilazi Solomona.
LUK 11:32 Ninivljani će se podići iz mrtvih na Sudnji [dan] sa ovim naraštajem i optužiti ga, jer su se oni pokajali na Joninu propoved, a evo, ovde [se zbiva] nešto što prevazilazi Jonu.
LUK 11:33 Niko ne pali svetiljku da bi je stavio na skriveno mesto ili pod mericu, već je stavlja na svećnjak, tako da vide svetlost svi koji ulaze.
LUK 11:34 Tvoje oko je svetiljka tvome telu. Ako je tvoje oko bezazleno, celo tvoje telo je osvetljeno; ako je tvoje oko zlobno, celo tvoje telo je u tami.
LUK 11:35 Zato gledaj da svetlost koja je u tebi ne postane tama.
LUK 11:36 Dakle, ako je svetlost u celom tvom telu, tako da nema nijednog mračnog dela, onda ćeš u potpunosti biti osvetljen, kao kad te svetiljka osvetljava svojim sjajem.“
LUK 11:37 Dok je Isus još govorio, jedan farisej ga pozva da obeduje sa njim. Isus uđe i zauzme mesto za stolom.
LUK 11:38 Fariseji se začudiše videvši da Isus nije prvo oprao ruke pre obeda.
LUK 11:39 Gospod im reče: „Da, vi fariseji spolja čistite čašu i posuđe, a iznutra ste puni pohlepe i zloće.
LUK 11:40 Bezumnici! Nije li [Bog] koji je stvorio [čovekovu] spoljašnjost, takođe stvorio i [njegovu] nutrinu?
LUK 11:41 Nego, dajte ono što je iznutra kao milostinju, pa će vam sve biti čisto.
LUK 11:42 Jao vama, fariseji, jer dajete desetak od nane i rute i od svakog povrća, a zanemarujete pravdu i ljubav Božiju! Ovo je trebalo činiti, a ono ne izostavljati.
LUK 11:43 Jao vama, fariseji, jer volite istaknuta mesta u sinagogama i da vas sa uvažavanjem pozdravljaju po trgovima!
LUK 11:44 Jao vama, jer ste kao neobeleženi grobovi po kojima ljudi neznajući idu!“
LUK 11:45 Tada mu znalci Svetog pisma rekoše: „Učitelju, kad govoriš ove stvari, ti i nas vređaš!“
LUK 11:46 [Isus] odgovori: „Jao i vama, znalcima Svetog pisma, jer teretite ljude jedva podnošljivim bremenima, a sami ne mrdate ni prstom [da im pomognete]!
LUK 11:47 Jao vama, jer podižete spomenike prorocima, a vaši su ih preci pobili!
LUK 11:48 Time svedočite da odobravate dela svojih predaka: oni su ih pobili, a vi im dižete spomenike.
LUK 11:49 Zato Bog po svojoj mudrosti reče: ’Poslaću im proroke i apostole; neke će ubiti, a neke prognati.’
LUK 11:50 Stoga će vaš naraštaj biti smatran krivim za krv svih proroka koja se prolila od početka sveta do sada,
LUK 11:51 od krvi Avelja, pa do krvi Zaharije koga su ubili između žrtvenika i Doma [Gospodnjeg]. Da, kažem vam, vaš naraštaj će se smatrati krivim.
LUK 11:52 Jao vama, znalci Svetog pisma, jer ste uzeli ključ znanja. Sami niste ušli, a sprečili ste one koji su hteli da uđu!“
LUK 11:53 Kad je Isus otišao odande, znalci Svetog pisma i fariseji su se žestoko okomili na njega, salećući ga pitanjima
LUK 11:54 i vrebajući da ulove neku reč koja bi ga optužila.
LUK 12:1 U međuvremenu se okupilo na hiljade ljudi, tako da su gazili jedni druge. Tada [Isus] prvo poče da govori svojim učenicima: „Čuvajte se farisejskog kvasca, koji je licemerje.
LUK 12:2 Nema ničeg što je skriveno, da se neće otkriti, niti tajnog, da se neće doznati.
LUK 12:3 Jer, što ste rekli u tami, čuće se na svetlosti dana, i što ste rekli iza zatvorenih vrata, razglasiće se sa krovova.
LUK 12:4 Prijatelji moji, kažem vam, ne bojte se onih koji ubijaju telo, jer posle toga ne mogu više ništa da učine.
LUK 12:5 Reći ću vam koga da se bojite: bojte se [Boga], koji, pošto ubije, ima vlast da baci u pakao. Da, kažem vam, njega se bojte.
LUK 12:6 Zar se ne prodaju pet vrabaca za dva novčića? Ipak, ni jedan od njih nije zaboravljen od Boga.
LUK 12:7 A vama su i sve vlasi na glavi prebrojane. Zato se ne bojte: vi vredite mnogo više od jata vrabaca.
LUK 12:8 Kažem vam: svako ko me prizna pred ljudima, priznaću i ja njega pred anđelima Božijim.
LUK 12:9 A ko se mene odrekne pred ljudima, odreći ću se i ja njega pred anđelima Božijim.
LUK 12:10 Svako ko kaže reč protiv Sina Čovečijeg, biće mu oprošteno, ali ko izgovori hulu protiv Svetoga Duha, tome se neće oprostiti.
LUK 12:11 Kada vas budu izvodili u sinagoge da vam sude, ili pred namesnike i vladare, ne brinite se kako ćete se braniti, ili šta ćete govoriti,
LUK 12:12 jer će vas Sveti Duh poučiti šta da kažete u taj čas.“
LUK 12:13 Neko iz naroda reče: „Učitelju, reci mom bratu da podeli sa mnom nasledstvo!“
LUK 12:14 [Isus] mu reče: „Čoveče, ko je mene postavio da sudim ili delim imovinu među vama?“
LUK 12:15 Onda se obratio svima: „Pazite i čuvajte se svake pohlepe, jer ničiji život ne zavisi od obilja njegovih dobara, koliko god da ih ima.“
LUK 12:16 Onda im ispriča jednu priču: „Nekom bogatom čoveku obilno rodila njiva.
LUK 12:17 [Čovek] je razmišljao u sebi: ’Šta da uradim? Nemam gde da sakupim letinu.’
LUK 12:18 Onda reče: ’Ovako ću učiniti: srušiću svoje žitnice i sagradiću veće, pa ću tamo smestiti sve žito i ostala dobra.
LUK 12:19 Onda ću reći sebi: „Dušo moja, imaš mnoga dobra smeštena za dugo godina. Odmaraj, jedi, pij i uživaj!“’
LUK 12:20 Ali Bog mu reče: ’Bezumniče! Još noćas ću uzeti tvoju dušu. Kome li će ostati ono što si stekao?’
LUK 12:21 Tako biva sa svakim koji zgrće sebi bogatstvo, a pred Bogom je siromašan.“
LUK 12:22 Isus reče svojim učenicima: „Stoga vam kažem: ne brinite se za život, šta ćete jesti, ili za telo, šta ćete obući,
LUK 12:23 jer je život vredniji od hrane i telo od odeće.
LUK 12:24 Pogledajte gavrane! Oni niti seju, niti žanju, nemaju ni skladišta ni žitnice, a Bog ih hrani. Vi vredite mnogo više od ptica.
LUK 12:25 Ko od vas može brinući se produžiti sebi život, makar samo i za kratko vreme?
LUK 12:26 Dakle, ako ne možete da učinite ni to što je najmanje, zašto se brinete za ostalo?
LUK 12:27 Pogledajte ljiljane kako rastu! Ne trude se, niti predu, a ja vam kažem da ni Solomon u svoj svojoj raskoši nije bio odeven kao i jedan od njih.
LUK 12:28 Pa ako Bog tako odeva bilje koje je danas u polju, a već sutra se baca u peć, koliko li će pre odenuti vas, o, maloverni!
LUK 12:29 Zato se ne opterećujte time šta ćete jesti ili piti i ne brinite se oko toga,
LUK 12:30 jer sve to traže i mnogobošci u ovome svetu. Vaš Otac zna da vam je sve to potrebno.
LUK 12:31 Nego, tražite Carstvo njegovo, a [Bog] će vam ovo dodati.
LUK 12:32 Ne boj se, malo stado, jer je Ocu bilo po volji da vam da Carstvo.
LUK 12:33 Prodajte svoju imovinu i dajte je kao milostinju. Opremite se torbama koje neće dotrajati i neiscrpnim blagom sa neba, koje lopov ne krade niti moljac uništava.
LUK 12:34 Jer, gde je vaše blago, tamo će biti i vaše srce.
LUK 12:35 Opašite svoje bokove, a vaše svetiljke neka gore.
LUK 12:36 Budite kao sluge koje očekuju svoga gospodara da se vrati sa svadbe, da mu odmah otvore vrata kad on dođe i pokuca.
LUK 12:37 Blago onim slugama koje gospodar, kad se vrati, nađe budne. Zaista vam kažem da će se sam gospodar opasati, posaditi ih za trpezu i posluživati ih.
LUK 12:38 Blago onim slugama koje gospodar, kada dođe, nađe budne i pripravne u ponoć ili pred svitanje.
LUK 12:39 Ovo znajte: ako bi domaćin znao u koje doba će lopov doći, ne bi dozvolio da mu provali u kuću.
LUK 12:40 Tako i vi budite spremni, jer će Sin Čovečiji doći u čas kada ne mislite.“
LUK 12:41 Petar upita: „Gospode, govoriš li ovu priču samo nama ili i svima ostalima?“
LUK 12:42 Gospod odgovori: „Ko je, dakle, verni i mudri upravitelj? To je onaj koga Gospodar postavi da se stara o ostalim slugama da dobijaju obroke na vreme.
LUK 12:43 Blažen je onaj sluga koga Gospodar, kada dođe, zatekne da ovako radi.
LUK 12:44 Zaista vam kažem da će mu poveriti upravu nad celim svojim imanjem.
LUK 12:45 Ali ako taj sluga kaže: ’Moj Gospodar se zadržao na putu’, pa počne da tuče sluge i sluškinje, da jede, pije i opija se,
LUK 12:46 doći će Gospodar ovih slugu u dan u koji ga ne očekuje, te će ga poseći i odrediti mu mesto među nevernicima.
LUK 12:47 Sluga koji zna gospodarevu volju, a ne izvršuje je i nije pripravan, biće išiban jako.
LUK 12:48 A sluga koji ne zna, a učini ono što zaslužuje kaznu, biće malo šiban. Od svakoga kome je mnogo dano, mnogo će se i zahtevati. Kome je više povereno, od toga će se još više zahtevati.
LUK 12:49 Došao sam da bacim oganj na zemlju. O, kako bih voleo da već plamti!
LUK 12:50 Treba i krštenje da primim, i kako mi je teško dok se to ne svrši!
LUK 12:51 Mislite li da sam došao da donesem mir na zemlju? Ne, kažem vam, nego razdor.
LUK 12:52 Naime, od sada će se petoro u kući podeliti: troje protiv dvoje i dvoje protiv troje,
LUK 12:53 otac protiv sina i sin protiv oca, majka protiv ćerke i ćerka protiv majke, svekrva protiv snahe i snaha protiv svekrve.“
LUK 12:54 A mnoštvu je rekao: „Kada vidite da se oblak pojavljuje na zapadu, odmah kažete da će biti nevreme, i bude nevreme.
LUK 12:55 A kad dune vetar s juga, vi kažete da će biti vrućina, i tako i bude.
LUK 12:56 Licemeri! Izgled zemlje i neba znate da protumačite; kako onda ne znate da protumačite ovo vreme?
LUK 12:57 Zar sami ne uviđate šta je pravedno?
LUK 12:58 Ako te zajmodavac potera na sud, nastoj koliko možeš da izgladiš stvar sa njim dok ste još na putu. U protivnom, odvešće te pred sudiju i sudija će te predati sudskom službeniku, pa će te ovaj baciti u tamnicu.
LUK 12:59 Kažem ti da nećeš izaći odande dok ne isplatiš i poslednji novčić.“
LUK 13:1 U to vreme dođu neki i izveste Isusa o Galilejcima koje je Pilat pobio dok su prinosili žrtve [Bogu].
LUK 13:2 [Isus] im reče: „Mislite li da su ovi Galilejci bili grešniji od ostalih Galilejaca, zato što su tako nastradali?
LUK 13:3 Nimalo! Kažem vam: ako se ne pokajete, svi ćete tako izginuti.
LUK 13:4 Ili, zar mislite da su onih osamnaest na koje se srušila kula u Siloamu i pobila ih, bili krivlji od ostalih jerusalimskih stanovnika?
LUK 13:5 Nimalo! Kažem vam: ako se ne pokajete svi ćete tako izginuti.“
LUK 13:6 Onda im je ispričao ovu priču: „Jedan čovek imao smokvu posađenu u svom vinogradu. Dođe on da vidi ima li roda, ali ne nađe.
LUK 13:7 Tada reče vinogradaru: ’Evo, već tri godine dolazim i tražim rod na ovoj smokvi, ali ga ne nalazim. Poseci je! Zašto da iscrpljuje zemlju?’
LUK 13:8 Ali [vinogradar] odgovori: ’Gospodaru, ostavi je još ovu godinu. Okopaću je i nađubriti,
LUK 13:9 pa će možda roditi. Ako ne rodi, poseci je.’“
LUK 13:10 Jedne subote je poučavao u sinagogi.
LUK 13:11 Tamo se našla i neka žena koju je nečisti duh, uzročnik bolesti, osamnaest godina držao zgrbljenu, te nije mogla da se ispravi.
LUK 13:12 Videvši je, Isus je pozva k sebi, i reče joj: „Ženo, oslobađam te tvoje bolesti!“
LUK 13:13 Isus položi svoje ruke na nju i žena se odmah ispravi i poče da slavi Boga.
LUK 13:14 Starešina sinagoge, ljut što je Isus iscelio u subotu, reče: „Ima šest radnih dana u nedelji. U te dane dolazite da se lečite, a ne u subotu!“
LUK 13:15 Gospod mu odgovori: „Licemeri! Ne odvezuje li svako svoga vola ili magarca od jasala i ne vodi li ga na pojilo subotom?
LUK 13:16 Nije li trebalo osloboditi ovu Avrahamovu ćerku, koju je Satana osamnaest godina držao svezanu, od sveza baš u subotu?“
LUK 13:17 Svi njegovi protivnici bili su postiđeni onim što je rekao, ali se narod radovao svim izvanrednim delima koje je učinio.
LUK 13:18 Onda [Isus] reče: „Čemu je slično Carstvo Božije? S čime da ga uporedim?
LUK 13:19 Ono je slično gorušičinom zrnu koje čovek uzme i poseje u svojoj bašti. Seme onda izrasta i postaje drvo i ptice nebeske gnezde se po njegovim granama.“
LUK 13:20 [Isus] ponovo reče: „S čime da uporedim Carstvo Božije?
LUK 13:21 Ono je slično kvascu koji žena uzme i umesi sa tri mere brašna, dok sve testo ne uskisne.“
LUK 13:22 [Isus] je zatim prolazio kroz gradove i sela i poučavao, nastavljajući svoje putovanje prema Jerusalimu.
LUK 13:23 Neko mu reče: „Gospode, ima li malo onih koji će biti spaseni?“ [Isus] odgovori:
LUK 13:24 „Borite se da uđete na uska vrata, jer vam kažem da će mnogi nastojati da uđu, ali neće moći.
LUK 13:25 Kad domaćin ustane i zatvori vrata, vi ćete ostati pred vratima i moliti: ’Gospode, otvori nam!’ Onda će vam on odgovoriti: ’Ne znam ni ko ste ni odakle ste.’
LUK 13:26 Tada ćete reći: ’Mi smo jeli i pili sa tobom; ti si poučavao po našim ulicama!’
LUK 13:27 A on će vam odgovoriti: ’Ne znam ni ko ste ni odakle ste. Odlazite od mene svi, koji činite bezakonje!’
LUK 13:28 Tamo ćete plakati i škrgutati zubima kada vidite Avrahama, Isaka i Jakova i sve proroke u Carstvu Božijem, a vi izbačeni.
LUK 13:29 Doći će narodi s istoka i zapada, severa i juga, i posedati na gozbu Carstva Božijeg.
LUK 13:30 I gle, tamo će poslednji biti prvi, i prvi – poslednji.“
LUK 13:31 U taj čas pristupiše mu neki fariseji i rekoše mu: „Idi odavde na neko drugo mesto, jer Irod hoće da te ubije.“
LUK 13:32 [Isus] im reče: „Recite toj lisici: ’Evo, izgonim zle duhove i lečim bolesne danas i sutra, a treći dan završavam.’
LUK 13:33 Ali danas, sutra i prekosutra moram da putujem, jer ne ide da prorok pogine izvan Jerusalima.
LUK 13:34 Jerusalime, Jerusalime, ti što ubijaš proroke i kamenuješ one koji su poslani k tebi, koliko puta sam hteo da skupim tvoju decu, kao što kvočka skuplja svoje piliće pod krila, ali vi niste hteli.
LUK 13:35 Evo, opusteće vaša kuća. A ja vam kažem da me nećete videti dok ne kažete: ’Blagosloven onaj koji dolazi u ime Gospodnje!’“
LUK 14:1 Jedne subote je [Isus] došao u kuću jednog od vodećih fariseja na obed. Okupljeni su pažljivo motrili na njega.
LUK 14:2 Uto neki čovek koji je patio od vodene bolesti stade pred Isusa.
LUK 14:3 Isus upita znalce Svetog pisma i fariseje: „Da li je dopušteno lečiti subotom ili ne?“
LUK 14:4 Oni su ćutali. [Isus] prihvati čoveka, isceli ga i pusti ga da ide.
LUK 14:5 A njima reče: „Ako nekome od vas sin ili vo upadne u bunar, zar ga neće odmah izvaditi i u subotu?“
LUK 14:6 Na to nisu mogli da mu odgovore.
LUK 14:7 [Isus] je primetio da su neki gosti birali počasna mesta, pa im je ispričao priču:
LUK 14:8 „Kad te neko pozove na svadbu, nemoj da sedneš u pročelje, jer domaćin može da pozove nekog ko je ugledniji od tebe.
LUK 14:9 Tada će on, koji je pozvao i tebe i njega, doći i reći: ’Ustupi mu mesto.’ Onda ćeš postiđen zauzeti poslednje mesto.
LUK 14:10 Nego, ako te pozovu, idi i zauzmi poslednje mesto. Tada će onaj koji te je pozvao, doći i reći: ’Prijatelju, pomakni se na više.’ Tako ćeš biti počašćen pred svima koji s tobom sede za stolom.
LUK 14:11 Jer, svako ko se uznosi, biće ponižen, a ko se ponizi, biće uzvišen.“
LUK 14:12 A domaćinu reče: „Kad priređuješ ručak ili večeru, ne pozivaj prijatelje, ni braću, ni rodbinu, ni bogate susede, jer bi oni mogli da pozovu tebe i tako ti uzvrate.
LUK 14:13 Nego, kad priređuješ gozbu, pozovi siromahe, bogalje, hrome, slepe.
LUK 14:14 Tada ćeš biti blažen, jer ne mogu da ti uzvrate, a [Bog] će ti uzvratiti prilikom vaskrsenja pravednih.“
LUK 14:15 A jedan od gostiju, kada je to čuo, reče mu: „Blaženi su oni koji će biti za trpezom u Carstvu Božijem!“
LUK 14:16 [Isus] mu reče: „Neki čovek je priredio veliku gozbu i pozvao mnogo ljudi.
LUK 14:17 Kad je bilo vreme da gozba počne, poslao je svoga slugu da kaže zvanicama: ’Dođite, sve je već pripravljeno.’
LUK 14:18 Ali, svi od reda počnu da se izgovaraju. Prvi mu reče: ’Kupio sam njivu, pa moram da idem da je vidim. Molim te, primi moje izvinjenje.’
LUK 14:19 Drugi reče: ’Kupio sam pet jarmova volova, pa idem da vidim valjaju li. Molim te, primi moje izvinjenje.’
LUK 14:20 Treći reče: ’Oženio sam se, te zato ne mogu da dođem.’
LUK 14:21 Sluga se vrati i javi to svome gospodaru. Gospodar se na to razgnevi i reče svome sluzi: ’Brzo idi na gradske ulice i prolaze i dovedi ovamo siromahe, bogalje, slepe i hrome.’
LUK 14:22 Sluga se uskoro vrati i reče: ’Gospodaru, tvoja naredba je izvršena, ali još uvek ima mesta.’
LUK 14:23 Tada gospodar reče sluzi: ’Izađi na puteve i međe, pa nateraj ljude da dođu, da mi se napuni kuća.
LUK 14:24 Kažem vam da nijedan od onih ljudi koji su bili pozvani neće okusiti moje večere.’“
LUK 14:25 Jednom, dok je veliko mnoštvo naroda putovalo s Isusom, on se okrenu prema njima i reče im:
LUK 14:26 „Ko dolazi k meni, a nije mu omrzao njegov otac i majka, žena i deca, braća i sestre, pa i sopstveni život, ne može da bude moj učenik.
LUK 14:27 Ko ne nosi svoj krst i ne sledi me, ne može da bude moj učenik.
LUK 14:28 Ako neko od vas hoće da zida kulu, on prvo sedne i proračuna koliki će biti trošak, da vidi ima li dovoljno da završi.
LUK 14:29 U protivnom, postaviće temelj, a neće moći da dovrši gradnju. Svi koji to vide, rugaće mu se
LUK 14:30 i govoriti: ’Ovaj čovek je počeo da zida, a nije mogao da završi!’
LUK 14:31 Ili koji car ide u rat protiv drugog cara, a da prvo ne sedne i razmotri može li da se sa deset hiljada vojnika odupre onome koji ide na njega sa dvadeset hiljada?
LUK 14:32 Ako ne može, poslaće izaslanike [moćnijem caru] dok je ovaj još daleko, da razgovaraju o miru.
LUK 14:33 Prema tome, svaki od vas ko se ne odrekne svega što ima, ne može da bude moj učenik.
LUK 14:34 So je dobra, ali ako izgubi slanoću, čime li će je povratiti?
LUK 14:35 Nije ni za zemlju, ni za đubrivo, nego je izbacuju napolje. Ko ima uši, neka sluša!“
LUK 15:1 Svi poreznici i grešnici su se okupljali oko Isusa da ga slušaju.
LUK 15:2 Fariseji i znalci Svetog pisma su gunđali i govorili: „Ovaj prihvata grešnike i jede sa njima.“
LUK 15:3 [Isus] im onda ispriča ovu priču:
LUK 15:4 „Ko od vas, ako ima stotinu ovaca, pa mu se izgubi jedna, neće ostaviti devedeset devet u pustinji, dok ne nađe tu jednu?
LUK 15:5 Kad je nađe, stavlja je na svoja ramena sa radošću.
LUK 15:6 A kada dođe kući, poziva prijatelje i susede, i kaže im: ’Radujte se sa mnom, jer sam našao svoju ovcu koja se izgubila.’
LUK 15:7 Kažem vam da će tako i na nebu biti veća radost zbog jednog grešnika koji se pokaje, nego zbog devedeset devet pravednika kojima nije potrebno pokajanje.“
LUK 15:8 „Ili, zamislite neku ženu koja ima deset srebrnih novčića, pa izgubi jedan. Neće li ona upaliti svetiljku i pomesti kuću, te pomno tražiti dok ga ne nađe?
LUK 15:9 A kada ga nađe, poziva prijatelje i susede, govoreći: ’Radujte se sa mnom, jer sam pronašla srebrni novčić koji sam izgubila!’
LUK 15:10 Kažem vam da se anđeli raduju pred Bogom zbog jednog grešnika koji se pokaje.“
LUK 15:11 [Isus] nastavi: „Neki čovek imao dva sina.
LUK 15:12 [Jednom], mlađi sin reče ocu: ’Oče, daj mi moj deo imovine.’ Tako [otac] podeli imovinu između njih.
LUK 15:13 Nekoliko dana kasnije, mlađi sin pokupi sve što ima i ode u daleku zemlju. Tamo je protraćio svoju imovinu na razvratan život.
LUK 15:14 A kada je potrošio sve, nastane velika glad u toj zemlji, i on počne da oskudeva.
LUK 15:15 Onda je otišao i pribio se uz jednog stanovnika te zemlje, koji ga je poslao na svoja polja da čuva svinje.
LUK 15:16 Žudeo je da napuni stomak roščićima koje su svinje jele, ali mu niko nije davao.
LUK 15:17 No, došavši k sebi, reče: ’Koliko je slugu kod mog oca koji imaju hleba u izobilju, a ja ovde skapavam od gladi!
LUK 15:18 Ustaću i poći k mome ocu, pa ću mu reći: „Oče, zgrešio sam i Bogu i tebi;
LUK 15:19 nisam više dostojan da se zovem tvojim sinom. Primi me kao jednog od tvojih slugu.“’
LUK 15:20 Tako je ustao i krenuo svome ocu. Ali, dok je još bio daleko, ugleda ga njegov otac i sažali se, pa potrča, zagrli ga i izljubi.
LUK 15:21 Sin mu reče: ’Oče, zgrešio sam i Bogu i tebi. Nisam više dostojan da se zovem tvojim sinom.’
LUK 15:22 Ali otac naredi svojim slugama: ’Brzo donesite najbolju odeću i obucite mu je. Stavite mu prsten na ruku i obujte mu sandale na noge
LUK 15:23 I uhvatite ugojeno tele i zakoljite ga, da jedemo i da se radujemo!
LUK 15:24 Jer je ovaj moj sin bio mrtav, ali je oživeo. Bio je izgubljen, ali je sada nađen.’ Onda počeše da proslavljaju.
LUK 15:25 Njegov stariji sin je bio na njivi. Kad je došao blizu kuće, čuo je da se svira i igra.
LUK 15:26 Pozvao je jednog slugu i upitao ga šta se to dešava.
LUK 15:27 Sluga mu reče: ’Došao je tvoj brat, pa je tvoj otac zaklao ugojeno tele, jer mu se vratio kući živ i zdrav.’
LUK 15:28 On se rasrdio i nije hteo da uđe u kuću. Otac izađe iz kuće, pa ga je molio da uđe.
LUK 15:29 Ali on odgovori ocu: ’Evo, toliko godina ti služim i nikada nisam prekršio nijednu tvoju zapovest, a nikad mi nisi dao jare da se proveselim sa svojim prijateljima.
LUK 15:30 Ali kada je došao ovaj tvoj sin koji je proćerdao tvoje imanje sa bludnicama, zaklao si ugojeno tele za njega.’
LUK 15:31 ’Sine moj – reče mu [otac] – ti si uvek sa mnom, i sve što je moje, to je i tvoje.
LUK 15:32 Ali treba da budemo veseli i da se radujemo, jer je ovaj tvoj brat bio mrtav, ali je oživeo; bio je izgubljen, ali je nađen.’“
LUK 16:1 [Isus] reče svojim učenicima: „Neki bogat čovek imao upravitelja koga su optužili da mu rasipa imanje.
LUK 16:2 Zato ga je pozvao i rekao mu: ’Šta to čujem o tebi? Podnesi izveštaj o svom upravljanju, jer ne možeš više da budeš moj upravitelj.’
LUK 16:3 Upravitelj reče u sebi: ’Moj gospodar uzima od mene upravu. Šta da radim? Za kopanje nemam snage, a stidim se da prosim.
LUK 16:4 Znam šta ću da uradim, da bi me, kad izgubim službu, ljudi primili u svoje kuće.’
LUK 16:5 Onda je pozvao k sebi dužnike svoga gospodara, jednog po jednog. Pitao je prvog: ’Koliko duguješ mome gospodaru?’
LUK 16:6 On odgovori: ’Stotinu bačvica ulja.’ Onda mu reče: ’Uzmi svoju priznanicu i brzo napiši pedeset.’
LUK 16:7 Onda upita drugog: ’A koliko ti duguješ?’ Dužnik reče: ’Stotinu džakova pšenice.’ On mu reče: ’Uzmi svoju priznanicu i napiši osamdeset.’
LUK 16:8 Gospodar pohvali nepoštenog upravitelja što je bio snalažljiv. Jer se ljudi ovoga sveta bolje snalaze sa svojim rodom, nego narod svetlosti sa svojim.
LUK 16:9 Ja vam kažem: zemaljsko bogatstvo je nepravedno; ali vi ga upotrebite da steknete sebi prijatelje. Kada ono nestane, bićete primljeni u večne stanove.
LUK 16:10 Ko je veran u najmanjem, biće veran i u najvećem, a ko je nepošten u najmanjem, biće nepošten i u velikom.
LUK 16:11 Dakle, ako niste bili pouzdani u zemaljskom bogatstvu koje je nepravedno, ko će vam poveriti pravo bogatstvo?
LUK 16:12 I ako se niste pokazali pouzdanima u onom što nije vaše, kako će vam [Bog] dati ono što je vaše?
LUK 16:13 Nijedan sluga ne može služiti dva gospodara. Jer, ili će jednoga mrzeti, a drugoga voleti; ili će jednome biti privržen, a drugoga prezirati. Ne možete služiti Bogu i bogatstvu!“
LUK 16:14 Kad su fariseji čuli sve ovo, podsmevali su mu se, jer su voleli novac.
LUK 16:15 [Isus] im reče: „Vi se pred ljudima pravite da ste pravedni, ali Bog poznaje vaša srca. Jer što se među ljudima smatra za izuzetno, to je Bogu gadno.
LUK 16:16 Zakon i Proroci su se naveštavali do dolaska Jovana Krstitelja. Od tada se propoveda Radosna vest o Carstvu Božijem i svako navaljuje da uđe u njega.
LUK 16:17 Ali je lakše da nebo i zemlja iščeznu, nego da se i jedna crtica u Zakonu ispusti.
LUK 16:18 Svako ko se razvede od svoje žene i oženi se drugom, čini preljubu. Isto tako i onaj koji se oženi razvedenom čini preljubu.
LUK 16:19 Bio jednom neki bogataš. Oblačio se u odeću od skerleta i finog lana, i raskošno se gostio svaki dan.
LUK 16:20 Pred njegovim vratima je ležao jedan siromah koji se zvao Lazar, sav u čirevima,
LUK 16:21 željan da se najede mrvica koje su padale sa bogataševog stola. Psi su dolazili i lizali njegove rane.
LUK 16:22 Kada je siromah umro, anđeli ga odneše k Avrahamu. I bogataš je umro i bio sahranjen.
LUK 16:23 Dok se mučio u Svetu mrtvih, podigao je pogled i izdaleka video Avrahama i Lazara sa njim.
LUK 16:24 Onda povika: ’Oče Avrahame, smiluj mi se i pošalji Lazara da umoči samo vrh svoga prsta u vodu i rashladi mi jezik, jer se veoma mučim u ovoj vatri!’
LUK 16:25 Avraham mu odgovori: ’Sinko, seti se da si tokom svoga životnog veka primao dobre stvari, dok je Lazar primao loše. Sada se on ovde teši, a ti se mučiš.
LUK 16:26 Osim toga, između nas i vas postavljena je velika provalija, tako da oni koji bi hteli odavde k vama ne mogu da pređu, niti iko odande može da pređe k nama.’
LUK 16:27 Bogataš nastavi: ’Onda te molim, oče, da pošalješ Lazara u dom moga oca,
LUK 16:28 gde imam petoro braće. Neka ide i upozori ih da ne bi došli na ovo mesto mučenja.’
LUK 16:29 Avraham reče: ’Oni imaju Mojsija i Proroke, pa neka ih slušaju!’
LUK 16:30 Ali [bogataš] reče: ’Ne, oče Avrahame, oni će se pokajati ako neko dođe iz mrtvih.’
LUK 16:31 Avraham mu reče: ’Ako ne slušaju Mojsija i Proroke, neće ih ubediti ni ako neko ustane iz mrtvih.’“
LUK 17:1 [Isus] reče svojim učenicima: „Iskušenja koja navode na greh moraju da dođu, ali teško onome koji je uzrok tim iskušenjima.
LUK 17:2 Tome bi bilo bolje da mu obese o vrat vodenični kamen i da ga bace u more, nego da navede na greh jednog od ovih malenih.
LUK 17:3 Zato pazite na sebe. Ako tvoj brat zgreši, opomeni ga i ako se pokaje, oprosti mu.
LUK 17:4 Ako sedam puta na dan zgreši protiv tebe i sedam puta dnevno dođe k tebi i kaže ti: ’Kajem se’, ti mu oprosti.“
LUK 17:5 Apostoli rekoše Gospodu: „Uvećaj nam veru!“
LUK 17:6 Gospod reče: „Ako biste imali vere kao zrno gorušice, mogli biste da kažete ovom dudu: ’Iščupaj se iz korena i posadi u more!’ i on bi vas poslušao.
LUK 17:7 Recimo da neko od vas ima slugu koji ore ili čuva stado. Kada se on vrati sa njive, ko će mu od vas reći: ’Dođi odmah i sedi pa jedi!’
LUK 17:8 Naprotiv! Reći će mu: ’Spremi mi večeru, presvuci se i poslužuj me dok jedem i pijem, a posle toga ćeš ti da jedeš i da piješ.’
LUK 17:9 Treba li [gospodar] da zahvali sluzi što je izvršio naređenje?
LUK 17:10 Tako i vi govorite kad učinite što vam je bilo naređeno: ’Mi smo samo beskorisne sluge; učinili smo samo ono što smo bili dužni da učinimo.’“
LUK 17:11 Putujući prema Jerusalimu, [Isus] je prolazio granicom Samarije i Galileje.
LUK 17:12 Dok je ulazio u jedno selo, pošlo mu je u susret deset gubavih ljudi. Stali su podalje
LUK 17:13 i povikali: „Isuse! Učitelju! Smiluj se na nas!“
LUK 17:14 Kada ih [Isus] vide, reče im: „Idite i pokažite se sveštenicima!“ Bili su izlečeni još dok su išli.
LUK 17:15 Jedan od njih, kada je primetio da je izlečen, vratio se slaveći Boga iz sveg glasa.
LUK 17:16 Pao je ničice pred Isusove noge zahvaljujući mu. Taj čovek je bio Samarjanin.
LUK 17:17 Isus reče: „Bilo je deset isceljenih; gde su ostala devetorica?
LUK 17:18 Zar se niko od njih nije vratio da zahvali Bogu, osim ovoga stranca?“
LUK 17:19 [Isus] mu reče: „Ustani i idi; tvoja vera te je ozdravila.“
LUK 17:20 Jednom su ga fariseji pitali kada će doći Carstvo Božije. On im je odgovorio: „Carstvo Božije ne dolazi na takav način da se može opaziti.
LUK 17:21 Niko ne može reći: ’Evo, tu je!’ ili: ’Eno, tamo je!’, jer je Carstvo Božije među vama.“
LUK 17:22 A učenicima reče: „Doći će vremena kada ćete poželeti da vidite samo jedan dan Sina Čovečijeg, ali ga nećete videti.
LUK 17:23 I biće onih koji će vam govoriti: ’Eno ga tamo!’ i: ’Evo ga ovde!’ Ne idite tamo i ne povodite se za njima.
LUK 17:24 Kad Sin Čovečiji dođe u svoj dan, to će biti kao kad munja sevne, pa osvetli nebo s jednog kraja na drugi.
LUK 17:25 Ali on prvo treba da propati i da ga ovaj naraštaj odbaci.
LUK 17:26 Kad dođu dani da se Sin Čovečiji vrati, to će biti kao u Nojevo vreme:
LUK 17:27 jelo se i pilo, ženilo se i udavalo, do dana kada je Noje ušao u plovilo. Onda je došao potop i svi su se podavili.
LUK 17:28 Slično je bilo i u Lotovo vreme: jelo se i pilo, prodavalo i kupovalo, sadilo i gradilo.
LUK 17:29 A na dan kad je Lot izašao iz Sodome, s neba je počeo da sipa oganj i sumpor i sve ih pobio.
LUK 17:30 Tako će biti i u dan kad se objavi Sin Čovečiji.
LUK 17:31 U te dane, ko je na krovu neka ne silazi da uzme stvari iz kuće. I ko se nađe u polju neka se ne vraća natrag.
LUK 17:32 Setite se Lotove žene!
LUK 17:33 Ko hoće da sačuva svoj život, izgubiće ga; a ko ga izgubi, ostaće u životu.
LUK 17:34 Kažem vam: te noći će dvojica biti u postelji; jedan će biti uzet, a drugi će ostati.
LUK 17:35 Dve žene će zajedno mleti; jedna će biti uzeta, a druga će ostati.
LUK 17:36 Dvojica će biti u polju; jedan će biti uzet, drugi će ostati.“
LUK 17:37 Tada ga upitaše: „A gde [će to biti], Gospode?“ On im odgovori: „Gde bude lešine, tamo će se i lešinari okupljati.“
LUK 18:1 Onda im je [Isus] ispričao priču o tome kako uvek treba da se mole i da ne posustaju.
LUK 18:2 Rekao je: „U jednom gradu živeo neki sudija. Boga se nije bojao, niti je za ljude mario.
LUK 18:3 U istom gradu živela je i neka udovica. Ona je došla k njemu i rekla: ’Odbrani me od mog tužitelja!’
LUK 18:4 On dugo nije hteo da to učini, ali napokon reče: ’Iako se ne bojim Boga, niti marim za ljude,
LUK 18:5 ipak ću odbraniti ovu udovicu, jer mi dodijava. Inače će me izludeti ako nastavi da dolazi.’“
LUK 18:6 Gospod reče: „Slušajte šta kaže nepravedni sudija!
LUK 18:7 Neće li Bog odbraniti svoje izabrane koji mu vape danju i noću? Hoće li oklevati?
LUK 18:8 Kažem vam da će ih odbraniti brzo. Ali kad Sin Čovečiji dođe, hoće li naći veru na zemlji?“
LUK 18:9 A onima koji su se pouzdavali u svoju pravednost i nipodaštavali ostale, [Isus] je ispričao ovu priču:
LUK 18:10 „Dva čoveka su došla u hram da se mole. Jedan je bio farisej, a drugi poreznik.
LUK 18:11 Farisej je ustao i molio se u sebi ovako: ’Bože, hvala ti što nisam kao ostali ljudi, razbojnici, nepravednici, preljubnici, ili kao ovaj poreznik.
LUK 18:12 Postim dva puta nedeljno i dajem desetak od svega što zaradim.’
LUK 18:13 Poreznik je stao podalje i nije se usuđivao da podigne pogled prema nebu. Udarao se u prsa i govorio: ’Bože, smiluj se meni grešniku!’
LUK 18:14 Kažem vam, ovaj je otišao opravdan [pred Bogom], a ne prvi. Jer, svako ko se uznosi, biće ponižen, a ko se ponizi, biće uzvišen.“
LUK 18:15 Narod je donosio Isusu malu decu da ih dotakne. Učenici su to videli, pa su im branili.
LUK 18:16 Ali Isus ih je pozvao, rekavši: „Pustite decu da dolaze k meni; nemojte ih sprečavati, jer takvima pripada Carstvo Božije!
LUK 18:17 Zaista vam kažem, ko ne prihvati Carstvo Božije kao dete, nikako ne može ući u njega!“
LUK 18:18 Jedan glavar ga upita: „Dobri učitelju, šta treba da činim da bih baštinio večni život?“
LUK 18:19 Isus mu odgovori: „Zašto me nazivaš dobrim? Niko nije dobar osim samoga Boga.
LUK 18:20 Zapovesti poznaješ: ’Ne čini preljube, ne ubij, ne kradi, ne svedoči lažno, poštuj svoga oca i svoju majku.’“
LUK 18:21 Ovaj odgovori: „Sve sam to izvršavao još od svoje mladosti.“
LUK 18:22 Kada je Isus to čuo, rekao mu je: „Još ti jedno nedostaje: prodaj sve što imaš, pa razdeli to siromasima i imaćeš blago na nebesima. Onda dođi i sledi me.“
LUK 18:23 Kada je glavar to čuo, veoma se ražalostio, jer je bio veoma bogat.
LUK 18:24 Isus ga je pogledao, i rekao: „Kako li je teško imućnima da uđu u Carstvo Božije!
LUK 18:25 Jer, lakše je kamili da prođe kroz iglene uši, nego bogatašu da uđe u Carstvo Božije.“
LUK 18:26 A oni koji su slušali, upitaše: „Pa ko se onda može spasti?“
LUK 18:27 [Isus] odgovori: „Što je nemoguće ljudima, moguće je Bogu.“
LUK 18:28 Petar reče: „Evo, mi smo ostavili što smo imali i krenuli za tobom.“
LUK 18:29 [Isus] odgovori: „Zaista vam kažem, nema toga ko je ostavio kuću, ili ženu, ili braću, ili roditelje, ili decu, radi Carstva Božijeg,
LUK 18:30 koji neće primiti mnogo puta više u ovo vreme, a u vremenu koje dolazi primiće večni život.“
LUK 18:31 Onda je poveo Dvanaestoricu i rekao im: „Evo, penjemo se prema Jerusalimu. Tamo će se ispuniti sve što su proroci napisali o Sinu Čovečijem.
LUK 18:32 Predaće ga neznabošcima koji će mu se rugati, vređati ga i pljuvati.
LUK 18:33 Pošto ga išibaju, ubiće ga, ali će on trećeg dana vaskrsnuti.“
LUK 18:34 Ali učenici nisu razumeli ništa od ovoga. Te reči su im bile nepojmljive, te nisu znali o čemu govori.
LUK 18:35 Kad je [Isus] došao nadomak Jerihona, neki slepac je sedeo kraj puta i prosio.
LUK 18:36 Čuvši da mnogo naroda prolazi tuda, upita o čemu se radi.
LUK 18:37 Rekli su mu da to prolazi Isus iz Nazareta.
LUK 18:38 On tada povika: „Isuse, Sine Davidov, smiluj mi se!“
LUK 18:39 Oni što su išli napred korili su ga i ućutkivali. Ali on je još jače vikao: „Sine Davidov, smiluj mi se!“
LUK 18:40 Isus se zaustavi i zapovedi da ga dovedu k njemu. Kad je slepac došao pred njega, [Isus] ga upita:
LUK 18:41 „Šta hoćeš da ti učinim?“ On odgovori: „Gospode, hoću da progledam.“
LUK 18:42 Tada Isus reče: „Progledaj! Tvoja vera te je ozdravila.“
LUK 18:43 On progleda istog trena. Onda je pošao za Isusom slaveći Boga. Videvši ovo, sav je narod slavio Boga.
LUK 19:1 [Isus] je ušao u Jerihon i prolazio [gradom].
LUK 19:2 Tu je živeo neki čovek po imenu Zakhej. On je bio glavar poreznički i uz to veoma bogat.
LUK 19:3 Trudio se da vidi ko je Isus, ali nije mogao od naroda, jer je bio nizak rastom.
LUK 19:4 On zato potrči napred i popne se na divlju smokvu da ga vidi, jer je trebalo da [Isus] prođe tim putem.
LUK 19:5 Kad je Isus došao do tog mesta, pogledao je gore i rekao mu: „Zakheju, brzo siđi! Danas treba da ostanem u tvojoj kući.“
LUK 19:6 Zakhej brzo siđe, pa ga radosno primi k sebi.
LUK 19:7 Svi koji su to videli, počeli su da negoduju: „Došao je u goste jednom grešniku!“
LUK 19:8 No, Zakhej ustade i reče Gospodu: „Evo, Gospode, polovinu svoje imovine poklanjam siromasima. A ako sam nekoga u čemu prevario, vratiću četverostruko.“
LUK 19:9 Isus reče: „Danas je došlo spasenje ovoj kući, jer je i ovaj čovek potomak Avrahamov.
LUK 19:10 Naime, Sin Čovečiji je došao da traži i spase izgubljene.“
LUK 19:11 Onima koji su slušali ovo, [Isus] je ispričao još jednu priču. Bio je, naime, blizu Jerusalima i narod je mislio da će se Carstvo Božije pojaviti odmah.
LUK 19:12 [Isus] reče: „Neki čovek plemićkog porekla otputuje u daleku zemlju da primi u nasledstvo carstvo i da se vrati.
LUK 19:13 Pozvao je svojih deset slugu, dao im deset zlatnika, i rekao im: ’Trgujte dok se ne vratim.’
LUK 19:14 Ali njegovi sugrađani su ga mrzeli, pa su za njim poslali izaslanike da poruče: ’Nećemo da taj čovek vlada nad nama!’
LUK 19:15 Kad je primio u nasledstvo carstvo, čovek se vratio. Odmah je poslao po one sluge kojima je dao novac, da vidi šta je koji zaradio.
LUK 19:16 Prvi dođe i reče: ’Gospodaru, tvoj zlatnik je zaradio još deset zlatnika.’
LUK 19:17 Gospodar reče: ’Odlično, dobri slugo! Pošto si bio veran u najmanjem, evo ti vlast nad deset gradova.’
LUK 19:18 Dođe i drugi i reče: ’Gospodaru, tvoj zlatnik je zaradio još pet zlatnika.’
LUK 19:19 Gospodar i ovome reče: ’Ti vladaj nad pet gradova.’
LUK 19:20 Dođe i treći i reče: ’Gospodaru, evo tvoga zlatnika koji sam sačuvao u marami.
LUK 19:21 Plašio sam te se, jer si težak čovek. Uzimaš što nisi ostavio i žanješ gde nisi posejao.’
LUK 19:22 [Gospodar] mu reče: ’Zli slugo, sudiću ti po tvojim rečima! Ti si znao da sam težak čovek, da uzimam što nisam ostavio i žanjem gde nisam posejao?
LUK 19:23 Zašto nisi dao moj novac u menjačnicu? Ja bih ga po povratku podigao s kamatom.’
LUK 19:24 Onda reče prisutnima: ’Uzmite mu zlatnik i dajte onome što ima deset zlatnika.’
LUK 19:25 Oni mu rekoše: ’Gospodaru, on već ima deset zlatnika!’
LUK 19:26 [Gospodar odgovori]: ’Kažem vam da će se dati svakome koji ima, a uzeće se od onoga koji nema.
LUK 19:27 A one moje neprijatelje, koji nisu hteli da ja vladam nad njima, dovedite ovamo i pogubite ih preda mnom.’“
LUK 19:28 Kad je ovo ispričao, [Isus] je krenuo dalje, nastavljajući prema Jerusalimu.
LUK 19:29 Kada je bio blizu Vitfage i Vitanije, kod gore što se zove Maslinska, poslao je dvojicu učenika,
LUK 19:30 rekavši im: „Idite u selo koje je pred vama. Kad uđete u njega, naći ćete privezano magare, koje niko nikad nije jahao. Odvežite ga i dovedite.
LUK 19:31 Ako vas neko upita: ’Zašto ga odvezujete?’, vi mu recite: ’Gospodu je potrebno.’“
LUK 19:32 Poslani odu i nađu onako kako im je bilo rečeno.
LUK 19:33 Dok su odvezivali magare, upitaše ih vlasnici: „Zašto odvezujete magare?“
LUK 19:34 Oni odgovoriše: „Gospodu treba.“
LUK 19:35 Doveli su magare, prebacili svoje ogrtače preko njega i posadili Isusa na nj.
LUK 19:36 Dok je ulazio u Jerusalim, narod je prostirao svoje ogrtače po putu.
LUK 19:37 Kad su došli blizu obronka Maslinske gore, sa koga se silazi u Jerusalim, sve mnoštvo Isusovih učenika poče da hvali Boga za sva čuda koje su videli. Radovali su se i glasno uzvikivali:
LUK 19:38 „Blagosloven Car koji dolazi u ime Gospodnje! Mir na nebu i slava na visini!“
LUK 19:39 A neki fariseji iz gomile rekoše: „Učitelju, zabrani svojim učenicima [da to čine]!“
LUK 19:40 [Isus] im odgovori: „Kažem vam: ako oni ućute, kamenje će vikati.“
LUK 19:41 Kada je došao još bliže, ugledao je grad i zaplakao nad njim,
LUK 19:42 govoreći: „[O, grade], kada bi bar u ovaj dan shvatio šta ti donosi mir! Ipak, ti to sada ne možeš da vidiš.
LUK 19:43 Jer doći će dani, kada će tvoji neprijatelji podići opkope oko tebe, opkoliće te i navaliti na tebe.
LUK 19:44 Sravniće sa zemljom i tebe i tvoje stanovništvo, i neće ostaviti ni kamen na kamenu, jer nisi spoznao vreme kada je [Bog] došao k tebi.“
LUK 19:45 Kada je ušao u hram, počeo je da isteruje one koji su prodavali.
LUK 19:46 Rekao im je: „Napisano je: ’Moj Dom biće Dom za molitvu’, a vi ste od njega napravili razbojničku pećinu!“
LUK 19:47 Svakog dana je poučavao u hramu. Međutim, vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma, zajedno sa narodnim glavarima, gledali su da ga ubiju.
LUK 19:48 Ipak, nisu mogli da nađu načina kako da to učine, jer ga je sav narod s velikom pažnjom slušao.
LUK 20:1 Dok je [Isus] jednom poučavao narod u hramu i propovedao Radosnu vest, dođu k njemu vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma i starešine.
LUK 20:2 Rekli su mu: „Kaži nam u čije ime činiš ovo? Ko te je ovlastio za to?“
LUK 20:3 [Isus] im reče: „Postaviću i ja vama jedno pitanje. Recite mi:
LUK 20:4 Odakle je Jovan dobio pravo da krštava? S neba ili od ljudi?“
LUK 20:5 Oni su umovali među sobom i govorili: „Ako kažemo ’od Boga’, reći će nam: ’Zašto mu onda niste verovali?’
LUK 20:6 A ako kažemo ’od čoveka’, sav narod će nas kamenovati, jer su uvereni da je Jovan bio prorok.“
LUK 20:7 Tako su odgovorili [Isusu] da ne znaju odakle je.
LUK 20:8 Isus im odgovori: „Ni ja vama neću reći u čije ime činim ovo.“
LUK 20:9 [Isus] je zatim nastavio sa ovom pričom: „Neki čovek je posadio vinograd, iznajmio vinogradarima i otputovao na duže vreme.
LUK 20:10 Kad je došlo vreme berbe, on pošalje slugu vinogradarima da mu daju deo njegovog roda. Međutim, vinogradari ga premlate i pošalju ga praznih ruku.
LUK 20:11 [Vlasnik] pošalje drugog slugu, ali [vinogradari] i njega premlate, narugaju mu se i pošalju ga praznih ruku.
LUK 20:12 [Vlasnik] pošalje i trećeg slugu, ali [vinogradari] ga izranjave i isteraju.
LUK 20:13 Onda vlasnik vinograda reče: ’Poslaću svog voljenog sina; možda će njega poštovati.’
LUK 20:14 Ali, kada ga vinogradari videše, rekoše jedan drugom: ’Ovo je naslednik. Hajde da ga ubijemo, pa će nasledstvo biti naše!’
LUK 20:15 Tako ga izbaciše izvan vinograda i ubiše. Šta će, dakle, vlasnik vinograda učiniti sa njima?
LUK 20:16 Doći će i pobiće te vinogradare, a vinograd dati drugima.“ Kada je [narod] to čuo, rekao je: „Nikako!“
LUK 20:17 [Isus] ih je pogledao i rekao im: „Šta onda znači ono što je napisano: ’Kamen što su zidari odbacili, postade kamen ugaoni’?
LUK 20:18 Ko god padne na taj kamen, razbiće se, a na koga on padne, zdrobiće ga.“
LUK 20:19 Tada su znalci Svetog pisma i vodeći sveštenici gledali da ga uhvate, ali su se bojali naroda, jer su znali da je [Isus] ispričao priču zbog njih.
LUK 20:20 Tada su počeli da motre na Isusa, pa su poslali uhode. Ovi su se pravili da su pošteni, kako bi ga naveli da kaže nešto zbog čega bi ga predali namesnikovoj vlasti i sili.
LUK 20:21 Oni ga upitaše: „Učitelju, znamo da govoriš i učiš po pravdi. Ti ne gledaš ko je ko, nego poučavaš ljude istini o Božijem putu.
LUK 20:22 Da li je dopušteno davati porez caru ili ne?“
LUK 20:23 [Isus] je prozreo njihovo lukavstvo, pa im je rekao:
LUK 20:24 „Pokažite mi srebrnjak. Čiji je lik i natpis?“ Oni odgovore: „Carev.“
LUK 20:25 [Isus] im reče: „Onda dajte caru carevo, a Bogu Božije.“
LUK 20:26 Pošto nisu mogli da ga uhvate u reči pred narodom, zaćutali su zadivljeni njegovim odgovorom.
LUK 20:27 Pristupe mu i neki sadukeji, koji govore da nema vaskrsenja, i upitaju ga:
LUK 20:28 „Učitelju, Mojsije nam je napisao: ’Ako neki čovek umre i iza sebe ostavi ženu, a nema dece, onda neka se njegov brat oženi udovicom i podigne potomstvo svome bratu.’
LUK 20:29 Bilo tako sedmoro braće. Prvi se oženi i umre bez dece.
LUK 20:30 Tako i drugi.
LUK 20:31 I treći se oženi istom ženom i umre. I tako sva sedmorica pomreše ne ostavljajući poroda.
LUK 20:32 Na kraju umre i žena.
LUK 20:33 Kad prilikom vaskrsenja budu vaskrsli, kome će, dakle, pripasti žena, budući da su sedmorica bila njome oženjena?“
LUK 20:34 Isus im odgovori: „Ljudi se na ovom svetu žene i udaju.
LUK 20:35 Ali oni koje [Bog] udostoji vaskrsenja iz mrtvih i budućeg sveta, neće se ni ženiti ni udavati.
LUK 20:36 Oni su kao anđeli, jer ne mogu više umreti. Oni su deca Božija, jer su ustali iz mrtvih.
LUK 20:37 Pa i Mojsije je pokazao da mrtvi vaskrsavaju u odlomku o grmu [koji ne sagoreva]. Tu on Gospoda naziva Bogom Avrahamovim, Bogom Isakovim i Bogom Jakovljevim.
LUK 20:38 Dakle, Bog nije [Bog] mrtvih, nego živih, jer su za njega svi živi.“
LUK 20:39 Neki od znalaca Svetog pisma mu rekoše: „Učitelju, dobro si odgovorio.“
LUK 20:40 Niko se više nije usuđivao da ga o čemu zapita.
LUK 20:41 Isus ih upita: „Kako to da se govori da je obećani Hristos Davidov Sin?
LUK 20:42 Naime, sam David kaže u knjizi Psalama: ’Reče Gospod Gospodu mome: „Sedi meni s moje desne strane,
LUK 20:43 dok dušmane ne položim tvoje, za tvoje noge postolje da budu.“’
LUK 20:44 Dakle, ako ga David naziva Gospodom, kako onda može da bude njegov sin?“
LUK 20:45 Dok je sav narod slušao, [Isus] reče svojim učenicima:
LUK 20:46 „Čuvajte se znalaca Svetog pisma. Oni vole da idu u dugačkim odorama, i da ih narod sa uvažavanjem pozdravlja po trgovima. Biraju prva sedišta u sinagogama i pročelja na gozbama.
LUK 20:47 Oni osiromašuju udovičke kuće, i to pod izgovorom dugih molitava. Zato će biti strože osuđeni.“
LUK 21:1 [Isus] je pogledao oko sebe i video kako bogati ubacuju u hramsku blagajnu svoje novčane priloge.
LUK 21:2 Video je i neku siromašnu udovicu kako ubacuje onamo dva mala bakarna novčića,
LUK 21:3 pa je rekao: „Zaista vam kažem da je ova siromašna udovica priložila više nego svi drugi.
LUK 21:4 Jer su svi dali priloge od svog izobilja, a ona je od svoje neimaštine stavila sve što je imala za život.“
LUK 21:5 Neki [Isusovi učenici] su razgovarali o hramu, kako ga krasi divno kamenje i zavetni darovi. [Isus na to] reče:
LUK 21:6 „Doći će dani kada neće ostati ni kamen na kamenu, koji se neće porušiti.“
LUK 21:7 Oni upitaše: „Učitelju, kada će se, onda, ovo dogoditi i šta će biti znak da će se to dogoditi?“
LUK 21:8 [Isus] odgovori: „Pazite da vas ko ne zavede! Mnogi će doći u moje ime govoreći: ’Ja sam taj!’ i: ’Nastupilo je vreme!’ Ne idite za njima!
LUK 21:9 A kada čujete o ratovima i bunama, ne plašite se, jer to mora prvo da se dogodi. Ipak, neće odmah doći kraj.“
LUK 21:10 [Isus] nastavi: „Podići će se narod na narod i carstvo na carstvo;
LUK 21:11 biće velikih zemljotresa, i gladi i pošasti po različitim mestima. Biće i zastrašujućih viđenja, te velikih znakova s neba.
LUK 21:12 Ali, pre svega toga, zatvaraće vas i goniti, i predavati u sinagoge i tamnice. Odvodiće vas pred careve i namesnike zbog mog imena.
LUK 21:13 To će vam biti prilika da svedočite.
LUK 21:14 A vi dobro upamtite: ne pripremajte se unapred kako ćete se braniti!
LUK 21:15 Jer ja ću vam dati reči i mudrost kojoj vaši protivnici neće moći da se suprotstave niti da protivreče.
LUK 21:16 Predavaće vas roditelji i braća, rođaci i prijatelji, a neke od vas će ubiti.
LUK 21:17 Svi će vas mrzeti radi mog imena.
LUK 21:18 Ipak, nećete izgubiti ni dlaku s glave.
LUK 21:19 Istrajte, pa ćete tako steći život.
LUK 21:20 Kada vidite da je vojska opkolila Jerusalim, znajte da se primakao čas njegovog opustošenja.
LUK 21:21 Tada stanovnici Judeje neka beže u brda. Oni koji budu u gradu neka ga napuste, a koji se nađu izvan grada neka se ne vraćaju u njega.
LUK 21:22 Jer ovo su dani [Božije] kazne, kada će se ispuniti sve što je zapisano [u Svetom pismu].
LUK 21:23 Jao trudnicama i dojiljama u te dane! Nastupiće velika nevolja na zemlji i gnev [Božiji] nad ovim narodom.
LUK 21:24 Pobiće ih mačem i odvesti u ropstvo po svim narodima. Mnogobošci će gaziti Jerusalim dok se ne navrši njihovo vreme.
LUK 21:25 Pojaviće se znaci na suncu, mesecu i zvezdama. Narodi na zemlji biće shrvani brigom i neizvesnošću zbog buke mora i huka talasa.
LUK 21:26 Ljudi će premirati od straha i iščekivanja zbog onog što će snaći svet, jer će se sile nebeske uzdrmati.
LUK 21:27 Tada će ugledati Sina Čovečijeg kako dolazi na oblaku sa silom i velikom slavom.
LUK 21:28 Kad ovo počne da se događa, ustanite i podignite svoje glave; bliži se čas vašeg izbavljenja.“
LUK 21:29 [Isus] im ispriča jednu priču: „Posmatrajte smokvu i ostala drveta.
LUK 21:30 Čim primetite da pupe, znate da je leto na pragu.
LUK 21:31 Tako i vi, kad vidite da se to dešava, znajte da je Carstvo Božije blizu.
LUK 21:32 Zaista vam kažem da ovaj naraštaj neće proći dok se sve ovo ne dogodi.
LUK 21:33 Nebo i zemlja će proći, ali moje reči neće proći.
LUK 21:34 Pazite da vam srca ne otupe od bančenja, pijanstva i briga za život. Inače će onaj dan doći iznenada i zateći vas nespremne,
LUK 21:35 kao zamka. Taj dan će doći na sve žitelje zemaljske.
LUK 21:36 Budite na oprezu i uvek se molite, da biste mogli da izbegnete sve ovo što će se dogoditi, i stanete pred Sina Čovečijeg.“
LUK 21:37 [Isus] je danju poučavao u hramu, a noću odlazio na Maslinsku goru da prenoći.
LUK 21:38 Sav narod je od ranog jutra dolazio k njemu u hram da ga sluša.
LUK 22:1 Bližio se praznik Beskvasnih hlebova, zvani „Pasha“.
LUK 22:2 Vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma su tražili priliku da ubiju Isusa, ali su se bojali naroda.
LUK 22:3 Tada Satana uđe u Judu zvanog Iskariot, koji je bio jedan od Dvanaestorice.
LUK 22:4 On ode k vodećim sveštenicima i zapovednicima i dogovori se s njima kako da im izda Isusa.
LUK 22:5 Oni su se obradovali tome i složili se da će mu dati novac.
LUK 22:6 On pristane, i otada je tražio zgodnu priliku da im ga izda, ali da narod ne sazna.
LUK 22:7 Došao je dan Beskvasnih hlebova kada je trebalo da se žrtvuje jagnje za Pashu.
LUK 22:8 [Isus] je poslao Petra i Jovana, rekavši im: „Idite i pripremite sve za Pashu, da večeramo.“
LUK 22:9 Oni ga upitaše: „Gde hoćeš da pripremimo?“
LUK 22:10 On odgovori: „Kad uđete u grad srešće vas čovek koji nosi krčag s vodom. Pođite za njim i uđite u kuću u koju on bude ušao,
LUK 22:11 pa recite vlasniku kuće: ’Učitelj pita: „Gde je gostinska soba u kojoj ću sa svojim učenicima jesti pashalnu večeru?“’
LUK 22:12 On će vam pokazati veliku sobu na spratu, opremljenu i uređenu. Tamo ćete pripremiti.“
LUK 22:13 [Učenici] odu i nađu sve kako im je rekao, te pripreme za Pashu.
LUK 22:14 Kad je došlo vreme, [Isus] zauze svoje mesto za stolom, a tako i apostoli.
LUK 22:15 Tada im je rekao: „Silno sam želeo da jedem sa vama ovu pashalnu večeru pre mog stradanja.
LUK 22:16 Kažem vam da je neću više jesti dok se ne ostvari u Carstvu Božijem.“
LUK 22:17 Zatim je uzeo čašu, zahvalio [Bogu], i rekao: „Uzmite je i pijte iz nje redom.
LUK 22:18 Kažem vam da od sada neću više piti vina od roda loze, dok ne dođe Carstvo Božije.“
LUK 22:19 Potom je uzeo hleb, zahvalio [Bogu], prelomio ga, te dao učenicima, rekavši: „Ovo je moje telo koje se daje za vas. Ovo činite meni na spomen.“
LUK 22:20 Tako je uzeo i čašu posle večere i rekao: „Ova čaša je Novi savez po mojoj krvi koja se proliva za vas.
LUK 22:21 Ali, gle, ruka mog izdajnika sa mnom je za trpezom.
LUK 22:22 Naime, Sin Čovečiji ide [u smrt] kako je [Bog] odredio, ali teško onom čoveku koji ga izdaje!“
LUK 22:23 Tada učenici počeše da pitaju jedan drugog ko bi od njih mogao da učini tako nešto.
LUK 22:24 Jednom dođe do prepirke među njima oko toga ko je od njih najveći.
LUK 22:25 [Isus] im reče: „Carevi gospodare narodima i vlastodršci nazivaju sebe dobrotvorima.
LUK 22:26 Vi nemojte tako, nego najveći među vama neka bude kao najmanji, i vođa neka bude kao sluga.
LUK 22:27 Ko je veći? Onaj što sedi za trpezom, ili onaj koji poslužuje? Zar nije onaj koji sedi za trpezom? A ja sam među vama kao onaj što poslužuje.
LUK 22:28 Vi ste postojano bili uz mene u mojim iskušenjima.
LUK 22:29 Zato vam ja predajem Carstvo, kao što je meni predao moj Otac.
LUK 22:30 Vi ćete jesti i piti za mojim stolom u mome Carstvu, i sedeti na prestolima sudeći nad dvanaest plemena Izrailjevih.
LUK 22:31 Simone, Simone, Satana je zatražio da vas iskuša kao pšenicu na rešetu.
LUK 22:32 Ali ja sam se molio da ne kloneš verom. A ti, kad [mi] se vratiš, učvrsti svoju braću.“
LUK 22:33 [Petar] mu reče: „Gospode, spreman sam s tobom da idem i u tamnicu i u smrt.“
LUK 22:34 Isus mu reče: „Kažem ti, Petre, petao se još neće ni oglasiti danas, a ti ćeš me se tri puta odreći.“
LUK 22:35 Onda reče i ostalima: „Kad sam vas poslao bez novčanika, bez torbe i bez obuće, da li vam je nešto nedostajalo?“ „Ništa“ – odgovoriše oni.
LUK 22:36 [Isus] im reče: „Ali sada ko ima novčanik, neka ga ponese, a isto tako i torbu. A ko nema, neka proda svoj ogrtač i neka kupi mač.
LUK 22:37 Zato vam kažem: na meni se mora ispuniti ono što je zapisano u Svetom pismu: ’Ubrojiše ga u grešnike.’ Jer ono što je pisano o meni dolazi do ispunjenja.“
LUK 22:38 Oni rekoše: „Učitelju, evo ovde su dva mača.“ On odgovori: „Dovoljno je.“
LUK 22:39 Onda je izašao i po svom običaju otišao na Maslinsku goru. Sa njim su pošli i njegovi učenici.
LUK 22:40 Kada je stigao onamo, rekao im je: „Molite se da ne padnete u iskušenje.“
LUK 22:41 Onda se udaljio od njih koliko bi kamenom moglo da se dobaci, kleknuo i molio se,
LUK 22:42 govoreći: „Oče, ako je po tvojoj volji, neka me mimoiđe ova čaša [stradanja]. Ali da ne bude kako ja hoću, nego neka bude tvoja volja.“
LUK 22:43 Tada se pojavio anđeo sa neba i krepio ga.
LUK 22:44 Zapavši u smrtnu muku, molio se još predanije, a znoj mu se slivao na zemlju kao kapi krvi.
LUK 22:45 Kad je završio sa molitvom, [Isus] se vratio k učenicima. Zatekao ih je kako spavaju, shrvani žalošću.
LUK 22:46 Rekao im je: „Zašto spavate? Ustanite i molite se da ne padnete u iskušenje.“
LUK 22:47 Dok je on još govorio, naišla je rulja. Ispred njih je išao jedan od Dvanaestorice, po imenu Juda. On pristupi Isusu da ga poljubi,
LUK 22:48 ali mu Isus reče: „Judo, zar poljupcem izdaješ Sina Čovečijeg?“
LUK 22:49 Kad su učenici oko Isusa videli šta se sprema, rekoše: „Gospode, da potegnemo mačeve?“
LUK 22:50 Jedan od njih udari mačem Prvosveštenikovog slugu i odseče mu desno uho.
LUK 22:51 Isus reče: „Dosta s tim!“ Zatim mu je dotakao uho i izlečio ga.
LUK 22:52 Tada Isus reče vodećim sveštenicima, hramskoj straži i starešinama koji su došli da ga uhvate: „Zar sam ja odmetnik, pa ste izašli s mačevima i toljagama?
LUK 22:53 Svaki dan sam provodio s vama u hramu, ali me niste uhvatili. No, sada je vaš čas, kada vladaju sile tame.“
LUK 22:54 Zatim su Isusa uhvatili i odveli u Prvosveštenikovu kuću. Petar ga je pratio izdaleka.
LUK 22:55 Kad je vatra bila naložena nasred dvorišta, Petar je seo sa onima koji su tu sedeli.
LUK 22:56 Dok je tako sedeo kod vatre, primeti ga neka sluškinja. Pogledala ga je i rekla: „I on je bio sa Isusom!“
LUK 22:57 Ali [Petar] poreče to, rekavši: „Ženo, ja ga ne poznajem!“
LUK 22:58 Nešto kasnije, primeti ga neko drugi, pa reče: „I ti si jedan od njih!“ A Petar reče: „Čoveče, nisam ja taj!“
LUK 22:59 Oko sat vremena kasnije, jedan drugi je tvrdio: „Ovaj je stvarno bio sa njim, jer je Galilejac!“
LUK 22:60 Petar reče: „Čoveče, ne znam o čemu govoriš!“ Istog trenutka, dok je još govorio, se oglasi petao.
LUK 22:61 Uto se Gospod osvrne i pogleda Petra, a Petar se seti da mu je Gospod bio rekao: „Danas, pre nego što se petao oglasi, tri puta ćeš me se odreći.“
LUK 22:62 Izašao je i gorko zaplakao.
LUK 22:63 Ljudi koji su čuvali Isusa, rugali su mu se i tukli ga.
LUK 22:64 Povezali su mu oči i pitali ga: „Proreci, ko te je udario?“
LUK 22:65 Vređali su ga još i mnogim drugim pogrdnim rečima.
LUK 22:66 Kada je svanulo, okupe se starešine naroda, vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma, i odvedu Isusa pred svoje Veliko veće.
LUK 22:67 Govorili su mu: „Ako si ti Hristos, reci nam.“ Isus odgovori: „I da vam kažem, nećete mi verovati;
LUK 22:68 ako vas upitam, nećete mi odgovoriti.
LUK 22:69 Ali od sada će Sin Čovečiji sedeti s desne strane Božije sile.“
LUK 22:70 Oni upitaše: „Znači, ti si Sin Božiji?“ [Isus] reče: „Vi kažete da sam ja.“
LUK 22:71 Oni onda rekoše: „Zar su nam potrebni drugi svedoci? Sami smo čuli iz njegovih usta!“
LUK 23:1 Zatim su svi ustali i odveli Isusa pred Pilata.
LUK 23:2 Tada su počeli da ga optužuju, govoreći: „Uhvatili smo ovoga da zavodi naš narod. On nam zabranjuje da dajemo porez caru, i tvrdi za sebe da je Hristos, Car.“
LUK 23:3 Pilat ga upita: „Jesi li ti Car judejski?“ [Isus] mu odgovori: „Ti to kažeš.“
LUK 23:4 Pilat reče vodećim sveštenicima i mnoštvu: „Ne nalazim nikakvu krivicu na ovom čoveku.“
LUK 23:5 Ali oni su navaljivali govoreći: „On svojim učenjem diže na bunu naš narod po svoj Judeji. Počeo je u Galileji, a sada je došao i ovde!“
LUK 23:6 Kada je Pilat to čuo, upitao je: „Da li je ovaj čovek Galilejac?“
LUK 23:7 Kada je saznao da je Isus iz područja Irodove uprave, poslao ga je k njemu, jer je Irod u to vreme bio u Jerusalimu.
LUK 23:8 Irod se veoma obradovao kad je video Isusa, jer je slušao o njemu. Već duže vreme je želeo da ga vidi, nadajući se da će [Isus] načiniti neki znak.
LUK 23:9 Postavljao mu je mnoga pitanja, ali [Isus] nije odgovarao.
LUK 23:10 Vodeći sveštenici i znalci Svetog pisma su stajali tamo i žestoko ga optuživali.
LUK 23:11 Irod i njegovi vojnici su se rugali Isusu i ponašali se prema njemu s prezirom. Zatim su mu obukli svečanu odeću i poslali ga natrag Pilatu.
LUK 23:12 Tog dana su se Pilat i Irod sprijateljili; pre toga su bili neprijatelji.
LUK 23:13 Pilat je onda sazvao vodeće sveštenike, glavare i narod,
LUK 23:14 pa rekao: „Doveli ste mi ovog čoveka i rekli da zavodi narod. A evo, ja sam ga u vašem prisustvu ispitao i nisam našao nijednu krivicu za koju ga vi optužujete.
LUK 23:15 Pa ni Irod nije ništa našao, nego ga je poslao natrag k nama. On nije učinio ništa što zaslužuje smrt.
LUK 23:16 Daću ga na šibanje, a onda ću ga osloboditi.“
LUK 23:17 Naime, svakog praznika je trebalo da im Pilat oslobodi jednog zarobljenika.
LUK 23:18 Oni svi složno povikaše: „Uzmi ovog, a oslobodi nam Varavu!“
LUK 23:19 Varava je bio utamničen zbog nekakve bune u gradu i zbog ubistva.
LUK 23:20 Pilat se ponovo obrati narodu, želeći da oslobodi Isusa.
LUK 23:21 Ali narod je vikao: „Razapni ga, razapni ga!“
LUK 23:22 On im po treći put reče: „Kakvo je zlo učinio? Nisam našao ništa što zaslužuje smrt. Daću ga na šibanje, a zatim ću ga osloboditi.“
LUK 23:23 Međutim, svetina je galamila i navaljivala, tražeći da se [Isus] razapne. Njihova vika je postajala sve jača.
LUK 23:24 Tako Pilat odluči da udovolji njihovom zahtevu.
LUK 23:25 Oslobodio je čoveka kojeg su tražili, onoga što je bio utamničen zbog bune i ubistva, a Isusa je predao njima da čine s njim što im je po volji.
LUK 23:26 Tako su Isusa odveli. Usput su uhvatili nekog Simona iz Kirine koji se vraćao sa polja i natovarili mu krst da ga nosi za Isusom.
LUK 23:27 Za njim je išlo mnogo naroda i žene koje su ga žalile i oplakivale.
LUK 23:28 Isus se okrenuo prema njima i rekao: „Ćerke jerusalimske, ne plačite nada mnom, već plačite nad sobom i nad svojom decom.
LUK 23:29 Jer, evo, dolaze dani kada će se govoriti: ’Blago nerotkinjama, koje nikad nisu rađale, i koje nikad nisu dojile.’
LUK 23:30 Tada će početi da govore gorama: ’Padnite na nas’, i bregovima: ’Prekrijte nas.’
LUK 23:31 Jer kad ovako rade sa zelenim drvetom, šta će tek raditi kada drvo postane suvo?“
LUK 23:32 Uz njega su vodili i dva zločinca da ih pogube sa njim.
LUK 23:33 Kada su došli na mesto koje se zove „Lobanja“, razapeli su njega i zločince, jednog s njegove desne, drugog s leve strane.
LUK 23:34 Isus je govorio: „Oče, oprosti im, jer ne znaju šta čine.“ Zatim su [vojnici] bacali kocku za njegovu odeću da bi je podelili među sobom.
LUK 23:35 A narod je stajao i posmatrao. Glavari su mu se rugali i govorili: „Ako je on Hristos Božiji, Izabranik, neka spase sebe kao što je spasao druge!“
LUK 23:36 Podsmevali su mu se i vojnici, koji su mu prilazili i nudili mu kiselo vino.
LUK 23:37 Govorili su: „Ako si ti Car judejski, spasi samoga sebe!“
LUK 23:38 Iznad njegove glave bilo je napisano: „Ovo je Car judejski.“
LUK 23:39 Jedan od zločinaca koji su visili na krstu, vređao ga je i govorio: „Nisi li ti Hristos? Spasi sebe i nas!“
LUK 23:40 Drugi mu odgovori koreći ga: „Zar se ne bojiš Boga, budući da si primio istu kaznu kao i on?
LUK 23:41 Mi smo pravedno osuđeni i dobijamo što smo zaslužili, ali on nije učinio ništa nedolično.“
LUK 23:42 Onda reče [Isusu]: „Isuse, seti me se kad dođeš u svoje carstvo!“
LUK 23:43 [Isus] mu reče: „Zaista ti kažem, još danas ćeš biti sa mnom u raju.“
LUK 23:44 Oko podne nasta tama po svoj zemlji sve do tri sata.
LUK 23:45 Sunce je prestalo da sija, a zavesa u hramu rascepala se napola.
LUK 23:46 Isus veoma glasno povika i reče: „Oče, u tvoje ruke predajem svoj duh!“ – te izdahnu.
LUK 23:47 Kada je [rimski] kapetan video šta se dogodilo, slavio je Boga, govoreći: „Ovaj čovek je zaista bio pravednik!“
LUK 23:48 Kada je sav okupljeni narod video šta se dogodilo, počeo je da odlazi odatle, udarajući se u prsa.
LUK 23:49 Svi oni koji su ga poznavali, kao i žene iz Galileje koje su ga sledile, stajali su izdaleka i gledali.
LUK 23:50 A jedan čovek po imenu Josif, član Velikog veća, dobar i pravedan čovek,
LUK 23:51 nije se slagao sa odlukom Velikog veća i sa onim što su učinili. On je bio iz Arimateje, Judinog grada, i očekivao je Carstvo Božije.
LUK 23:52 On dođe k Pilatu i zatraži Isusovo telo.
LUK 23:53 Skinuvši ga [s krsta], povio ga je u platno i položio u grobnicu usečenu u stenu, u koju još niko nije bio sahranjen.
LUK 23:54 Bilo je to dan Pripreme, baš uoči subote.
LUK 23:55 Žene koje su pratile Isusa od Galileje, otišle su sa Josifom i videle gde je grob u koji je bilo položeno njegovo telo.
LUK 23:56 Zatim su se vratile i pripremile mirisno bilje i ulje da pomažu njegovo telo. U subotu su mirovale po zapovesti.
LUK 24:1 U nedelju, pre svitanja, žene poneše mirise koje su pripremile i odoše na grob.
LUK 24:2 Tamo su našle kamen otkotrljan s groba.
LUK 24:3 Ušle su unutra, ali nisu našle telo Gospoda Isusa.
LUK 24:4 Dok su one još bile u nedoumici zbog ovoga, iznenada dva čoveka u sjajnim odorama stadoše pred njih.
LUK 24:5 Žene su se uplašile i oborile pogled ka zemlji, a oni im rekoše: „Zašto tražite živog među mrtvima?
LUK 24:6 On nije ovde; vaskrsao je. Setite se kako vam je govorio dok je još bio u Galileji:
LUK 24:7 ’Sin Čovečiji treba da bude predat u ruke grešnika, da bude razapet, ali će trećeg dana vaskrsnuti.’“
LUK 24:8 One su se tada setile njegovih reči.
LUK 24:9 Vratile su se sa groba i javile sve to Jedanaestorici i svima ostalima.
LUK 24:10 To su bile: Marija Magdalena, Jovana i Marija, majka Jakovljeva i druge, koje su to javile apostolima.
LUK 24:11 A njima su se ove reči učinile kao besmislica, te im nisu poverovali.
LUK 24:12 Međutim, Petar ustade i otrča do groba. Pogledao je unutra, ali je video samo zavoje. Zatim je otišao čudeći se onome što se dogodilo.
LUK 24:13 Istog dana, dvojica učenika su išla u selo po imenu Emaus, udaljenom od Jerusalima oko šezdeset stadija.
LUK 24:14 Razgovarali su o svim ovim događajima.
LUK 24:15 Dok su oni tako razgovarali i raspravljali, Isus im se približio i pošao sa njima.
LUK 24:16 Ali njihovim očima nije bilo dano da ga prepoznaju.
LUK 24:17 [Isus] ih upita: „O čemu to putem raspravljate?“ Oni zastadoše snuždeni.
LUK 24:18 Odgovori onaj koji se zvao Kleopa: „Zar si ti jedini stranac u Jerusalimu koji ne zna šta se tamo dogodilo ovih dana?“
LUK 24:19 A on reče: „Šta to?“ Oni odgovoriše: „Ono sa Isusom iz Nazareta. On je bio prorok silan na delu i u reči pred Bogom i svim narodom.
LUK 24:20 Naši vodeći sveštenici i glavari su ga predali da bude osuđen na smrt i razapeli ga.
LUK 24:21 A mi smo se ponadali da je on onaj koji će otkupiti izrailjski [narod]. Osim toga, danas je već treći dan od kako se to dogodilo.
LUK 24:22 Uz sve to, zbuniše nas neke naše žene koje su u rano jutro bile na grobu,
LUK 24:23 ali nisu našle njegovo telo. Još su rekle da su im se ukazali anđeli i rekli im da je živ.
LUK 24:24 Neki od naših su otišli na grob i našli onako kako su žene rekle. Njega nisu videli.“
LUK 24:25 [Isus] im reče: „O, kako li ste nerazumni i spori da poverujete svemu što su proroci rekli!
LUK 24:26 Nije li trebalo da Hristos sve to pretrpi i uđe u svoju slavu?“
LUK 24:27 Tada im je rastumačio ono što je napisano o njemu u celom Pismu, počevši od Mojsija i svih Proroka.
LUK 24:28 Tako dođoše do sela u koje su pošli, a on je kao hteo da pođe dalje.
LUK 24:29 Oni ga saleteše govoreći: „Ostani s nama, jer je veče blizu, a dan je već na izmaku!“
LUK 24:30 Dok je bio sa njima za stolom, uzeo je hleb, blagoslovio ga, prelomio ga i dao im.
LUK 24:31 Tada su im se otvorile oči, te su ga prepoznali, ali je on iščeznuo pred njima.
LUK 24:32 Oni rekoše jedan drugom: „Nije li plamtilo u nama, dok nam je putem govorio i izlagao nam Pismo?“
LUK 24:33 Oni tada ustanu i istog časa se vrate u Jerusalim. Tamo su našli okupljenu Jedanaestoricu i one što su bili s njima.
LUK 24:34 I ovi su govorili: „Gospod je stvarno ustao iz mrtvih i javio se Simonu!“
LUK 24:35 A i dvojica učenika su im ispričala šta se zbilo na putu i kako su ga prepoznali dok je lomio hleb.
LUK 24:36 Dok su oni još ovo govorili, Isus stade među njih i reče im: „Mir vam!“
LUK 24:37 Oni pretrnuše od straha, jer su mislili da vide duha.
LUK 24:38 [Isus] im reče: „Što ste se tako smeli i zašto vas sumnje podilaze?
LUK 24:39 Pogledajte moje ruke i moje noge! To sam ja! Opipajte me i vidite, jer duh nema mesa i kostiju, kao što vidite da ja imam.“
LUK 24:40 Rekavši to, pokazao im je ruke i noge.
LUK 24:41 Kako oni još nisu mogli da poveruju od radosti, nego su se čudili, on im reče: „Imate li ovde nešto za jelo?“
LUK 24:42 Oni mu dadoše komad pečene ribe.
LUK 24:43 Uzeo ga je i pojeo pred njima.
LUK 24:44 Onda im reče: „Ovo su reči koje sam vam govorio dok sam bio sa vama: treba da se ispuni sve što je napisano za mene u Mojsijevom Zakonu, Prorocima i Psalmima.“
LUK 24:45 Tada im je otvorio um da razumeju Pismo.
LUK 24:46 Zatim im je rekao: „Zapisano je i to da će Hristos stradati i ustati iz mrtvih trećeg dana.
LUK 24:47 U njegovo ime će se propovedati pokajanje i oproštenje greha svim narodima, počevši od Jerusalima.
LUK 24:48 Vi ste očevici ovoga.
LUK 24:49 Evo, ja ću poslati ono što je moj Otac obećao. Vi budite u gradu dok na vas ne siđe sila sa visine.“
LUK 24:50 Tada ih je odveo do Vitanije, podigao svoje ruke i blagoslovio ih.
LUK 24:51 Blagosiljajući ih, počeo je da se udaljava od njih uznoseći se na nebo.
LUK 24:52 Oni su mu se ničice poklonili i vratili se u Jerusalim veoma se radujući.
LUK 24:53 Stalno su bili u hramu i proslavljali Boga.
JOH 1:1 U početku je bio On – Reč, i On – Reč je bio sa Bogom. On – Reč bio je Bog.
JOH 1:2 On je u početku bio sa Bogom.
JOH 1:3 Sve je njegovim posredstvom postalo i ništa što je postalo nije postalo bez njega.
JOH 1:4 U Reči je bio život i taj život je bio svetlost ljudima.
JOH 1:5 Svetlost svetli u tami, i tama je ne nadvlada.
JOH 1:6 Bog je poslao čoveka po imenu Jovan.
JOH 1:7 On je došao da svedoči za svetlost, da svi u nju poveruju.
JOH 1:8 [Jovan] nije bio svetlost, nego je svedočio za svetlost.
JOH 1:9 Istinita svetlost, koja obasjava svakog čoveka, došla je na svet.
JOH 1:10 Na svetu je bio, i svet je njegovim posredstvom nastao, ali ga svet nije prepoznao.
JOH 1:11 Svojima je došao, ali su ga njegovi odbacili.
JOH 1:12 A onima koji su ga prihvatili, dao je pravo da postanu deca Božija, onima koji veruju u njegovo ime.
JOH 1:13 Oni nisu rođeni ni od krvi, ni od želje tela, ni od volje muža; njih je Bog rodio.
JOH 1:14 Reč je postala telo i nastanila se među nama. Videli smo njegovu slavu, slavu koju ima od Oca kao jedinorođeni [Sin] pun milosti i istine.
JOH 1:15 Jovan je svedočio za njega kličući: „Za mnom dolazi onaj koji je iznad mene, jer je postojao pre mene.“
JOH 1:16 Iz punine njegove milosti svi smo primili milost na milost,
JOH 1:17 jer je Zakon dat preko Mojsija, a milost i istina nastupiše posredstvom Isusa Hrista.
JOH 1:18 Boga niko nikad nije video, jedinorođeni Bog, koji je u Očevom krilu, on ga je objavio.
JOH 1:19 Ovo je Jovanovo svedočanstvo. Jevreji iz Jerusalima su poslali k njemu sveštenike i Levite da ga pitaju: „Ko si ti?“
JOH 1:20 Jovan je priznao, i nije porekao, nego je otvoreno rekao: „Ja nisam Hristos.“
JOH 1:21 Onda su ga upitali: „Pa ko si onda? Jesi li ti prorok Ilija?“ „Nisam“ – odgovori [Jovan]. „Jesi li Prorok?“ – pitali su ga. „Nisam“ – odgovorio je [Jovan].
JOH 1:22 Oni mu onda rekoše: „Reci nam ko si, da možemo da odgovorimo nešto onima koji su nas poslali. Šta ti kažeš o sebi?“
JOH 1:23 On im odgovori rečima proroka Isaije: „Ja sam onaj čiji glas pustinjom odzvanja: ’Poravnajte put Gospodnji!’“
JOH 1:24 Tada su ga farisejski poslanici
JOH 1:25 upitali: „Pa, zašto onda krštavaš kad nisi ni Hristos, ni Ilija, ni Prorok?“
JOH 1:26 Jovan im odgovori: „Ja krštavam vodom, ali među vama stoji jedan koga ne poznajete.
JOH 1:27 On dolazi posle mene, a ja nisam dostojan da odrešim remenje na njegovoj obući.“
JOH 1:28 To se dogodilo u Vitaniji, s druge strane Jordana, gde je Jovan krštavao.
JOH 1:29 Sledećeg jutra je Jovan video Isusa kako dolazi k njemu, pa je rekao: „Evo Jagnjeta Božijeg koje uklanja greh sveta.
JOH 1:30 Ovo je onaj o kome sam rekao: ’Za mnom dolazi čovek koji je iznad mene, jer je postojao pre mene.’
JOH 1:31 Ja nisam znao [ko je] to, ali sam došao da krštavam vodom, da bi se on objavio Izrailju.“
JOH 1:32 Jovan je posvedočio ovo: „Posmatrao sam kako Duh silazi sa neba u obličju goluba i ostaje na njemu.
JOH 1:33 Ja nisam znao [ko je] to, ali onaj koji me je poslao da krštavam vodom, rekao mi je: ’Kada budeš video da Duh silazi i ostaje na nekome, znaćeš da je to onaj koji krštava Duhom Svetim.’
JOH 1:34 I pošto sam video, izjavljujem da je on Sin Božiji.“
JOH 1:35 Sledećeg jutra je Jovan opet bio tamo sa dvojicom svojih učenika.
JOH 1:36 Videvši Isusa kako prolazi onuda, rekao je: „Evo Jagnjeta Božijeg!“
JOH 1:37 Kada su ona dva [Jovanova] učenika to čula, krenuše za Isusom.
JOH 1:38 Isus se osvrnuo i opazio da ona dvojica idu za njim. Upitao ih je: „Šta tražite?“ Oni odgovoriše: „Ravi (što znači: ’Učitelju’), gde stanuješ?“
JOH 1:39 [Isus] im reče: „Dođite i vidite.“ Došli su i videli gde stanuje, te su ostatak dana proveli s njim. Bilo je oko četiri posle podne.
JOH 1:40 Andrija, brat Simona Petra, bio je jedan od one dvojice koji su pošli za Isusom nakon što su čuli šta je Jovan rekao.
JOH 1:41 On je prvo našao svoga brata Simona i rekao mu: „Našli smo Mesiju“ (što znači: „Hrista“).
JOH 1:42 Onda ga je odveo k Isusu. Kada ga je video, Isus je rekao: „Ti si Simon, sin Jovanov, ali zvaćeš se ’Kifa’ (što znači: ’Petar’).“
JOH 1:43 Sledećeg jutra Isus je odlučio da ide u Galileju. Našao je Filipa i rekao mu: „Pođi za mnom!“
JOH 1:44 Filip je bio iz Vitsaide. Andrija i Petar su bili iz istog mesta.
JOH 1:45 Filip je našao Natanaila i rekao mu: „Našli smo onoga o kome je Mojsije pisao u Zakonu i o kome su pisali Proroci. To je Isus, sin Josifov iz Nazareta.“
JOH 1:46 Natanail reče: „Može li išta dobro da dođe iz Nazareta?“ Filip mu odgovori: „Dođi i vidi.“
JOH 1:47 Isus je video Natanaila kako mu ide u susret, pa je rekao za njega: „Evo pravog Izrailjca u kome nema prevare.“
JOH 1:48 Natanail ga upita: „Odakle me poznaješ?“ Isus mu odgovori: „Pre nego što te je Filip pozvao, video sam te pod smokvom.“
JOH 1:49 Natanail mu odgovori: „Ravi, ti si Sin Božiji, ti si Car Izrailjev!“
JOH 1:50 Isus mu reče: „Veruješ zato što sam ti rekao da sam te video pod smokvom. Videćeš i veće stvari od ovog.“
JOH 1:51 Još reče: „Zaista, zaista vam kažem: videćete otvoreno nebo i anđele Božije kako uzlaze i silaze ka Sinu Čovečijem.“
JOH 2:1 Trećeg dana je bila svadba u Kani galilejskoj. Tamo je bila i Isusova majka.
JOH 2:2 Isus i njegovi učenici su takođe bili pozvani na svadbu.
JOH 2:3 Kada je ponestalo vina, reče Isusu njegova majka: „Nemaju više vina.“
JOH 2:4 „Nije tvoje da mi govoriš šta da činim – reče joj Isus. Moj čas još nije došao.“
JOH 2:5 Isusova majka reče slugama: „Radite sve što vam kaže.“
JOH 2:6 Tamo je bilo šest kamenih posuda za vodu, koje su po judejskim propisima služile za obredno pranje. U svaku je moglo da stane oko dva ili tri metrita.
JOH 2:7 Isus reče slugama: „Napunite posude vodom.“ Oni ih napuniše do vrha.
JOH 2:8 Zatim im reče: „Zahvatite sad i odnesite trpezaru [da okusi].“ Oni mu odnesoše.
JOH 2:9 Trpezar je okusio vino koje je postalo od vode, ali nije znao odakle je. To su znale sluge koje su zahvatile vodu. Trpezar je onda pozvao mladoženju
JOH 2:10 i rekao mu: „Svaki domaćin prvo iznosi dobro vino, a kad se gosti opiju, onda slabije. A ti si čuvao dobro vino sve do sada.“
JOH 2:11 U Kani galilejskoj je Isus učinio svoj prvi znak i tako pokazao svoju slavu. Tu su njegovi učenici poverovali u njega.
JOH 2:12 Posle ovoga je [Isus] sa svojom majkom, braćom i učenicima otišao u Kafarnaum. Ostao je tamo nekoliko dana.
JOH 2:13 Pošto se bližio judejski praznik Pasha, Isus je otišao gore u Jerusalim.
JOH 2:14 U hramu je zatekao prodavce volova, ovaca i golubova i menjače novca kako sede za svojim tezgama.
JOH 2:15 [Isus] je načinio bič od uzica i isterao iz hrama sve prodavce, ovce i volove, a menjačima novca rasuo novac i isprevrtao tezge.
JOH 2:16 Prodavcima golubova je rekao: „Nosite ovo odavde! Ne pravite tržnicu od Doma moga Oca!“
JOH 2:17 Njegovi učenici se tada setiše da je u [Svetom pismu] napisano: „Izjeda me revnost za tvoj Dom.“
JOH 2:18 Neki [od vodećih] Jevreja su ga pitali: „Kakvim ćeš nam znakom dokazati da možeš da činiš ovo?“
JOH 2:19 Isus im odgovori: „Srušite ovaj hram i ja ću ga za tri dana podići.“
JOH 2:20 Jevreji mu rekoše: „Trebalo je četrdeset šest godina da se sagradi ovaj hram, a ti ćeš za tri dana da ga sagradiš?“
JOH 2:21 Međutim, [Isus] je govorio o hramu, koji je njegovo telo.
JOH 2:22 Tek kad je vaskrsao iz mrtvih, njegovi učenici su se setili da im je o tome govorio. Tada su poverovali Pismu i rečima koje je Isus izrekao.
JOH 2:23 Dok je [Isus] bio u Jerusalimu za vreme praznika Pashe, mnogi su poverovali u njega, jer su videli znake koje je učinio.
JOH 2:24 Sam Isus se nikome nije poveravao, jer ih je sve poznavao.
JOH 2:25 Njemu niko nije morao da govori o bilo kome, jer je znao ljude u dušu.
JOH 3:1 Bio neki čovek, farisej, po imenu Nikodim, jedan od vodećih ljudi među Jevrejima.
JOH 3:2 On je došao k Isusu po noći i rekao mu: „Učitelju, znamo da si ti učitelj koga je Bog poslao. Niko, naime, ne može činiti ove znake koja ti činiš ako Bog nije sa njim.“
JOH 3:3 Isus mu odgovori: „Zaista, zaista ti kažem: niko ne može videti Carstvo Božije ako se nanovo ne rodi.“
JOH 3:4 Nikodim ga upita: „Kako odrastao čovek može da se nanovo rodi? Može li da uđe u utrobu svoje majke i da se ponovo rodi?“
JOH 3:5 Isus mu odgovori: „Zaista, zaista ti kažem: niko ne može ući u Carstvo Božije ako se ne rodi vodom i Duhom.
JOH 3:6 Telo rađa telo, a od Duha se rađa duh.
JOH 3:7 Ne čudi se što ti kažem: treba da se nanovo rodite.
JOH 3:8 Vetar duva gde hoće. Njegov huk čuješ, ali ne znaš otkud dolazi i kuda odlazi. Tako je sa svakim koji je rođen od Duha.“
JOH 3:9 Nikodim upita Isusa: „Kako to može da se dogodi?“
JOH 3:10 Isus mu odgovori: „Ti si učitelj izrailjskog naroda, a ne znaš to?
JOH 3:11 Zaista, zaista ti kažem: mi govorimo ono što znamo i svedočimo o onome što smo videli, ali vi ne prihvatate naše svedočanstvo.
JOH 3:12 Ne verujete mi kad vam govorim o zemaljskim stvarima, kako ćete verovati ako vam budem govorio o nebeskim?
JOH 3:13 Niko nikada nije uzašao na nebo, osim Sina Čovečijeg koji je sišao sa neba.
JOH 3:14 Kao što je Mojsije podigao [na štap] zmiju [od bronze], tako i Sin Čovečiji treba da bude podignut,
JOH 3:15 da svako ko poveruje u njega ima večni život.
JOH 3:16 Jer Bog je tako zavoleo svet, da je svog jedinorođenog Sina dao, da ko god poveruje u njega, ne propadne, nego da ima večni život.
JOH 3:17 Bog, naime, nije poslao Sina da sudi svetu, nego da se svet spase njegovim posredstvom.
JOH 3:18 Ko veruje u njega, tome se ne sudi; a ko ne veruje, već je osuđen, jer nije poverovao u ime jedinorodnoga Sina Božijeg.
JOH 3:19 Bog sudi ovako: svetlost je došla na svet, ali ljudi više zavoleše tamu nego svetlost, jer su njihova dela zla.
JOH 3:20 Ko čini što ne valja, mrzi svetlost i ne izlazi na svetlost, da se ne otkriju njegova dela.
JOH 3:21 Ko čini što je po istini, dolazi na svetlost, da se pokaže da su njegova dela učinjena [u poslušnosti] prema Bogu.“
JOH 3:22 Posle ovoga je Isus sa svojim učenicima otišao u Judeju. Tamo je boravio sa njima i krštavao.
JOH 3:23 I Jovan Krstitelj je krštavao u Enonu kod Salima, jer je tamo bilo mnogo vode, te su ljudi dolazili i krštavali se.
JOH 3:24 Jovan tada još nije bio bačen u tamnicu.
JOH 3:25 Između Jovanovih učenika i nekog Jevrejina dođe do rasprave oko obrednog pranja.
JOH 3:26 Učenici dođu k Jovanu i obrate mu se: „Učitelju, onaj što je bio s tobom s one strane Jordana, o kome si govorio, eno ga krštava i narod odlazi k njemu.“
JOH 3:27 Jovan im odgovori: „Niko ne može prisvojiti sebi nešto ako mu to nije dano s neba.
JOH 3:28 Sami ste mi svedoci da sam rekao: ’Ja nisam Hristos, nego sam poslat pred njim.’
JOH 3:29 Mladoženja je onaj kome mlada pripada, a kum stoji sa strane i sluša, radujući se kad čuje glas mladoženjin. Prema tome, moja radost je potpuna.
JOH 3:30 On treba da raste, a ja da se umanjujem.“
JOH 3:31 Ko dolazi od gore, nad svima je; a ko je sa zemlje, pripada zemlji i govori o zemaljskim stvarima. Ali onaj koji je sa neba, nad svima je.
JOH 3:32 On govori ono što je video i čuo, ali njegovu poruku niko ne prihvata.
JOH 3:33 Ko prihvata njegovu poruku, potvrđuje da je Bog istinit.
JOH 3:34 Onaj koga je Bog poslao, Božiju poruku prenosi, jer [Bog svoga] Duha u izobilju daje.
JOH 3:35 Otac voli Sina i sve je predao u njegove ruke.
JOH 3:36 Ko veruje u Sina, ima večni život; a ko je nepokoran Sinu, neće iskusiti život, nego će gnev Božiji ostati na njemu.
JOH 4:1 Međutim, Isus je saznao da su fariseji čuli da on zadobija i krštava više učenika nego Jovan.
JOH 4:2 (Ustvari, sam Isus nije krštavao, nego njegovi učenici.)
JOH 4:3 [Tada] je napustio Judeju i otišao u Galileju.
JOH 4:4 Usput je morao da prođe kroz Samariju.
JOH 4:5 Tako je došao u samarijski grad po imenu Sihar, nedaleko od zemljišta koje je Jakov dao svome sinu Josifu.
JOH 4:6 Tamo se nalazio Jakovljev bunar. Isus, umoran od puta, sede na bunar. Bilo je oko podne.
JOH 4:7 Neka žena Samarjanka dođe da zahvati vode. Isus joj reče: „Daj mi, [molim te], da pijem.“
JOH 4:8 (Njegovi učenici su, u međuvremenu, otišli do grada da kupe nešto hrane.)
JOH 4:9 Tada mu Samarjanka reče: „Kako možeš ti, kao Jevrejin, da tražiš od mene, Samarjanke, da piješ?“ (Jevreji se, inače, ne mešaju sa Samarjanima.)
JOH 4:10 Isus joj odgovori: „Kad bi ti znala kakav dar Bog ima za tebe, i ko je taj što od tebe traži da mu daš da pije, ti bi od njega tražila i on bi ti dao živu vodu.“
JOH 4:11 Žena mu reče: „Gospode, bunar je dubok, a ti nemaš čime da zahvatiš. Odakle ćeš izvući živu vodu?
JOH 4:12 Zar si ti veći od našeg oca Jakova koji nam je dao ovaj bunar? On sam je pio sa njega, njegovi sinovi i njegova stoka.“
JOH 4:13 Isus joj odgovori: „Svako ko pije od ove vode, ponovo će ožedneti.
JOH 4:14 A ko pije od vode koju ću mu ja dati, taj nikada neće ožedneti, nego će voda koju ću mu ja dati postati u njemu izvor vode života i doneti mu večni život.“
JOH 4:15 Žena mu reče. „Gospode, daj mi tu vodu da ne žednim više i da ne dolazim više ovamo da zahvatam.“
JOH 4:16 [Isus] joj reče: „Idi i pozovi svoga muža, pa se vrati.“
JOH 4:17 Žena mu reče: „Nemam muža.“ Isus reče: „U pravu si kad kažeš da nemaš muža.
JOH 4:18 Imala si, naime, pet muževa, a onaj sa kojim sada živiš nije ti muž. Dobro si rekla.“
JOH 4:19 Žena mu reče: „Gospode, vidim da si prorok.
JOH 4:20 Naši preci su se klanjali na ovoj gori, a vi kažete da je Jerusalim mesto gde se treba klanjati.“
JOH 4:21 Isus joj reče: „Veruj mi, ženo, da će doći čas kad se nećete klanjati Ocu ni na ovoj gori ni u Jerusalimu.
JOH 4:22 Vi, [Samarjani], ne znate kome se klanjate. Mi, Jevreji, znamo kome se klanjamo, jer od Jevreja dolazi spasenje.
JOH 4:23 Ali dolazi čas, i već je došao, kada će se pravi klanjaoci klanjati Ocu u Duhu i istini. Otac, naime, hoće ovakve molioce.
JOH 4:24 Bog je Duh, te oni koji mu se klanjaju treba da se klanjaju u Duhu i istini.“
JOH 4:25 Žena mu reče: „Znam da će doći Mesija, koga zovu Hristos. Kad on dođe, sve će nam objaviti.“
JOH 4:26 Isus joj reče: „To sam ja, koji govorim s tobom.“
JOH 4:27 Kad su se njegovi učenici vratili, začudili su se da Isus razgovara sa ženom. Ipak, niko nije rekao: „Šta ti treba?“ ili: „Zašto razgovaraš sa njom?“
JOH 4:28 Žena tada ostavi svoj krčag, pa ode u grad i reče ljudima:
JOH 4:29 „Dođite da vidite čoveka koji mi je rekao sve što sam učinila. Da nije on Hristos?“
JOH 4:30 Ljudi izađu iz grada i dođu k Isusu.
JOH 4:31 U međuvremenu, njegovi učenici mu rekoše: „Učitelju, pojedi [nešto]!“
JOH 4:32 [Isus] im reče: „Ja imam jedno jelo da jedem, koje vi ne poznajete.“
JOH 4:33 Njegovi učenici počeše da se pitaju među sobom: „Da mu neko nije doneo da jede?“
JOH 4:34 Isus im reče. „Moje jelo je da vršim volju onoga koji me je poslao i da dovršim njegovo delo.
JOH 4:35 Zar ne kažete: ’Još četiri meseca, pa dolazi žetva?’ A ja vam, evo, kažem: osmotrite polja – žito je već dozrelo za žetvu!
JOH 4:36 Žetelac već prima platu i žanje urod za večni život. Tako se i sejač i žetelac raduju zajedno.
JOH 4:37 Ovako se ispunjuje izreka: ’jedan seje, drugi žanje.’
JOH 4:38 Ja sam vas poslao da žanjete ono oko čega se niste trudili; drugi su se trudili, a vi ubirete plod njihovog truda.“
JOH 4:39 Mnogi Samarjani iz tog grada su poverovali u Isusa zbog reči koje je ona žena rekla: „On mi je rekao sve što sam učinila.“
JOH 4:40 Samarjani su onda došli k njemu i molili ga da ostane sa njima. Tako je ostao tamo dva dana,
JOH 4:41 pa je još više Samarjana poverovalo u njega zbog njegove reči.
JOH 4:42 Onda su rekli ženi: „Sada više ne verujemo zbog onog što si ti govorila, nego zato što smo sami čuli, pa znamo da je on istinski Spasitelj sveta.“
JOH 4:43 Dva dana kasnije, Isus ode odande u Galileju.
JOH 4:44 Sam Isus je, naime, govorio da je prorok bez časti u svom zavičaju.
JOH 4:45 Kada je, dakle, došao u Galileju, Galilejci su ga lepo dočekali, jer su bili u Jerusalimu tokom praznika [Pashe] i videli sve što je [Isus] tamo učinio.
JOH 4:46 [Isus] je ponovo došao u Kanu u Galileji, gde je pretvorio vodu u vino. Tamo je bio neki carski činovnik koji je imao bolesnog sina u Kafarnaumu.
JOH 4:47 Kada je čuo da je Isus došao iz Judeje u Galileju, ode k njemu i zamoli ga da dođe i isceli njegovog sina, jer je bio na umoru.
JOH 4:48 Isus mu reče: „Ako ne vidite znake i čuda, vi nećete da verujete!“
JOH 4:49 Činovnik mu reče: „Gospode, siđi, dok nije umrlo moje dete!“
JOH 4:50 Isus mu reče. „Vrati se, tvoj sin živi.“ Čovek poveruje reči koju mu je Isus rekao i ode.
JOH 4:51 Dok se vraćao, pohrle mu u susret njegove sluge i jave mu da mu je dete živo.
JOH 4:52 [Činovnik] se onda raspitivao za čas kada je detetu krenulo na bolje. Rekli su mu da je groznica prestala juče oko jedan sat popodne.
JOH 4:53 Otac je tada shvatio da se to dogodilo onog časa kada je Isus rekao: „Tvoj sin živi.“ Tada je poverovao on i svi njegovi ukućani.
JOH 4:54 Ovo je bio drugi znak koji je Isus učinio, nakon što je iz Judeje došao u Galileju.
JOH 5:1 Nakon ovoga, Isus ode gore u Jerusalim na jedan judejski praznik.
JOH 5:2 U Jerusalimu, kod Ovčijih vrata, nalazila se banja koja se na jevrejskom zvala „Vitezda“. Imala je pet tremova.
JOH 5:3 Tu je ležalo mnogo bolesnih: slepih, hromih, i oduzetih. Čekali su da se voda zatalasa,
JOH 5:4 jer je anđeo silazio u određeno vreme talasajući vodu. Prvi koji bi ušao kad se voda zatalasa, ozdravljao bi, ma od kakve bolesti da je bolovao.
JOH 5:5 Tamo je bio jedan čovek koji je trideset osam godina patio od svoje bolesti.
JOH 5:6 Isus ga je video da leži tamo, te znajući da je već dugo bolestan, upita ga: „Hoćeš li da ozdraviš?“
JOH 5:7 Bolesnik mu odgovori: „Gospode, nemam nikoga ko bi me spustio u banju kad se voda zatalasa. Dok ja dođem do tamo, drugi pre mene siđe.“
JOH 5:8 Isus mu reče: „Ustani, uzmi svoja nosila i hodaj!“
JOH 5:9 Čovek odmah ustane, podigne svoja nosila i počne da hoda. Taj dan je bio subota.
JOH 5:10 [Vodeći] Jevreji rekoše isceljenom čoveku: „[Danas] je subota, i nije dozvoljeno da nosiš svoja nosila!“
JOH 5:11 On odgovori: „Onaj koji me je iscelio rekao mi je: ’Uzmi svoja nosila i hodaj!’“
JOH 5:12 Oni ga upitaše: „Ko je taj čovek što ti je rekao: ’Uzmi svoja nosila i hodaj!’?“
JOH 5:13 Isceljeni nije znao ko [ga je iscelio], jer je Isus nestao u mnoštvu sveta koje je bilo tamo.
JOH 5:14 Kasnije je Isus našao isceljenog čoveka u hramu i rekao mu: „Eto, ozdravio si. Ne greši više da te ne snađe nešto gore.“
JOH 5:15 Čovek ode i javi vodećim Jevrejima da je Isus onaj koji ga je iscelio.
JOH 5:16 Ti Jevreji su počeli da proganjaju Isusa, jer je to učinio u subotu.
JOH 5:17 Isus im reče: „Moj Otac sve do sada radi, pa i ja radim.“
JOH 5:18 Zbog ovoga su Jevreji još više bili rešeni da ga ubiju; ne samo zato što je prekršio [Zakon o] suboti, već i stoga što je Boga nazvao svojim Ocem, te izjednačio sebe sa Bogom.
JOH 5:19 Isus im reče: „Zaista, zaista vam kažem: Sin ništa ne može da čini sam od sebe; on čini samo ono što je video da Otac čini. Što Otac čini, to isto čini i Sin.
JOH 5:20 Naime, Otac voli Sina i zato mu otkriva sve što sam čini. Otkriće mu i veće stvari, a vi ćete im se diviti.
JOH 5:21 Kao što Otac podiže mrtve i daje im život, tako i Sin daje život onima kojima hoće.
JOH 5:22 Otac, naime, ne sudi nikome, nego je sav sud predao Sinu,
JOH 5:23 da svi poštuju Sina, kao što poštuju Oca. Ko ne poštuje Sina, ne poštuje ni Oca koji ga je poslao.
JOH 5:24 Zaista, zaista vam kažem: ko sluša moju reč i veruje onome koji me je poslao, ima večni život, te ne ide na sud, nego prelazi iz smrti u život.
JOH 5:25 Zaista, zaista vam kažem: dolazi čas, i već je došao, kada će mrtvi čuti glas Sina Božijeg. Koji ga čuju, ti će živeti.
JOH 5:26 Jer, kao što Otac ima život u sebi, tako je i Sinu dao da ima život u sebi.
JOH 5:27 Dao mu je i vlast da sudi, jer je on Sin Čovečiji.
JOH 5:28 Ne čudite se tome, jer dolazi čas kada će svi koji su u grobovima čuti njegov glas,
JOH 5:29 pa će izaći [iz njih]. Tada će oni koji su činili dobro vaskrsnuti za život, a oni koji su činili zlo vaskrsnuće da prime osudu.
JOH 5:30 Ja sam ništa ne mogu da činim po svome; ja sudim na osnovu onoga što čujem. Moj sud je pravedan, jer ja ne tražim da činim svoju volju, nego volju onoga koji me je poslao.
JOH 5:31 Ako ja svedočim sam za sebe, moje svedočanstvo nije istinito.
JOH 5:32 Neko drugi svedoči za mene i ja znam da je ono što on svedoči o meni istinito.
JOH 5:33 Vi ste poslali Jovanu [glasnike], a on vam je potvrdio istinu.
JOH 5:34 Meni ne treba svedočanstvo čoveka, nego vam govorim [o Jovanu] da biste se vi spasli.
JOH 5:35 Jovan je bio svetiljka koja je gorela i svetlela, a vi ste hteli nakratko da uživate u njegovoj svetlosti.
JOH 5:36 Ja imam većeg svedoka od Jovana. To su dela koja mi je Otac naložio da činim. Dela koja činim svedoče da me je Otac poslao.
JOH 5:37 I Otac koji me je poslao svedoči za mene. Njegov glas nikad niste čuli, niti ste ikada videli lik njegov.
JOH 5:38 Njegova reč ne boravi u vama, jer ne verujete [Ocu] koji ga je poslao.
JOH 5:39 Vi istražujete Pisma, jer mislite da po njima imate večni život, a ona svedoče o meni.
JOH 5:40 Ipak, vi nećete da dođete k meni da imate život.
JOH 5:41 Ja ne prihvatam slavu od ljudi.
JOH 5:42 Ali ja vas poznajem i znam da nemate u sebi ljubavi prema Bogu.
JOH 5:43 Ja sam došao u ime svoga Oca, ali vi me ne prihvatate. Ako neko dođe u svoje ime, takvoga prihvatate.
JOH 5:44 Vi veličate jedan drugoga, a ne trudite se da zadobijete slavu od jedinoga Boga. Kako ćete onda verovati [meni]?
JOH 5:45 Ne mislite da ću vas ja optužiti pred Ocem. Mojsije, u koga se uzdate, je onaj koji vas optužuje.
JOH 5:46 Jer da ste verovali Mojsiju, verovali biste i meni, jer je on o meni pisao.
JOH 5:47 Ako ne verujete onom što je on napisao, kako ćete verovati mojim rečima?“
JOH 6:1 Posle ovoga je Isus otišao na drugu stranu Galilejskog jezera (to jest, Tiverijadskog [jezera]).
JOH 6:2 Sledilo ga je mnogo naroda, jer su posmatrali znake koje je činio na bolesnima.
JOH 6:3 Isus je otišao na jednu goru i seo tamo sa svojim učenicima.
JOH 6:4 Bila je blizu Pasha, judejski praznik.
JOH 6:5 Isus podiže pogled i opazi da pristiže mnogo sveta. Upitao je Filipa: „Gde da kupimo hleba da nahranimo ovoliko sveta?“
JOH 6:6 Ovo je rekao iskušavajući Filipa, a u stvari je znao šta će učiniti.
JOH 6:7 Filip mu odgovori: „Da kupimo hleba i za dve stotine srebrnjaka ne bi bilo dovoljno da svaki dobije nešto malo!“
JOH 6:8 Jedan od učenika, Andrija, brat Simona Petra, reče mu:
JOH 6:9 „Tu je jedan momčić koji ima pet ječmenih hlebova i dve ribe. Ipak, to nije dovoljno da se nahrani toliki narod.“
JOH 6:10 Isus im reče: „Neka narod poseda!“ Bilo je tu dosta trave. Ljudi tako posedaše, njih oko pet hiljada.
JOH 6:11 Onda je Isus uzeo hlebove, zahvalio [Bogu], pa ih je dao onima koji su sedeli. Tako je učinio i sa ribama, te [je svako jeo] koliko je hteo.
JOH 6:12 Kada su se svi nasitili, [Isus] reče svojim učenicima: „Pokupite preostale komade da ne propadnu.“
JOH 6:13 [Učenici] sakupiše dvanaest kotarica preostalog hleba od onih pet ječmenih hlebova koje je narod jeo.
JOH 6:14 Kada su ljudi videli kakav je znak Isus učinio, rekli su: „Ovo je zaista Prorok koji treba da dođe na svet!“
JOH 6:15 Međutim, Isus je znao da oni hoće da ga zacare na silu, pa je zato otišao na jednu goru da bude sam.
JOH 6:16 Kada se spustilo veče, njegovi učenici su sišli do jezera.
JOH 6:17 Ukrcali su se na brodić i uputili se prema Kafarnaumu. Bilo se već smračilo, a Isus nikako da dođe.
JOH 6:18 Počeo je da duva jak vetar i more se uzburkalo.
JOH 6:19 Učenici su veslali nekih dvadeset pet do trideset stadija kada su opazili Isusa kako hoda po moru. Kada se približio čamcu, učenici se uplašiše.
JOH 6:20 Isus im reče: „To sam ja, ne bojte se!“
JOH 6:21 Tada su hteli da ga ukrcaju u brodić, ali brodić se odjednom našao na mestu prema kom su se uputili.
JOH 6:22 Sutradan su ljudi koji su ostali s druge strane jezera, opazili da je tamo ostao samo jedan brodić. Znali su, naime, da Isus nije ušao u brodić sa svojim učenicima, nego su učenici otišli sami.
JOH 6:23 A iz Tiverijade prispeše drugi brodići, blizu mesta gde je narod jeo hleb za koji je Gospod bio zahvalio [Bogu].
JOH 6:24 Kada je, dakle, narod video da tamo nema ni Isusa ni njegovih učenika, ušli su u brodiće i otišli u Kafarnaum da ga traže.
JOH 6:25 Našli su ga s druge strane jezera i rekli mu: „Učitelju, kada si došao ovamo?“
JOH 6:26 Isus im reče: „Zaista, zaista vam kažem: ne tražite me vi zato što ste videli znake, nego zato što ste jeli hlebove i nasitili se.
JOH 6:27 Ne radite za hranu koja propada, nego za hranu koja ostaje za večni život. Takvu hranu će vam dati Sin Čovečiji, jer je na njega Bog Otac utisnuo svoj pečat.“
JOH 6:28 Oni ga upitaše: „Šta treba da radimo da bismo činili dela koja Bog traži?“
JOH 6:29 Isus im odgovori: „Ovo je delo koje Bog traži: da verujete u onoga koga je on poslao.“
JOH 6:30 Oni ga onda upitaše: „Kakav ćeš znak učiniti, da bismo verovali u tebe kad ga vidimo? Šta ćeš, dakle, da učiniš?
JOH 6:31 Naši preci su jeli manu u pustinji, kao što je napisano [u Pismu]: ’Dade im hleb sa neba da jedu.’“
JOH 6:32 Isus im reče: „Zaista, zaista vam kažem: nije vam Mojsije dao hleb sa neba, nego vam moj Otac daje istinski hleb.
JOH 6:33 Hleb koji Bog daje jeste onaj koji silazi sa neba i daje život svetu.“
JOH 6:34 Tada mu rekoše: „Gospode, daj nam zauvek taj hleb!“
JOH 6:35 Isus im reče: „Ja sam hleb života; ko dolazi k meni neće ogladneti i ko veruje u mene nikada neće ožedneti.
JOH 6:36 Ali ja sam vam rekao da, iako me vidite, nećete da verujete.
JOH 6:37 Svako koga mi daje Otac dolazi k meni, a onoga koji dolazi k meni neću odbaciti.
JOH 6:38 Jer ja nisam sišao sa neba da činim svoju volju, nego volju [Boga] koji me je poslao.
JOH 6:39 Ovo je volja [Boga] koji me je poslao: da ne izgubim nijednoga od onih koje mi je On dao, nego da ih vaskrsnem u Poslednji dan.
JOH 6:40 Volja moga Oca je da ko god me vidi i poveruje u mene, ima večni život, a ja ću ga vaskrsnuti u Poslednji dan.“
JOH 6:41 Na to su Jevreji počeli da gunđaju, zato što je rekao: „Ja sam hleb koji je sišao sa neba.“
JOH 6:42 Rekoše: „Zar nije to Isus, Josifov sin? Zar mu ne znamo oca i majku? Kako to sad kaže da je sišao sa neba?“
JOH 6:43 Isus im reče: „Ne gunđajte među sobom!
JOH 6:44 Niko ne može da dođe k meni, ako ga ne privuče Otac koji me je poslao, a ja ću ga vaskrsnuti u Poslednji dan.
JOH 6:45 U Prorocima je zapisano: ’Svi će biti od Boga učeni.’ Svako ko sluša Oca i prihvati njegovo učenje, dolazi k meni.
JOH 6:46 Ipak, Oca niko nije video, osim onog koji je došao od Boga; on je video Oca.
JOH 6:47 Zaista, zaista vam kažem: ko veruje u mene, ima večni život.
JOH 6:48 Ja sam hleb života.
JOH 6:49 Vaši preci su jeli manu u pustinji, a [ipak] su pomrli.
JOH 6:50 Ali hleb koji dolazi sa neba je takav da ko jede od njega ne umire.
JOH 6:51 Ja sam hleb života koji je sišao sa neba. Ko bude jeo od ovog hleba, živeće zauvek. Hleb koji ću ja dati je moje telo koje dajem da bi svet živeo.“
JOH 6:52 Na ovo Jevreji počeše žestoko da negoduju. Pitali su se: „Kako ovaj može da nam da svoje telo da jedemo?“
JOH 6:53 Isus im reče: „Zaista, zaista vam kažem: ako ne jedete telo Sina Čovečijeg i ne pijete krv njegovu, nećete imati života u sebi.
JOH 6:54 Ko jede moje telo i pije moju krv, ima večni život i ja ću ga vaskrsnuti u Poslednji dan.
JOH 6:55 Jer je moje telo istinska hrana i moja krv je istinsko piće.
JOH 6:56 Ko jede moje telo i pije moju krv, ostaje u meni i ja u njemu.
JOH 6:57 Kao što je mene poslao živi Otac, te ja živim zbog Oca, tako će i onaj koji mene jede živeti zbog mene.
JOH 6:58 Ovo je taj hleb koji je sišao sa neba. On nije kao onaj što su jeli vaši preci, jer su oni, [ipak], pomrli. Ko jede ovaj hleb, živeće zauvek.“
JOH 6:59 Ovo je [Isus] izrekao u Kafarnaumu, dok je poučavao u sinagogi.
JOH 6:60 Kad su to čuli, mnogi od njegovih učenika rekoše: „Teško je [usvojiti] ovo učenje. Ko može da ga prihvati?“
JOH 6:61 Isus je u sebi znao da njegovi učenici gunđaju zbog njegove besede, te im je rekao: „Zar vas ovo navodi da odustanete?
JOH 6:62 A šta [ćete reći] kada budete gledali Sina Čovečijeg da se vraća tamo gde je pre bio?
JOH 6:63 Duh [Božiji] je taj koji daje život. Čovek to ne može. Reči koje sam vam rekao Duh su i život su.
JOH 6:64 Ali, ima među vama onih koji ne veruju.“ Naime, Isus je od početka znao da neki neće verovati u njega i ko će ga izdati.
JOH 6:65 Tada reče: „Zato sam vam rekao: ’Niko ne može doći k meni, ako mu to Otac ne omogući.’“
JOH 6:66 Tada su ga mnogi učenici napustili i nisu više išli za njim.
JOH 6:67 Zato je Isus upitao Dvanaestoricu: „Da nećete i vi da odete?“
JOH 6:68 Odgovori mu Simon Petar: „Gospode, kome da odemo? Ti imaš reči večnog života.
JOH 6:69 Mi smo uvereni i znamo da si ti sveti Božiji [poslanik].“
JOH 6:70 Isus im reče: „Nisam li baš ja izabrao vas Dvanaestoricu? A ipak, jedan od vas je đavo.“
JOH 6:71 [Isus] je ovo rekao misleći na Judu, sina Simona Iskariota, jer je on bio taj koji će ga izdati, [iako] je bio jedan od Dvanaestorice.
JOH 7:1 Nakon ovoga je Isus išao po Galileji. Nije hteo da se kreće po Judeji, jer su judejske [vođe] tražile priliku da ga ubiju.
JOH 7:2 Bližio se judejski Praznik Senica.
JOH 7:3 Tada rekoše Isusu njegova braća: „Otputuj odavde i idi u Judeju, da bi tvoji učenici videli dela koja činiš.
JOH 7:4 Niko ne krije šta radi ako želi da bude poznat u javnosti.“
JOH 7:5 Ipak, ni njegova braća nisu verovala u njega.
JOH 7:6 Isus im reče: „Moje vreme još nije došlo, a za vas je svako vreme pogodno.
JOH 7:7 Svet ne može da mrzi vas, ali mene mrzi, jer mu ja iznosim pred oči njegova zla dela.
JOH 7:8 Vi idite na praznik. Ja neću ići na ovaj praznik, jer moje vreme još nije došlo.“
JOH 7:9 To im je rekao i ostao u Galileji.
JOH 7:10 Pošto su njegova braća otišla na praznik, onda je i sam Isus otišao, ali ne javno, nego tajno.
JOH 7:11 Judejske [vođe] su ga tražile na praznik i raspitivale se o njemu: „Gde je onaj?“
JOH 7:12 U narodu se mnogo pričalo o njemu. Jedni su govorili: „Dobar je!“ Drugi su, opet, govorili: „Nije, nego zavodi narod!“
JOH 7:13 Niko o njemu nije govorio javno zbog straha od judejskih [vođa].
JOH 7:14 Usred praznika, Isus je otišao u hram i počeo da poučava [narod].
JOH 7:15 Tada su se Jevreji začudili i rekli: „Otkud se ovaj razume u svete spise kad se nije školovao za to?“
JOH 7:16 Isus im je tada odgovorio: „Ovo učenje ne potiče od mene, nego od [Boga] koji me je poslao.
JOH 7:17 Ko hoće da čini ono što [Bog] hoće, znaće da li ovo učenje dolazi od Boga ili ja govorim u svoje ime.
JOH 7:18 Ko govori u svoje ime, taj traži slavu za sebe. A ko traži slavu za onog koji ga je poslao, taj je pošten i u njemu nema nepravde.
JOH 7:19 Nije li vam Mojsije dao Zakon? A ipak niko od vas ne postupa po Zakonu. Zašto hoćete da me ubijete?“
JOH 7:20 Narod mu odgovori: „Zao duh je [ušao u] tebe! Ko hoće da te ubije?“
JOH 7:21 Isus im odgovori: „Učinio sam jedno čudo i svi se divite tome.
JOH 7:22 Vi obrezujete [mušku decu], jer vam je Mojsije tako naložio, a ipak to činite i subotom. U stvari, obrezanje ste primili od svojih predaka, a ne od Mojsija.
JOH 7:23 Dakle, ako dečaka obrezujete subotom, da se Mojsijev Zakon ne bi narušio, zašto se onda ljutite na mene što sam celog čoveka iscelio u subotu?
JOH 7:24 Ne sudite po spoljašnjosti, nego sudite po pravdi!“
JOH 7:25 Neki Jerusalimljani rekoše: „Zar nije to onaj koga traže da ubiju?
JOH 7:26 A evo, on slobodno govori i niko mu se ne suprotstavlja. Da nisu možda naši glavari shvatili da je on Hristos?
JOH 7:27 Međutim, mi znamo odakle je ovaj. Kada Hristos dođe, niko neće znati odakle je.“
JOH 7:28 Dok je poučavao u hramu, Isus je povikao: „Vi [mislite da] znate ko sam i odakle sam! Ipak, ja nisam došao u svoje ime; [Bog] istiniti me je poslao. Vi ga ne poznajete,
JOH 7:29 a ja ga poznajem, jer sam od njega došao i on me je poslao.“
JOH 7:30 Tada su gledali da uhvate Isusa, ali niko nije podigao ruke na njega, jer još nije bio došao njegov čas.
JOH 7:31 Ipak, mnogo ljudi je poverovalo u njega i govorilo: „Kada dođe Hristos, hoće li činiti veće znake nego što ih je ovaj učinio?“
JOH 7:32 Fariseji su čuli da se ovo šapuće u narodu, pa su vodeći sveštenici i fariseji poslali hramsku stražu da uhvate Isusa.
JOH 7:33 Tada Isus reče: „Još malo vremena sam sa vama, a onda odlazim onom koji me je poslao.
JOH 7:34 Tražićete me, ali me nećete naći i gde ću ja biti vi ne možete doći.“
JOH 7:35 Jevreji su tada govorili među sobom: „Gde on to misli da ide, a da ga mi nećemo naći? Da neće možda da ide [Jevrejima] rasejanim među Grke i da uči Grke?
JOH 7:36 Šta je mislio pod tim kad je rekao: ’Tražićete me, ali me nećete naći i gde ću ja biti vi ne možete doći?’“
JOH 7:37 Poslednjeg, najvećeg dana praznika, Isus stade pred narod i povika: „Ako je ko žedan, neka dođe k meni i neka pije!
JOH 7:38 Ko veruje u mene, kao što kaže Pismo: ’Iz njegove nutrine će poteći reke žive vode.’“
JOH 7:39 Ovo je rekao misleći na Duha koga su imali da prime oni koji veruju u Isusa. Duh tada još nije bio sišao, zato što Isus još nije bio [vaznet] u slavu.
JOH 7:40 Kada su neki ljudi iz mnoštva čuli ove [Isusove] reči, rekli su: „Ovo je zaista pravi Prorok!“
JOH 7:41 Drugi su govorili: „Ovo je Hristos!“ Treći su govorili: „Zar će Hristos doći iz Galileje?
JOH 7:42 Ne kaže li Pismo da će Hristos biti iz Davidovog potomstva, i da će doći iz Vitlejema, mesta odakle je bio David?“
JOH 7:43 Tada je među narodom došlo do podele zbog Isusa.
JOH 7:44 Neki od njih su želeli da ga uhvate, ali niko nije stavio ruku na njega.
JOH 7:45 [Hramski] stražari se vrate vodećim sveštenicima i farisejima. Ovi im rekoše: „Zašto ga niste doveli?“
JOH 7:46 Stražari odgovoriše: „Niko nikada nije govorio kao ovaj čovek.“
JOH 7:47 Fariseji im rekoše: „Zar je i vas zaveo?
JOH 7:48 Da nije neko od glavara ili od fariseja poverovao u njega?
JOH 7:49 A ova svetina koja ne poznaje Zakon [Mojsijev] – prokleta je!“
JOH 7:50 Jedan od njih, Nikodim, koji je ranije otišao k Isusu, im reče:
JOH 7:51 „Zar se po našem Zakonu sudi čoveku koji nije bio prethodno ispitan da bi se utvrdilo šta je učinio?“
JOH 7:52 Oni mu odgovore: „Da nisi i ti iz Galileje? Prouči [Pismo] i videćeš da prorok ne dolazi iz Galileje.“
JOH 7:53 Tada svaki ode svojoj kući.
JOH 8:1 Isus, pak, ode na Maslinsku goru.
JOH 8:2 Ujutro je [Isus] ponovo došao u hram. Sav narod se okupio oko njega. On je seo i počeo da ih uči.
JOH 8:3 A fariseji i znalci Svetog pisma dovedu neku ženu uhvaćenu u preljubi i postave je u sredinu.
JOH 8:4 Zatim su rekli Isusu: „Učitelju, ova žena je uhvaćena u samom činu preljube.
JOH 8:5 Mojsije nam je u Zakonu zapovedio da takve žene kamenujemo. Šta ti kažeš na to?“
JOH 8:6 To su rekli da bi ga naveli da izusti nešto zbog čega bi ga optužili. Ali Isus se sagnuo i počeo da piše nešto prstom po tlu.
JOH 8:7 Kako su ga oni neprestano saletali pitanjima, Isus se ispravi i reče im: „Ko je od vas bez greha, neka prvi baci kamen na nju.“
JOH 8:8 Onda se ponovo sagnuo i pisao po tlu.
JOH 8:9 Kad su ovi to čuli, počeše jedan po jedan da odlaze, počevši od najstarijih do poslednjih. [Isus] je tako ostao sam sa onom ženom koja je stajala u sredini.
JOH 8:10 Isus se zatim uspravi i upita je: „Ženo, gde su oni? Zar te niko od njih nije osudio?“
JOH 8:11 „Niko, Gospode!“ – odgovori žena. Isus joj reče: „Ni ja te ne osuđujem. Idi i od sada ne greši više!“
JOH 8:12 Isus se zatim ponovo obratio narodu: „Ja sam svetlost svetu. Ko mene sledi, neće hodati po tami, nego će imati svetlost života.“
JOH 8:13 Rekoše mu fariseji: „Ti svedočiš sam za sebe i zato tvoje svedočanstvo ne vredi.“
JOH 8:14 Isus im odgovori: „Ako ja i svedočim sam za sebe, to je zato što znam odakle dolazim i kuda odlazim. A vi ne znate odakle dolazim i kuda odlazim.
JOH 8:15 Vi sudite po ljudskim [merilima]; ja ne sudim nikome.
JOH 8:16 Ako i sudim, moj sud je istinit, jer ja ne sudim sam; sa mnom je Otac koji me je poslao.
JOH 8:17 Pa i u vašem Zakonu piše da je svedočenje istinito ako dva svedoka [daju isti iskaz].
JOH 8:18 Ja svedočim sam za sebe, ali i Otac koji me je poslao svedoči za mene.“
JOH 8:19 Tada su mu rekli: „Gde je tvoj otac?“ Isus im odgovori: „Vi ne poznajete ni mene, ni moga Oca. Kada biste poznavali mene, poznavali biste i moga Oca.“
JOH 8:20 Ove reči je Isus izgovorio dok je poučavao narod u delu hrama gde su se skupljali prilozi. Niko ga nije uhvatio, jer još nije bio došao njegov čas.
JOH 8:21 [Isus] im ponovo reče: „Ja odlazim; vi ćete me tražiti, ali ćete umreti u svom grehu. A tamo gde ja idem, vi ne možete doći.“
JOH 8:22 Tada Jevreji rekoše: „Da neće da se ubije, jer kaže: ’Tamo gde ja idem, vi ne možete doći’?“
JOH 8:23 [Isus] im reče: „Vi ste odozdo, a ja sam odozgo. Vi ste od ovog sveta, a ja nisam od ovog sveta.
JOH 8:24 Zato sam vam rekao da ćete umreti u svojim gresima. Ako ne poverujete da Ja Jesam, pomrećete u svojim gresima.“
JOH 8:25 „Ko si ti?“ – pitali su ga tada. Isus im odgovori: „Ne govorim li vam baš to od samog početka?
JOH 8:26 Mnogo toga imam da kažem o vama i da sudim. Ipak, ja govorim svetu samo ono što sam čuo od onoga koji je istinit. On me je poslao.“
JOH 8:27 Ali oni nisu razumeli da im [Isus] govori o Ocu.
JOH 8:28 Isus im tada reče: „Kada podignete Sina Čovečijeg, tada ćete shvatiti da Ja Jesam. Ja ništa ne činim sam od sebe, nego govorim kako me je naučio Otac.
JOH 8:29 Onaj koji me je poslao, sa mnom je; on me nije ostavio samog, jer ja uvek činim ono što je njemu ugodno.“
JOH 8:30 Nakon ovih njegovih reči, mnogo ljudi je poverovalo u njega.
JOH 8:31 Tada je Isus rekao Jevrejima koji su poverovali u njega: „Ako držite moje učenje, zaista ste moji učenici.
JOH 8:32 Upoznaćete istinu i istina će vas osloboditi.“
JOH 8:33 Oni mu odgovoriše: „Mi smo Avrahamovo potomstvo. Nikada nikome nismo robovali. Kako to misliš: ’Postaćete slobodni?’“
JOH 8:34 Isus im reče: „Zaista, zaista vam kažem, svako ko čini greh, rob je grehu.
JOH 8:35 Rob ne pripada porodici zauvek, a sin pripada porodici zauvek.
JOH 8:36 Stoga, ako vas Sin oslobodi, tada ćete biti stvarno slobodni.
JOH 8:37 Znam da ste Avrahamovo potomstvo. Ipak, gledate da me ubijete, jer ne prihvatate moju reč.
JOH 8:38 Ja govorim ono što sam video kod [svog] Oca, a vi činite ono što ste čuli od [svog] oca.“
JOH 8:39 Oni mu odgovoriše: „Naš otac je Avraham.“ Isus im reče: „Da ste Avrahamova deca, vi biste činili Avrahamova dela.
JOH 8:40 Vi sada gledate da me ubijete, mene koji sam vam rekao istinu koju mi je Bog rekao. Avraham tako šta nije činio.
JOH 8:41 Vi činite ono što vaš otac čini.“ Oni mu rekoše: „Mi nismo vanbračna deca. Bog je naš jedini Otac.“
JOH 8:42 Isus im reče: „Kada bi Bog bio vaš Otac, vi biste me voleli, jer ja sam došao od Boga i sad sam ovde. Nisam došao po svojoj volji, nego me je on poslao.
JOH 8:43 Zašto ne razumete ono što govorim? Zato što ne možete podneti da slušate moju reč.
JOH 8:44 Đavo je vaš otac i vi hoćete da udovoljavate njegovim željama. On je oduvek ubica ljudi i u istini se nije zadržao, jer u njemu nema istine. Kad govori laž, on pokazuje svoje pravo lice, jer je lažljivac i otac [svih] laži.
JOH 8:45 Ja vam govorim istinu i zato mi ne verujete.
JOH 8:46 Ko od vas može da dokaže da činim greh? Ako govorim istinu, zašto mi ne verujete?
JOH 8:47 Ko je od Boga, taj sluša šta mu Bog govori. Vi ne slušate zato što niste od Boga.“
JOH 8:48 Jevreji mu odgovoriše: „Nismo li u pravu kad kažemo da si Samarjanin i da je zli duh u tebi?“
JOH 8:49 Isus odgovori: „Nije zli duh u meni, nego ja poštujem svoga Oca, a vi mene ne poštujete.
JOH 8:50 Ja ne tražim slavu za sebe. Ali postoji jedan koji traži i on sudi.
JOH 8:51 Zaista, zaista vam kažem: ko drži moju reč neće nikada iskusiti smrti.“
JOH 8:52 Rekoše mu Jevreji: „Sada znamo da je zli duh u tebi. Avraham je umro, a tako i proroci, a ti kažeš: ’Ko drži moju reč neće nikada umreti.’
JOH 8:53 Zar si ti veći od oca našeg Avrahama koji je umro? Pa i proroci su pomrli. Za koga se ti to izdaješ?“
JOH 8:54 Isus odgovori: „Kad bih ja sam sebi davao čast, moja čast ne bi vredela ništa. Moj Otac je onaj koji mi daje čast, za koga vi govorite da je vaš Bog.
JOH 8:55 Vi ga ne poznajete, a ja ga poznajem. Kad bih rekao da ga ne poznajem, bio bih lažljivac kao i vi. Međutim, ja ga poznajem i držim njegovu reč.
JOH 8:56 Avraham, vaš otac, radovao se što će videti moj dolazak. Video ga je i radovao se.“
JOH 8:57 Rekoše mu Jevreji: „Nemaš još ni pedeset godina. Kako si ti to video Avrahama?“
JOH 8:58 Isus im odgovori: „Zaista, zaista vam kažem: pre nego što se Avraham rodio, Ja Jesam.“
JOH 8:59 Na to svi dohvatiše kamenje da ga kamenuju, ali Isus se ukloni od njih i ode iz hrama.
JOH 9:1 Kada je izašao iz hrama video je čoveka slepog od rođenja.
JOH 9:2 Njegovi učenici ga upitaše: „Učitelju, zašto se ovaj čovek rodio slep? Da li je zgrešio on ili njegovi roditelji?“
JOH 9:3 Isus odgovori: „Nije on slep zato što je zgrešio on ili njegovi roditelji, već da bi Bog na njemu pokazao delovanje svoje sile.
JOH 9:4 Dok je dan, treba da činimo delo onoga koji me je poslao. Jer dolazi noć kada niko neće moći da radi.
JOH 9:5 Dok sam na svetu, ja sam svetlost svetu.“
JOH 9:6 Rekavši ovo, pljunuo je na zemlju i od pljuvačke načinio blato, pa je tim blatom namazao čovekove oči.
JOH 9:7 Onda mu je rekao: „Idi i umij se u Siloamskoj banji!“ (Siloam u prevodu znači „poslan“.) Čovek ode, umi se i vrati se sa zdravim vidom.
JOH 9:8 Njegovi susedi i oni koji su ga videli kako prosi, rekli su: „Nije li to onaj koji je tu sedeo i prosio?“
JOH 9:9 Jedni su govorili: „Da, to je taj!“ – a drugi opet: „Ne, nije, nego samo liči na njega!“ On tada reče: „Ja sam taj!“
JOH 9:10 Onda ga upitaše: „Kako si progledao?“
JOH 9:11 On odgovori: „Čovek koji se zove Isus je napravio blato, namazao moje oči i rekao mi: ’Idi u Siloamsku [banju] i umij se!’ Otišao sam, umio se i progledao.“
JOH 9:12 Oni ga upitaše: „Gde je on?“ „To ne znam“ – odgovori on.
JOH 9:13 Zatim su nekadašnjeg slepca odveli farisejima.
JOH 9:14 A dan kada je Isus napravio blato i vratio vid slepome bio je subota.
JOH 9:15 Fariseji ga ponovo upitaše kako je progledao. On im reče: „Namazao mi je oči blatom, ja sam se umio i sada vidim.“
JOH 9:16 Tada rekoše neki fariseji: „Taj čovek nije od Boga, jer ne poštuje [zakon o] suboti.“ Drugi rekoše: „Kako grešan čovek može učiniti ovakve znake?“ Tako je došlo do podele među njima.
JOH 9:17 Ponovo su pitali nekadašnjeg slepca: „Šta ti misliš o njemu, pošto ti je vratio vid?“ Čovek reče: „On je prorok.“
JOH 9:18 Ipak, judejske [vođe] nisu htele da poveruju da je čovek bio slep i da ponovo vidi, dok nisu pozvali njegove roditelje.
JOH 9:19 Onda su i njih pitali: „Da li je ovo vaš sin za koga tvrdite da se rodio slep? Kako to da sada vidi?“
JOH 9:20 Njegovi roditelji odgovoriše: „Znamo da je ovo naš sin i da se rodio slep,
JOH 9:21 ali ne znamo kako sada vidi i ko mu je vratio vid. Pitajte njega. Punoletan je, pa neka govori sam za sebe.“
JOH 9:22 Njegovi roditelji su rekli ovo, jer su se plašili judejskih [vođa]. Naime, judejske [vođe] su se već bile dogovorile da se iz sinagoge isključi svako ko bi [Isusa] priznao za Hrista.
JOH 9:23 Zbog toga su njegovi roditelji rekli: „Punoletan je, pitajte njega.“
JOH 9:24 Tada su po drugi put pozvali čoveka koji je bio slep i rekli mu: „Priznaj na slavu Bogu! Mi znamo da je taj čovek grešnik.“
JOH 9:25 Čovek odgovori: „Ja ne znam da li je on grešnik. Jedino znam da sam bio slep, a sada vidim!“
JOH 9:26 Oni ga upitaše: „Šta ti je učinio? Kako ti je vratio vid?“
JOH 9:27 On im odgovori: „To sam vam već rekao, a vi niste slušali. Zašto hoćete da to ponovo čujete? Da nećete da postanete njegovi učenici?“
JOH 9:28 Oni ga izvređaše i rekoše mu: „Ti si njegov učenik, a mi smo Mojsijevi učenici!
JOH 9:29 Znamo da je Bog govorio Mojsiju, a za ovoga ne znamo ni odakle je!“
JOH 9:30 Čovek im reče: „Baš to je i čudno što mi je iscelio vid, a vi ne znate odakle je.
JOH 9:31 Znamo, naime, da Bog ne uslišava grešnike, nego samo onoga ko je pobožan i ko čini ono što je Bogu po volji.
JOH 9:32 Nikada se nije čulo da je neko vratio vid slepome od rođenja.
JOH 9:33 Da on nije došao od Boga, ne bi mogao ništa da učini.“
JOH 9:34 Oni mu odgovoriše: „Ti ćeš da nas učiš, a sav si rođen kao grešnik!“ Zatim su ga izbacili napolje.
JOH 9:35 Kada je Isus čuo da su ga isterali, našao ga je i rekao mu: „Veruješ li u Sina Čovečijeg?“
JOH 9:36 Čovek mu odgovori: „Reci mi ko je on, Gospode, da bih mogao da verujem u njega!“
JOH 9:37 Isus mu reče: „Već si ga video. To je onaj koji govori s tobom.“
JOH 9:38 Čovek odgovori: „Verujem, Gospode“, i pokloni mu se.
JOH 9:39 Isus reče: „Ja sam došao na ovaj svet da sudim, da progledaju oni koji ne vide i da postanu slepi oni što vide.“
JOH 9:40 Neki fariseji koji su bili sa njim čuli su to, pa su pitali: „Da nismo i mi slepi?“
JOH 9:41 Isus im reče: „Kad biste bili slepi, ne biste bili krivi za greh. Ali, pošto kažete da vidite, krivica je i dalje na vama.
JOH 10:1 Zaista, zaista vam kažem: ko ne ulazi u ovčiji tor na vrata, nego preskače na drugom mestu, taj je lopov i razbojnik.
JOH 10:2 Pastir ovcama je onaj koji ulazi na vrata.
JOH 10:3 Njemu vratar otvara, a ovce slušaju njegov glas. Svoje ovce zove po imenu i izvodi ih.
JOH 10:4 Kada izvede svoje ovce, on sam ide pred njima i ovce idu za njim, jer poznaju njegov glas.
JOH 10:5 One neće slediti stranca, jer ne prepoznaju glas stranca.“
JOH 10:6 Isus im je ispričao ovu priču, ali oni nisu razumeli o čemu im je govorio.
JOH 10:7 Isus im je tada ponovo rekao: „Zaista, zaista vam kažem: ja sam vrata za ovce.
JOH 10:8 Svi koji su pre mene došli, lopovi su i razbojnici, ali ih ovce nisu poslušale.
JOH 10:9 Ja sam vrata. Ko uđe kroz mene, biće spasen; ulaziće i izlaziće i pašu će nalaziti.
JOH 10:10 Lopov dolazi samo da ukrade, zakolje i uništi. Ja sam došao da imaju život i da ga imaju u izobilju.
JOH 10:11 Ja sam dobri Pastir. Dobri Pastir polaže svoj život za ovce.
JOH 10:12 Najamnik, kome ovce ne pripadaju, nije pastir. Kada vidi da dolazi vuk, on ostavlja ovce i beži, a vuk ih grabi i razgoni.
JOH 10:13 Pošto je najamnik, njega nije briga za ovce.
JOH 10:14 Ja sam dobri Pastir i poznajem svoje ovce, a moje ovce poznaju mene.
JOH 10:15 Tako i Otac poznaje mene i ja Oca. Ja polažem svoj život za ovce.
JOH 10:16 Ipak, imam i druge ovce koje nisu iz ovog tora. I njih treba da dovedem, pa će slušati moj glas. Onda će biti jedno stado sa jednim Pastirem.
JOH 10:17 Moj Otac me voli, zato što hoću da položim svoj život. Ja ga dajem da bih ga ponovo uzeo.
JOH 10:18 Niko ga ne uzima od mene; ja ga sam polažem. Imam vlast da ga položim kao i da ga ponovo uzmem. Ovu zapovest sam primio od svoga Oca.“
JOH 10:19 Zbog ovih reči je ponovo nastala podela među Jevrejima.
JOH 10:20 Mnogi rekoše: „U njemu je zli duh, pa bunca. Što ga slušate?“
JOH 10:21 Drugi rekoše: „To nisu reči opsednutog zlim duhom. Zar zli duh može da vrati vid slepome?“
JOH 10:22 U Jerusalimu se tada slavio praznik Posvećenja hrama. Bila je zima.
JOH 10:23 Isus je hodao u hramu Solomonovim tremom.
JOH 10:24 Tada ga okružiše Jevreji i rekoše mu: „Dokle ćeš nas držati u neizvesnosti? Reci nam otvoreno ako si ti Hristos!“
JOH 10:25 Isus im odgovori: „Ja sam vam rekao, ali vi ne verujete. Dela koja činim u ime svoga Oca govore mi u prilog.
JOH 10:26 Vi, ipak, ne verujete, jer ne pripadate mojim ovcama.
JOH 10:27 Moje ovce slušaju moj glas. Ja ih poznajem i one idu za mnom.
JOH 10:28 Ja im dajem večni život, te neće nikada propasti, niti će ih iko oteti iz moje ruke.
JOH 10:29 Otac moj, koji mi ih je dao, veći je od svega i niko ne može da ih otme iz ruke [moga] Oca.
JOH 10:30 Ja i Otac jedno smo.“
JOH 10:31 Jevreji ponovo dograbiše kamenje da ga kamenuju.
JOH 10:32 Isus im reče: „Učinio sam pred vama mnoga dobra dela koja mi je Otac naložio. Za koje od njih me kamenujete?“
JOH 10:33 Jevreji mu odgovoriše: „Ne kamenujemo te mi za dobro delo, nego zbog bogohulstva. Ti si čovek, a proglašavaš se Bogom.“
JOH 10:34 Isus im reče: „Zar u vašem Zakonu ne piše: ’Ja rekoh: „Bogovi ste“’?
JOH 10:35 Ako je Zakon nazvao ’bogovima’ one kojima je Božija reč upućena – a Pismo se ne može ukinuti –
JOH 10:36 kako onda kažete za onoga, koga je Bog posvetio i poslao u svet: ’Ti vređaš Boga!’, zbog toga što sam rekao: ’Ja sam Sin Božiji’?!
JOH 10:37 Ako ja ne činim dela svog Oca, nemojte mi verovati.
JOH 10:38 Ukoliko činim njegova dela, onda verujte makar tim delima, ako već ne verujete meni. Tada ćete znati da je Otac u meni i ja u Ocu.“
JOH 10:39 Tada su ponovo hteli da ga uhvate, ali je on izmakao njihovim rukama.
JOH 10:40 [Isus] je ponovo prešao na drugu stranu Jordana, kod mesta gde je Jovan nekada krštavao. Tamo je ostao.
JOH 10:41 Tada su mnogi došli k njemu i rekli: „Jovan nije učinio nijedan znak, ali sve što je rekao za ovog čoveka bilo je istinito.“
JOH 10:42 Mnogi su tamo poverovali u Isusa.
JOH 11:1 Jednom se Lazar iz [mesta] Vitanija razboleo. U tom mestu su živele i njegove sestre, Marija i Marta.
JOH 11:2 Marija je bila ona žena koja je izlila mirisno ulje na Gospodove noge i obrisala ih svojom kosom. Lazar, koji je oboleo, bio je njen brat.
JOH 11:3 One su Isusu poslale poruku: „Gospode, bolestan je onaj koga ti voliš.“
JOH 11:4 Čuvši ovo, Isus je rekao: „Ova se bolest neće završiti smrću. To je radi Božije slave, da se kroz nju proslavi Sin Božiji.“
JOH 11:5 Isus je voleo Martu, njenu sestru i Lazara.
JOH 11:6 Ipak, kada je čuo da je Lazar bolestan, ostao je u tom mestu još dva dana.
JOH 11:7 Onda je rekao svojim učenicima: „Hajdemo opet u Judeju!“
JOH 11:8 Učenici rekoše: „Učitelju, još nedavno su Jevreji hteli da te kamenuju, a ti opet hoćeš da ideš onamo?“
JOH 11:9 Isus odgovori: „Nema li dan dvanaest časova? Ko hoda danju, taj se ne spotiče, jer vidi svetlost [koja obasjava] svet.
JOH 11:10 Ko hoda noću, taj se spotiče, jer nema svetlosti u njemu.“
JOH 11:11 Rekavši ovo, [Isus] je dodao: „Naš prijatelj Lazar je zaspao, ali ja ću otići da ga probudim.“
JOH 11:12 Učenici rekoše na to: „Gospode, ako je zaspao, oporaviće se.“
JOH 11:13 U stvari, Isus je govorio o njegovoj smrti, a oni su mislili da on govori o običnom snu.
JOH 11:14 Onda im je Isus otvoreno rekao: „Lazar je umro,
JOH 11:15 i zbog vas se radujem što nisam bio tamo, da biste vi mogli da verujete. Ali, hajdemo k njemu!“
JOH 11:16 Toma, zvani „Blizanac“, reče ostalim učenicima: „Hajdemo i mi da umremo sa njim!“
JOH 11:17 Kad je Isus došao tamo, saznao je da je Lazar već četiri dana u grobu.
JOH 11:18 Pošto je Vitanija bila oko petnaest stadija udaljena od Jerusalima,
JOH 11:19 mnogi Jevreji su došli k Marti i Mariji da ih uteše za bratom.
JOH 11:20 Kada je Marta čula da Isus dolazi, pošla mu je u susret, dok je Marija ostala kući.
JOH 11:21 Marta reče Isusu: „Gospode, da si ti bio ovde, moj brat ne bi umro.
JOH 11:22 Ipak, sada znam da će ti Bog dati što god zatražiš od njega.“
JOH 11:23 Isus joj reče: „Vaskrsnuće tvoj brat.“
JOH 11:24 Marta mu odgovori: „Znam da će vaskrsnuti u Poslednji dan.“
JOH 11:25 Isus joj odgovori: „Ja sam vaskrsenje i život. Ko veruje u mene, živeće ako i umre.
JOH 11:26 I ko god živi i veruje u mene, neće doveka umreti. Veruješ li u to?“
JOH 11:27 Ona odgovori: „Da, Gospode, verujem da si ti Hristos, Sin Božiji, koji treba da dođe na svet.“
JOH 11:28 Rekavši ovo, otišla je, pozvala u stranu svoju sestru Mariju i rekla joj: „Učitelj je ovde i zove te.“
JOH 11:29 Kada je Marija to čula, brzo je ustala i otišla k njemu.
JOH 11:30 Isus još nije bio ušao u selo, nego je ostao na mestu na kome ga je Marta susrela.
JOH 11:31 A Jevreji koji su bili sa Marijom u kući i tešili je, kada su videli da je u žurbi ustala i izašla, pođu za njom, misleći da ide na grob da plače.
JOH 11:32 Marija je onda došla do mesta gde je bio Isus. Kada ga je videla, pala je ničice pred njega i rekla mu: „Gospode, da si ti bio ovde, moj brat ne bi umro!“
JOH 11:33 Videvši Mariju i Jevreje koji su došli za njom kako plaču, Isus se silno potrese i uzbudi.
JOH 11:34 Onda [ih] je upitao: „Gde ste ga položili?“ Oni mu rekoše: „Gospode, dođi da vidiš.“
JOH 11:35 Isusu navreše suze.
JOH 11:36 Jevreji rekoše: „Eto, koliko ga je voleo!“
JOH 11:37 Ali neki od njih rekoše: „Zar on, koji je vratio vid slepome, nije mogao da učini da Lazar ne umre?“
JOH 11:38 Tada je Isus, iznova potresen, otišao na grob. To je bila pećina na čijem ulazu je bio navaljen kamen.
JOH 11:39 Isus reče: „Odgurnite taj kamen!“ Reče mu Marta, pokojnikova sestra: „Gospode, već zaudara, jer je već četvrti dan u grobu!“
JOH 11:40 Isus joj na to reče: „Zar ti nisam rekao da ćeš videti slavu Božiju ako veruješ?“
JOH 11:41 Odgurnuli su kamen. Isus je onda podigao pogled gore i rekao: „Oče, hvala ti što si me uslišio.
JOH 11:42 Ja znam da me ti uvek uslišavaš, ali to sam rekao zbog ovog naroda ovde, da bi poverovali da si me poslao.“
JOH 11:43 Nakon što je ovo rekao, Isus snažno povika: „Lazare, izađi napolje!“
JOH 11:44 Mrtvac izađe. Ruke i noge su mu bile uvijene u pogrebne povoje, a lice obmotano ubrusom. Isus im reče: „Razmotajte ga i pustite da ide!“
JOH 11:45 Tada su mnogi Jevreji, koji su došli kod Marije i videli šta je [Isus] učinio, poverovali u njega.
JOH 11:46 Međutim, neki od njih su otišli k farisejima i rekli im šta je Isus učinio.
JOH 11:47 Tada su vodeći sveštenici i fariseji sazvali Veliko veće i rekli: „Šta da radimo? Ovaj čovek čini mnoge znake!
JOH 11:48 Ako ga pustimo da nastavi ovako, svi će poverovati u njega. Tada će doći Rimljani i uništiti nam hram, a narod pobiti.“
JOH 11:49 Jedan od njih, Kajafa, koji je te godine bio Prvosveštenik, reče im: „Ništa vi ne znate!
JOH 11:50 Zar ne shvatate da je za vas bolje da jedan čovek umre za narod, nego da sav narod izgine?“
JOH 11:51 Međutim, on to nije rekao sam od sebe. Pošto je bio Prvosveštenik za tu godinu, on je prorekao da Isus mora da umre za [judejski] narod,
JOH 11:52 i ne samo za taj narod, nego [i za druge narode], kako bi svu rasejanu decu Božiju okupio u jedno.
JOH 11:53 Stoga su tog dana odlučili da ga ubiju.
JOH 11:54 Zato se Isus nije više javno pojavljivao među Jevrejima, nego je otišao odatle u kraj blizu pustinje, u grad koji se zove Jefrem. Tamo je boravio sa učenicima.
JOH 11:55 Bližio se judejski praznik Pasha, pa su mnogi ljudi iz svojih krajeva došli u Jerusalim, da bi se podvrgli obredu očišćenja pre Pashe.
JOH 11:56 Tada su tražili Isusa i, stojeći u hramu, govorili jedni drugima: „Šta mislite? Hoće li doći na praznik?“
JOH 11:57 Naime, vodeći sveštenici i fariseji su izdali naredbu da ko god dozna gde je Isus, dojavi da ga uhvate.
JOH 12:1 Šest dana pre Pashe, Isus je otišao u Vitaniju, mesto gde je živeo Lazar koga je Isus bio podigao iz mrtvih.
JOH 12:2 Tamo su mu pripremili večeru. Marta je posluživala, a Lazar je bio jedan od onih koji su sa Isusom bili za stolom.
JOH 12:3 Zatim je Marija uzela oko pola litra pravog, skupocenog, mirisnog ulja od narda, izlila ga na Isusove noge i obrisala ih svojom kosom. Miris nardovog ulja ispunio je celu kuću.
JOH 12:4 Jedan od Isusovih učenika, Juda Iskariot, koji je trebalo da ga izda, reče:
JOH 12:5 „Zašto se to mirisno ulje nije prodalo za tri stotine srebrnjaka i dalo se siromasima?“
JOH 12:6 Ovo nije rekao zato što je brinuo za siromahe, nego zato što je bio lopov. On je nosio vreću sa zajedničkim novcem [i koristio ga za sebe].
JOH 12:7 Tada Isus reče: „Ostavi je! Neka učini to za dan mog pogreba.
JOH 12:8 Jer siromahe ćete uvek imati sa sobom, a mene nećete imati uvek.“
JOH 12:9 Jevreji su saznali da je Isus tamo, pa su u velikom broju došli, ne samo zbog Isusa, nego i da vide Lazara, koga je Isus bio podigao iz mrtvih.
JOH 12:10 Tada su vodeći sveštenici naumili da ubiju i Lazara,
JOH 12:11 jer su ih zbog njega mnogi Jevreji odbacivali i verovali u Isusa.
JOH 12:12 Sledećeg dana je mnogo naroda došlo na praznik, jer su čuli da Isus dolazi u Jerusalim.
JOH 12:13 Uzeli su grane od palmi i izašli mu u susret, kličući: „Osana! Blagosloven onaj koji dolazi u ime Gospodnje! Neka je blagosloven Car izrailjski!“
JOH 12:14 Isus je našao jedno magare i uzjahao ga, kao što je [u Svetom pismu] napisano:
JOH 12:15 „Ne boj se, ćerko sionska! Evo, dolazi ti Car tvoj jašući na magaretu.“
JOH 12:16 Isusovi učenici nisu tada razumeli ovo, ali kada se Isus uzneo u slavu, setili su se da je [u Svetom pismu] napisano o njemu upravo ono što su tom prilikom učinili za njega.
JOH 12:17 Narod koji je bio s Isusom kada je pozvao Lazara iz groba i podigao ga iz mrtvih, prenosio je ovu vest.
JOH 12:18 Zato mu je toliki narod izašao u susret. Pročulo se, naime, da je [Isus] učinio taj znak.
JOH 12:19 A fariseji su govorili jedan drugom: „Vidite da ništa ne vredi! Evo, sav svet je otišao za njim!“
JOH 12:20 Bili su tu i neki Grci koji su došli u Jerusalim da se na praznik poklone [Bogu].
JOH 12:21 Oni su prišli Filipu iz Vitsaide u Galileji i zamolili ga: „Gospodine, želimo da vidimo Isusa.“
JOH 12:22 Filip je otišao i rekao to Andriji. Onda su zajedno otišli k Isusu i rekli mu to.
JOH 12:23 Isus im odgovori. „Došao je čas da se Sin Čovečiji proslavi.
JOH 12:24 Zaista, zaista vam kažem: ako pšenično zrno ne padne u zemlju i ne umre, ono ne može doneti rod, nego ostaje sâmo. A ako umre, onda donosi mnogo roda.
JOH 12:25 Ko god voli svoj život, izgubiće ga. A ko mrzi svoj život na ovom svetu, sačuvaće ga za večni život.
JOH 12:26 Ko hoće da mi služi, neka me sledi. Gde sam ja, tamo će biti i moj sluga. Ko hoće da mi služi, imaće čast kod moga Oca.
JOH 12:27 Sada mi je duša uznemirena. Šta da kažem? [Da kažem]: ’Oče, izbavi me od časa [stradanja]’? Pa zbog tog časa sam i došao!
JOH 12:28 Oče, proslavi svoje ime!“ Tada se začuje glas sa neba: „Proslavio sam i opet ću proslaviti!“
JOH 12:29 Narod koji je tu stajao, kada je to čuo, reče: „Zagrmelo je nešto!“ Drugi rekoše: „To mu je anđeo govorio!“
JOH 12:30 Isus reče: „Ovaj glas se nije čuo zbog mene, nego zbog vas.
JOH 12:31 Sada je vreme da se sudi ovom svetu. Sada će vladar ovog sveta biti zbačen.
JOH 12:32 A kad ja budem podignut sa zemlje, sve ljude ću privući k sebi.“
JOH 12:33 [Isus] je, rekavši ovo, pokazao kakva ga smrt čeka.
JOH 12:34 Tada mu narod odgovori: „Iz Zakona smo čuli da će Hristos živeti doveka. Kako ti, onda, kažeš da će Sin Čovečiji biti podignut? Ko je taj Sin Čovečiji?“
JOH 12:35 Isus im odgovori: „Još malo vremena je svetlost među vama. Hodajte dok imate svetlosti, da vas tama ne obuzme. Ko hoda po tami, ne zna kuda ide.
JOH 12:36 Verujte u svetlost dok je imate, da budete sinovi svetlosti.“ Rekavši ovo, Isus je otišao i sakrio se od njih.
JOH 12:37 Iako je [Isus] učinio tolike znake pred njima, oni nisu verovali u njega.
JOH 12:38 Tako se ispunilo ono što je rekao prorok Isaija: „Gospode, ko je poverovao našoj poruci, i mišica Gospodnja kome se otkrila?“
JOH 12:39 Zbog ovog nisu mogli da veruju, jer Isaija ponovo kaže:
JOH 12:40 „Bog im je oči oslepeo i srca im otvrdnuo; da očima ne vide i da srcem ne shvate, da se ne obrate da ih ja iscelim.“
JOH 12:41 Isaija je ovo rekao, jer je video Isusovu slavu, te je govorio o njemu.
JOH 12:42 Čak su i mnogi sveštenici verovali u njega, ali nisu smeli da se javno izjasne zbog fariseja, da ne bi bili isključeni iz sinagoge.
JOH 12:43 Naime, više su voleli ljudsku slavu nego Božiju slavu.
JOH 12:44 Isus povika: „Svako ko veruje u mene, ne veruje [samo] u mene, nego [i] u onoga koji me je poslao.
JOH 12:45 Ko mene vidi, vidi onoga koji me je poslao.
JOH 12:46 Ja sam svetlost koja je došla na svet, da svako ko veruje u mene ne ostane u tami.
JOH 12:47 Ko sluša moje reči, a ne izvršava ih, tome ne sudim ja. Jer, ja nisam došao da sudim svetu, nego da se svet spase mojim posredstvom.
JOH 12:48 Ko mene odbacuje i ne prihvata moje reči, ima jednog za sudiju. To je reč koju sam govorio; ona će mu suditi u Poslednji dan.
JOH 12:49 Ja nisam govorio što je meni po volji. Sam Otac me je poslao i zapovedio mi šta da kažem i šta da govorim.
JOH 12:50 A ovo znam: u njegovoj zapovesti jeste večni život. Ja govorim samo ono što mi je Otac rekao da govorim.“
JOH 13:1 Bilo je to pred praznik Pashe. Isus je znao da je došao čas da ode sa ovog sveta k Ocu. Tada je pokazao koliko voli one koji su mu pripadali na ovom svetu, a voleo ih je do kraja.
JOH 13:2 Isus i njegovi učenici su bili za večerom. Đavo je Judi Iskariotu, sinu Simonovom, već bio ubacio u srce namisao da izda Isusa.
JOH 13:3 [Isus] je znao da mu je Otac predao potpunu vlast; znao je da od Boga dolazi i da će k Bogu otići.
JOH 13:4 Tada je ustao od večere, skinuo sa sebe gornji deo odeće, i opasao ubrus oko bedara.
JOH 13:5 Onda je nalio vodu u lavor, pa je počeo da pere noge učenicima i da ih briše ubrusom kojim je bio opasan.
JOH 13:6 Kada je došao do Simona Petra, ovaj mu reče: „Gospode, zar ti da pereš moje noge?“
JOH 13:7 Isus mu odgovori: „Ti sad ne znaš šta ja radim, ali ćeš razumeti posle.“
JOH 13:8 Petar mu reče: „Nikada ti nećeš prati moje noge!“ Isus mu reče: „Ako ti ne operem noge, nemaš udela sa mnom.“
JOH 13:9 Simon Petar mu reče: „Gospode, [operi] mi ne samo noge, nego i ruke i glavu!“
JOH 13:10 Isus mu reče: „Onome koji je okupan treba oprati samo noge, jer je već sav čist. Vi ste čisti, ali ne svi.“
JOH 13:11 [Isus] je znao ko je njegov izdajnik, pa je zato rekao: „Niste svi čisti.“
JOH 13:12 Nakon što je oprao noge učenicima, [Isus] je obukao svoju gornju odeću i vratio se na svoje mesto za stolom. Onda ih je upitao: „Da li razumete šta sam vam učinio?
JOH 13:13 Vi me nazivate učiteljem i Gospodom, i s pravom to kažete, jer ja to i jesam.
JOH 13:14 Dakle, ako sam ja, Gospod i učitelj, oprao vama noge, onda ste i vi dužni da perete noge jedni drugima.
JOH 13:15 Dao sam vam primer: činite onako kako sam ja učinio vama.
JOH 13:16 Zaista, zaista vam kažem: sluga nije veći od svog gospodara, niti je apostol veći od onoga koji ga je poslao.
JOH 13:17 Pošto znate ovo, bićete blaženi ako to i činite.
JOH 13:18 Ne govorim o svima vama. Ja znam koje sam izabrao. Ali Pismo mora da se ispuni, [kad kaže]: ’Onaj koji sa mnom jede, okrenu se protiv mene.’
JOH 13:19 Kažem vam pre nego što se to dogodi, da biste, kada se to zbude, verovali da sam ja [onaj koji jeste].
JOH 13:20 Zaista, zaista vam kažem: ko prihvata onoga koga ja šaljem, mene prihvata, a ko prihvata mene, prihvata onoga koji je mene poslao.“
JOH 13:21 Nakon što je ovo izrekao, Isus se duboko uznemirio i otvoreno izjavio: „Zaista, zaista vam kažem da će me izdati jedan od vas.“
JOH 13:22 Učenici su se zgledali među sobom pitajući se o kome on to govori.
JOH 13:23 Jedan od učenika koji je bio Isusov miljenik, ležao je za stolom do Isusovog krila.
JOH 13:24 Simon Petar mu je dao znak i rekao: „Pitaj o kome to govori.“
JOH 13:25 Tako se taj učenik naslonio na Isusove grudi i upitao: „Gospode, ko je taj?“
JOH 13:26 Isus odgovori: „To je onaj kome dam umočen zalogaj hleba.“ Umočio je zalogaj hleba i dao ga Judi, sinu Simona Iskariota.
JOH 13:27 Čim je Juda pojeo zalogaj, uđe Satana u njega. Isus mu reče: „Što hoćeš da učiniš, učini brzo.“
JOH 13:28 Niko od učenika za stolom nije razumeo zašto mu je to rekao.
JOH 13:29 Pošto je Juda kod sebe držao zajednički novac, neki su mislili da mu je Isus rekao da ode da kupi nešto hrane za praznik ili da se da siromašnima.
JOH 13:30 Juda je uzeo zalogaj i odmah izašao. Bila je noć.
JOH 13:31 Kada je Juda izašao, Isus reče: „Sada će Bog otkriti slavu Sina Čovečijeg, a po njemu će se otkriti slava Božija.
JOH 13:32 Ako će se po Sinu Čovečijem otkriti slava Božija, onda će i Bog otkriti slavu njegovu. To će se desiti brzo.
JOH 13:33 Deco, još malo vremena sam sa vama. Vi ćete me tražiti, ali što sam rekao judejskim [vođama], to sada i vama kažem: ’Tamo gde ja idem, vi ne možete doći.’
JOH 13:34 Dajem vam novu zapovest: volite jedni druge. Kako sam ja vas voleo, tako i vi da volite jedni druge.
JOH 13:35 Ako budete imali ljubavi jedan za drugog, svi će znati da ste moji učenici.“
JOH 13:36 Reče mu Simon Petar: „Gospode, kuda ideš?“ Isus mu odgovori: „Sada ne možeš ići za mnom tamo gde ja idem, ali ćeš me kasnije slediti.“
JOH 13:37 Petar mu reče: „Gospode, zašto ne mogu da te sledim? Spreman sam da umrem za tebe!“
JOH 13:38 Isus mu odgovori: „Da li si zaista spreman da umreš za mene? Zaista, zaista ti kažem: pre nego što se petao oglasi, tri puta ćeš me se odreći.
JOH 14:1 Neka se ne uznemirava vaše srce. Verujte u Boga i verujte u mene.
JOH 14:2 U domu moga Oca ima mnogo stanova. Inače, zar bih vam rekao: ’Idem da vam pripremim mesto’?
JOH 14:3 A kad odem i pripremim vam mesto, vratiću se i povesti vas sa sobom, da i vi budete gde sam ja.
JOH 14:4 A vi znate put kuda ja idem.“
JOH 14:5 Toma mu reče: „Gospode, ne znamo gde ideš. Kako možemo da znamo put?“
JOH 14:6 Isus mu reče: „Ja sam Put i Istina i Život. Niko ne dolazi k Ocu osim po meni.
JOH 14:7 Stoga, ako ste upoznali mene, upoznaćete i mog Oca. Vi ga poznajete već sada i videli ste ga.“
JOH 14:8 Filip reče: „Gospode, pokaži nam Oca i biće nam dovoljno.“
JOH 14:9 Isus mu reče: „Toliko sam vremena sa vama i nisi me upoznao, Filipe? Ko je video mene, video je i Oca. Zašto onda kažeš: ’Pokaži nam Oca’?
JOH 14:10 Zar ne veruješ da sam ja u Ocu i da je Otac u meni? Reči koje vam govorim ne dolaze od mene; Otac koji je u meni čini svoja dela.
JOH 14:11 Verujte da sam ja u Ocu i Otac u meni. Ako ne zbog drugog, verujte makar zbog dela koja činim.
JOH 14:12 Zaista, zaista vam kažem: ko veruje u mene, činiće dela koja ja činim. Činiće i veća dela, jer ja odlazim k Ocu.
JOH 14:13 Što god zatražite u moje ime, ja ću to učiniti, da bi se slava Očeva otkrila u Sinu.
JOH 14:14 Što god zatražite u moje ime, ja ću to učiniti.
JOH 14:15 Ako me volite, izvršavaćete moje zapovesti,
JOH 14:16 a ja ću izmoliti od Oca da vam da drugog Pomagača-Utešitelja da bude sa vama doveka.
JOH 14:17 [On je] Duh istine. Njega svet ne može da primi, jer ga ne vidi i ne poznaje. Vi ga poznajete, jer sa vama boravi i biće u vama.
JOH 14:18 Neću vas ostaviti kao siročad. Vratiću se k vama.
JOH 14:19 Još malo i svet me neće videti. Vi ćete me videti i živećete, jer ja živim.
JOH 14:20 U taj dan ćete saznati da sam ja u svom Ocu, a da ste vi u meni i ja u vama.
JOH 14:21 Ko prihvata moje zapovesti i izvršava ih, taj me voli. A ko voli mene, njega će voleti moj Otac. I ja ću ga voleti i sebe mu otkriti.“
JOH 14:22 Juda (ne Iskariot) reče: „Gospode, kako to da ćeš se otkriti nama, a ne svetu?“
JOH 14:23 Isus mu odgovori: „Ako me neko voli, držaće se moga učenja, pa će ga i moj Otac voleti. Moj Otac i ja ćemo doći k njemu i nastanićemo se kod njega.
JOH 14:24 A ko me ne voli, taj se ne drži mog učenja. Učenje koje slušate nije moje, već potiče od Oca koji me je poslao.
JOH 14:25 Ovo vam kažem dok sam još sa vama.
JOH 14:26 A Pomagač-Utešitelj, Duh Sveti, koga Otac šalje u moje ime, poučiće vas svemu i podsetiće vas na sve što sam vam rekao.
JOH 14:27 Mir svoj vam ostavljam, mir svoj dajem vam. Ne dajem vam onakav mir kakav svet daje. Ne dajte da vam uznemirenost i strah obuzmu srce.
JOH 14:28 Čuli ste da sam vam rekao: ’Odlazim, ali se vraćam k vama.’ Da me volite, vi biste se radovali što odlazim k Ocu, jer je Otac veći od mene.
JOH 14:29 To sam vam sada rekao, pre nego što se dogodi, da verujete kad se to dogodi.
JOH 14:30 Neću još dugo govoriti s vama, jer dolazi vladar ovoga sveta. On nema vlasti nada mnom,
JOH 14:31 ali svet treba da zna da ja volim Oca i da činim onako kako mi je zapovedio moj Otac. Ustanite, idemo odavde!
JOH 15:1 Ja sam pravi čokot, a moj Otac je vinogradar.
JOH 15:2 On uklanja svaku lozu na meni koja ne rađa rod, a čisti svaku koja rađa, da bi više roda donela.
JOH 15:3 A vas je već očistila reč koju sam vam govorio.
JOH 15:4 Ostanite u meni i ja [ću ostati] u vama. Kao što loza, sama od sebe, ne može da donosi rod ako ne ostane na čokotu, tako ni vi ne možete da donosite plod ako ne ostanete u meni.
JOH 15:5 Ja sam čokot, a vi ste loze. Ko ostane u meni i ja u njemu, taj donosi mnogo ploda, jer bez mene ne možete ništa činiti.
JOH 15:6 Ako neko ne ostane u meni, taj se izbacuje kao odsečena loza, te se suši, a kao takvu je skupljaju i bacaju u vatru, pa je spaljuju.
JOH 15:7 Ako ostanete u meni i ako moje reči ostanu u vama, tražite što hoćete i dobićete.
JOH 15:8 Ovo je na slavu moga Oca: da donosite mnogostruki rod i da budete moji učenici.
JOH 15:9 Kao što je Otac voleo mene, tako sam i ja voleo vas; ostanite u mojoj ljubavi.
JOH 15:10 Ako izvršavate moje zapovesti, ostaćete u mojoj ljubavi, kao što sam i ja izvršio zapovesti svoga Oca, te ostajem u njegovoj ljubavi.
JOH 15:11 Ovo sam vam rekao da bi moja radost bila u vama i da bi vaša radost bila potpuna.
JOH 15:12 Ovo je moja zapovest: volite jedni druge, kao što sam ja voleo vas.
JOH 15:13 Nema veće ljubavi nego kad neko da svoj život za svoje prijatelje.
JOH 15:14 A vi ste moji prijatelji ako činite što vam zapovedam.
JOH 15:15 Ne nazivam vas više slugama, jer sluga ništa ne zna o poslovima svoga gospodara. Ja vas nazivam prijateljima, jer sam vam obznanio sve što sam čuo od svoga Oca.
JOH 15:16 Niste vi mene izabrali, nego sam ja izabrao vas i postavio vas da idete i donosite rod i da vaš rod ostane, te da vam Otac da sve što zatražite u moje ime.
JOH 15:17 Ovo vam zapovedam: volite jedni druge.
JOH 15:18 Ako vas svet mrzi, znajte da je mene mrzeo pre vas.
JOH 15:19 Da pripadate ovom svetu, svet bi voleo svoje. Ali, pošto ne pripadate svetu, nego sam vas ja izdvojio iz ovog sveta, svet vas zbog toga mrzi.
JOH 15:20 Sećajte se reči koju sam vam rekao: ’Sluga nije veći od svog gospodara.’ Dakle, ako su mene progonili, progoniće i vas; ako su poslušali moje reči, poslušaće i vaše.
JOH 15:21 Oni će sve to činiti radi mene, jer ne poznaju onoga koji je poslao mene.
JOH 15:22 Da nisam došao i da im nisam govorio, to im se ne bi uračunalo u greh. Ovako nemaju izgovora za svoj greh.
JOH 15:23 Ko mrzi mene, mrzi i moga Oca.
JOH 15:24 Da nisam među njima činio dela, koja niko drugi nije učinio, greh im se ne bi uračunao. Sad su videli, pa su omrzli i mene i moga Oca.
JOH 15:25 Ipak, to je zbog toga da bi se ispunila reč, zapisana u njihovom Zakonu: ’Omrzli su me bez razloga.’
JOH 15:26 A kada dođe Pomagač-Utešitelj, koga ću vam poslati od Oca, Duha istine, Duh koji od Oca ishodi – on će svedočiti za mene.
JOH 15:27 I vi ćete svedočiti [za mene], jer ste od početka sa mnom.
JOH 16:1 Ovo sam vam rekao da ne odustanete.
JOH 16:2 Isključivaće vas iz sinagoga, a doći će čas kada će, ko god vas ubije, misliti da time služi Bogu.
JOH 16:3 Ovo će činiti, jer nisu upoznali ni Oca ni mene.
JOH 16:4 Međutim, ovo sam vam rekao da se, kada dođe taj čas, setite mojih reči. Ovo vam nisam govorio na početku, jer sam bio sa vama.
JOH 16:5 Sada odlazim k onome koji me je poslao, a niko od vas me ne pita: ’Kuda odlaziš?’
JOH 16:6 Naprotiv, vama je žalost obuzela srce zato što sam vam to rekao.
JOH 16:7 Ja vam govorim istinu: za vas je bolje da odem, jer ako ja ne odem, Pomagač-Utešitelj neće doći k vama. Ali ako odem, poslaću ga k vama.
JOH 16:8 A kad on dođe, pokazaće svetu šta je greh, šta je pravda i šta je sud.
JOH 16:9 Greh je to što ne veruje u mene.
JOH 16:10 Pravda je to što odlazim k Ocu i što me nećete više videti.
JOH 16:11 Sud je to što je vladar ovoga sveta osuđen.
JOH 16:12 Imam još mnogo šta da vam kažem, ali sada bi to bilo previše za vas.
JOH 16:13 A kada dođe on, Duh istine, uputiće vas u svu istinu, jer neće govoriti po svome, nego će govoriti ono što čuje, i najavljivaće vam buduće događaje.
JOH 16:14 On će me proslaviti, jer će od mene primiti i vama najavljivati.
JOH 16:15 Sve što ima Otac, pripada i meni. Zato sam vam rekao da će od mene uzeti i vama najavljivati.
JOH 16:16 Još malo pa me nećete više videti, a zatim još malo, pa ćete me videti.“
JOH 16:17 Tada Isusovi učenici rekoše jedni drugima: „Šta znači to što nam je rekao: ’Još malo, pa me nećete više videti, a zatim još malo, pa ćete me videti’ i ’zato što odlazim k Ocu’?
JOH 16:18 Šta misli pod tim: ’Još malo’? Ne znamo o čemu to govori.“
JOH 16:19 Isus je znao da hoće da ga pitaju, pa im je rekao: „Pitate se među sobom šta znači ono što sam rekao: ’Još malo, pa me nećete više videti, a zatim još malo, pa ćete me videti’?
JOH 16:20 Zaista, zaista vam kažem da ćete plakati i naricati, a svet će se radovati. Bićete u žalosti, ali će se vaša žalost preokrenuti u radost.
JOH 16:21 Žena je u teskobi kad rađa, jer je došao čas porođajnih bolova, ali kad rodi dete, ona više ne spominje svoju muku, jer je novorođenče došlo na svet.
JOH 16:22 I vi ste sada žalosni, ali ja ću vas ponovo videti, te će vaša srca biti ispunjena radošću. Tu radost niko neće moći da vam oduzme.
JOH 16:23 U onaj dan me nećete više pitati ni o čemu. Zaista, zaista vam kažem: Otac će vam dati što god zatražite u moje ime.
JOH 16:24 Vi još niste ništa zatražili u moje ime. Tražite i dobićete, da vaša radost bude potpuna.
JOH 16:25 Ovo sam vam rekao slikovito, ali doći će čas kada vam više neću govoriti slikovito, nego ću vam otvoreno govoriti o Ocu.
JOH 16:26 U taj dan vi ćete tražiti od Oca u moje ime. Ne kažem vam da ću ja moliti Oca za vas.
JOH 16:27 Naime, vas sam Otac voli, zato što ste vi zavoleli mene i zato što ste poverovali da sam došao od Boga.
JOH 16:28 Od Oca sam izašao i došao na svet; sada odlazim sa sveta i idem k Ocu.“
JOH 16:29 Njegovi učenici mu rekoše: „Evo, sad nam otvoreno govoriš i ne služiš se slikovitim govorom.
JOH 16:30 Sada znamo da sve znaš i da nije potrebno da ti neko postavi pitanje, jer ti to unapred znaš. Zato verujemo da si došao od Boga.“
JOH 16:31 „Sada verujete? – upita ih Isus.
JOH 16:32 Evo, tek što nije nastupio čas, kada ćete se svi razbežati svako na svoju stranu, a mene ostaviti samog. Ipak, ja nisam sam, jer je Otac sa mnom.
JOH 16:33 Ovo sam vam rekao da imate mir u meni. U svetu ćete imati nevolju, ali vi budite hrabri; ja sam pobedio svet.“
JOH 17:1 Rekavši ovo, Isus je podigao svoje oči ka nebu, i rekao: „Oče, došao je čas. Proslavi svoga Sina, da bi Sin proslavio tebe.
JOH 17:2 Jer ti si mu dao vlast nad svakim čovekom da podari večni život svima koje si mu dao.
JOH 17:3 A večni život je ovo: da upoznaju tebe, jedinog i pravog Boga, i Isusa Hrista, koga si ti poslao.
JOH 17:4 Ja sam pokazao tvoju slavu na zemlji: izvršio sam delo koje si mi poverio.
JOH 17:5 Sada, Oče, podaj mi slavu u tvome prisustvu, slavu koju sam imao sa tobom pre postanja sveta.
JOH 17:6 Objavio sam tvoje ime onima koje si mi dao iz sveta. Oni su bili tvoji, a ti si ih dao meni i oni su poslušali tvoju reč.
JOH 17:7 Sad znaju da sve što si mi dao dolazi od tebe,
JOH 17:8 jer sam im rekao ono što si ti rekao meni. To su prihvatili, te znaju da je istina da sam od tebe došao i veruju da si me ti poslao.
JOH 17:9 Za njih se molim. Ne molim se za svet, nego za one koje si mi ti dao, jer su tvoji.
JOH 17:10 Sve što pripada meni pripada i tebi, i sve što pripada tebi pripada i meni, a moja slava se otkrila po njima.
JOH 17:11 Ja nisam više na svetu, ali su oni na svetu. [Sada] idem k tebi. Oče sveti, sačuvaj ih u svom imenu, koje si mi dao, da i oni budu jedno kao što smo mi [jedno].
JOH 17:12 Dok sam bio s njima, čuvao sam ih u tvom imenu, koje si mi dao. Ja sam ih sačuvao i nijedan od njih nije izgubljen, osim čoveka predviđenog za propast, da se ispuni što je napisano u Pismu.
JOH 17:13 Sada idem k tebi, a ovo govorim dok sam na svetu, da bi i njih ispunila radost koju ja imam.
JOH 17:14 Dao sam im tvoju reč, a svet ih je omrzao zato što ne pripadaju svetu, kao što ni ja ne pripadam svetu.
JOH 17:15 Ne molim te da ih uzmeš sa sveta, već da ih sačuvaš od Zloga.
JOH 17:16 Oni ne pripadaju svetu, kao što ni ja nisam od sveta.
JOH 17:17 Posveti ih [sebi] istinom; tvoja reč je istina.
JOH 17:18 Ja ih šaljem u svet, kao što si ti mene poslao na svet.
JOH 17:19 Ja sebe posvećujem radi njih, da i oni budu posvećeni istinom.
JOH 17:20 Ne molim se samo za njih, nego i za sve koji će, preko njihove poruke, poverovati u mene,
JOH 17:21 da bi svi bili jedno. Kao što si ti, Oče, u meni i ja u tebi, tako neka i oni budu jedno u nama, da svet poveruje da si me ti poslao.
JOH 17:22 Ja sam im predao slavu, koju si ti predao meni, da budu jedno kao što smo mi jedno:
JOH 17:23 ja u njima i ti u meni, da budu u potpunom jedinstvu, da bi svet znao da si me ti poslao i da si ih voleo onako kako si voleo mene.
JOH 17:24 Oče, hoću da oni koje si mi ti dao budu sa mnom i da gledaju moju slavu, slavu koju si mi dao, jer si me voleo pre postanja sveta.
JOH 17:25 Oče pravedni, svet te ne poznaje, ali ja te poznajem, a i oni znaju da si me ti poslao.
JOH 17:26 Ja sam im objavio tvoje ime, a objavljivaću ga i dalje, da ljubav kojom si me voleo bude u njima, i ja u njima.“
JOH 18:1 Kada je ovo izrekao, Isus je sa svojim učenicima prešao preko potoka Kidrona gde je bio vrt. Tamo je otišao sa svojim učenicima.
JOH 18:2 A Juda, izdajnik, je znao za ovo mesto, jer se Isus tamo često nalazio sa svojim učenicima.
JOH 18:3 Došao je tamo, vodeći sa sobom četu vojnika i [hramske] stražare, koje su poslali vodeći sveštenici i fariseji. Sa sobom su nosili baklje, svetiljke i oružje.
JOH 18:4 Isus, znajući šta će mu se sve dogoditi, izađe i upita ih: „Koga tražite?“
JOH 18:5 Oni mu odgovoriše: „Isusa Nazarećanina.“ Isus odgovori: „Ja sam.“ Juda, izdajnik, stajao je među njima.
JOH 18:6 Kada je [Isus] rekao: „Ja sam“ – oni ustuknuše i popadaše na zemlju.
JOH 18:7 [Isus] ih ponovo upita: „Koga tražite?“ Oni odgovore: „Isusa Nazarećanina.“
JOH 18:8 Isus im odgovori: „Nisam li vam rekao da sam to ja? Ali, ako mene tražite, pustite onda ove [što su sa mnom] da idu.“
JOH 18:9 To se dogodilo da se ispune reči koje je Isus izrekao: „Nijednog od onih koje si mi dao nisam izgubio.“
JOH 18:10 Tada Simon Petar izvuče mač koji je imao sa sobom, pa udari Prvosveštenikovog slugu i odseče mu desno uho. Sluga se zvao Malho.
JOH 18:11 Isus reče Petru: „Vrati mač u korice! Zar da ne ispijem čašu koju mi je Otac dao?“
JOH 18:12 Tada vojnici sa zapovednikom i judejskim starešinama uhvate Isusa i svežu ga.
JOH 18:13 Prvo su ga odveli Ani, jer je on bio Kajafin tast, a Kajafa je te godine bio Prvosveštenik.
JOH 18:14 Kajafa je bio onaj što je savetovao Jevreje da je bolje da jedan čovek umre za narod.
JOH 18:15 A Simon Petar i jedan drugi učenik sledili su Isusa. Taj učenik je poznavao Prvosveštenika, pa je ušao sa Isusom u Prvosveštenikovo dvorište.
JOH 18:16 Petar je ostao da stoji pred vratima. Onaj drugi učenik, koji je poznao Prvosveštenika, izašao je tada, razgovarao sa vratarkom i uveo Petra u dvorište.
JOH 18:17 Tada sluškinja vratarka reče Petru: „Da nisi i ti jedan od učenika onog čoveka?“ „Nisam“ – odgovori [Petar].
JOH 18:18 Pošto je bilo hladno, sluge i stražari su založili vatru, pa su stajali oko nje i grejali se. I Petar je tamo stajao sa njima i grejao se.
JOH 18:19 U međuvremenu, Prvosveštenik je ispitivao Isusa o njegovim učenicima i o njegovom učenju.
JOH 18:20 Isus mu odgovori: „Govorio sam javno pred narodom. Uvek sam poučavao u sinagogi i u hramu gde se svi Jevreji okupljaju. Ništa nisam govorio tajno.
JOH 18:21 Zašto pitaš mene? Pitaj one koji su slušali šta sam im govorio. Oni znaju šta sam rekao.“
JOH 18:22 Kad je [Isus] rekao ovo, jedan od stražara koji je tu stajao ošamari ga i reče: „Zar se tako odgovara Prvosvešteniku?!“
JOH 18:23 Isus mu odgovori: „Ako sam rekao nešto što ne valja, dokaži da to ne valja. Ali, ako sam u pravu, zbog čega me udaraš?“
JOH 18:24 Tada ga je Ana svezanog poslao Prvosvešteniku Kajafi.
JOH 18:25 Simon Petar je [u međuvremenu] stajao oko vatre i grejao se. Tada mu je [neko] rekao: „Zar nisi i ti jedan od njegovih učenika?“ [Petar] to poreče, govoreći: „Ne, nisam!“
JOH 18:26 Jedan od Prvosveštenikovih slugu, rođak onog sluge kome je Petar odsekao uho, takođe mu reče: „Zar te nisam video s njim u vrtu?“
JOH 18:27 Petar ponovo poreče i uto se oglasi petao.
JOH 18:28 Rano ujutro su Isusa odveli od Kajafe u pretorijum. Judejske vođe nisu ušle u pretorijum, da ne bi postali [obredno] nečisti uoči pashalne večere.
JOH 18:29 Pilat izađe pred njih i upita: „Za šta optužujete ovog čoveka?“
JOH 18:30 „Zar bismo ga doveli pred tebe da nije počinio zločin?“ – odgovoriše mu oni.
JOH 18:31 Pilat im reče: „Uzmite ga, pa mu sudite po vašem Zakonu!“ Judejske vođe mu odgovoriše: „Mi nikog ne smemo da pogubimo.“
JOH 18:32 Ovo se dogodilo da se ispune Isusove reči, koje je izrekao da bi nagovestio kakvom će smrću umreti.
JOH 18:33 Pilat se onda vratio u pretorijum i pozvao Isusa. Pitao ga je: „Jesi li ti Car judejski?“
JOH 18:34 Isus odgovori: „Pitaš li to tek tako ili su ti drugi govorili o meni?“
JOH 18:35 Pilat odgovori: „Zar sam ja Jevrejin? Tvoj narod i vodeći sveštenici su te predali meni. Šta si učinio?“
JOH 18:36 Isus odgovori: „Moje Carstvo ne pripada ovom svetu. Kada bi moje Carstvo pripadalo ovom svetu, moji podanici bi se borili da ne budem predan Jevrejima. Međutim, moje Carstvo nije odavde.“
JOH 18:37 Tada ga Pilat upita: „Šta, dakle? Jesi li car?“ „Ti kažeš da sam Car – odgovori mu Isus. Ja sam se rodio i došao na svet da bih svedočio za istinu. Svako ko je od istine, sluša moj glas.“
JOH 18:38 Pilat upita: „Šta je istina?“ Rekavši ovo, Pilat je ponovo izašao pred judejske [vođe] i rekao im: „Ja ne nalazim nikakvu krivicu na njemu!
JOH 18:39 Kod vas je običaj da vam za Pashu oslobodim jednog [zatvorenika]. Hoćete li da vam oslobodim Cara judejskog?“
JOH 18:40 Oni ponovo povikaše: „Ne njega, nego Varavu!“ (Taj Varava je bio odmetnik.)
JOH 19:1 Tada je Pilat predao Isusa da ga išibaju.
JOH 19:2 Vojnici, pak, opletoše venac od trnja i staviše mu ga na glavu. Ogrnuli su mu i kabanicu od porfire,
JOH 19:3 pa su mu prilazili i govorili: „Zdravo, Care judejski!“ Uz to su ga šamarali.
JOH 19:4 Pilat je ponovo izašao i rekao narodu: „Evo, izvodim vam ga, ali da znate: ja ne nalazim nikakvu krivicu na njemu.“
JOH 19:5 Isus izađe napolje sa trnovom krunom na glavi i skerletnom kabanicom na sebi. Onda im je [Pilat] rekao: „Evo čoveka!“
JOH 19:6 Kada su ga vodeći sveštenici i stražari videli, povikali su: „Razapni [ga], razapni!“ Pilat im reče: „Uzmite ga vi, pa ga razapnite. Ja ne nalazim nikakvu krivicu na njemu.“
JOH 19:7 Jevreji mu odgovoriše: „Mi imamo Zakon i po tom Zakonu on mora da umre, jer je tvrdio da je Sin Božiji.“
JOH 19:8 Kada je Pilat to čuo, još više se uplašio.
JOH 19:9 Ušao je u pretorijum i ponovo upitao Isusa: „Odakle si ti?“ Isus mu nije ništa odgovorio.
JOH 19:10 Pilat mu onda reče: „Zar sa mnom nećeš da govoriš? Zar ne znaš da imam vlast da te oslobodim, kao i vlast da te razapnem?“
JOH 19:11 Isus mu odgovori: „Ne bi ti imao nikakvu vlast nada mnom, da ti nije dana od gore. Zato je veći greh na onome koji me je tebi predao.“
JOH 19:12 Od tog časa je Pilat još više nastojao da oslobodi Isusa. A Jevreji su i dalje vikali, govoreći: „Ako oslobodiš ovog, nisi prijatelj [rimskom] caru! Ko sebe proglašava za cara, protivi se [rimskom] caru!“
JOH 19:13 Kada je Pilat čuo te reči, izveo je Isusa i seo na sudijsku stolicu, na mestu koje se zove Litostrotos (jevrejski: Gavata).
JOH 19:14 To je bio dan Pripreme uoči [praznika] Pashe, negde oko podne. Pilat reče Jevrejima: „Evo vašeg Cara!“
JOH 19:15 [Jevreji] povikaše: „Smakni ga! Smakni! Razapni ga!“ Pilat im reče: „Zar da vašeg Cara razapnem?“ Vodeći sveštenici odgovoriše: „Mi nemamo drugog cara osim [rimskog] cara.“
JOH 19:16 Tada im je [Pilat] predao Isusa da ga razapnu. [Vojnici] su tada preuzeli Isusa.
JOH 19:17 Noseći svoj krst, došao je na mesto koje se zove „Mesto lobanje“ (jevrejski: Golgota).
JOH 19:18 Tu su ga razapeli na krst, a sa njim drugu dvojicu, njemu s obe strane, tako da je Isus bio u sredini.
JOH 19:19 Pilat je napisao natpis i dao da se postavi na krst. Na njemu je bilo napisano: „Isus Nazarećanin, Car judejski“.
JOH 19:20 Ovaj natpis su mnogi Jevreji pročitali, jer je mesto gde je Isus bio razapet bilo blizu grada. Natpis je bio napisan na jevrejskom, latinskom i grčkom.
JOH 19:21 Tada su judejski vodeći sveštenici rekli Pilatu: „Nemoj da napišeš: ’Car judejski’, nego: ’Taj je za sebe tvrdio: „Ja sam Car judejski.“’“
JOH 19:22 Pilat odgovori: „Napisao sam što sam napisao.“
JOH 19:23 Kada su vojnici razapeli Isusa, uzeli su njegovu odeću i podelili je među sobom na četiri dela, svakom po deo. Uzeli su i donju haljinu, koja nije bila šivena, nego sva izatkana.
JOH 19:24 Zato su rekli jedan drugom: „Bolje da je ne cepamo, nego da bacamo kocku za nju, pa ko dobije.“ To se dogodilo da bi se ispunilo što [je napisano u] Pismu: „Moje haljine podeliše među sobom, kocku baciše za moju odeću.“ Vojnici tako i učine.
JOH 19:25 Kod krsta su stajale Isusova majka, sestra njegove majke, Marija Klopina, i Marija Magdalena.
JOH 19:26 Kada je Isus spazio majku i kraj nje učenika koji mu je bio miljenik, rekao je majci: „Ženo, evo ti sina.“
JOH 19:27 Zatim je rekao učeniku: „Evo ti majke.“ Od tog časa ju je učenik uzeo u svoju porodicu.
JOH 19:28 Nakon ovoga, Isus je znao da se sve svršilo. A da bi se Pismo sasvim ispunilo, rekao je: „Žedan sam.“
JOH 19:29 Tu, u blizini, stajala je posuda puna kiselog vina. Tada su na štap isopa natakli sunđer natopljen kiselim vinom i prineli ga njegovim ustima.
JOH 19:30 Kada je Isus okusio vino, rekao je: „Svršeno je.“ Glava mu tada klonu i on izdahnu.
JOH 19:31 Pošto je taj dan bio Priprema, judejske vođe zamole Pilata da se razapetima slome noge, da njihova tela ne bi ostala na krstu preko subote. Naime, te subote je bio veliki praznik.
JOH 19:32 Vojnici su tada došli do prvog razapetog i slomili mu noge, a potom su i drugom razapetom slomili noge.
JOH 19:33 Kada su došli do Isusa i videli da je već mrtav, nisu mu slomili noge.
JOH 19:34 Umesto toga, jedan vojnik mu je kopljem probo rebra. Otuda je odmah potekla krv i voda.
JOH 19:35 To svedoči onaj koji je to video i njegovo svedočenje je istinito. On zna da govori istinu i svedoči da biste vi poverovali.
JOH 19:36 Ovo se dogodilo da bi se ispunilo što je zapisano u Pismu: „Kost se njegova neće polomiti.“
JOH 19:37 Pismo opet kaže: „Gledaće onoga koga su proboli.“
JOH 19:38 Posle toga je Josif iz Arimateje zatražio od Pilata da odnese Isusovo telo. Josif je bio Isusov učenik, ali ne javno, jer se plašio judejskih [vlasti]. Tada je Josif došao, i sa Pilatovim odobrenjem, odneo Isusovo telo.
JOH 19:39 Sa njim je došao i Nikodim, onaj koji je jednom po noći došao Isusu. Sa sobom je poneo oko trideset kilograma mirisnog bilja, smese izmirne i aloje.
JOH 19:40 Tako oni uzmu Isusovo telo i obaviju ga platnom sa mirisnim biljem, po judejskom običaju sahranjivanja.
JOH 19:41 A blizu mesta gde je Isus bio razapet, bio je jedan vrt. U tom vrtu se nalazila jedna nova grobnica u kojoj niko nije bio sahranjen.
JOH 19:42 Pošto je bio judejski dan Pripreme, i pošto je ono mesto bilo blizu, položili su Isusovo [telo] u taj grob.
JOH 20:1 U nedelju, pre svitanja, dođe Marija Magdalena na grob i primeti da je kamen sa groba otkotrljan.
JOH 20:2 Stoga otrči i dođe k Simonu Petru i drugom učeniku, Isusovom miljeniku, pa im reče: „Uzeli su Gospoda iz groba i ne znamo gde su ga sklonili!“
JOH 20:3 Petar i drugi učenik su tada izašli i došli na grob.
JOH 20:4 Obojica su trčala, ali je onaj drugi učenik bio brži od Petra, te je prvi došao na grob.
JOH 20:5 Zavirio je unutra i opazio položene zavoje, ali nije ušao u grob.
JOH 20:6 Zatim je i Simon Petar došao za njim. Ušao je u grob i video položene zavoje
JOH 20:7 i ubrus koji je bio na Isusovoj glavi. [Ubrus] nije bio sa zavojima, nego je bio složen na jednom mestu.
JOH 20:8 Zatim je ušao i drugi učenik koji je prvi došao na grob. Video je i poverovao.
JOH 20:9 Oni tada još nisu znali da u Pismu piše da [Isus] treba da vaskrsne iz mrtvih.
JOH 20:10 Tada su se učenici vratili kući.
JOH 20:11 A Marija je stajala ispred groba i plakala. Sva u suzama, zavirila je u grob
JOH 20:12 i ugledala dva anđela u beloj [odeći] kako sede na mestu gde je počivalo Isusovo telo. Jedan kod mesta gde je bila [Isusova] glava, a drugi kod mesta gde su mu bile noge.
JOH 20:13 [Anđeli] je upitaše: „Ženo, zašto plačeš?“ Ona im odgovori: „Uzeli su mog Gospoda, a ja ne znam gde su ga sklonili.“
JOH 20:14 Rekavši ovo, okrenula se natrag i videla Isusa kako stoji, ali nije znala da je to bio Isus.
JOH 20:15 Isus joj reče: „Ženo, zašto plačeš? Koga tražiš?“ Misleći da je to vrtlar, [Marija] reče: „Gospodine, ako si ga ti odneo, reci mi gde si ga položio i ja ću ga odneti.“
JOH 20:16 Isus joj reče: „Marija!“ Ona se okrenu i reče na jevrejskom: „Ravuni!“ (što znači: „Učitelju!“)
JOH 20:17 Isus joj reče: „Ne dotiči me, jer još nisam uzašao svome Ocu. Nego, idi mojoj braći i reci im: ’Uzlazim svome Ocu i vašem Ocu, svome Bogu i vašem Bogu!’“
JOH 20:18 Marija Magdalena ode i javi učenicima: „Videla sam Gospoda!“ Onda im je prenela ono što joj je rekao.
JOH 20:19 Te nedelje uveče, učenici su bili zajedno. Vrata su bila zaključana, jer su se plašili judejskih [vlasti]. Tada dođe Isus, stade među njih i reče im: „Mir vam!“
JOH 20:20 Rekavši to, pokazao im je ruke i rebra. Učenici su bili radosni što vide Gospoda.
JOH 20:21 Isus im ponovo reče: „Mir vam! Kao što je mene poslao Otac, tako ja šaljem vas.“
JOH 20:22 Rekavši ovo, dunuo je i rekao im: „Primite Duha Svetoga.
JOH 20:23 Kome oprostite grehe, opraštaju mu se, a kome ne oprostite grehe, tome se ne opraštaju.“
JOH 20:24 Jedan od Dvanaestorice, Toma zvani „Blizanac“, nije bio sa ostalima kada je Isus došao.
JOH 20:25 Njemu su drugi učenici rekli: „Videli smo Gospoda!“ On im reče: „Dok ne vidim trag od klinova na njegovim rukama i ne stavim svoj prst u rane od klinova i u ranu između njegovih rebara, neću verovati.“
JOH 20:26 Osam dana kasnije, učenici su se ponovo okupili; sa njima je bio i Toma. [Iako] su vrata bila zaključana, Isus uđe unutra, stade među njih i reče: „Mir vam!“
JOH 20:27 Onda reče Tomi: „Stavi svoj prst ovde i pogledaj moje ruke. Pruži svoju ruku i stavi je među moja rebra, te više ne sumnjaj, nego veruj!“
JOH 20:28 Toma mu reče: „Gospod moj i Bog moj!“
JOH 20:29 Isus mu reče: „Veruješ li zato što si me video? Blaženi su oni koji veruju, a nisu me videli.“
JOH 20:30 Isus je pred svojim učenicima učinio i mnoge druge znake koji nisu zapisani u ovoj knjizi.
JOH 20:31 A ovi su zapisani da biste poverovali da Isus jeste Hristos, Sin Božiji, i da biste, verujući, imali život u njegovo ime.
JOH 21:1 Posle ovoga se Isus ponovo ukazao učenicima na Tiverijadskom jezeru. Ovako se ukazao:
JOH 21:2 Bili su zajedno Simon Petar, Toma zvani „Blizanac“, Natanailo iz Kane Galilejske, dva sina Zavedejeva i još druga dva učenika.
JOH 21:3 Simon Petar im reče: „Idem da lovim ribu.“ Oni rekoše: „Idemo i mi s tobom.“ Otišli su i ukrcali se u brodić, ali te noći nisu ulovili ništa.
JOH 21:4 U osvit zore, Isus je stao na obalu, ali učenici nisu znali da je to Isus.
JOH 21:5 Tada im Isus reče: „Deco, jeste li šta ulovili?“ Oni mu odgovoriše: „Nismo.“
JOH 21:6 [Isus] im reče: „Bacite mreže s desne strane brodića. Tamo ćete naći ribu.“ Oni bace mreže i ulove toliko ribe da nisu mogli da ih izvuku.
JOH 21:7 Onaj učenik koji je bio Isusov miljenik reče Petru: „To je Gospod.“ Kada je Simon Petar čuo da je to Gospod, ogrnuo se, jer je bio lagano obučen i skočio u jezero.
JOH 21:8 Ostali učenici su doplovili i izvukli mrežu s ribama. Oni, naime, nisu bili daleko od obale, svega stotinak metara.
JOH 21:9 Kad su se iskrcali na kopno, videli su naloženu vatru i na njoj ribu i hleb.
JOH 21:10 Isus im reče: „Donesite i od riba koje ste sad ulovili.“
JOH 21:11 Simon Petar uđe u čamac i izvuče na obalu mrežu punu velikih riba. Bilo ih je stotinu pedeset tri. Ipak, iako ih je bilo toliko, mreža se nije pokidala.
JOH 21:12 Isus im reče: „Dođite da doručkujete.“ Nijedan učenik nije se usudio da ga pita: „Ko si ti?“, jer su znali da je to Gospod.
JOH 21:13 Isus je zatim uzeo hleb i dao im ga, a tako i ribu.
JOH 21:14 To je bilo već treći put kako se Isus pokazao svojim učenicima od kako je ustao iz mrtvih.
JOH 21:15 Posle doručka, Isus upita Simona Petra: „Simone, sine Jovanov, da li me stvarno voliš više nego ovi?“ Petar odgovori: „Da, Gospode, ti znaš da te volim.“ Isus mu reče: „Napasaj moje jaganjce!“
JOH 21:16 Isus ga je i po drugi put pitao: „Simone, [sine] Jovanov, da li me stvarno voliš?“ Petar odgovori: „Da, Gospode, ti znaš da te volim.“ Isus mu reče: „Čuvaj moje ovce!“
JOH 21:17 Isus ga upita i po treći put: „Simone, [sine] Jovanov, voliš li me?“ Petar se rastuži što ga već treći put pita: „Voliš li me?“ On mu reče: „Gospode, ti sve znaš i znaš da te volim.“ Isus mu reče: „Napasaj moje ovce!
JOH 21:18 Zaista, zaista ti kažem: kad si bio mlađi, sam si se opasivao i išao kuda si hteo, ali kad ostariš, ti ćeš ispružiti svoje ruke, pa će te neko drugi svezati i voditi kuda ne želiš da ideš.“
JOH 21:19 Isus je ovo rekao, naznačavajući kakvom će smrću Petar proslaviti Boga. Zatim mu je rekao: „Hajde za mnom!“
JOH 21:20 Uto se Petar okrenuo i opazio da za njima ide onaj učenik koji je bio Isusov miljenik, isti onaj koji se prilikom Poslednje večere naslonio na Isusove grudi i pitao ga: „Gospode, ko je tvoj izdajnik?“
JOH 21:21 Kada ga je Petar opazio, rekao je Isusu: „Gospode, a šta sa njim?“
JOH 21:22 Isus mu odgovori: „Ako ja hoću da on ostane [živ] dok se ja ne vratim, zar je to tvoja briga? Ti samo sledi mene.“
JOH 21:23 Od tada je među braćom počelo da se priča da taj učenik neće umreti. Međutim, Isus mu nije rekao da neće umreti, nego: „Ako ja hoću da on ostane živ dok se ne vratim, zar je to tvoja briga?“
JOH 21:24 Taj učenik je svedok ovim događajima. On je napisao sve ovo i znamo da je njegovo svedočanstvo istinito.
JOH 21:25 Ima još mnogo toga što je Isus učinio. Kada bi se sve to redom zapisalo, mislim da napisane knjige ne bi stale ni u ceo svet.
ACT 1:1 Uvaženi Teofile! U svom prvom pismu sam ti govorio o svemu; o tome kako je Isus počeo da deluje i poučava,
ACT 1:2 do dana kada se uzneo na nebo, pošto je Duhom Svetim dao nalog svojim izabranim apostolima.
ACT 1:3 Nakon svoje patnje, [Isus] je dao mnogo dokaza da je živ: ukazivao im se četrdeset dana i govorio im o Carstvu Božijem.
ACT 1:4 Jednom prilikom, dok je još bio sa njima, [Isus] im je zapovedio: „Ne udaljavajte se iz Jerusalima, nego čekajte ispunjenje Očevog obećanja o kome ste ranije slušali od mene:
ACT 1:5 Jovan je krštavao vodom, ali vi ćete za nekoliko dana biti kršteni Svetim Duhom.“
ACT 1:6 Okupivši se oko njega, pitali su ga: „Gospode, hoćeš li u ovo vreme da obnoviš izrailjsko carstvo?“
ACT 1:7 On je odgovorio: „Vama nije dano da saznate vremena ili čas koji je Otac odredio svojom vlašću.
ACT 1:8 Međutim, kada Sveti Duh siđe na vas, primićete silu da svedočite za mene u Jerusalimu i po svoj Judeji i Samariji, i do na kraj sveta.“
ACT 1:9 Rekavši ovo, [Isus] se uzneo na nebo, a jedan oblak ga je sakrio od njihovih pogleda.
ACT 1:10 Dok su im još oči bile uprte ka nebu gde je [Isus] otišao, odjednom su se pred njima pojavila dva čoveka obučena u bele haljine.
ACT 1:11 Rekli su im: „Galilejci, zašto stojite tu i gledate u nebo? Ovaj isti Isus koji se od vas uzneo na nebo, vratiće se na isti način kako ste ga videli da odlazi na nebo.“
ACT 1:12 Zatim su se vratili u Jerusalim s gore, zvane „Maslinska“, koja je blizu Jerusalima, udaljena jedan subotnji dan hoda.
ACT 1:13 Kad su stigli, popeli su se u gornju sobu gde su obično boravili Petar, Jovan, Jakov, Andrija, Filip, Toma, Vartolomej, Matej, Jakov (Alfejev sin), Simon (koga su zvali „Zilot“) i Juda (Jakovljev sin).
ACT 1:14 Tu su se jednodušno i postojano molili. Sa njima je bilo i nekoliko žena, Isusova majka Marija i Isusova braća.
ACT 1:15 Tih dana, kada je bilo okupljeno oko stotinu dvadeset osoba, apostol Petar je ustao i obratio se [verujućima]:
ACT 1:16 „Braćo, treba da se ispuni Pismo u kome je Duh Sveti posredstvom Davida prorokovao o Judi, koji je predvodio one što su uhvatili Isusa.
ACT 1:17 Juda je bio izabran da, kao i mi, bude učesnik u apostolskoj službi.“
ACT 1:18 (On je stekao sebi njivu novcem koji je primio za svoje nepravedno delo. Tu je pao naglavce, raspukao se po sredini, tako da mu se prosula sva utroba.
ACT 1:19 Svi stanovnici Jerusalima su saznali za ovaj događaj, pa su ovu njivu na svom jeziku prozvali Akeldamah – „Krvna njiva“.)
ACT 1:20 „O ovome je zapisano u knjizi Psalama, gde piše: ’Kuća njegova neka bude pusta; ne živeo niko u njoj.’ Isto tako, [stoji napisano]: ’Neka se njegova služba da drugome.’
ACT 1:21 Sada, dakle, moramo odabrati nekoga ko je sa nama bio sve vreme od kako je Gospod Isus došao među nas, pa sve do dana kada je otišao od nas,
ACT 1:22 počevši sa krštenjem koje je Jovan propovedao, do dana kada je bio vaznet na nebo. Taj treba da bude svedok njegovog vaskrsenja zajedno sa nama.“
ACT 1:23 Predložena su dvojica: Josif Just (zvani „Varsava“) i Matija.
ACT 1:24 Zatim su se pomolili [ovim rečima]: „O, Gospode, ti što poznaješ srca svih ljudi, pokaži nam koga si od ove dvojice izabrao
ACT 1:25 da zauzme mesto u ovoj službi i među apostolima, od kojih je Juda otpao i otišao na mesto koje mu i pripada.“
ACT 1:26 Zatim su bacili kocku i kocka je pala na Matiju, koji je time bio pridodat jedanaestorici apostola.
ACT 2:1 Na praznik Pedesetnice, svi su bili okupljeni na istom mestu.
ACT 2:2 Iznenada se začuo zvuk, sličan hučanju snažnog vetra, i ispunio celu kuću u kojoj su sedeli.
ACT 2:3 Tada im se pojavilo nešto nalik na razdeljene ognjene jezike, te je na svakoga od njih sišao po jedan.
ACT 2:4 Svi su bili ispunjeni Svetim Duhom, pa su počeli da govore drugim jezicima, kako im je već Duh davao da govore.
ACT 2:5 Tada je mnogo pobožnih Judeja, koji su došli iz svake zemlje pod nebom, boravilo u Jerusalimu.
ACT 2:6 Kad se začuo onaj zvuk, mnogo ljudi se okupilo tamo. Bili su zbunjeni, jer je svako od njih čuo kako se govori na njegovom jeziku.
ACT 2:7 Pitali su se u čudu: „Zar nisu svi ovi što govore Galilejci?
ACT 2:8 Pa kako onda govore jezikom zemlje u kojoj smo rođeni?
ACT 2:9 Ovde su Parćani, Međani, Elamiti, ljudi iz Mesopotamije, Judeje, Kapadokije, Ponta, [Male] Azije,
ACT 2:10 Frigije, Pamfilije, Egipta, iz libijskih predela kod Kirine, posetioci iz Rima
ACT 2:11 – zajedno Jevreji i obraćenici na judejsku veru – Krićani i Arapi. Svi mi slušamo ove ljude kako našim jezikom govore o velikim Božijim delima!“
ACT 2:12 Svi su bili izvan sebe, pa su, zbunjeni, pitali jedni druge: „Šta sve ovo znači?“
ACT 2:13 Drugi su, opet, terali šegu na njihov račun govoreći: „Ma, napili su se oni slatkoga vina!“
ACT 2:14 Tada Petar sa ostalih jedanaest apostola stade pred njih i glasno im se obrati: „Slušajte me svi vi – Jevreji i svi koji živite u Jerusalimu, znajte ovo i saslušajte moje reči.
ACT 2:15 Nisu ovi ljudi pijani – kao što vi mislite, jer je tek devet sati ujutro.
ACT 2:16 Radi se o onome što je rekao prorok Joil:
ACT 2:17 ’U poslednje vreme – kaže Bog – izliću na sve ljude svoga Duha, pa će vaši sinovi i ćerke prorokovati, mladi ljudi imati viđenja, a starci sanjati snove.
ACT 2:18 Takođe ću u one dane izliti svoga Duha na moje sluge i sluškinje, te će prorokovati.
ACT 2:19 Učiniću da se pokažu čudne pojave gore na nebu i znaci dole na zemlji – krv, vatra i oblaci dima.
ACT 2:20 Sunce će potamneti, a mesec [pocrveneti] kao krv pre nego što dođe veliki i slavni dan Gospodnji.
ACT 2:21 Svako ko zazove ime Gospodnje, biće spasen.’
ACT 2:22 Zato, narode izrailjski, poslušaj ove reči: Isus Nazarećanin je bio čovek čije je poslanstvo Bog potvrdio pred vama moćnim delima, čudima i znacima koje je učinio preko njega, dok je bio među vama. Vi to i sami znate.
ACT 2:23 Ipak, Bog je u skladu sa svojom unapred određenom namerom i predznanjem, dopustio da bude predan vama, a vi ste ga, posredstvom bezakonika, prikovali na krst i ubili.
ACT 2:24 Ali Bog ga je vaskrsao iz mrtvih oslobodivši ga od vlasti smrti, jer smrt nije mogla da ovlada njime.
ACT 2:25 David je za Isusa rekao sledeće: ’Gospod mi je uvek pred očima. Pošto mi je on sa desne strane, ništa mene uzdrmati neće.
ACT 2:26 Zato mi je srce ushićeno, a moj jezik tome se raduje; celo moje telo počiva u nadi,
ACT 2:27 što mi dušu nećeš prepustiti Svetu mrtvih, niti dati da tvoj Svetac truli.
ACT 2:28 Puteve života ti si mi otkrio, pun radosti pred tobom ću biti.’
ACT 2:29 Draga braćo, s punim pouzdanjem tvrdim da je rodonačelnik David umro i bio sahranjen, a njegov grob je tu, među nama, do dana današnjega.
ACT 2:30 No, kako je David bio prorok, znao je da se obećanje koje mu je Bog uz zakletvu dao odnosi na jednog od njegovih potomaka koji će naslediti njegov presto.
ACT 2:31 On je to unapred video, te je navestio Hristovo vaskrsenje: ’Nije bio prepušten Svetu mrtvih, niti mu je telo istrunulo.’
ACT 2:32 I baš tog Isusa je Bog podigao iz mrtvih, čemu smo svi mi svedoci.
ACT 2:33 I pošto je podignut s desne strane Boga, on je od Oca primio obećanog Svetog Duha i izlio ovo što vidite i čujete.
ACT 2:34 David se, naime, nije uzneo na nebo, a ipak je rekao: ’Reče Gospod Gospodu mome: „Sedi meni s moje desne strane,
ACT 2:35 dok dušmane ne položim tvoje, za tvoje noge postolje da budu.“’
ACT 2:36 Stoga, neka sav dom Izrailjev pouzdano zna da je onog Isusa, koga ste vi razapeli, Bog učinio Gospodom i Hristom.“
ACT 2:37 Ove Petrove reči su duboko ožalostile srca okupljenih, te su upitali apostole: „Braćo, šta treba da radimo?“
ACT 2:38 Petar im je odgovorio: „Pokajte se, pa neka se svako od vas krsti u ime Isusa Hrista za oproštenje greha; onda ćete primiti dar – Duha Svetog.
ACT 2:39 Njega je Hristos obećao vama, vašem potomstvu i onima koji žive daleko odavde, svima koje pozove Gospod Bog naš.“
ACT 2:40 Petar ih je još dugo uveravao i opominjao: „Izbavite se od ovog izopačenog naraštaja.“
ACT 2:41 Oni koji su prihvatili njegovu poruku su bili kršteni. Tog dana se oko tri hiljade ljudi pridružilo [Crkvi].
ACT 2:42 Svi učenici su bili istrajni u slušanju apostolskog učenja, u zajedništvu, u lomljenju hleba i molitvama.
ACT 2:43 Svi su bili ispunjeni strahopoštovanjem, jer su apostoli činili mnoga čuda i znake.
ACT 2:44 Oni koji su poverovali bili su stalno zajedno i sve im je bilo zajedničko.
ACT 2:45 Prodavali su svoja imanja i ostale vrednosti i delili svakom prema njegovoj potrebi.
ACT 2:46 Svakog dana su se jednodušno okupljali u hramu, sastajali se lomeći hleb po kućama i primali hranu iskrena i radosna srca
ACT 2:47 hvaleći Boga. Zato su uživali blagonaklonost celog naroda, a Gospod je svakog dana umnožavao broj spasenih.
ACT 3:1 Jednom su Petar i Jovan ulazili u hram u vreme molitve. Bilo je oko tri sata popodne.
ACT 3:2 Baš tada su unosili nekog čoveka hromog od rođenja. Njega su ljudi svakoga dana donosili do hramskih vrata zvanih „Divna“, da prosi milostinju od onih koji dolaze u hram.
ACT 3:3 Kad je video da su Petar i Jovan hteli da uđu u hram, zatražio je od njih milostinju.
ACT 3:4 Petar i Jovan su uprli pogled u njega, a onda Petar reče: „Pogledaj nas.“
ACT 3:5 [Hromi čovek] ih je pažljivo gledao, očekujući da će mu udeliti neku [milostinju].
ACT 3:6 Petar mu, međutim, reče: „Nemam ni srebra ni zlata, ali ono što imam – to ti dajem: u ime Isusa Hrista iz Nazareta, ustani i hodaj!“
ACT 3:7 Petar zatim prihvati hromog za desnu ruku i podiže ga. Istog trena su mu očvrsnuli stopala i gležnji,
ACT 3:8 pa je skočio na svoje noge i počeo da hoda. Zatim je sa apostolima ušao u hram skačući i hvaleći Boga.
ACT 3:9 Svi ljudi koji su ga videli kako hoda i hvali Boga,
ACT 3:10 prepoznali su onog istog čoveka koga su viđali kako sedi kraj Divnih vrata i prosi. Zato su bili preko svake mere začuđeni i zadivljeni zbog onoga što se dogodilo sa njim.
ACT 3:11 Sav narod koji se tamo nalazio pohrlio je ka mestu zvanom „Solomonov trem“, gde su se nalazili Petar, Jovan i isceljeni, koji se nije odvajao od njih.
ACT 3:12 Kada je to Petar video, obratio se narodu: „Izrailjci, zašto ste tako iznenađeni ovim što se dogodilo i zašto gledate u nas kao da smo mi svojom sopstvenom snagom ili pobožnošću učinili da ovaj čovek prohoda?
ACT 3:13 Bog Avrahamov, Bog Isakov i Bog Jakovljev, Bog naših otaca, proslavio je svog slugu Isusa, koga ste vi predali i odrekli ga se pred Pilatom, kada je ovaj rešio da ga oslobodi.
ACT 3:14 Vi ste odbacili Svetoga i Pravednoga, a izmolili ste da vam u zamenu oslobode ubicu.
ACT 3:15 Vi ste ubili Stvoritelja života, ali ga je Bog vaskrsao iz mrtvih, čemu smo mi svedoci.
ACT 3:16 Verom u Isusovo ime je ovaj čovek, koga poznajete i gledate, bio ojačan. Vera u Isusa je učinila ovog čoveka potpuno zdravim, kao što ste i sami mogli da vidite.
ACT 3:17 Braćo, znam da ste vi, kao i vaše vođe, uradili to iz neznanja.
ACT 3:18 Međutim, Bog je na ovaj način ispunio ono što je preko svih svojih proroka unapred najavio, rekavši da će njegov Hristos pretrpeti stradanje.
ACT 3:19 Stoga, braćo, pokajte se i okrenite se [Bogu] da bi vam se izbrisali gresi,
ACT 3:20 kako bi vam Gospod dao vremena počinka, i poslao vam Hrista Isusa, koga je vama unapred namenio.
ACT 3:21 Njega nebo treba da zadrži sve do vremena sveopšte obnove koju je Bog odavno najavio preko svojih svetih proroka.
ACT 3:22 Mojsije je, na primer, rekao: ’Gospod, Bog vaš, podići će vam proroka od vaše braće, kao što sam ja. Njega slušajte u svemu što vam bude govorio,
ACT 3:23 jer ko ne posluša tog proroka biće istrebljen iz naroda.’
ACT 3:24 Tako su i svi ostali proroci, koji su [vam] od Samuila redom govorili, najavljivali ove dane.
ACT 3:25 Vi ste naslednici obećanja koje je Bog dao preko proroka i učesnici u savezu koji je [Bog] sklopio sa vašim precima, jer je [Bog] rekao Avrahamu: ’Preko tvog potomstva biće blagosloveni svi narodi na zemlji.’
ACT 3:26 Bog je najpre vama podigao svoga slugu i poslao ga da svakog od vas blagoslovi i odvrati od vaših zlih dela.“
ACT 4:1 Dok su oni još govorili narodu, priđoše im sveštenici, zapovednik hramske straže i sadukeji.
ACT 4:2 Bili su veoma uznemireni što su učili narod i objavljivali da je u Isusu vaskrsao mrtvih.
ACT 4:3 Uhvatili su Petra i Jovana i bacili ih u zatvor do narednog dana, jer je već bilo veče.
ACT 4:4 Ipak, mnogi od onih koji su čuli Petrovu poruku su uzverovali, tako da je broj vernika porastao na pet hiljada.
ACT 4:5 Sledećeg dana su se u Jerusalimu okupili poglavari, starešine i znalci Svetog pisma,
ACT 4:6 zatim Prvosveštenik Ana, Kajafa, Jovan, Aleksandar i drugi iz prvosvešteničke loze.
ACT 4:7 Izveli su apostole pred sebe i upitali ih: „Kakvom silom i u čije ime ste to učinili?“
ACT 4:8 Tada Petar, ispunjen Svetim Duhom, odgovori: „Poglavari i starešine naroda!
ACT 4:9 Ako smo danas izvedeni na saslušanje zbog dobrog dela koje smo učinili bolesnom čoveku i zbog načina njegovog iscelenja,
ACT 4:10 onda znajte i vi i čitav izrailjski narod: to je učinjeno u ime Isusa Hrista iz Nazareta, koga ste vi razapeli, a koga je Bog vaskrsao. Njegova sila je učinila da ovaj čovek stoji pred vama zdrav.
ACT 4:11 [Isus] je ’kamen što ste vi, graditelji, odbacili, a koji je postao kamen ugaoni.’
ACT 4:12 Spasenja nema ni u jednom drugom, jer pod nebom nema drugog imena među ljudima, koje nas može spasti.“
ACT 4:13 Kada su prisutni videli Petrovu i Jovanovu odvažnost i doznali da su neobrazovani i obični ljudi, bili su zapanjeni. Prepoznali su u njima one koji su bili sa Isusom.
ACT 4:14 No, gledajući isceljenog čoveka kako stoji sa njima, ostali su bez reči.
ACT 4:15 Tada su naredili Petru i Jovanu da napuste Veliko veće, a oni su počeli da se savetuju među sobom:
ACT 4:16 „Šta da radimo sa ovim ljudima? Ne možemo poreći da su učinili ovaj znak, jer se to odigralo naočigled svih stanovnika Jerusalima.
ACT 4:17 Ipak, da se ovo učenje ne bi još više proširilo u narodu, zapretićemo im da nikome ne propovedaju u Isusovo ime.“
ACT 4:18 Tada su dozvali apostole i naredili im da nipošto ne govore niti uče u Isusovo ime.
ACT 4:19 Ali, Petar i Jovan im odgovoriše: „Prosudite sami da li je pravo pred Bogom da se više pokoravamo vama ili Bogu,
ACT 4:20 jer ne možemo prestati da govorimo o onome što smo čuli i videli.“
ACT 4:21 Članovi Veća su im još jednom zapretili, pa su ih pustili na slobodu. Nisu mogli da se odluče kako da ih kazne, jer je sav narod slavio Boga za ono što se dogodilo.
ACT 4:22 Naime, čovek koji je bio čudesno isceljen imao je više od četrdeset godina.
ACT 4:23 Čim su [Petar i Jovan] bili oslobođeni, otišli su k svojima i izvestili ih o onome što su im vodeći sveštenici i starešine rekli.
ACT 4:24 Kada su čuli ovo, jednodušno su se pomolili Bogu rečima: „O, Gospodaru, Stvoritelju neba i zemlje, mora i svega što je u njima.
ACT 4:25 Ti si Duhom Svetim, preko našeg praoca, Davida, tvoga sluge rekao: ’Zašto li se bune narodi, šta to ljudi uzalud smišljaju?
ACT 4:26 Carevi se sveta prikupljaju, knezovi se s njima savetuju, da navale složno na Gospoda i na njegovog Pomazanika.’
ACT 4:27 Da, zaista su se udružili u ovom gradu Irod, Pontije Pilat, neznabošci i izrailjski narod protiv tvoga svetog sluge Isusa, koga si pomazao.
ACT 4:28 Oni su učinili ono što si ti po svojoj volji i sili unapred odredio.
ACT 4:29 A sada, Gospode, pogledaj na njihove pretnje i dozvoli svojim slugama da s punom slobodom navešćuju tvoju reč.
ACT 4:30 Ispruži svoju ruku da se događaju isceljenja, znaci i čuda – imenom tvoga svetog sluge Isusa.“
ACT 4:31 Kada su se pomolili, potresla se kuća u kojoj su bili okupljeni, te su se svi ispunili Duhom Svetim. Zatim su odvažno naveštavali Božiju reč.
ACT 4:32 A svi koji su poverovali bili su jednodušni i istomisleni. Niko sopstvenu imovinu nije nazivao svojom, nego im je sve bilo zajedničko.
ACT 4:33 Apostoli su sa velikom silom svedočili o Isusovom vaskrsenju, a Bog je izlivao svoju veliku milost na njih.
ACT 4:34 Među njima niko nije oskudevao, jer su svi oni koji su posedovali zemlju ili kuće to prodavali,
ACT 4:35 a novac donosili apostolima. Od toga se delilo svakome prema njegovim potrebama.
ACT 4:36 Tako je i neki Levit po imenu Josif, rodom s Kipra, koga su apostoli prozvali Varnava (što znači „sin utehe“),
ACT 4:37 prodao njivu koju je posedovao, a novac predao apostolima.
ACT 5:1 I neki Ananija je sa svojom ženom Safirom takođe prodao svoje imanje.
ACT 5:2 Međutim, on je u dogovoru sa svojom ženom zadržao deo novca, a ostalo predao apostolima.
ACT 5:3 Tada mu je Petar rekao: „Ananija, zašto je Satana obuzeo tvoje srce, te si slagao Duhu Svetome i zadržao za sebe deo novca koji si dobio za svoje imanje?
ACT 5:4 Zar imanje ne bi ostalo tvoje da ga nisi prodao? A kad si ga već prodao, zar novcem nisi mogao da raspolažeš kako si hteo? Zašto si u svom srcu odlučio da učiniš ovo? Ti nisi slagao ljudima, već Bogu.“
ACT 5:5 Čim je Ananija čuo ove reči, srušio se i umro. Veliki strah je obuzeo sve koji su to čuli.
ACT 5:6 Tada su mladići ustali, umotali njegovo telo, izneli ga i sahranili.
ACT 5:7 Oko tri sata kasnije dođe Ananijina žena Safira, ne znajući ništa o onome što se desilo.
ACT 5:8 Petar je upita: „Da li ste za toliko novaca prodali vaše imanje?“ „Da, upravo za toliko“ – odgovori ona.
ACT 5:9 Tada joj Petar reče: „Zašto ste se dogovorili da stavite na kušnju Duha Gospodnjeg? Evo, pred vratima su oni što su sahranili tvoga muža. I tebe će izneti.“
ACT 5:10 Ona istog trena pade do njegovih nogu i izdahnu. Kada su mladići ušli, zatekli su je mrtvu, pa su i nju izneli i sahranili je pored njenog muža.
ACT 5:11 Veliki strah je obuzeo celu Crkvu i sve one koji su čuli o ovome.
ACT 5:12 Preko apostola se događalo mnogo znakova i čuda u narodu. A verujući su se jednodušno okupljali u Solomonovom tremu.
ACT 5:13 Niko se od ostalih nije usuđivao da im se pridruži, ali ih je narod veoma hvalio.
ACT 5:14 Ipak, sve je više bilo muškaraca i žena koji su verovali u Gospoda.
ACT 5:15 Tako su ljudi stavljali bolesnike na postelje i nosila i iznosili ih na ulice, ne bi li kako Petrova senka osenila koga od njih – dok on prolazi.
ACT 5:16 Čak su i žitelji iz okoline Jerusalima donosili one koji su bili bolesni i opsednuti nečistim duhovima, i svi su bili izlečeni.
ACT 5:17 Tada su se digli Prvosveštenik i sve njegove pristalice iz sadukejske stranke, i van sebe od zavisti,
ACT 5:18 uhvatili apostole i bacili ih u javnu tamnicu.
ACT 5:19 Međutim, anđeo Gospodnji je u toku noći otvorio vrata tamnice, izveo ih i rekao im:
ACT 5:20 „Idite u hram i propovedajte sve o ovom [novom] životu.“
ACT 5:21 Kada su oni to čuli, ušli su u hram u ranu zoru i poučavali narod. U međuvremenu su došli Prvosveštenik i njegove pristalice, sazvali sastanak Velikog veća sa svim starešinama izrailjskog naroda, i naredili da se apostoli dovedu iz tamnice.
ACT 5:22 Ali, kada su stražari otišli u tamnicu, nisu ih tamo zatekli, pa su se vratili i rekli:
ACT 5:23 „Vrata ćelije su bila dobro zaključana, a stražari su stajali pred vratima. Ipak, kad smo otvorili vrata, nismo našli nikoga.“
ACT 5:24 Kad su zapovednik hramske straže i vodeći sveštenici čuli ovaj izveštaj, bili su u nedoumici, pitajući se šta je to moglo da se dogodi sa njima.
ACT 5:25 Tada je neko došao i javio im: „Eno, oni ljudi koje ste juče bacili u tamnicu stoje u hramu i poučavaju narod!“
ACT 5:26 Tada je zapovednik hramske straže lično otišao sa stražarima i odveo apostole, ali ne prisilno, jer su se plašili da ih ljudi ne kamenuju.
ACT 5:27 Kada su ih doveli, izveli su ih pred Veliko veće. Tada ih je Prvosveštenik upitao:
ACT 5:28 „Zar vam nismo strogo zabranili da poučavate u Isusovo ime? A vi ste pak čitav Jerusalim napunili vašim učenjem i hoćete da svalite na nas krivicu za smrt tog čoveka.“
ACT 5:29 Petar i apostoli su im odgovorili: „Bogu se treba više pokoravati nego ljudima.
ACT 5:30 Bog naših otaca je vaskrsao iz mrtvih Isusa, koga ste vi ubili prikovavši ga na drvo.
ACT 5:31 Ali, Bog ga je uzvisio i postavio sebi s desne strane kao Kneza i Spasitelja, da bi Izrailju omogućio pokajanje i oproštenje greha.
ACT 5:32 Mi smo svedoci svega toga, zajedno sa Duhom Svetim koga je Bog dao onima koji su mu poslušni.“
ACT 5:33 Kada su [članovi Velikog veća] čuli ovo, toliko su se razbesneli, da su naumili da ih ubiju.
ACT 5:34 Ali tada je u Velikom veću ustao neki učitelj Zakona po imenu Gamalilo, farisej koga je sav narod poštovao, i zapovedio da se apostoli na kratko izvedu.
ACT 5:35 Zatim im se obratio: „Izrailjci, dobro razmislite šta ćete učiniti s ovim ljudima.
ACT 5:36 Pre nekog vremena pojavio se Tevda koji je tvrdio za sebe da je neko i nešto. Njemu se pridružilo četiri stotine ljudi, ali je on bio ubijen, a svi njegovi sledbenici su se razbežali, te je cela stvar propala.
ACT 5:37 Posle ovoga, u vreme popisa, pojavio se Juda Galilejac i podigao narod na bunu. Ali i on je poginuo, a svi njegovi sledbenici su se razbežali.
ACT 5:38 Zato vam sada savetujem da se okanete ovih ljudi i pustite ih da idu. Jer, ako njihov naum ili njihovo delovanje potiče od ljudi, to će propasti.
ACT 5:39 No, ako to potiče od Boga, onda nećete moći da ih uništite, jer biste se tako pokazali kao oni koji se bore protiv Boga.“ Oni su se složili s njim,
ACT 5:40 i kad su pozvali apostole naredili su da ih išibaju. Zatim su im zapretili da više ne propovedaju u Isusovo ime, pa su ih pustili.
ACT 5:41 Apostoli su napustili Veliko veće radujući se što su bili udostojeni da podnesu sramotu radi [njegovog] imena.
ACT 5:42 Ipak, nisu prestali da svakog dana u hramu i po kućama poučavaju i navešćuju Radosnu vest o Hristu Isusu.
ACT 6:1 Tih dana, kada je broj učenika rastao, [Jevreji koji su govorili] grčki počeli su da se žale na [domaće] Jevreje, jer su njihove udovice bile zanemarivane prilikom svakodnevne podele hrane.
ACT 6:2 Zato su Dvanaestorica sazvala sabor učenika i rekla: „Ne bi bilo u redu da mi zanemarimo službu propovedanja reči Božije, da bismo se bavili raspodelom hrane.
ACT 6:3 Zato, braćo, odaberite među sobom sedmoricu osvedočenih ljudi, punih Duha i mudrosti. Njih ćemo postaviti da vrše ovu službu,
ACT 6:4 a mi ćemo se posvetiti molitvi i službi propovedanja.“
ACT 6:5 Ovaj predlog se svideo svima okupljenima, pa su izabrali Stefana, čoveka punog vere i Duha Svetoga, zatim Filipa, Prohora, Nikanora, Timona, Parmena i Nikolu iz Antiohije, koji se bio obratio na judejsku veru.
ACT 6:6 Ove su doveli pred apostole koji su se pomolili i položili na njih ruke.
ACT 6:7 Božija reč se širila, a broj učenika u Jerusalimu se veoma umnožio. Među njima je bio i znatan broj judejskih sveštenika koji su prihvatili veru.
ACT 6:8 A Stefan je, ispunjen [Božijom] milošću i silom, činio velika čuda i znake među narodom.
ACT 6:9 Međutim, došli su neki iz takozvane Sinagoge libertinaca – Jevreji iz Kirine, Aleksandrije, te neki iz Kilikije i [Male] Azije, i upustili se u raspravu sa Stefanom.
ACT 6:10 Ipak, nisu mogli da se suprotstave njegovoj mudrosti, jer ga je Duh poticao da govori.
ACT 6:11 Zbog toga su podgovorili neke ljude da izjave: „Čuli smo da je [Stefan] pogrdno govorio protiv Mojsija i Boga.“
ACT 6:12 Pobunili su i narod, starešine i znalce Svetog pisma, pa su mu prišli, uhvatili ga i izveli pred Veliko veće.
ACT 6:13 Tu su doveli lažne svedoke koji su govorili: „Ovaj čovek ne prestaje da govori protiv hrama i Zakona.
ACT 6:14 Čuli smo, naime, da je rekao da će Isus Nazarećanin razoriti ovaj hram i izmeniti običaje koje nam je Mojsije predao.“
ACT 6:15 Svi koji su sedeli u Velikom veću su uprli pogled u Stefana i primetili da mu je lice kao lice anđela.
ACT 7:1 Tada je Prvosveštenik upitao Stefana: „Jesu li ove [optužbe] istinite?“
ACT 7:2 [Stefan] je na ovo odgovorio: „Braćo i oci, slušajte me. Slavni Bog objavio se našem ocu Avrahamu u Mesopotamiji, pre nego što se nastanio u Haranu,
ACT 7:3 i naložio mu: ’Idi iz svoje zemlje i od svoje rodbine, pa pođi u zemlju koju ću ti pokazati.’
ACT 7:4 [Avraham] je napustio Haldejsku zemlju i nastanio se u Haranu. Posle smrti njegovog oca, [Bog] ga je preselio u ovu zemlju u kojoj vi sada živite.
ACT 7:5 U njoj mu ni stopu nije dao u posed, ali mu je obećao da će je dati u posed njemu i njegovom potomstvu posle njega, iako još nije imao dece.
ACT 7:6 Bog mu je [takođe] rekao da će njegovi potomci biti došljaci u tuđoj zemlji. Tamo će robovati i biti tlačeni četiri stotine godina:
ACT 7:7 ’Narodu kome budu robovali ja ću suditi, a na kraju će izaći odande i služiti mi na ovom mestu.’
ACT 7:8 Bog je onda sa Avrahamom sklopio savez, čiji je znak obrezanje. Njemu se rodio Isak koga je obrezao osmoga dana. Isak je obrezao Jakova, a Jakov dvanaest rodonačelnika.
ACT 7:9 Rodonačelnici su bili ljubomorni na svog brata Josifa, pa su ga prodali kao roba u Egipat. Ipak, Bog je bio sa njim
ACT 7:10 i izbavio ga od svih njegovih nevolja. Pošto ga je Bog obdario mudrošću, stekao je naklonost faraona, egipatskog cara, koji ga je postavio da upravlja Egiptom i celim svojim dvorom.
ACT 7:11 Tada je u Egiptu i Hananu nastala glad i velika beda, tako da naši preci nisu mogli da nabave hranu.
ACT 7:12 Kad je Jakov čuo da u Egiptu ima žita, poslao je tamo naše očeve prvi put.
ACT 7:13 Kada su se tamo našli po drugi put, Josif je obznanio svojoj braći ko je on. Tako je faraon saznao za Josifovu porodicu.
ACT 7:14 Josif je onda poslao po svoga oca Jakova i svu svoju rodbinu – ukupno sedamdeset pet osoba.
ACT 7:15 Tako je Jakov otišao u Egipat gde je umro on i naši očevi.
ACT 7:16 Njihova tela su bila prenesena u Sihem i položena u grob koji je Avraham bio kupio od Emorovih sinova za određenu svotu.
ACT 7:17 Približavalo se vreme da Bog ispuni obećanje koje je uz zakletvu dao Avrahamu. Narod je rastao i množio se u Egiptu,
ACT 7:18 sve dok Egiptom nije zavladao novi car koji nije poznavao Josifa.
ACT 7:19 On je lukavo postupio sa našim narodom: zlostavljao je naše pretke i prisiljavao ih da svoju novorođenčad ostavljaju napolju da umru.
ACT 7:20 U to vreme, rodio se Mojsije. Bio je prelepo dete. Tri meseca je bio odgajan u očevoj kući.
ACT 7:21 Kada su ga ostavili napolju, faraonova ćerka ga je uzela i odgojila ga sebi za sina.
ACT 7:22 Mojsije je, odgojen u svoj mudrosti Egipta, bio čuven po svojim rečima i delima.
ACT 7:23 Kada mu je bilo četrdeset godina, dođe mu na pamet da poseti svoju braću Izrailjce.
ACT 7:24 Kad je video kako jedan od njih biva zlostavljan, on mu priskoči u pomoć i osveti ga – ubivši Egipćanina.
ACT 7:25 Mislio je da će njegovi sunarodnici shvatiti da im Bog preko njega šalje izbavljenje, ali oni to nisu razumeli.
ACT 7:26 Sledećeg dana je zatekao dva Izrailjca kako se tuku. Pokušao je da ih pomiri govoreći: ’Ljudi, vi ste braća! Zašto zlostavljate jedan drugoga?’
ACT 7:27 No, onaj što je zlostavljao svoga bližnjeg, odgurnu ga i reče mu: ’Ko je tebe postavio za glavara i sudiju nad nama?
ACT 7:28 Hoćeš li i mene da ubiješ kao što si juče ubio Egipćanina?’
ACT 7:29 Na te reči Mojsije pobegne iz Egipta i nastani se kao došljak u madijanskoj zemlji. Tamo su mu se rodila dva sina.
ACT 7:30 Posle četrdeset godina, ukazao mu se anđeo u plamtećem ognju iz jednog grma, u pustinji kod planine Sinaj.
ACT 7:31 Kad je Mojsije to video, zadivio se prizorom. Ali kada je prišao grmu da bolje osmotri, čuo je glas Gospodnji:
ACT 7:32 ’Ja sam Bog tvojih otaca; Bog Avrahamov, Isakov i Jakovljev.’ Drhteći od straha, Mojsije se nije više usuđivao da digne pogled.
ACT 7:33 Bog mu je zatim rekao: ’Izuj obuću sa svojih nogu, jer je mesto na kome stojiš sveto tlo.
ACT 7:34 Uistinu sam video nevolje moga naroda u Egiptu i čuo njegovo uzdisanje i zato sam sišao da ih izbavim. A sad pođi, ja te šaljem u Egipat!’
ACT 7:35 Dakle, istog onog Mojsija koga su odbacili rekavši: ’Ko je tebe postavio za glavara i sudiju nad nama?’, Bog je sada poslao kao vladara i izbavitelja preko anđela koji mu se ukazao u grmu.
ACT 7:36 On ih je izveo odande, čineći čuda i znake u egipatskoj zemlji, na Crvenom moru i u pustinji tokom četrdeset godina.
ACT 7:37 To je onaj isti Mojsije koji je rekao Izrailjcima: ’Bog će vam podići proroka od vaše braće, kao što sam ja.’
ACT 7:38 On je bio na saboru u pustinji, a anđeo je govorio s njim i s našim precima na gori Sinaj; on je primio reči života i predao ih nama.
ACT 7:39 Međutim, naši preci nisu hteli da ga poslušaju, nego su ga odbacili i svojim se srcem vratili u Egipat.
ACT 7:40 Rekli su Aronu: ’Napravi nam bogove koji će ići pred nama, jer ne znamo šta se dogodilo sa onim Mojsijem koji nas je izveo iz Egipta.’
ACT 7:41 Tih dana su napravili kip teleta i prineli mu žrtvu, veseleći se onome što su svojim rukama napravili.
ACT 7:42 Tada se Bog okrenuo od njih, i prepustio ih da služe nebeskoj vojsci, baš kao što je zapisano u Knjizi prorokâ: ’Meni li ste prinosili žitne žrtve i prinose u pustinji četrdeset godina, o, dome Izrailjev?!
ACT 7:43 [Ne], nego ste nosili Molohov šator i zvezdu boga vašeg Refana; likove koje ste načinili da im se klanjate. Zato ću vas izgnati i dalje od Vavilona.’
ACT 7:44 Naši preci su u pustinji imali Šator svedočanstva. Bog je naložio Mojsiju, dok je razgovarao s njim, da Šator izradi prema nacrtu koji je video.
ACT 7:45 Šator koji su primili, naši preci su uneli u zemlju, što su pod Isusom [Navinom] osvojili od mnogobožaca, koje je Bog oterao ispred njih. Šator je ostao tamo sve do vremena [cara] Davida.
ACT 7:46 On je stekao Božiju naklonost, pa je tražio od Boga da mu dozvoli da sagradi Prebivalište za Boga Jakovljevog.
ACT 7:47 Ipak, tek je Solomon sagradio Dom Bogu.
ACT 7:48 Ali, Svevišnji ne prebiva u hramovima napravljenim ljudskim rukama, kao što i prorok kaže:
ACT 7:49 ’Nebesa su presto moj, a zemlja postolje za noge moje. Kakvu kuću ćete mi sagraditi? I gde je mesto moga počivanja? – pita Gospod.
ACT 7:50 Nije li sve to moja ruka načinila?’
ACT 7:51 O, vi tvrdoglavi i neobrezani u srcu i ušima! Vi se uvek protivite Duhu Svetom, kao što su to činili i vaši preci
ACT 7:52 Koga od proroka vaši preci nisu progonili? Ubili su čak i one što su najavljivali dolazak Pravednika, koga ste vi sada izdali i ubili.
ACT 7:53 Vi ste na zapovest anđela primili Zakon, ali ga niste poslušali.“
ACT 7:54 Kada su oni to čuli, uskipeo je bes u njima, pa su počeli da škrguću zubima na njega.
ACT 7:55 Tada je Stefan, ispunjen Duhom Svetim, upro pogled u nebo i ugledao Božiju slavu i Isusa kako stoji s desne strane Boga.
ACT 7:56 Zatim je rekao: „Gle, vidim otvoreno nebo i Sina Čovečijeg kako stoji s desne strane Bogu.“
ACT 7:57 Na to su oni podigli veliku viku, začepili svoje uši i jednodušno navalili na njega.
ACT 7:58 Odvukli su ga izvan grada gde su ga kamenovali. Svedoci su svoje ogrtače dali na čuvanje mladiću koji se zvao Savle.
ACT 7:59 Dok su ga kamenovali, Stefan je zazivao [Boga] i govorio: „Gospode Isuse, primi moj duh!“
ACT 7:60 Zatim je pao na kolena i glasno povikao: „Gospode, ne uračunaj im ovaj greh!“ Nakon što je ovo izgovorio, usnuo je.
ACT 8:1 A Savle je odobravao Stefanovo ubistvo. Tog dana je nastao veliki progon crkve u Jerusalimu, pa su se svi, izuzev apostola, rasejali po Judeji i Samariji.
ACT 8:2 Stefana su, pak, sahranili pobožni ljudi i uz veliku žalost ga oplakali.
ACT 8:3 A Savle je pustošio Crkvu; zalazio je od kuće do kuće i odvlačio muškarce i žene u tamnicu.
ACT 8:4 Oni koji su bili rasejani, naveštavali su Radosnu vest gde god su prolazili.
ACT 8:5 Tako je Filip otišao u jedan grad u Samariji i objavljivao im Hrista.
ACT 8:6 Sav narod je pažljivo slušao njegove reči i gledao znake koje je činio.
ACT 8:7 Naime, nečisti duhovi su uz glasne krike izlazili iz ljudi koji su bili njima opsednuti, a i mnogo oduzetih i hromih je bilo isceljeno.
ACT 8:8 Tada je nastala velika radost u gradu.
ACT 8:9 U tom gradu je duže vremena živeo neki čovek po imenu Simon, koji je svojim vračanjem zadivljavao narod u Samariji. Govorio je za sebe da je on nešto posebno,
ACT 8:10 te su ga uvažavali i ugledni i neugledni, izjavljujući: „Ovaj čovek je zaista sila Božija, za koju se kaže da je velika.“
ACT 8:11 Priklanjali su mu se, jer ih je duže vremena zadivljavao svojim vračanjem.
ACT 8:12 Ali kada su poverovali Filipu, koji je propovedao o Radosnoj vesti Carstva Božijeg i o imenu Isusa Hrista, krštavali su se i muškarci i žene.
ACT 8:13 Čak je i sam Simon uzverovao. Nakon što je bio kršten, stalno je bio uz Filipa; bio je zadivljen gledajući znake i velika čuda koja su se događala.
ACT 8:14 Kada su apostoli u Jerusalimu čuli da su Samarjani prihvatili Božiju reč, poslali su tamo Petra i Jovana.
ACT 8:15 Kada su ovi stigli, pomolili su se za Samarjane da prime Svetog Duha.
ACT 8:16 Naime, ni na koga od njih još nije bio sišao Sveti Duh, već su bili kršteni samo u ime Gospoda Isusa.
ACT 8:17 Apostoli su položili ruke na njih, te su primili Duha Svetoga.
ACT 8:18 Kad je Simon video da se Duh daje polaganjem ruku apostola, ponudio im je novac
ACT 8:19 rekavši: „Dajte i meni tu vlast da svako na koga položim ruke primi Duha Svetoga.“
ACT 8:20 Petar mu je odgovorio: „Neka tvoj novac propadne zajedno s tobom kad si mislio da novcem možeš da stekneš Božiji dar.
ACT 8:21 Ti nemaš ni dela ni udela u ovoj službi, jer tvoje srce nije pravo pred Bogom.
ACT 8:22 Pokaj se za to zlo i moli se Gospodu, ne bi li ti oprostio što si to naumio u svom srcu.
ACT 8:23 Vidim, naime, da si pun gorkog otrova i u okovima nepravde.“
ACT 8:24 „Molite se Gospodu za mene – molio ih je Simon – da mi se ne dogodi ništa od ovoga što ste rekli.“
ACT 8:25 Nakon što su im svedočili i objavili im reč Gospodnju, [Petar i Jovan] su se vratili u Jerusalim, propovedajući usput Radosnu vest u mnogim samarjanskim selima.
ACT 8:26 Tada je anđeo Gospodnji rekao Filipu: „Spremi se i kreni na jug, prema putu što se od Jerusalima spušta prema Gazi; taj put je pust.“
ACT 8:27 Filip se spremio i otišao. Baš tada naiđe neki Etiopljanin, evnuh, velikodostojnik etiopske carice Kandake, i nadglednik cele njene riznice. On je došao u Jerusalim da se pokloni [Bogu].
ACT 8:28 Vraćajući se kući sedeo je u svojim kočijama i čitao [Knjigu] proroka Isaije.
ACT 8:29 Tada Duh reče Filipu: „Idi i drži se tih kočija.“
ACT 8:30 Filip je pritrčao kočijama, pa kad je čuo da Etiopljanin čita iz proroka Isaije, upita ga: „Da li razumeš to što čitaš?“
ACT 8:31 „Kako da razumem – odgovori Etiopljanin – kada nema nikoga da mi objasni?“ Zatim je pozvao Filipa da sedne s njim.
ACT 8:32 U odeljku iz Pisma koji je Etiopljanin čitao, pisalo je sledeće: „Kao ovca na klanje je vođen, i kao jagnje nemo pred onima koji ga strižu, tako nije otvorio usta svoja.
ACT 8:33 Bio je ponižen i pravde lišen. Ko će pričati o njegovom potomstvu pošto mu se život sa zemlje uzima?“
ACT 8:34 Evnuh je upitao Filipa: „Reci mi, molim te, o kome to prorok govori? O sebi ili o nekom drugom?“
ACT 8:35 Tada mu je Filip, polazeći od istog odeljka Pisma, objavio Radosnu vest o Isusu.
ACT 8:36 Putujući tako, došli su do neke vode. Evnuh reče: „Evo vode! Šta mi brani da budem kršten?“
ACT 8:37 „Može – odgovori Filip – ako veruješ svim svojim srcem.“ „Verujem – reče evnuh – da je Isus Hristos Sin Božiji.“
ACT 8:38 Naredio je da se kočija zaustavi. Zatim su obojica, Filip i evnuh, sišli u vodu, pa ga je Filip krstio.
ACT 8:39 Kada su izašli iz vode, Duh Božiji iznenada uze Filipa, i evnuh ga više nije video. Ipak, nastavio je svojim putem radujući se.
ACT 8:40 Filip se, međutim, našao u Azotu, pa je putujući propovedao Radosnu vest po svim gradovima sve dok nije došao u Kesariju.
ACT 9:1 Savle je, u međuvremenu, i dalje ljutito pretio da će pobiti učenike Gospodnje. Zato je otišao kod Prvosveštenika
ACT 9:2 i od njega zatražio pismeno odobrenje za sinagoge u Damasku, da ako nađe sledbenike Puta [Gospodnjeg], bilo muškarce ili žene, može da ih svezane sprovede u Jerusalim.
ACT 9:3 Kada se približio Damasku, odjednom ga je obasjalo jako svetlo sa neba.
ACT 9:4 Tada je pao na zemlju i začuo glas koji mu reče: „Savle! Savle! Zašto me progoniš?“
ACT 9:5 „Ko si ti, Gospode?“ – upitao je [Savle]. „Ja sam Isus koga ti progoniš“ – odgovori glas.
ACT 9:6 „A sad ustani i uđi u grad i tamo će ti se reći šta treba da radiš.“
ACT 9:7 Savlovi pratioci su zanemeli; čuli su glas, ali nisu videli nikoga.
ACT 9:8 Kada je Savle ustao sa zemlje, otvorio je oči, ali ništa nije mogao da vidi, tako da su ga uzeli za ruku i doveli u Damask.
ACT 9:9 Tri dana nije mogao da vidi, a za to vreme nije ni jeo ni pio.
ACT 9:10 U Damasku je živeo neki učenik po imenu Ananija. Njemu je Gospod u viđenju rekao: „Ananija!“ „Evo me, Gospode“ – odgovorio je Ananija.
ACT 9:11 „Idi u Judinu kuću – reče Gospod – u ulicu koja se zove ’Prava’, i potraži Taršanina po imenu Savle. On se upravo sada moli.
ACT 9:12 Savle je u viđenju video čoveka po imenu Ananija kako ulazi i stavlja ruke na njega da bi progledao.“
ACT 9:13 Ananija mu odgovori: „Gospode, čuo sam od mnogih da je ovaj čovek naneo mnogo zla tvom svetom narodu u Jerusalimu.
ACT 9:14 Čak i ovde ima ovlašćenje od Prvosveštenika da sveže sve koji prizivaju tvoje ime.“
ACT 9:15 Gospod mu reče: „Idi, jer je on oruđe koje sam izabrao da objavi moje ime narodima, carevima, i narodu izrailjskom.
ACT 9:16 Ja ću mu, naime, pokazati koliko mora da pretrpi za moje ime.“
ACT 9:17 Ananija je otišao, ušao u kuću i položio svoje ruke na njega, te rekao: „Brate Savle! Gospod Isus, koji ti se ukazao na putu kojim si išao, poslao me je da progledaš i da se napuniš Svetog Duha.“
ACT 9:18 Istog trenutka sa njegovih očiju spade nešto kao krljušt, te je progledao. Tada je ustao i bio kršten.
ACT 9:19 Potom je pojeo nešto hrane, pa se okrepio. Nekoliko dana je proveo sa učenicima iz Damaska,
ACT 9:20 i odmah počeo da propoveda po sinagogama da je Isus Sin Božiji.
ACT 9:21 Svi koji su ga slušali, čudili su se: „Nije li ovo onaj – pitali su se – što je u Jerusalimu istrebljivao one koji zazivaju to ime? Zar nije došao ovde da ih svezane dovede pred vodeće sveštenike?“
ACT 9:22 Savlovo propovedanje bivalo je sve silnije, pa je Jevreje iz Damaska ostavljao bez reči, dokazujući da je Isus Hristos.
ACT 9:23 Nakon duže vremena, Jevreji skuju zaveru da ga ubiju.
ACT 9:24 Savle je, međutim, saznao za njihovu nameru. Jevreji su, pak, i danju i noću budno motrili na gradska vrata da bi ga ubili.
ACT 9:25 No, učenici su ga noću spustili u košari preko gradskih zidina.
ACT 9:26 Kad je Savle došao u Jerusalim, pokušao je da se pridruži učenicima. Ipak, svi su ga se plašili, jer nisu verovali da je zaista učenik.
ACT 9:27 Tada ga je Varnava prihvatio i odveo ga apostolima. Ispričao je apostolima kako je Savle video Gospoda koji mu je govorio i kako je u Damasku hrabro propovedao u Isusovo ime.
ACT 9:28 Tako je Savle ostao sa njima, pa je išao po Jerusalimu i hrabro propovedao u Isusovo ime.
ACT 9:29 Govorio je i raspravljao sa [Jevrejima koji su govorili] grčki, ali su i oni nastojali da ga ubiju.
ACT 9:30 Kada su to braća saznala, odveli su ga u Kesariju i odande ga poslali u Tars.
ACT 9:31 I tako je Crkva uživala mir u celoj Judeji, Galileji i Samariji. Podizala se i živela u strahopoštovanju prema Gospodu, rastući brojčano potporom Svetoga Duha.
ACT 9:32 Jednom je Petar obilazio sve crkve, pa je svratio k svetima koji su živeli u Lidi.
ACT 9:33 Tamo je našao čoveka po imenu Eneja koji je osam godina oduzet ležao na postelji.
ACT 9:34 Petar mu reče: „Eneja, Isus Hristos te isceljuje; ustani i namesti svoj krevet!“ [Eneja] ustade istog trena.
ACT 9:35 Kada su videli Eneju, svi stanovnici Lide i Sarona su se okrenuli Gospodu.
ACT 9:36 U Jopi je, opet, živela neka učenica po imenu Tavita (što u prevodu znači „Košuta“), koja je uvek činila dobra dela i pomagala siromašnima.
ACT 9:37 Baš u to vreme se razbolela i umrla. Okupali su je i položili u sobu na spratu.
ACT 9:38 Pošto je Lida bila blizu Jope, učenici, čuvši da je Petar tamo, poslaše mu dva čoveka sa molbom: „Dođi k nama bez oklevanja!“
ACT 9:39 Petar je ustao i otišao sa njima. Čim je stigao, odveli su ga u gornju sobu. Sve udovice su stajale oko njega; plakale su i pokazivale haljine i ogrtače koje je Tavita izradila dok je bila sa njima.
ACT 9:40 Tada je Petar sve njih poslao napolje, pa je kleknuo i pomolio se. Zatim se okrenuo prema mrtvom telu i rekao: „Tavita, ustani!“ Ona otvori oči, ugleda Petra i sede.
ACT 9:41 On je prihvati za ruku i podiže je. Zatim je pozvao verujuće i udovice, i pokazao im je živu.
ACT 9:42 Za ovo su saznali svi stanovnici Jope, te su mnogi od njih poverovali u Gospoda.
ACT 9:43 Petar je, pak, ostao izvesno vreme u Jopi kod nekog Simona kožara.
ACT 10:1 U Kesariji je živeo neki čovek po imenu Kornelije koji je bio kapetan takozvane Italijanske čete.
ACT 10:2 Bio je pobožan i bogobojazan čovek, a tako i celi njegov dom. Davao je mnogo milostinje narodu i stalno se molio Bogu.
ACT 10:3 On je u viđenju, oko tri sata popodne, jasno video Božijeg anđela koji je došao k njemu i oslovio ga: „Kornelije!“
ACT 10:4 Kornelije se zagledao u njega i sav uplašen upitao: „Šta je, Gospode?“ Anđeo mu odgovori: „Tvoje su molitve i milostinje uzašle k Bogu kao žrtva spomenica.
ACT 10:5 A sad, pošalji nekoga u Jopu da dovede Simona koji se zove Petar.
ACT 10:6 On je odseo kod nekog Simona kožara, čija kuća se nalazi pokraj mora.“
ACT 10:7 Kad je anđeo koji mu je govorio otišao, Kornelije je pozvao dvojicu svojih slugu i jednog pobožnog vojnika iz njegove pratnje.
ACT 10:8 Nakon što im je sve ispričao, poslao ih je u Jopu.
ACT 10:9 Sutradan, oko podne, dok su se putujući približavali gradu, Petar se popeo na krov da se pomoli.
ACT 10:10 Uto je ogladneo, pa je hteo da pojede nešto. Dok su mu pripremali jelo, pao je u zanos.
ACT 10:11 Ugledao je otvoreno nebo i nešto kao veliko platno zavezano na četiri kraja kako se spušta na zemlju.
ACT 10:12 U njemu su bile sve vrste četvoronožnih životinja, gmizavaca i ptica.
ACT 10:13 Tada mu reče neki glas: „Ustani, Petre, zakolji i jedi!“
ACT 10:14 „Nipošto, Gospode – odgovori Petar – jer nikada nisam okusio ništa opoganjeno ili [obredno] nečisto.“
ACT 10:15 Glas mu se po drugi put obratio: „Ne nazivaj nečistim ono što je Bog proglasio čistim!“
ACT 10:16 Ovo se ponovilo tri puta, a onda se platno vratilo na nebo.
ACT 10:17 Dok je Petar bio u nedoumici pitajući se šta bi moglo da znači viđenje koje je imao, stigli su ljudi koje je poslao Kornelije. Pošto su se raspitali za Simonovu kuću, stali su pred vrata,
ACT 10:18 pa su pozvali i upitali da li je tu odseo Simon zvani „Petar“.
ACT 10:19 Dok je Petar još uvek razmišljao o viđenju, reče mu Duh: „Evo, traže te tri čoveka.
ACT 10:20 Ustani, siđi dole i pođi s njima bez oklevanja, jer sam ih ja poslao.“
ACT 10:21 Petar je sišao k ljudima i rekao im: „Ja sam onaj koga tražite. Zbog čega ste došli?“
ACT 10:22 Oni su mu odgovorili: „Poslao nas je kapetan Kornelije, pravedan i bogobojazan čovek, koga sav judejski narod poštuje. Njemu je sveti anđeo naložio da te pozove u njegov dom, da čuje šta imaš da kažeš.“
ACT 10:23 Petar ih je, zatim, pozvao unutra i ugostio. Sutradan se Petar spremi i krene sa glasnicima. Sa njim je pošlo i nekoliko braće iz Jope.
ACT 10:24 Sledećeg dana je stigao u Kesariju. Tu ih je čekao Kornelije koji je pozvao svoju rodbinu i najbliže prijatelje.
ACT 10:25 Kad je Petar ušao u kuću, Kornelije mu izađe u susret, pade pred njegove noge i pokloni mu se.
ACT 10:26 No, Petar ga podiže govoreći: „Ustani, ja sam samo čovek.“
ACT 10:27 Razgovarajući s njim, [Petar] je ušao u kuću gde je zatekao mnogo okupljenih.
ACT 10:28 Onda im se Petar obratio: „Vi znate da Jevrejinu nije dopušteno da se druži sa strancem ili da dolazi kod njega. Ipak, Bog mi je pokazao da nijednog čoveka ne nazivam poganim ili nečistim.
ACT 10:29 Zato sam došao bez pogovora kad ste me pozvali. Pitam se, stoga, zašto ste me pozvali?“
ACT 10:30 Kornelije odgovori: „Pre tri dana, baš u ovo vreme, oko tri sata popodne, molio sam se u svojoj kući. Iznenada, neki čovek u sjajnoj odeći stade preda me
ACT 10:31 i reče mi: ’Kornelije, Bog je uslišio tvoju molitvu i seća se tvojih milostinja.
ACT 10:32 Pošalji nekoga u Jopu i pozovi Simona koji se zove Petar. On je gost u kući Simona kožara koja se nalazi pokraj mora.’
ACT 10:33 Zato sam smesta poslao po tebe. Dobro si uradio što si došao. Sada smo svi mi ovde pred Bogom da čujemo sve što ti je Gospod zapovedio.“
ACT 10:34 Petar poče da govori: „Sada jasno vidim da Bog nije pristran,
ACT 10:35 nego da iz svakog naroda prihvata onog koji ga se boji i čini pravdu.
ACT 10:36 Bog je poslao poruku izrailjskom narodu, objavljujući Radosnu vest o miru posredstvom Isusa Hrista, koji je Gospod svima.
ACT 10:37 Vi znate šta se dogodilo u celoj Judeji, počevši od Galileje, posle krštenja koje je Jovan Krstitelj propovedao.
ACT 10:38 Znate i za Isusa iz Nazareta, koga je Bog pomazao Svetim Duhom i silom. On je išao okolo i činio dobro, lečeći sve one koji su bili pod vlašću đavola, jer je Bog bio sa njim.
ACT 10:39 Mi smo svedoci svega što je učinio po celoj judejskoj zemlji i u Jerusalimu. Njega su ubili obesivši ga na drvo,
ACT 10:40 ali ga je Bog vaskrsao trećeg dana i omogućio mu da se pojavi.
ACT 10:41 Ne svemu narodu, već samo svedocima koje je Bog unapred izabrao. To smo mi koji smo jeli i pili sa njim posle njegovog vaskrsenja iz mrtvih.
ACT 10:42 On nam je naložio da propovedamo narodu i svedočimo da ga je Bog odredio za sudiju živima i mrtvima.
ACT 10:43 Za njega svedoče svi proroci da njegovim imenom prima oproštenje greha svako ko veruje u njega.“
ACT 10:44 Dok je Petar još govorio, Sveti Duh je sišao na sve koji su slušali poruku.
ACT 10:45 Verujući Jevreji koji su došli sa Petrom bili su zapanjeni da je Bog i na neznabošce izlio dar Duha Svetoga.
ACT 10:46 Čuli su ih, naime, kako govore [drugim] jezicima i veličaju Boga. Tada je Petar upitao:
ACT 10:47 „Može li ko da zabrani ovima da budu kršteni? I oni su primili Svetoga Duha baš kao i mi.“
ACT 10:48 Tada je zapovedio da se krste u ime Isusa Hrista. Petra su, potom, zamolili da provede nekoliko dana sa njima.
ACT 11:1 Apostoli i braća širom Judeje čuli su da su neznabošci prihvatili reč Božiju.
ACT 11:2 Kada se Petar vratio u Jerusalim, neki od obrezanih vernika su mu prigovarali:
ACT 11:3 „Ušao si u kuću neobrezanih ljudi i jeo sa njima.“
ACT 11:4 Petar je tada počeo da im redom objašnjava šta se zbilo:
ACT 11:5 „Dok sam bio u Jopi i molio se, u zanosu sam imao viđenje: sa neba se spuštalo nešto kao veliko platno zavezano na sva četiri kraja, i došlo do mene.
ACT 11:6 Pažljivo ga osmotrivši, zapazio sam u njemu četveronožne životinje, divlje zveri, gmizavce i ptice.
ACT 11:7 Uto začuh glas koji mi je rekao: ’Ustani, Petre, zakolji i jedi!’
ACT 11:8 Ja odgovorih: ’Nipošto, Gospode! Nikada nešto pogano ili nečisto nije ušlo u moja usta.’
ACT 11:9 Glas mi je po drugi put progovorio: ’Ne nazivaj nečistim ono što je Bog proglasio čistim!’
ACT 11:10 Ovo se ponovilo tri puta, a onda je sve to bilo odvučeno na nebo.
ACT 11:11 Baš u tom času su došla tri čoveka i zaustavila se pred kućom u kojoj smo bili; bili su poslani iz Kesarije po mene.
ACT 11:12 Duh mi je rekao da pođem s njima bez oklevanja. Sa mnom su pošla i ova šestorica braće, pa smo otišli u kuću onoga čoveka.
ACT 11:13 On nam je ispričao kako je u svojoj kući video anđela koji je stao pred njega i rekao: ’Pošalji [nekog] u Jopu i pozovi Simona prozvanog Petra.
ACT 11:14 On će ti saopštiti reči preko kojih ćeš se spasti i ti i tvoji ukućani.’
ACT 11:15 Ja sam tek počeo da govorim, kad li na njih siđe Sveti Duh, baš kao što je sišao na nas u početku.
ACT 11:16 Setih se tada reči Gospodnje: ’Jovan je krštavao vodom, a vi ćete biti kršteni Svetim Duhom.’
ACT 11:17 Ako je, dakle, Bog njima dao isti dar kao i nama kada smo poverovali u Gospoda Isusa Hrista, ko sam ja da sprečim Boga u tome?“
ACT 11:18 Kada su to čuli, umirili su se i počeli da slave Boga govoreći: „Bog je, dakle, i neznabošcima omogućio pokajanje koje vodi u život!“
ACT 11:19 A oni što su se rasejali zbog progonstva koje je nastalo kad je Stefan stradao, došli su sve do Fenikije, Kipra i Antiohije. Reč nisu propovedali nikom drugom osim Jevrejima.
ACT 11:20 Ipak, među njima je bilo nekih Kiprana i Kirinejaca. Stigavši u Antiohiju, oni su govorili i Grcima objavljujući im Radosnu vest o Gospodu Isusu.
ACT 11:21 Ruka Gospodnja je bila sa njima, pa je veliko mnoštvo ljudi poverovalo obrativši se Gospodu.
ACT 11:22 Vest o njima je došla i do ušiju crkve u Jerusalimu, pa su poslali Varnavu u Antiohiju.
ACT 11:23 Kada je stigao i video šta je Bog učinio po svojoj milosti, veoma se obradovao, pa ih je hrabrio da, odlučni u srcu, ostanu verni Gospodu.
ACT 11:24 Varnava je bio čestit čovek, ispunjen Svetim Duhom i verom. Mnogo naroda je tada prišlo Gospodu.
ACT 11:25 Varnava je zatim otišao u Tars da nađe Savla.
ACT 11:26 Kada ga je našao, doveo ga je u Antiohiju. Tu su se godinu dana sastajali sa crkvom i poučavali veliki broj ljudi. U Antiohiji su učenici prvi put nazvani „hrišćanima.“
ACT 11:27 Tih dana su u Antiohiju došli proroci iz Jerusalima.
ACT 11:28 Jedan od njih, po imenu Agav, ustao je, i nadahnut Duhom prorekao da će velika glad zadesiti čitav svet. To se i dogodilo za vreme Klaudijeve [vladavine].
ACT 11:29 Učenici su odlučili da pošalju pomoć braći u Judeji – svako prema svojim mogućnostima.
ACT 11:30 Tako su i učinili poslavši dar starešinama preko Varnave i Savla.
ACT 12:1 U to vreme je car Irod počeo da zlostavlja neke članove crkve.
ACT 12:2 Tako je pogubio mačem Jakova, Jovanovog brata.
ACT 12:3 Kada je [car] video da je to po volji Jevrejima, naredio je da uhapse i Petra. To se dogodilo tokom [praznika] Beskvasnih hlebova.
ACT 12:4 Pošto ga je uhapsio, bacio ga je u tamnicu i predao na čuvanje straži podeljenoj u četiri grupe od po četiri vojnika. Nameravao je da ga posle Pashe izvede pred narod.
ACT 12:5 Dok su Petra čuvali u tamnici, crkva se žarko molila Bogu za njega.
ACT 12:6 Noć pre nego što je Irod nameravao da ga izvede, Petar je spavao između dvojice vojnika dvostruko okovan, dok su stražari pred vratima čuvali tamnicu.
ACT 12:7 Iznenada se pojavi anđeo Gospodnji i svetlost obasja ćeliju. [Anđeo] kucnu Petra u rebra i probudi ga govoreći: „Hajde, ustani brzo!“ Okovi spadoše sa Petrovih ruku.
ACT 12:8 Anđeo nastavi: „Opaši se i obuj svoje sandale!“ Petar uradi tako. Onda mu [anđeo] reče: „Zaogrni se ogrtačem i pođi za mnom.“
ACT 12:9 Petar je izašao i krenuo za njim. Nije znao da je to, što je anđeo uradio, stvarnost, nego je mislio da ima viđenje.
ACT 12:10 Prošli su pored prve i druge straže, te došli do gvozdenih vrata koja vode u grad. Sama su se otvorila pred njima, te su izašli. Kada su prošli jednu ulicu, anđeo odjednom ode od njega.
ACT 12:11 Tada Petar, došavši k sebi, reče: „Sada zaista znam da je Gospod poslao svoga anđela, te me izbavio od Irodove ruke i od svega što je judejski narod očekivao.“
ACT 12:12 Kada je to shvatio, došao je do kuće Marije, majke Jovana zvanog „Marko“, gde su se mnogi okupili na molitvu.
ACT 12:13 Kad je Petar pokucao na dvorišna vrata, došla je sluškinja po imenu Ruža da osluhne.
ACT 12:14 Prepoznavši Petrov glas, od silne radosti nije otvorila vrata, nego je utrčala unutra i javila da Petar stoji pred vratima.
ACT 12:15 „Ti nisi pri čistoj svesti“ – rekli su joj. No, kako je ona i dalje uporno tvrdila svoje, rekli su: „To je njegov anđeo.“
ACT 12:16 Ali Petar je uporno kucao. Kada su konačno otvorili vrata i ugledali Petra, bili su zapanjeni.
ACT 12:17 Petar im je dao znak rukom da budu tihi, a zatim im je ispričao kako ga je Gospod izveo iz tamnice. Još je dodao: „Javite Jakovu i ostaloj braći za ovo.“ Zatim je izašao i otišao na drugo mesto.
ACT 12:18 U zoru je nastao veliki metež među vojnicima, šta se desilo sa Petrom.
ACT 12:19 Irod je naredio da ga nađu, ali ga nije našao. Pošto je saslušao stražare, naredio je da ih pogube. Potom je iz Judeje otišao u Kesariju, pa je tamo ostao.
ACT 12:20 Irod se veoma ljutio na Tirce i Sidonce. Ipak, oni su sa združenim poslanstvom došli pred njega. Pošto su zadobili carevog komornika Vlasta, molili su za mir, jer je njihova zemlja uvozila hranu iz carske.
ACT 12:21 Ugovorenog dana, Irod je, odeven u carsku odoru, seo na sudijsku stolicu i održao govor pred narodom.
ACT 12:22 Narod je uzvikivao: „Ovo je glas boga, a ne čoveka!“
ACT 12:23 Istog časa anđeo Gospodnji udari Iroda, jer nije dao čast Bogu; umro je izjeden od crva.
ACT 12:24 Ali reč Božija se i dalje širila i rasla.
ACT 12:25 Pošto su Varnava i Savle izvršili svoju službu, vratili su se iz Jerusalima i poveli sa sobom Jovana zvanog „Marko“.
ACT 13:1 Među prorocima i učiteljima antiohijske crkve bili su: Varnava, Simeun koga su zvali „Niger“, Lukije iz Kirine, Manain koji je odgojen sa carom Irodom tetrarhom i Savle.
ACT 13:2 Dok su jednom služili Gospodu i postili, Sveti Duh im je rekao: „Izdvojte mi Savla i Varnavu za delo na koje sam ih pozvao.“
ACT 13:3 Tada, nakon što su postili i molili se, položili su ruke na njih, pa su ih otpremili.
ACT 13:4 Pavle i Varnava su, poslani od Duha Svetoga, otišli u Seleukiju, i odatle otplovili za Kipar.
ACT 13:5 Stigavši u Salaminu, objavljivali su Božiju reč po judejskim sinagogama. Sa sobom su vodili i Jovana kao pomoćnika.
ACT 13:6 Putujući po celom ostrvu, stigli su do Pafa. Tamo su sreli nekog vračara, lažnog proroka, Jevrejina koji se zvao Varisus.
ACT 13:7 On je bio u pratnji prokonzula Sergija Pavla, razboritog čoveka. Ovaj je tražio da čuje Božiju reč, pa je pozvao Varnavu i Savla.
ACT 13:8 Međutim, njima se suprotstavio Elima, vračar (što je prevod njegovog imena), nastojeći da odvrati prokonzula od vere.
ACT 13:9 Tada je Savle, zvani i „Pavle“, nadahnut Duhom Svetim, upro pogled u njega
ACT 13:10 i rekao mu: „Sine đavolji i neprijatelju svega što je pravedno! Pun si svake vrste lukavstva i prevare! Zar nećeš prestati da izvrćeš prave puteve Gospodnje?!
ACT 13:11 Sad se, evo, Gospodnja ruka podiže protiv tebe: oslepećeš i neko vreme nećeš videti [svetlost] sunca.“ Istog trena gusta tama pade na njega, te je tumarao okolo i tražio nekog da ga vodi za ruku.
ACT 13:12 Kada je prokonzul video šta se dogodilo, poverovao je, zadivljen učenjem o Gospodu.
ACT 13:13 Nakon toga su Pavle i njegovi saputnici otplovili iz Pafa i došli u Pergu u Pamfiliji. Tu ih je Jovan Marko napustio i vratio se u Jerusalim.
ACT 13:14 Iz Perge su produžili i došli u Antiohiju Pisidijsku. U subotu su ušli u sinagogu i seli.
ACT 13:15 Posle čitanja iz Zakona i Proroka, starešine sinagoge im poručiše: „Braćo, ako imate kakvu reč utehe za narod, recite.“
ACT 13:16 Pavle je ustao, dao rukom znak i počeo da govori: „Izrailjci i ostali koji se bojite Boga, čujte:
ACT 13:17 Bog ovog naroda izrailjskog izabrao je naše očeve i podigao ovaj narod u tuđini, u zemlji egipatskoj. Odande ih je svojom velikom silom izveo
ACT 13:18 i oko četrdeset godina ih strpljivo podnosio u pustinji.
ACT 13:19 Kad je uništio sedam naroda u zemlji hananskoj, dao im je u nasledstvo njihovu zemlju.
ACT 13:20 To je trajalo nekih četiri stotine pedeset godina. Nakon toga, Bog im je dao sudije sve do proroka Samuila.
ACT 13:21 Onda su zatražili cara i Bog im je dao Saula, Kisovog sina, iz Venijaminovog plemena, koji je vladao četrdeset godina.
ACT 13:22 A kada ga je uklonio, postavio im je Davida za cara, za koga je sam posvedočio: ’Našao sam Davida, Jesejevog sina, čoveka po mome srcu, koji će učiniti sve što je po mojoj volji.’
ACT 13:23 Iz njegovog potomstva je Bog, po svom obećanju, podigao Izrailju Spasitelja Isusa.
ACT 13:24 Pre njegovog dolaska, Jovan je svem izrailjskom narodu propovedao krštenje za pokajanje [od greha].
ACT 13:25 Kad je Jovan završavao svoju službu, rekao je: ’Za koga me vi smatrate? Ja nisam on. Ali, evo, posle mene dolazi onaj kome ja nisam dostojan ni sandale na nogama da odvežem.’
ACT 13:26 Braćo, sinovi Avrahamovog roda i svi vi bogobojazni, nama je upućena poruka o ovom spasenju.
ACT 13:27 Stanovnici Jerusalima i njihove starešine nisu prepoznali [Isusa], već su ga osudili. Tako su ispunili reči proroka koje se svake subote čitaju.
ACT 13:28 Iako nisu našli nikakvu krivicu koja zaslužuje smrt, tražili su od Pilata da ga pogubi.
ACT 13:29 A kad su izvršili sve što je o njemu [u Pismu] napisano, skinuli su ga sa drveta i položili u grob.
ACT 13:30 Međutim, Bog ga je vaskrsao iz mrtvih,
ACT 13:31 te se mnogo dana javljao onima koji su sa njim došli iz Galileje u Jerusalim. Oni su sada njegovi svedoci pred narodom.
ACT 13:32 I mi vam objavljujemo Radosnu vest: obećanje koje je Bog dao našim precima,
ACT 13:33 on je ispunio na nama, njihovim potomcima, kad je vaskrsao Isusa, baš kao što je zapisano u drugom psalmu: ’Ti si Sin moj, danas si se meni rodio.’
ACT 13:34 A o tome da ga je Bog podigao iz mrtvih, da više nikad ne podlegne truljenju, ovako je rečeno: ’Ja ću vam ispuniti sveta i pouzdana [obećanja] [koja sam dao] Davidu.’
ACT 13:35 A u jednom drugom psalmu piše: ’Ti nećeš dati da tvoj Svetac truli.’
ACT 13:36 A kad je David poslužio Božijoj nameri u svome naraštaju, umro je i bio sahranjen pored svojih predaka, te je istrunuo.
ACT 13:37 Ali onaj koga je Bog vaskrsao nije podlegao truljenju.
ACT 13:38 Stoga znajte, braćo, da vam se posredstvom Isusa navešćuje oproštenje greha; od svih njih Mojsijev Zakon nije mogao da vas opravda.
ACT 13:39 Njegovim posredstvom svako ko veruje biva opravdan.
ACT 13:40 Zato pazite da vam se ne dogodi ono što su proroci rekli:
ACT 13:41 ’Gledajte, rugači, čudite se i propadnite, jer, evo, učiniću nešto u vaše dane, u šta ne biste verovali da vam ko ispriča.’“
ACT 13:42 Kad su izlazili iz sinagoge, zamolili su ih da im i iduće subote govore o ovome.
ACT 13:43 Kad se skup razišao, mnogo je Jevreja i pobožnih obraćenika na judejsku veru krenulo za Pavlom i Varnavom. Ovi su razgovarali sa njima i potsticali ih da nastave da žive po milosti Božijoj.
ACT 13:44 Sledeće subote okupio se skoro sav grad da čuje reč Božiju.
ACT 13:45 Međutim, kada su Jevreji videli to mnoštvo ljudi, obuzela ih je zavist, pa su se suprotstavili, pogrdno se izražavajući o onome što je Pavle govorio.
ACT 13:46 Pavle i Varnava su im hrabro odgovorili: „Trebalo je da se reč Božija propoveda prvo vama. Ali pošto je vi odbijate i ne smatrate sebe vrednima večnog života, mi se okrećemo neznabošcima.
ACT 13:47 Jer, tako nam je sam Gospod zapovedio: ’Odredio sam te da budeš svetlost pucima, da budeš spasenje do kraja zemlje.’“
ACT 13:48 Kad su to neznabošci čuli, radovali su se i slavili reč Gospodnju, pa su uzverovali svi koji su bili određeni za večni život.
ACT 13:49 A reč Gospodnja se širila po svoj okolini.
ACT 13:50 Međutim, Jevreji su pobunili neke od uglednih i bogobojaznih žena i vodeće ljude u gradu, te su pokrenuli progon protiv Pavla i Varnave i izgnali ih iz svojih krajeva.
ACT 13:51 Oni, stoga, otresoše prašinu sa svojih nogu i odoše u Ikonium.
ACT 13:52 A učenici su bili puni radosti i Svetoga Duha.
ACT 14:1 U Ikoniumu su ušli u judejsku sinagogu i propovedali, tako da je poverovalo mnoštvo Judeja i Grka.
ACT 14:2 Međutim, Jevreji koji nisu poverovali, pobunili su neznabošce i okrenuli njihovo raspoloženje protiv braće.
ACT 14:3 Ipak, Pavle i Varnava su ostali tamo još dugo vremena i odvažno propovedali za Gospoda, koji je potvrđivao poruku o svojoj milosti omogućavajući da se preko njih događaju znaci i čuda.
ACT 14:4 Gradsko stanovništvo se podelilo: jedni su stali uz Jevreje, a drugi uz apostole.
ACT 14:5 Međutim, neznabošci i Jevreji sa svojim vođama su se urotili protiv njih da ih zlostave i kamenuju.
ACT 14:6 Kad su Pavle i Varnava doznali za to, pobegli su u likaonske gradove Listru i Dervu, i u njihovu okolinu,
ACT 14:7 gde su nastavili da propovedaju Radosnu vest.
ACT 14:8 U Listri su naišli na nekog čoveka koji nije mogao da hoda. On nikada nije hodao, zato što je od rođenja bio hrom.
ACT 14:9 Ovaj je slušao dok je Pavle propovedao. Pavle ga je pažljivo pogledao, i pošto je video da ima veru da bude isceljen,
ACT 14:10 rekao mu je snažnim glasom: „Uspravi se na svoje noge!“ Čovek je smesta skočio i počeo da hoda.
ACT 14:11 Kada je mnoštvo videlo šta je Pavle učinio, povikali su na likaonskom jeziku: „Bogovi u ljudskom obličju su sišli k nama!“
ACT 14:12 Varnavu su nazivali Zevsom, a Pavla Hermesom zbog toga što je vodio glavnu reč.
ACT 14:13 Tada je sveštenik Zevsov, čiji se hram nalazio u predgrađu, doterao junce i doneo vence pred vrata; hteo je da im zajedno sa narodom prinese žrtvu.
ACT 14:14 Kada su to apostoli Pavle i Varnava dočuli, razderali su svoju odeću, pa su uleteli među narod vičući:
ACT 14:15 „Ljudi, šta to radite?! Mi smo obični ljudi kao i vi! Mi vam objavljujemo Radosnu vest, da se od ovih bezvrednih stvari okrenete živome Bogu, koji je stvorio nebo i zemlju, more i sve što je u njima.
ACT 14:16 [Bog] je u proteklim vremenima pustio narode da slede svoje puteve.
ACT 14:17 Ipak, nije propustio da pruži dokaz o sebi: iskazuje dobročinstva, daje vam kišu sa neba i rodne godine, siti vas hranom i puni vam srca veseljem.“
ACT 14:18 Govoreći ovo jedva su odvratili narod da im ne prinese žrtvu.
ACT 14:19 Tada su došli neki Jevreji iz Antiohije i Ikoniuma i nagovorili narod, te su kamenovali Pavla. Onda su ga odvukli izvan grada misleći da je mrtav.
ACT 14:20 Ali kada su se učenici okupili oko njega, on je ustao i vratio se u grad. Sutradan je sa Varnavom otputovao za Dervu.
ACT 14:21 Pošto su navestili Radosnu vest u tom gradu i zadobili mnogo učenika, vratili su se u Listru, Ikonium i Antiohiju.
ACT 14:22 Tamo su utvrđivali učenike i hrabrili ih da budu postojani u veri. Govorili su: „U Carstvo Božije moramo ući kroz mnoge nevolje.“
ACT 14:23 U svakoj crkvi su im postavili starešine, pa ih uz post i molitvu prepustili Gospodu u koga su poverovali.
ACT 14:24 Zatim su prošli kroz Pisidiju i došli u Pamfiliju.
ACT 14:25 U Pergi su objavili reč, pa su se spustili u Ataliju.
ACT 14:26 Odatle su otplovili za [sirijsku] Antiohiju, odakle su bili preporučeni Božijoj milosti za službu koju su obavili.
ACT 14:27 Kada su stigli, okupili su crkvu i izvestili ih o onome što je Bog učinio preko njih, i kako je neznabošcima otvorio vrata vere.
ACT 14:28 Tamo su proveli duže vreme sa učenicima.
ACT 15:1 Ali u Antiohiju dođu neki iz Judeje i počnu da uče braću: „Ako se ne obrežete po Mojsijevom običaju, ne možete se spasti.“
ACT 15:2 Pošto su Pavle i Varnava ušli u spor i veliku raspravu sa njima, određeno je da Pavle i Varnava sa još nekima od njih odu u Jerusalim i iznesu ovo sporno pitanje pred apostole i starešine.
ACT 15:3 Tako su, poslani od crkve, prolazili kroz Fenikiju i Samariju pričajući o obraćenju neznabožaca, što je pričinilo veliku radost svoj braći.
ACT 15:4 Kada su stigli u Jerusalim, primila ih je crkva, apostoli i starešine. Tada su im Pavle i Varnava ispričali o onome što je Bog učinio preko njih.
ACT 15:5 Tada su ustali neki od verujućih koji su pripadali farisejskoj stranci i rekli: „Neznabošce treba obrezati i narediti im da drže Mojsijev Zakon.“
ACT 15:6 Apostoli i starešine su se okupili da razmotre ovu stvar.
ACT 15:7 Posle duge rasprave, ustade Petar i obrati se prisutnima: „Braćo, vi znate da me je Bog odavno izabrao da bi neznabošci iz mojih usta čuli poruku Radosne vesti i poverovali.
ACT 15:8 Bog, koji poznaje ljudska srca, potvrdio je da ih prihvata time što im je dao Svetog Duha kao i nama.
ACT 15:9 On nije napravio razliku između njih i nas, jer je i njihova srca očistio posredstvom vere.
ACT 15:10 Zašto, dakle, izazivate Boga time što stavljate učenicima jaram na vrat koji nismo mogli da nosimo ni mi ni naši preci?
ACT 15:11 Mi verujemo da smo spaseni milošću našega Gospoda Isusa na isti način kao i oni.“
ACT 15:12 Na to su se svi okupljeni umirili, a Pavle i Varnava su im pripovedali o znacima i čudima koje je Bog preko njih učinio među neznabošcima.
ACT 15:13 Kada su završili, uze reč Jakov: „Braćo, saslušajte me.
ACT 15:14 Simon je rekao da se Bog od početka pobrinuo da između neznabožaca odvoji narod za sebe.
ACT 15:15 To je u skladu sa rečima proroka, kao što je napisano:
ACT 15:16 ’Vratiću se nakon toga i podići pali šator Davidov, sagradiću što je u njemu srušeno i obnoviti ga,
ACT 15:17 da i ostali ljudi potraže Gospoda, i svi narodi koji nose moje ime – govori Gospod koji čini ovo
ACT 15:18 znanim od iskona.’
ACT 15:19 Zato smatram da ne treba uznemiravati neznabošce koji se obraćaju Bogu.
ACT 15:20 Umesto toga, neka im se napiše da se uzdržavaju od mesa koje je okaljano prinošenjem na žrtvu idolima, da se klone bluda, da ne jedu meso udavljenih životinja, niti krv [životinjsku].
ACT 15:21 Jer, u svim gradovima od davnina postoje propovednici Mojsijevog [Zakona], koji ga svake subote čitaju po sinagogama.“
ACT 15:22 Tada su apostoli i starešine sa svom crkvom odlučili da izaberu između sebe ljude i da ih sa Pavlom i Varnavom pošalju u Antiohiju: Judu zvanog „Varsava“ i Silu, vodeće ljude među braćom.
ACT 15:23 Po njima su poslali ovo pismo: [Mi], apostoli i starešine, vaša braća, pozdravljamo svu braću, nekadašnje neznabošce, u Antiohiji, Siriji i Kilikiji.
ACT 15:24 Pošto smo čuli da su vas neki od nas, kojima mi nismo dali nikakav nalog, zbunili i uznemirili svojim tvrdnjama,
ACT 15:25 jednoglasno smo odlučili da vam pošaljemo odabrane ljude zajedno sa našim voljenim Varnavom i Pavlom.
ACT 15:26 To su ljudi koji su izložili opasnosti svoje živote radi našeg Gospoda Isusa Hrista.
ACT 15:27 Stoga vam šaljemo Judu i Silu da vam usmeno saopšte ovo isto.
ACT 15:28 Odlučili smo, naime, zajedno sa Svetim Duhom, da vas ne opterećujemo ničim drugim, osim ovih neophodnih stvari:
ACT 15:29 da se uzdržavate od mesa žrtvovanog idolima, od krvi, od [mesa] udavljene životinje, i od bluda. Dobro ćete činiti ako se čuvate toga. Budite pozdravljeni!
ACT 15:30 Pošto su bili otpraćeni, otišli su u Antiohiju gde su okupili zajednicu i predali joj ovo pismo.
ACT 15:31 Kada su pročitali pismo, radovali su se zbog ohrabrenja.
ACT 15:32 A Juda i Sila, koji su i sami bili proroci, mnogim su rečima hrabrili i utvrđivali braću.
ACT 15:33 Pošto su tamo proveli neko vreme, braća su ih u miru ispratila k onima koji su ih poslali.
ACT 15:35 Pavle i Varnava su ostali u Antiohiji gde su, zajedno sa mnogim drugima, poučavali i propovedali reč Gospodnju.
ACT 15:36 Posle nekog vremena Pavle reče Varnavi: „Hajde da se vratimo i posetimo braću po svim gradovima u kojima smo objavili reč Gospodnju, da vidimo kako su.“
ACT 15:37 Varnava je hteo da sa sobom povedu i Jovana zvanog Marko,
ACT 15:38 ali je Pavle mislio da nije dobro da sa sobom vode čoveka koji ih je bio napustio u Pamfiliji i nije pošao sa njima na delo.
ACT 15:39 Pošto je došlo do oštrog neslaganja među njima, Varnava uzme Marka i otplovi za Kipar.
ACT 15:40 Pavle je izabrao Silu, pa je otišao pošto su ga braća poverila Gospodnjoj milosti.
ACT 15:41 Prolazio je kroz Siriju i Kilikiju utvrđujući crkve.
ACT 16:1 Zatim je došao u Dervu i Listru. Tamo je živeo neki učenik koji se zvao Timotej, sin verujuće Jevrejke i oca Grka.
ACT 16:2 Braća u Listri i Ikoniumu su imala dobro mišljenje o njemu.
ACT 16:3 Pavle je hteo da ga povede sa sobom na put, pa ga je zato obrezao zbog Jevreja koji su živeli u tim mestima; svi su, naime, znali da mu je otac bio Grk.
ACT 16:4 Prolazeći kroz gradove, saopštavali su verujućima odredbe koje su ustanovili apostoli i starešine u Jerusalimu.
ACT 16:5 Tako su crkve jačale u veri i rasle brojčano iz dana u dan.
ACT 16:6 A oni prođoše kroz Frigiju i Galatiju, jer ih je Sveti Duh bio upozorio da ne propovedaju reč u provinciji [Maloj] Aziji.
ACT 16:7 Kad su stigli na granicu Mizije, pokušali su da uđu u Vitiniju, ali im to Duh Isusov nije dopustio.
ACT 16:8 Tako su prošli pored Mizije i došli u Troadu.
ACT 16:9 Tokom noći je Pavle imao viđenje: neki Makedonac je stajao i molio ga: „Dođi u Makedoniju i pomozi nam!“
ACT 16:10 Nakon što je Pavle imao ovo viđenje, gledali smo da odmah otputujemo za Makedoniju, zaključujući da nas je Bog pozvao da im objavimo Radosnu vest.
ACT 16:11 Iz Troade smo otplovili pravo u Samotrak, sledećeg dana u Neapolj,
ACT 16:12 a odande u Filipe, [rimsku] koloniju i glavni grad tog dela Makedonije. U tom gradu smo proveli nekoliko dana.
ACT 16:13 U subotu smo izašli izvan gradskih kapija kraj reke pretpostavljajući da se tamo nalazi bogomolja. Seli smo i počeli da govorimo okupljenim ženama.
ACT 16:14 To je slušala i neka pobožna žena koja se zvala Lidija, prodavačica purpurne tkanine iz grada Tijatire. Njoj je Gospod otvorio srce da pomno sluša ono što je Pavle govorio.
ACT 16:15 A kada je bila krštena zajedno sa svojim ukućanima, molila nas je: „Ako smatrate da zaista verujem u Gospoda, dođite u moju kuću i ostanite!“ Tako nas je ubedila.
ACT 16:16 Dok smo jednom išli u bogomolju, sreli smo jednu robinju opsednutu pogađačkim duhom. Ona je proricanjem donosila veliku dobit svojim gospodarima.
ACT 16:17 Išla je za Pavlom i za nama vičući: „Ovi ljudi su sluge Boga Svevišnjega! Oni vam objavljuju put spasenja!“
ACT 16:18 Ovo je činila danima. Kad je to Pavlu dojadilo, okrenuo se i rekao duhu: „Naređujem ti u ime Isusa Hrista da izađeš iz nje!“ Duh je istog časa izašao iz nje.
ACT 16:19 Kada su njeni gospodari videli da im je propala nada za zaradu, uhvatili su Pavla i Silu i odvukli ih na gradski trg pred vlasti.
ACT 16:20 Pošto su ih izveli pred zapovednike, rekoše: „Ovi ljudi, Jevreji, bune naš grad,
ACT 16:21 i propovedaju običaje, koje mi kao Rimljani ne smemo da prihvatimo niti da vršimo.“
ACT 16:22 Na to gomila navali na njih, a zapovednici strgoše odeću sa njih i narediše da se išibaju.
ACT 16:23 Pošto su ih išibali, bacili su ih u tamnicu i zapovedili tamničaru da ih pomno čuva.
ACT 16:24 Primivši takvo naređenje, on ih je bacio u najzabačeniju ćeliju u tamnici, a na noge im stavio okove.
ACT 16:25 Oko ponoći Pavle i Sila su se molili i pevali himne Bogu, a zatvorenici su ih slušali.
ACT 16:26 Iznenada je nastao jak zemljotres, tako da su se potresli temelji zatvora. Sva su se vrata otvorila, a okovi spali sa svih zatvorenika.
ACT 16:27 Tamničar se trgne iz sna, pa kada vide da su tamnička vrata otvorena, potegne mač da se ubije misleći da su zatvorenici pobegli.
ACT 16:28 Međutim, Pavle glasno uzviknu: „Ne čini sebi nikakva zla, jer smo svi ovde!“
ACT 16:29 Tada je tamničar potražio svetlo, utrčao i drhteći se bacio pred Pavla i Silu.
ACT 16:30 Zatim ih je izveo iz ćelije i upitao ih: „Recite mi, gospodo, šta treba da uradim da bih se spasao?“
ACT 16:31 „Veruj u Gospoda Isusa Hrista, pa ćeš biti spasen i ti i tvoji ukućani“ – odgovorili su mu.
ACT 16:32 Zatim su njemu i svim njegovim ukućanima navestili reč Gospodnju.
ACT 16:33 Još istog noćnog časa ih je odveo i oprao im rane. Odmah zatim je bio kršten on i svi njegovi.
ACT 16:34 Onda ih je pozvao u svoju kuću i poslužio ih hranom radujući se sa celim svojim domom što je poverovao u Boga.
ACT 16:35 Kada je svanulo, zapovednici su poslali sudske službenike tamničaru i poručili mu: „Oslobodi one ljude.“
ACT 16:36 Tamničar je onda rekao Pavlu: „Zapovednici su poručili da vas oslobodim. Zato sad izađite i pođite u miru.“
ACT 16:37 Pavle im je odgovorio: „Bez sudskog postupka su nas javno išibali i bacili u tamnicu iako smo rimski građani. Zar sada hoće da nas potajno izbace? Ne dolazi u obzir! Neka lično dođu, pa neka nas izvedu.“
ACT 16:38 Kada su sudski službenici preneli ove reči zapovednicima, ovi su se uplašili čuvši da su [Pavle i Sila] rimski građani.
ACT 16:39 Došli su k njima i izvinili im se, pa su ih izveli iz ćelije i zamolili ih da napuste grad.
ACT 16:40 Kad su izašli iz tamnice, otišli su do Lidijine kuće gde su videli i ohrabrili braću. Zatim su otišli odande.
ACT 17:1 Prošavši kroz Amfipolj i Apoloniju, došli su u Solun, gde je bila judejska sinagoga.
ACT 17:2 Pavle je po svom običaju ušao u sinagogu i tokom tri subote raspravljao s njima na osnovu Pisama.
ACT 17:3 Objašnjavao je i dokazivao: „Trebalo je da Hristos postrada i vaskrsne iz mrtvih. Isus koga vam ja propovedam je zaista Hristos.“
ACT 17:4 Neki od Jevreja su bili uvereni u to, pa su se pridružili Pavlu i Sili, kao i veliki broj bogobojaznih Grka i mnogo uglednih žena.
ACT 17:5 Ali drugi Jevreji, puni zavisti, pokupe neke ulične probisvete, okupe gomilu i naprave gužvu u gradu. Došli su pred Jasonovu kuću tražeći da se Pavle i Sila izvedu pred narod.
ACT 17:6 Kako ih nisu našli tamo, zgrabili su Jasona i još neke od braće i odvukli ih pred gradske starešine vičući: „Ovi ljudi, koji su po celom svetu izazivali nerede, sada su došli i kod nas!
ACT 17:7 Jason ih je primio u svoju kuću. Oni rade sve što je protiv carskih odredaba govoreći da postoji neki drugi car koji se zove Isus.“
ACT 17:8 Tako su uzbunili građane i gradske starešine koji su to čuli.
ACT 17:9 Ali, kada su dobili jemstvo od Jasona, oslobodili su ih.
ACT 17:10 Braća su iste noći brže-bolje poslala Pavla i Silu u Veriju. Kada su stigli tamo, otišli su u judejsku sinagogu.
ACT 17:11 Ovdašnji [Jevreji] su bili plemenitiji od onih u Solunu, pa su prihvatili poruku sa svom predanošću, svakodnevno istražujući Pisma da vide da li je to zaista tako.
ACT 17:12 Mnogo [Jevreja] je poverovalo, i ne mali broj uglednih Grkinja i Grka.
ACT 17:13 Kada su Jevreji iz Soluna saznali da je Pavle u Veriji objavio Božiju reč, došli su tamo, te uznemirili i uzbunili narod.
ACT 17:14 Tada su braća poslala Pavla da ide u primorje, dok su Sila i Timotej ostali tamo.
ACT 17:15 Pavlovi pratioci su odveli Pavla u Atinu, a zatim su se vratili primivši od njega nalog za Silu i Timoteja da mu se što pre pridruže.
ACT 17:16 Dok ih je Pavle čekao u Atini, bio je silno uznemiren posmatrajući grad koji je bio pun idola.
ACT 17:17 Stoga je otišao u sinagogu i raspravljao sa Jevrejima i pobožnim neznabošcima, i svaki dan propovedao na glavnom trgu svima koji bi se tamo zadesili.
ACT 17:18 Takođe su i neki epikurejski i stoički filozofi raspravljali sa Pavlom. Neki od njih su rekli: „Šta ovaj brbljivac hoće da kaže?“ „Čini se da navešćuje strane bogove“ – govorili su drugi. Jer je Pavle propovedao Radosnu vest o Isusu i vaskrsenju.
ACT 17:19 Poveli su ga sa sobom i doveli na Areopag, govoreći: „Možemo li da znamo kakvo to novo učenje naučavaš?
ACT 17:20 Naime, puniš nam uši nekim neobičnim tvrdnjama, pa bismo želeli da znamo šta je to.“
ACT 17:21 (A svi Atinjani i stranci koji tu borave, ne provode vreme ni na šta drugo osim da saopšte i čuju neku novu vest.)
ACT 17:22 Tada je Pavle stao nasred Areopaga i rekao: „Atinjani, primećujem da ste, po svemu sudeći, veoma pobožni.
ACT 17:23 Prolazeći, naime, i posmatrajući vaše svetinje, otkrio sam jedan žrtvenik na kome je bilo napisano: ’Nepoznatom Bogu’. Onoga kojega i ne znajući poštujete, toga vam ja navešćujem.
ACT 17:24 Taj Bog je stvorio svet i sve što je na njemu. On koji je Gospodar neba i zemlje, ne prebiva u hramovima koji su napravljeni ljudskom rukom,
ACT 17:25 niti ima potrebu da ga poslužuju ljudske ruke, jer on je taj koji svima daje život i dah – i sve drugo.
ACT 17:26 [Bog] je od jednog [čoveka] stvorio sve narode da nasele celu zemlju, i utvrdio određena vremena i granice njihovog nastanjivanja,
ACT 17:27 da traže Boga ne bi li ga kako napipali i našli, iako nije daleko ni od koga od nas.
ACT 17:28 U njemu živimo, krećemo se i bitišemo, kao što su i neki od vaših pesnika rekli: ’I mi smo njegovo potomstvo.’
ACT 17:29 Budući da smo Božije potomstvo, ne smemo da mislimo da je Bog sličan liku od zlata, srebra ili kamena – delu ljudske umetnosti i mašte.
ACT 17:30 Bog je prešao preko vremena neznanja, ali sada nalaže ljudima da se svi i svuda pokaju,
ACT 17:31 jer je odredio dan kada će pravedno suditi svetu preko čoveka kojega je on odredio. To je potvrdio pred svim ljudima kada ga je vaskrsao iz mrtvih.“
ACT 17:32 Kad su čuli za vaskrsenje iz mrtvih, jedni su se rugali, dok su drugi govorili: „Čućemo te drugi put o tome.“
ACT 17:33 Pavle se zatim udaljio od njih.
ACT 17:34 Ipak, nekoliko ljudi je pristalo uz njega i poverovalo. Među njima su bili Dionisije Areopagit, žena po imenu Damara i drugi sa njima.
ACT 18:1 Nakon toga je Pavle napustio Atinu i otišao u Korint.
ACT 18:2 Tamo je sreo jednog Jevrejina, rodom iz Ponta, po imenu Akila. Ovaj je nedavno bio došao iz Italije sa svojom ženom Priskilom, jer je Klaudije naredio da svi Jevreji napuste Rim. Pavle je došao k njima,
ACT 18:3 a pošto su se bavili istim zanatom – izrađivali su šatore – ostao je kod njih i radio s njima.
ACT 18:4 Svake subote je raspravljao u sinagogi, uveravajući Jevreje i Grke.
ACT 18:5 Kada su Sila i Timotej došli iz Makedonije, Pavle se u potpunosti posvetio propovedanju, svedočeći Jevrejima da Isus jeste Hristos.
ACT 18:6 Međutim, kada su Jevreji počeli da mu se suprotstavljaju i da mu se obraćaju ružnim rečima, Pavle je otresao [prašinu sa] svoje odeće i rekao: „Vaša krivica neka se sruči na vaše glave – ja nisam više odgovoran za to. Od sada idem k neznabošcima.“
ACT 18:7 Otišavši odatle, Pavle se preselio u kuću jednog pobožnog čoveka, Titija Justa, čija kuća je bila odmah do sinagoge.
ACT 18:8 A starešina sinagoge, Krisp, uzverovao je u Gospoda zajedno sa celom svojom porodicom. Takođe su i mnogi Korinćani koji su ga čuli poverovali i krstili se.
ACT 18:9 Jedne noći je Gospod rekao Pavlu u viđenju: „Ne boj se! Nastavi da propovedaš, nemoj da zamukneš!
ACT 18:10 Ja sam s tobom, te se niko neće usuditi da ti naudi, jer imam mnogo svog naroda u ovom gradu.“
ACT 18:11 Pavle je tako ostao u Korintu godinu i po dana poučavajući ih reči Božijoj.
ACT 18:12 Kada je Galion postao namesnik Ahaje, Jevreji se udruže protiv Pavla i izvedu ga pred sud.
ACT 18:13 Optuživali su ga: „Ovaj čovek navodi ljude da služe Bogu na nezakonit način.“
ACT 18:14 Kad je Pavle zaustio da odgovori, Galion se obratio Jevrejima: „Da je u pitanju neki prestup ili zlodelo, imao bih razloga, o, Jevreji, da vas saslušam.
ACT 18:15 No, budući da se radi o sporu oko reči i imena i vašeg zakona, raspravite to sami! Ja neću da budem sudija u tim stvarima.“
ACT 18:16 Tako ih je isterao iz sudnice.
ACT 18:17 Oni onda uhvatiše Sostena, starešinu sinagoge, i počeše da ga tuku usred sudnice. Galion se na to nije obazirao.
ACT 18:18 Pavle je još dugo ostao u Korintu, a zatim se pozdravio sa braćom i otplovio u Siriju zajedno sa Priskilom i Akilom. U Kenhreji je obrijao glavu, jer je imao zavet.
ACT 18:19 Kada su stigli u Efes, Pavle je ostavio Priskilu i Akilu, a sam otišao u sinagogu gde je raspravljao sa Jevrejima.
ACT 18:20 Kada su ga zamolili da ostane duže vreme, nije pristao.
ACT 18:21 Ipak, kada se opraštao od njih, rekao im je: „Vratiću se, ako bude volja Božija.“ Zatim je otplovio iz Efesa.
ACT 18:22 Kada su doplovili u Kesariju, [Pavle] je otišao gore [do Jerusalima] i pozdravio se sa crkvom, a zatim se spustio do Antiohije.
ACT 18:23 Tu je proveo izvesno vreme, pa je otišao. Onda je išao od mesta do mesta kroz krajeve Galatije i Frigije i utvrđivao sve učenike.
ACT 18:24 Tada je u Efes stigao neki Jevrejin po imenu Apolos, rodom iz Aleksandrije. Bio je rečit i dobar poznavalac Pisama.
ACT 18:25 Bio je upućen u Put Gospodnji, pa je sa velikim žarom ispravno propovedao i poučavao o Isusu, iako je znao samo za Jovanovo krštenje.
ACT 18:26 Hrabro je počeo da govori u sinagogi. Kada su ga Priskila i Akila čuli, poveli su ga sa sobom i još tačnije mu izložili Put Božiji.
ACT 18:27 Pošto je naumio da ide u Ahaju, braća su mu napisala preporuku za tamošnje učenike da mu ukažu gostoprimstvo. Kada je stigao tamo, bio je od velike pomoći onima koji su uzverovali po milosti,
ACT 18:28 jer je nadmoćno i javno pobijao Jevreje, dokazujući Pismima da Isus jeste Hristos.
ACT 19:1 Dok je Apolos bio u Korintu, Pavle je prošao kroz gornja područja i došao u Efes. Tamo je našao neke učenike
ACT 19:2 i upitao ih: „Da li ste primili Svetog Duha kada ste poverovali?“ Oni su mu odgovorili: „Nismo ni čuli da Sveti Duh postoji.“
ACT 19:3 „Onda, kakvim ste krštenjem kršteni?“ – upitao ih je [Pavle]. „Jovanovim krštenjem“ – odgovoriše mu.
ACT 19:4 [Na to im] Pavle reče: „Jovan je krstio krštenjem pokajanja, govoreći narodu da veruje u onoga koji će posle njega doći, to jest u Isusa.“
ACT 19:5 Kada su to čuli, krstili su se u ime Gospoda Isusa.
ACT 19:6 A kada je Pavle položio svoje ruke na njih, Sveti Duh je sišao na njih, te su počeli da govore [drugim] jezicima i da prorokuju.
ACT 19:7 Bilo ih je ukupno dvanaest ljudi.
ACT 19:8 Pavle je tokom tri naredna meseca odlazio u sinagogu i odvažno propovedao. Raspravljao je sa njima i ubeđivao ih o Carstvu Božijem.
ACT 19:9 Ali, kako su neki, koji su bili okoreli i neposlušni, pred svima ružili ovaj Put, Pavle je odstupio od njih. Onda je odvojio učenike, pa je svakodnevno vodio rasprave u školi nekog Tirana.
ACT 19:10 Ovo je potrajalo dve godine, tako da su svi žitelji [Male] Azije, i Jevreji i Grci, čuli reč Gospodnju.
ACT 19:11 Gospod je činio izvanredna čuda preko Pavla,
ACT 19:12 tako da su čak i maramice i delove njegove odeće stavljali na bolesnike, te bi ih bolest napuštala, a zli duhovi izlazili iz njih.
ACT 19:13 A i neki Jevreji, koji su tumarali naokolo i isterivali zle duhove, pokušali su da prizovu ime Gospoda Isusa nad onima koji su bili opsednuti zlim dusima. Govorili su: „U ime Isusa koga Pavle navešćuje, zapovedam vam [da izađete]!“
ACT 19:14 To su činili sedam sinova nekog Skeve, jevrejskog vodećeg sveštenika.
ACT 19:15 Zli duh im je odgovorio: „Znam Isusa, a i Pavla poznajem, ali ko ste vi?“
ACT 19:16 Čovek koji je bio opsednut zlim duhom skoči na njih i nadvlada ih, pa su goli i izranjavani pobegli iz te kuće.
ACT 19:17 Sve stanovnike Efesa, i Jevreje i Grke, obuzeo je strah kada su saznali za ovo, te se veličalo ime Gospoda Isusa.
ACT 19:18 Mnogi koji su uzverovali dolazili su da ispovede i obznane svoja [zla] dela.
ACT 19:19 Veliki broj onih koji su se bavili vračarstvom, donosili su svoje vračarske knjige i spaljivali ih pred svima. Kada su proračunali njihovu vrednost, utvrdili su da vrede pedeset hiljada srebrnjaka.
ACT 19:20 Tako je, snagom Gospodnjom, reč njegova jačala i širila se.
ACT 19:21 Nakon ovih događanja, Pavle je odlučio da prođe Makedonijom i Ahajom i da ode u Jerusalim. „Posle toga – rekao je Pavle – moram da vidim i Rim.“
ACT 19:22 Onda je poslao u Makedoniju svoja dva pomoćnika, Timoteja i Erasta, a on je još neko vreme proveo u [Maloj] Aziji.
ACT 19:23 Nekako u to vreme, u Efesu je izbila velika pobuna protiv Puta [Gospodnjeg].
ACT 19:24 Naime, neki kovač po imenu Dimitrije, izrađivao je srebrne hramiće boginje Artemide i time obezbeđivao veliku zaradu zanatlijama.
ACT 19:25 Sazva on njih, kao i sve one koji su se bavili istim zanatom, pa im reče: „Ljudi, vi znate da naše blagostanje dolazi od ovog posla,
ACT 19:26 a vidite i čujete kako je onaj Pavle ubedio i zaveo mnogi narod, ne samo u Efesu nego i u celoj [Maloj] Aziji, govoreći da bogovi napravljeni ljudskom rukom nisu bogovi.
ACT 19:27 Ali, nije samo ugled našeg zanata doveden u pitanje, već i to da se hram velike boginje Artemide neće smatrati ni za šta. Time bi se nanela šteta veličanstvu boginje, koju poštuje cela [Mala] Azija i sav svet.“
ACT 19:28 Kada su to čuli, obuzeo ih je gnev, pa su počeli da uzvikuju: „Velika je Artemida efeška!“
ACT 19:29 Sav grad se uskomešao. Narod složno nagrnu u pozorište vukući Pavlove saputnike, Makedonce Gaja i Aristarha.
ACT 19:30 Pavle je hteo da izađe pred narod, ali mu to učenici nisu dozvolili.
ACT 19:31 Takođe su mu i neki od provincijskih uglednika, koji su mu bili prijatelji, poručili da se ne pojavljuje u pozorištu.
ACT 19:32 Jedni su uzvikivali jedno, a drugi drugo, jer je okupljeni narod bio zbunjen, tako da većina nije znala zbog čega su se okupili.
ACT 19:33 Neki iz naroda su podsticali Aleksandra da istupi, jer su ga Jevreji gurali napred. On mahnu rukom želeći da se odbrani pred narodom.
ACT 19:34 Međutim, kada su ljudi doznali da je on Jevrejin, počeli su svi u jedan glas da uzvikuju: „Velika je Artemida efeška!“ To je trajalo čitava dva sata.
ACT 19:35 Tada je gradski službenik umirio narod rečima: „Građani Efesa! Nije li svakom čoveku poznato da je grad Efes čuvar hrama velike Artemide i njenog kipa koji je pao sa neba?
ACT 19:36 Pošto su te stvari neosporne, trebalo bi da se umirite i da ništa ne činite brzopleto.
ACT 19:37 Ljudi koje ste doveli nisu pokrali hram, niti su vređali našu boginju.
ACT 19:38 Zato, ako Dimitrije i majstori s njim imaju kakvu tužbu protiv nekoga, sudovi su otvoreni, a i namesnici su tu, pa neka se tuže.
ACT 19:39 Ako neko traži nešto više, to će se rešiti u zakonitoj skupštini.
ACT 19:40 Preti nam, naime, opasnost da budemo optuženi za ovo što je bilo danas, jer nema nikakvog razloga kojim bismo mogli da opravdamo ovo komešanje.“
ACT 19:41 Posle ovih reči je raspustio skup.
ACT 20:1 Kada se buna stišala, Pavle je poslao po učenike i ohrabrio ih. Zatim se pozdravio sa njima i otputovao u Makedoniju.
ACT 20:2 Prolazeći tim krajevima, ohrabrivao je učenike mnogim rečima. Tako je stigao u Grčku,
ACT 20:3 gde je ostao tri meseca. Ali, baš kad je trebalo da otplovi u Siriju, doznao je da su Jevreji skovali zaveru protiv njega. Zato je odlučio da se vrati preko Makedonije.
ACT 20:4 Pridružili su mu se: Pirov sin Sopater iz Verije, Aristarh i Sekund iz Soluna, Gaj iz Derve, Timotej, te Tihik i Trofim iz [Male] Azije.
ACT 20:5 Oni su otišli pre nas i sačekali nas u Troadi.
ACT 20:6 Posle praznika Beskvasnih hlebova, otplovili smo iz Filipa i za pet dana stigli u Troadu, gde smo ostali nedelju dana.
ACT 20:7 U nedelju smo se okupili na pričest. Pavle je poučavao narod, ali kako je nameravao da otputuje sledećeg dana, nastavio je da propoveda sve do ponoći.
ACT 20:8 U gornjoj sobi, u kojoj smo se sabrali, bilo je mnogo svetiljki.
ACT 20:9 Kako se Pavlovo naučavanje odužilo, jedan mladić po imenu Evtih, koji je sedeo na prozoru, utonu u dubok san, te savladan snom, pade s trećeg sprata. Kada su ga podigli, bio je mrtav.
ACT 20:10 Pavle je sišao, nadneo se nad njim, zagrlio ga i rekao: „Ne uznemiravajte se, još je živ!“
ACT 20:11 Zatim se vratio gore, razlomio hleb i jeo, pa im je još dugo govorio – sve do zore. Nakon toga je otišao.
ACT 20:12 A mladića su doveli kući živog, te su se veoma utešili.
ACT 20:13 Mi smo se, pak, ranije ukrcali na brod i otplovili za As. Odande je trebalo da povedemo Pavla. On je, naime, tako odredio, nameravajući da sam putuje kopnom.
ACT 20:14 Kada se sastao sa nama u Asu, ukrcali smo ga u lađu i otišli u Mitilinu.
ACT 20:15 Sutradan smo otplovili odande i došli nadomak Hiosa. Prekosutra smo pristali u Samosu, a sledećeg dana smo stigli u Milit.
ACT 20:16 Pavle je odlučio da zaobiđe Efes da se ne bi zadržavao u [Maloj] Aziji; žurio se da, ako je moguće, na praznik Pedesetnice bude u Jerusalimu.
ACT 20:17 Iz Milita je poslao ljude u Efes i pozvao crkvene starešine.
ACT 20:18 Kada su došli k njemu, [Pavle] im je rekao: „Vi znate kako sam se sve vreme vladao među vama od prvog dana kada sam stupio u [Malu] Aziju.
ACT 20:19 Služio sam Gospodu sa svom poniznošću, uz suze i nevolje koje su me zadesile zbog judejskih zaseda.
ACT 20:20 Nisam propustio ništa korisno da vam navestim i da vas poučim, kako javno, tako i po kućama.
ACT 20:21 Uveravao sam i Jevreje i Grke da se moraju okrenuti Bogu u pokajanju i verovati u našeg Gospoda Isusa.
ACT 20:22 A sad, evo, po nalogu Duha, idem u Jerusalim i ne znam šta me čeka tamo.
ACT 20:23 Jedino što mi Duh Sveti potvrđuje u svakom gradu je da me čekaju okovi i nevolje.
ACT 20:24 Do svog života mi nimalo nije stalo, već samo do toga da istrčim trku i dovršim službu koju sam dobio od Gospoda Isusa – da objavim Radosnu vest o Božijoj milosti.
ACT 20:25 Sada znam da me niko od vas među kojima sam bio, dok sam putovao i propovedao o Carstvu Božijem, više neće videti.
ACT 20:26 Zato vam jamčim na današnji dan da nisam kriv ni za čiju propast,
ACT 20:27 jer nisam propustio da vam objavim sav naum Božiji.
ACT 20:28 Pazite na sebe i na stado nad kojim vas je Duh Sveti postavio kao nadglednike, da napasate crkvu Božiju, koju je on stekao svojom krvlju.
ACT 20:29 Znam, naime, da će posle mog odlaska doći među vas krvoločni vuci koji neće štedeti stada.
ACT 20:30 Čak će se i među vama samima pojaviti oni koji će izvrtati učenje kako bi odvukli učenike za sobom.
ACT 20:31 Zato budite na oprezu! Sećajte se da tri godine, dan i noć, nisam prestajao da sa suzama opominjem svakoga od vas.
ACT 20:32 A sada vas poveravam Bogu i njegovoj milostivoj reči koja vas može izgraditi i dati vam nasledstvo među svima koji su posvećeni.
ACT 20:33 Ničije srebro, zlato ili odeću nisam poželeo.
ACT 20:34 I sami znate da sam se sopstvenim rukama postarao za svoje lične potrebe, kao i za potrebe svojih saradnika.
ACT 20:35 U svemu sam vam dao primer: da se tako treba truditi i starati se za nemoćne, sećajući se reči Gospoda Isusa: ’Blaženije je davati, nego primati.’“
ACT 20:36 Kad je izrekao ovo, kleknuo je, pa se pomolio sa svima njima.
ACT 20:37 Tada su svi glasno zaplakali, pali u zagrljaj Pavlu i izljubili ga.
ACT 20:38 Najviše ih je ožalostilo kad je rekao da ga više neće videti. Zatim su ga ispratili na lađu.
ACT 21:1 Pošto smo se rastali od njih, otplovili smo. Ploveći pravo došli smo na Kos, sledećeg dana na Rodos, a odande u Pataru.
ACT 21:2 Tu smo našli lađu koja je išla za Fenikiju, pa smo se ukrcali u nju i otplovili.
ACT 21:3 Kada nam je Kipar bio na vidiku, zaobišli smo ga s njegove leve strane. Odjedrili smo, zatim, za Siriju i prispeli u Tir, gde je naš brod trebalo da iskrca teret.
ACT 21:4 Našavši učenike, ostali smo tu nedelju dana. Oni su, [primivši objavu] od Duha [o onome što predstoji], govorili Pavlu da ne ide gore u Jerusalim.
ACT 21:5 Kad su istekli dani našeg boravka, otišli smo odande i otputovali. Ispratili su nas svi, zajedno sa ženama i decom, sve do izvan grada. Onda smo klekli na obali i pomolili se.
ACT 21:6 Pošto smo se pozdravili sa njima, ukrcali smo se na lađu, a oni su se vratili svojim [kućama].
ACT 21:7 Dovršavajući plovidbu, iz Tira smo stigli u Ptolemaidu, gde smo pozdravili braću i ostali sa njima jedan dan.
ACT 21:8 Sutradan smo otišli odatle i došli u Kesariju. Tamo smo došli u kuću evanđeliste Filipa – jednog od sedmorice đakona – i ostali kod njega.
ACT 21:9 On je imao četiri neudate ćerke, koje su imale dar prorokovanja.
ACT 21:10 Pošto smo se tu zadržali duže vreme, iz Judeje dođe neki prorok po imenu Agav.
ACT 21:11 Došavši k nama, uzeo je Pavlov kaiš, svezao njime svoje ruke i noge i rekao: „Ovo govori Sveti Duh: ’Ovako će Jevreji u Jerusalimu svezati čoveka kome pripada ovaj kaiš i predati ga u ruke neznabošcima.’“
ACT 21:12 Kada smo to čuli, molili smo ga i mi i meštani da ne ide u Jerusalim.
ACT 21:13 Pavle nam je tada odgovorio: „Zašto plačete i lomite mi srce? Ja sam spreman ne samo da me u Jerusalimu svežu, već i da umrem za ime Gospoda Isusa.“
ACT 21:14 Ali kako se nije dao nagovoriti, smirili smo se i rekli: „Neka bude Gospodnja volja!“
ACT 21:15 Nakon toga smo se spremili za put i otišli gore u Jerusalim.
ACT 21:16 Sa nama su pošli i neki učenici iz Kesarije i doveli nas u kuću Mnasona s Kipra, jednog od prvih učenika, da budemo njegovi gosti.
ACT 21:17 Kad smo došli u Jerusalim, braća su nas radosno primila.
ACT 21:18 Sledećeg dana, Pavle je sa nama otišao k Jakovu, gde su došle i sve starešine.
ACT 21:19 Pošto ih je pozdravio, Pavle im je potanko ispričao šta je Bog njegovom službom učinio među neznabošcima.
ACT 21:20 Kada su to čuli, počeli su da slave Boga, pa su mu rekli: „Pogledaj, brate, koliko je hiljada Jevreja poverovalo i svi revno slede Zakon.
ACT 21:21 Međutim, obavešteni su da poučavaš sve Jevreje koji žive među neznabošcima da odbace Mojsijev Zakon, da ne obrezuju svoju decu i da se ne drže naših običaja.
ACT 21:22 Šta sada da radimo? Svakako će čuti da si došao.
ACT 21:23 Zato poslušaj ono što ćemo ti reći: imamo ovde četiri čoveka koja su se zavetovala.
ACT 21:24 Povedi ih i podvrgni se sa njima obredu očišćenja, pa im plati da obriju glave. Tako će svi znati da ništa od onog što su čuli o tebi nije istina, nego da se i sam držiš Zakona i živiš po njemu.
ACT 21:25 Što se tiče neznabožaca koji su poverovali, mi smo ih pismeno izvestili o onome što smo odlučili, a to je: da se klone mesa žrtvovanog idolima, krvi, mesa udavljenih životinja i bluda.“
ACT 21:26 Pavle je poveo sa sobom onu četvoricu, pa se sutradan zajedno sa njima podvrgao obredu očišćenja. Zatim je otišao u hram i objavio da će se dani njihovog očišćenja okončati kada se za svakoga od njih prinese žrtva.
ACT 21:27 Upravo kad se navršavalo tih sedam dana, neki Jevreji iz [Male] Azije opaziše Pavla u hramu, pa uzbuniše sav narod i uhvatiše ga,
ACT 21:28 vičući: „Izrailjci, pomagajte! Ovaj čovek posvuda uči sve ljude protiv našeg naroda, Zakona i ovog mesta. Čak je i neke Grke uveo u hram, i time obeščastio ovo sveto mesto.“
ACT 21:29 ([Jevreji] su, naime, pre toga videli Trofima iz Efesa sa Pavlom, pa su pretpostavili da ga je Pavle uveo u hram.)
ACT 21:30 U celom gradu je nastala gužva, a narod se strčao sa svih strana. Uhvatili su Pavla i odvukli ga iz hrama. Vrata su se odmah zatvorila.
ACT 21:31 Dok su oni nastojali da ga ubiju, dođe glas do zapovednika [rimske] čete da je sav Jerusalim uskomešan.
ACT 21:32 On je odmah poveo vojnike i kapetane i dotrčao do njih. Kad su [Jevreji] ugledali zapovednika i vojnike, prestali su da tuku Pavla.
ACT 21:33 Zapovednik je pristupio Pavlu, uhvatio ga i naredio da ga svežu dvostrukim lancima. Onda je upitao ko je on i šta je uradio.
ACT 21:34 Iz gomile su jedni uzvikivali jedno, a drugi drugo. Pošto zapovednik zbog silne buke nije mogao ništa da sazna, naredio je da Pavla odvedu u kasarnu.
ACT 21:35 Kad je Pavle stupio na stepenice, narod je toliko navaljivao, da su vojnici morali da ga nose.
ACT 21:36 Naime, gomila ih je pratila i uzvikivala: „Pogubi ga!“
ACT 21:37 Kada je trebalo da odvedu Pavla u kasarnu, on se obratio zapovedniku: „Mogu li da ti nešto kažem?“ Zapovednik ga je upitao: „Zar ti znaš grčki?
ACT 21:38 Da nisi ti onaj Egipćanin što je nedavno podigao bunu i poveo sa sobom u pustinju četiri hiljade ljudi naoružanih noževima?“
ACT 21:39 Pavle mu odgovori: „Ja sam Jevrejin iz Tarsa kilikijskog, građanin znamenitog grada. Dozvoli mi, molim te, da se obratim narodu.“
ACT 21:40 Kada mu je [zapovednik] dao dopuštenje, Pavle je stao na stepenice i mahnuo rukom narodu. Pošto je nastala velika tišina, Pavle im se obratio na jevrejskom jeziku:
ACT 22:1 „Braćo i oci, poslušajte sada reči moje odbrane koju upućujem vama.“
ACT 22:2 Kada su oni čuli da im se obraća na jevrejskom jeziku, još pažljivije su ga slušali.
ACT 22:3 „Ja sam Jevrejin – nastavio je Pavle. Rođen sam u Tarsu kilikijskom, ali sam odgojen u ovom gradu, gde sam pod Gamalilovim nadzorom bio strogo podučen Zakonu naših otaca. Bio sam revan za Boga, baš kao i vi danas
ACT 22:4 Do smrti sam proganjao sledbenike ovog Puta; vezivao sam i muškarce i žene i predavao ih u tamnicu.
ACT 22:5 To može da mi potvrdi Prvosveštenik i celo Veće starešina. Od njih sam, naime, primio pisma za njihovu sabraću u Damasku, gde sam otišao da sprovedem u Jerusalim tamošnje svezane, da budu kažnjeni.
ACT 22:6 Dok sam se putujući približavao Damasku, oko podne me je odjednom zabljesnulo jako svetlo s neba.
ACT 22:7 Pao sam na zemlju i čuo glas kako mi govori: ’Savle! Savle! Zašto me progoniš?’
ACT 22:8 Upitao sam: ’Ko si ti, Gospode?’ On mi je odgovorio: ’Ja sam Isus iz Nazareta koga ti progoniš.’
ACT 22:9 Moji pratioci su videli svetlo, ali nisu razumeli glas onoga koji mi je govorio.
ACT 22:10 ’Šta da radim, Gospode?’ – upitao sam. Gospod mi je odgovorio: ’Ustani i idi u Damask. Tamo će ti biti rečeno sve što ti je određeno da činiš.’
ACT 22:11 Pošto sam bio obnevideo od bljeska onog svetla, moji pratioci su me poveli za ruku, pa sam tako došao u Damask.
ACT 22:12 A izvesni Ananija, pobožan čovek koji je živeo po Zakonu, o kome su pohvalno govorili svi tamošnji Jevreji,
ACT 22:13 dođe k meni, priđe mi i reče: ’Brate Savle, progledaj!’ Istog časa sam progledao, te sam ga video.
ACT 22:14 [Ananija] je nastavio: ’Bog naših otaca te je izabrao da saznaš njegovu volju, da vidiš Pravednika i da čuješ glas iz njegovih usta.
ACT 22:15 Jer ti ćeš biti njegov svedok pred svim ljudima, pa ćeš govoriti što si video i čuo.
ACT 22:16 Šta sad još čekaš! Ustani, krsti se, te se očisti od svojih greha prizivajući njegovo ime!’
ACT 22:17 Nakon što sam se vratio u Jerusalim, dok sam se jednom molio u hramu, pao sam u zanos
ACT 22:18 i video Gospoda. On mi je rekao: ’Požuri i idi brzo iz Jerusalima, jer neće prihvatiti tvoje svedočanstvo o meni!’
ACT 22:19 A ja rekoh: ’Gospode, znaju oni da sam bacao u tamnicu i tukao po sinagogama one koji veruju u tebe.
ACT 22:20 A kada se prolivala krv tvoga svedoka Stefana, ja sam stajao tamo, odobravao i čuvao odeću onih koji su ga ubijali.’
ACT 22:21 Ali on mi je rekao: ’Idi, jer ću te poslati daleko među neznabošce.’“
ACT 22:22 Jevreji su ga slušali sve do ovih reči. Međutim, tada su počeli da viču: „Istrebi takvog sa zemlje! Taj ne zaslužuje da živi!“
ACT 22:23 Pošto su oni vikali, vitlali ogrtačima i dizali prašinu u vazduh,
ACT 22:24 zapovednik je naredio da Pavla odvedu u kasarnu i bičevanjem ga ispitaju kako bi saznao zbog čega to narod diže toliku viku protiv njega.
ACT 22:25 Kada su ga opružili i svezali kaiševima, Pavle reče kapetanu koji je stajao do njega: „Zar vi smete da bičujete rimskog građanina koji nije osuđen?“
ACT 22:26 Kad je to čuo, kapetan je prišao zapovedniku i obavestio ga o tome. Rekao je: „Šta to hoćeš da učiniš? Pa, ovaj čovek je rimski građanin!“
ACT 22:27 Zapovednik je prišao Pavlu i upitao ga: „Reci mi, jesi li ti rimski građanin?“ „Jesam“ – odgovori Pavle.
ACT 22:28 Zapovednik reče: „Ja sam velikom svotom stekao to građanstvo.“ „A ja sam se s njim i rodio“ – reče Pavle.
ACT 22:29 Vojnici koji su pristupili da bičevanjem ispitaju Pavla istog su trenutka ustuknuli. I sam zapovednik se uplašio kad je saznao da je on rimski građanin, a on ga je svezao.
ACT 22:30 Nameravajući da tačno sazna za šta ga Jevreji optužuju, zapovednik je sutradan oslobodio Pavla i naredio da se okupe vodeći sveštenici i celo Veliko veće. Onda je doveo Pavla i postavio ga pred njih.
ACT 23:1 Pavle upre pogled na Veliko veće i reče: „Braćo, ja sam sve do ovog dana živeo pred Bogom s potpuno čistom savešću.“
ACT 23:2 Tada je Prvosveštenik Ananija naredio onima koji su stajali pored Pavla da ga udare po ustima.
ACT 23:3 Pavle mu je odgovorio: „Bog će tebe udariti, zide u belo okrečeni! Sediš tu i sudiš mi po Zakonu, a isti taj Zakon kršiš time što naređuješ da me udaraju!“
ACT 23:4 „Zar vređaš Božijeg Prvosveštenika?“ – ukorili su ga Jevreji koji su stajali do njega.
ACT 23:5 „Braćo, nisam znao – reče Pavle – da je Prvosveštenik. Naime, [u Pismu] je napisano: ’Ne govori loše o glavaru svoga naroda.’“
ACT 23:6 Znajući da jedan deo prisutnih pripada farisejima, a drugi sadukejima, Pavle uzviknu u Velikom veću: „Braćo, ja sam farisej, farisejski sin, a sudi mi se zato što se nadam vaskrsenju mrtvih!“
ACT 23:7 Kad je to rekao, došlo je do rasprave između fariseja i sadukeja, tako da se zbor podelio.
ACT 23:8 Naime, sadukeji govore da nema vaskrsenja, niti da ima anđela ni duhova, dok fariseji veruju u sve to.
ACT 23:9 Vika je postajala sve veća. Neki od znalaca Svetog pisma iz farisejske stranke žestoko se usprotiviše. Govorili su: „Nismo našli nikakvo zlo na ovom čoveku! Šta ako mu je govorio duh ili anđeo?“
ACT 23:10 Svađa je postala toliko žestoka, da se zapovednik uplašio da ne rastrgnu Pavla. Zato je naredio vojnicima da ga otmu od njih i odvedu u kasarnu.
ACT 23:11 Iduće noći je Gospod stao pred Pavla i rekao mu: „Hrabro! Jer kako si svedočio za mene u Jerusalimu, tako treba da posvedočiš i u Rimu.“
ACT 23:12 Sledećeg jutra su Jevreji skovali zaveru protiv Pavla, zaklevši se da neće ni jesti ni piti dok ga ne ubiju.
ACT 23:13 Onih koji su skovali zaveru, bilo je više od četrdeset.
ACT 23:14 Ovi su otišli k vodećim sveštenicima i starešinama, i rekli im: „Zakleli smo se da nećemo ništa okusiti dok ne ubijemo Pavla.
ACT 23:15 Zato vi sad sa Velikim većem podnesite zahtev zapovedniku da vam ga dovede kako biste, tobože, tačnije ispitali njegov slučaj. Mi smo spremni da ga ubijemo pre no što on dođe.“
ACT 23:16 Međutim, Pavlov nećak je dočuo za zasedu, pa je otišao u kasarnu i obavestio Pavla o tome.
ACT 23:17 Pavle je pozvao jednog kapetana i rekao mu: „Povedi ovog mladića zapovedniku, jer ima da mu javi nešto.“
ACT 23:18 [Oficir] je poveo mladića, doveo ga zapovedniku i rekao: „Zatvorenik po imenu Pavle me je pozvao i zamolio da ovog mladića dovedem k tebi, jer ima nešto da ti kaže.“
ACT 23:19 Zapovednik ga je uzeo pod ruku, odveo u stranu i upitao: „Šta to imaš da mi javiš?“
ACT 23:20 On mu reče: „Jevreji su se dogovorili da zatraže od tebe da sutra dovedeš Pavla u Veliko veće, da bi, tobože, podrobnije ispitali njegov slučaj.
ACT 23:21 Ne daj da te nagovore, jer ga više od četrdeset ljudi čeka u zasedi. Oni su se zakleli da neće ni jesti ni piti dok ga ne ubiju. Sada su spremni i samo čekaju tvoj pristanak.“
ACT 23:22 Tada zapovednik otpusti mladića i zapovedi mu: „Nikome ne govori da si mi ovo javio.“
ACT 23:23 Zatim je pozvao dva kapetana i rekao im: „Spremite dve stotine vojnika, sedamdeset konjanika i dve stotine strelaca, da večeras u devet sati pođu na put do Kesarije.
ACT 23:24 Za Pavla neka se opreme konji za jahanje, kako bi ga bezbedno doveli namesniku Feliksu.“
ACT 23:25 [Zapovednik] je zatim napisao pismo sledećeg sadržaja:
ACT 23:26 Klaudije Lisija pozdravlja uvaženog namesnika Feliksa.
ACT 23:27 Jevreji su uhvatili ovog čoveka i hteli da ga ubiju. No, kada sam doznao da je rimski građanin, došao sam s vojskom i izvukao ga iz njihovih ruku.
ACT 23:28 Pošto sam hteo da saznam zbog kakve krivice ga optužuju, doveo sam ga pred njihovo Veliko veće.
ACT 23:29 Utvrdio sam, međutim, da ga oni optužuju zbog spornih pitanja koja se tiču njihovog zakona, te da nema nikakve krivice koja zaslužuje smrtnu kaznu ili tamnicu.
ACT 23:30 Budući da mi je dojavljeno da se sprema zavera protiv njega, odmah sam ga poslao k tebi. Njegovim tužiteljima sam rekao da pred tobom iznesu svoje tužbe protiv njega.
ACT 23:31 Vojnici su postupili prema onom što im je bilo naređeno; uzeli su Pavla i noću ga odveli u Antipatridu.
ACT 23:32 Sutradan su prepustili konjici da produži sa njim, a oni su se vratili u kasarnu.
ACT 23:33 Kad su stigli u Kesariju, uručili su pismo namesniku i izveli Pavla pred njega.
ACT 23:34 Pošto je pročitao pismo, namesnik je upitao Pavla odakle je. Kad je saznao da je iz Kilikije,
ACT 23:35 rekao je: „Saslušaću te kada stignu tvoji tužitelji.“ Onda je naredio da [Pavle] bude pod stražom na Irodovom dvoru.
ACT 24:1 Nakon pet dana u Kesariju je stigao Prvosveštenik Ananija sa nekim starešinama i izvesnim advokatom Tertulom, pa su podneli namesniku tužbu protiv Pavla.
ACT 24:2 Kada su dozvali Pavla, Tertul je počeo da iznosi optužbu: „Tvojom zaslugom uživamo u velikom miru i napretku koji je tvojom brigom nastao na dobro ovog naroda;
ACT 24:3 to mi, uvaženi Felikse, na svaki način i na svakom mestu priznajemo sa dubokom zahvalnošću.
ACT 24:4 No, da ti ne bih više dosađivao, molim te da nas po svojoj dobroti ukratko saslušaš.
ACT 24:5 Ustanovili smo, naime, da je ovaj čovek bundžija, da po celom svetu zameće svađe među Jevrejima i da je vođa nazarejske sekte.
ACT 24:6 Čak je i naš hram pokušao da oskrnavi, ali smo ga mi uhvatili. (Hteli smo da mu sudimo po našem zakonu,
ACT 24:7 ali je došao zapovednik Lisija sa velikom vojskom i silom ga oteo od nas.)
ACT 24:8 Ako ga saslušaš, i sam ćeš moći da saznaš od njega sve za šta ga mi optužujemo.“
ACT 24:9 Jevreji su ga podržavali potvrđujući da je to istina.
ACT 24:10 Kad mu je namesnik dao znak da uzme reč, Pavle odgovori: „Znajući da si dugo godina sudija ovom narodu, drage volje izlažem svoju odbranu.
ACT 24:11 Sâm možeš da doznaš da nije prošlo više od dvanaest dana od kako sam otišao gore u Jerusalim da se poklonim [Bogu].
ACT 24:12 Nikada me nisu zatekli da se svađam s kim u hramu, niti da bunim narod po sinagogama ili u gradu.
ACT 24:13 Zato oni ne mogu da ti dokažu ono za šta me sad optužuju.
ACT 24:14 Ali jedno ti priznajem: prema ovom Putu, koji oni nazivaju sektom, služim Bogu naših otaca i verujem u sve ono što je zapisano u Zakonu i Prorocima.
ACT 24:15 Ja imam istu nadu, koju i oni imaju, da će vaskrsnuti i pravedni i nepravedni.
ACT 24:16 Zato se trudim da uvek imam čistu savest pred Bogom i pred ljudima.
ACT 24:17 Posle više godina, vratio sam se [u Jerusalim] da donesem novčanu pomoć za moj narod i da prinesem žrtve.
ACT 24:18 Tom prilikom su me našli u hramu i tada sam bio [obredno] čist, ali tu nije bilo ni okupljenog naroda ni buke.
ACT 24:19 To su bili neki Jevreji iz [Male] Azije; trebalo bi da oni stupe pred tebe i iznesu optužbe protiv mene, ako imaju nešto protiv mene.
ACT 24:20 Ili neka ovi tu sami kažu kakvu su krivicu našli na meni kad sam stajao pred Velikim većem,
ACT 24:21 osim ako se ne radi o onome što sam tada povikao dok sam stajao među njima: ’Zbog vaskrsenja mrtvih sudi mi se danas pred vama!’“
ACT 24:22 Tada je Feliks, budući dobro upoznat s ovim Putem, odgodio suđenje rekavši: „Kada dođe zapovednik Lisija, rešiću vaš spor.“
ACT 24:23 Naredio je kapetanu da se Pavle čuva, ali da mu se da izvesna sloboda i da se ne brani njegovim prijateljima da mu budu na usluzi.
ACT 24:24 Nekoliko dana kasnije, Feliks je došao u posetu Pavlu sa svojom ženom Drusilom, koja je inače bila Jevrejka. Poslao je da dovedu Pavla koji im je govorio o veri u Isusa Hrista.
ACT 24:25 Dok je Pavle izlagao o pravdi, uzdržljivosti i dolazećem sudu [Božijem], Feliksa obuze veliki strah, pa reče: „Idi sad, a kad nađem nešto vremena, pozvaću te.“
ACT 24:26 Pri tom se nadao da će mu Pavle dati novaca; zato ga je češće pozivao i razgovarao s njim.
ACT 24:27 Nakon dve godine, Feliksa je nasledio Porkije Fest. Želeći da zadobije naklonost Jevreja, Feliks je ostavio Pavla u tamnici.
ACT 25:1 Tri dana nakon dolaska u ovu provinciju, Fest je iz Kesarije otišao gore u Jerusalim.
ACT 25:2 Tada su vodeći sveštenici i judejske starešine izneli pred njim optužbe protiv Pavla.
ACT 25:3 Molili su ga da im učini uslugu – da sprovede Pavla u Jerusalim, jer su spremali zasedu da ga ubiju na putu.
ACT 25:4 Međutim, Fest im je odgovorio da je Pavle utamničen u Kesariji, gde i sam uskoro namerava da otputuje.
ACT 25:5 Zatim je dodao: „Neka vaši predstavnici dođu u Kesariju, pa neka iznesu svoje optužbe protiv tog čoveka ako je nešto skrivio.“
ACT 25:6 Nakon što je proveo nekih osam ili deset dana kod njih, Fest je sišao u Kesariju. Već sutradan je seo na sudijsku stolicu i naredio da dovedu Pavla.
ACT 25:7 Kada se Pavle pojavio, okružili su ga Jevreji koji su došli iz Jerusalima i počeli da iznose protiv njega mnoge i teške optužbe, koje nisu mogli da dokažu.
ACT 25:8 Pavle se branio: „Nisam učinio nikakav prestup ni protiv judejskog Zakona, ni protiv hrama, a ni protiv cara.“
ACT 25:9 Želeći da ugodi Jevrejima, Fest je upitao Pavla: „Hoćeš li da ideš u Jerusalim da ti se onde za to preda mnom sudi?“
ACT 25:10 Pavle je odgovorio: „Pred carskim sudom stojim i tu treba da mi se sudi. Jevrejima ništa nisam skrivio, kao što i sam veoma dobro znaš.
ACT 25:11 Ako sam nešto skrivio, ili ako sam učinio nešto što zaslužuje smrt, ne odbijam da umrem; ali ako su njihove optužbe neosnovane, niko me ne može izručiti njima. Pozivam se na cara.“
ACT 25:12 Fest se tada posavetovao sa svojim većem, pa je rekao: „Na cara si se pozvao, k caru ćeš poći!“
ACT 25:13 Nekoliko dana kasnije dođu car Agripa i Vernika u Kesariju da pozdrave Festa.
ACT 25:14 Pošto su ostali tamo nekoliko dana, Fest izloži caru Pavlov slučaj: „Tu je jedan čovek koga je Feliks ostavio kao zatvorenika.
ACT 25:15 Kad sam bio u Jerusalimu, vodeći sveštenici i judejske starešine su izneli optužbe protiv njega i zahtevali njegovu osudu.
ACT 25:16 Odgovorio sam im da nije rimski običaj da se optuženik izruči pre no što se suoči sa svojim tužiteljima i pre no što mu se pruži prilika da se odbrani od optužbi.
ACT 25:17 Kad sam se vratio sa njima, već sledećeg dana sam bez ikakvog odlaganja seo na sudijsku stolicu i naredio da dovedu tog čoveka.
ACT 25:18 Kada su njegovi tužitelji ustali da govore, nisu ga optuživali za nikakav zločin, kako sam ja očekivao,
ACT 25:19 nego su se sporili s njim oko izvesnih pitanja njihove vere i o nekom Isusu koji je bio mrtav, a za koga Pavle tvrdi da je živ.
ACT 25:20 Pošto sam bio u nedoumici kako da postupim u vezi ovog spora, upitao sam ga da li bi hteo da ide u Jerusalim, da bi mu se za to tamo sudilo.
ACT 25:21 Ali kako je Pavle hteo da ostane u zatvoru do odluke carskog veličanstva – budući da se pozvao na njega – naredio sam da ga čuvaju dok ga ne pošaljem caru.“
ACT 25:22 Agripa reče: „I ja sam bih voleo da čujem tog čoveka.“ „Čućeš ga sutra“ – odgovorio je Fest.
ACT 25:23 Sutradan su Agripa, Fest i Vernika došli sa velikom pompom, pa su zajedno sa vojnim zapovednicima i gradskim uglednicima ušli u sudnicu. Pošto je naredio da dovedu Pavla,
ACT 25:24 Fest je rekao: „Care Agripa i svi vi koji ste prisutni, pogledajte ovog čoveka! Zbog njega su navalili na mene svi Jevreji iz Jerusalima i odavde, vičući da on više ne sme da živi.
ACT 25:25 No, ja sam ustanovio da on nije učinio ništa što zaslužuje smrt. Ali pošto se pozvao na cara, odlučio sam da ga pošaljem [u Rim].
ACT 25:26 Međutim, nemam ništa pouzdano o njemu da napišem gospodaru. Zato sam ga doveo pred vas, posebno pred tebe, care Agripa, da bih nakon saslušanja imao šta da napišem.
ACT 25:27 Naime, čini mi se nerazumnim poslati zatvorenika, a ne naznačiti šta su njegove krivice.“
ACT 26:1 Agripa se onda obratio Pavlu: „Dozvoljava ti se da govoriš u svoju odbranu.“ Tada je Pavle ispružio svoju ruku i započeo svoju odbranu:
ACT 26:2 „Smatram sebe srećnim, o, care Agripa, što ću se baš pred tobom braniti od svega za šta me Jevreji optužuju,
ACT 26:3 tim pre što znam da si dobro upućen u judejske običaje i sporna pitanja. Zato te molim da me strpljivo saslušaš.
ACT 26:4 Svi Jevreji znaju kakav način života sam provodio od najranije mladosti među svojim narodom u Jerusalimu.
ACT 26:5 Oni me znaju od ranije, pa mogu, ako hoće, da potvrde da sam kao farisej živeo po najstrožem pravcu naše vere.
ACT 26:6 A sada mi se sudi zbog moje nade u ispunjenje obećanja koje je Bog dao našim precima.
ACT 26:7 Isto tako se i dvanaest naših plemena, koja predano služe Bogu danju i noću, nadaju ispunjenju istog obećanja. Zbog te nade me, o, care, Jevreji optužuju.
ACT 26:8 Zar smatrate neverovatnim da Bog vaskrsava mrtve?
ACT 26:9 Pa i ja sam bio uveren da se moram svim silama suprotstaviti imenu Isusa Nazarećanina,
ACT 26:10 što sam i činio u Jerusalimu. Kad sam dobio ovlašćenje od vodećih sveštenika, ja sam mnoge svete zatvorio, a kada su ih ubijali, ja sam davao svoj pristanak.
ACT 26:11 Po svim sinagogama sam ih kažnjavanjem prisiljavao da se odreknu svoje vere. U svome prekomernom besu, proganjao sam ih čak i po stranim gradovima.
ACT 26:12 Povodom toga sam se zaputio u Damask sa ovlašćenjem i odobrenjem od vodećih sveštenika.
ACT 26:13 Negde oko podne, o, care, na putu sam ugledao svetlost sa neba, koja je mene i moje saputnike obasjala jače od sunčevog sjaja.
ACT 26:14 Svi smo popadali na zemlju, a ja sam čuo glas koji mi se obratio na jevrejskom jeziku: ’Savle! Savle! Zašto me progoniš? Teško ti je da se ritaš protiv bodila.’
ACT 26:15 ’Ko si ti, Gospode?’ – upitao sam. Gospod mi je odgovorio: ’Ja sam Isus koga ti progoniš.
ACT 26:16 Ustani i stani na svoje noge! Objavio sam ti se da bih te postavio za svog slugu i svedoka onoga što si video i onoga što ću ti objaviti.
ACT 26:17 Ja ću te izbavljati od tvoga naroda i od neznabožaca. Njima te šaljem,
ACT 26:18 da im otvoriš oči kako bi se odvratili od tame k svetlu i od satanske vlasti k Bogu, te da bi primili oproštenje od greha i deo među onima koji su posvećeni verom u mene.’
ACT 26:19 Otada, care Agripa, nisam bio neposlušan nebeskom viđenju.
ACT 26:20 Prvo sam propovedao onima u Damasku, te u Jerusalimu i u celoj Judeji, a potom i neznabošcima, da treba da se pokaju [od greha] i da se okrenu Bogu čineći dela koja dokazuju pokajanje.
ACT 26:21 Zato su me Jevreji uhvatili u hramu i pokušali da me ubiju.
ACT 26:22 Međutim, Bog mi je pomagao sve do današnjega dana, te stojim tu i svedočim i neuglednima i uglednima. Ja ne govorim ništa drugo osim onoga što su Proroci i Mojsije rekli da će se dogoditi:
ACT 26:23 da će Hristos postradati i da će, kao prvi koji je vaskrsao iz mrtvih, navestiti svetlo narodu izrailjskom i neznabošcima.“
ACT 26:24 Dok se Pavle branio ovim rečima, Fest glasno uzviknu: „Nisi pri zdravom razumu, Pavle! Velika učenost ti muti razum!“
ACT 26:25 Pavle odgovori: „Nisam ja lud, uvaženi Feste, nego govorim istinite i razumne reči.
ACT 26:26 Sve ove stvari su poznate i caru kome slobodno govorim. Uveren sam, naime, da mu ništa od toga nije nepoznato, jer se to nije dogodilo u nekom zapećku.
ACT 26:27 Care Agripa, veruješ li Prorocima? Znam da veruješ.“
ACT 26:28 „Još malo, pa ćeš me ubediti da postanem hrišćanin“ – rekao je Agripa Pavlu.
ACT 26:29 „Daj Bože da, pre ili kasnije, ne samo ti, već i svi koji me danas slušaju, postanu takvi kakav sam ja, osim ovih okova.“
ACT 26:30 Posle ovoga ustadoše car, namesnik i Vernika kao i svi koji su sa njima sedeli.
ACT 26:31 Odlazeći, razgovarali su među sobom: „Ovaj čovek ne čini ništa što zaslužuje smrt ili tamnicu.“
ACT 26:32 Agripa reče Festu: „Ovaj čovek bi mogao da bude oslobođen da se nije pozvao na cara.“
ACT 27:1 Kada je bilo odlučeno da otplovimo u Italiju, Pavla i neke druge zatvorenike predali su na čuvanje kapetanu carske čete koji se zvao Julije.
ACT 27:2 Ukrcali smo se u jednu adramitsku lađu, koja je trebalo da plovi u azijske luke, i otplovili. Sa nama je bio Aristarh, Makedonac iz Soluna.
ACT 27:3 Sutradan smo pristali u Sidonu. [Kapetan] Julije se ljubazno ophodio prema Pavlu i dopustio mu da poseti svoje prijatelje, da bi se pobrinuli za njegove potrebe.
ACT 27:4 Kad smo otišli odande, plovili smo u zavetrini Kipra, jer su duvali protivni vetrovi.
ACT 27:5 Preplovivši more duž obala Kilikije i Pamfilije, stigli smo u Miru likijsku.
ACT 27:6 Tu je kapetan našao lađu iz Aleksandrije koja je plovila za Italiju, te se ukrcasmo.
ACT 27:7 Nekoliko dana smo plovili veoma sporo i jedva smo stigli do Knida. Pošto nam vetar nije dao da pristanemo, plovili smo pored Salmone, u zavetrini Krita.
ACT 27:8 Ploveći s mukom uz obalu, stigli smo u mesto koje se zvalo „Dobra pristaništa“, blizu grada Laseje.
ACT 27:9 Budući da je prošlo dosta vremena, a plovidba postala opasna, jer se i post već bio završio, Pavle ih je opominjao:
ACT 27:10 „Ljudi – govorio im je – vidim da će ova plovidba biti opasna i da će biti velike štete, ne samo po tovar i lađu, nego i po naše živote.“
ACT 27:11 Međutim, kapetan je imao više poverenja u kormilara i vlasnika broda, nego u Pavla.
ACT 27:12 Pošto luka nije bila pogodna da se prezimi, većina je odlučila da se otplovi dalje uz obalu, kako bi došli do Feniksa i tamo prezimili. To je bila kritska luka koja je bila otvorena prema jugozapadu i severozapadu.
ACT 27:13 Duvao je blag južni vetar, pa su mislili da će ostvariti što su naumili. Podigli su sidro i zaplovili uz samu obalu Krita.
ACT 27:14 Nije prošlo dugo, kadli [sa Krita] poče da duva jak olujni vetar zvani „Severoistočnjak“.
ACT 27:15 Zahvatio je lađu koja nije mogla da se protivi vetru, pa smo morali da se prepustimo vetru da nas nosi.
ACT 27:16 Ploveći, pak, u zavetrini nekog ostrva po imenu Klauda, s teškom mukom smo uspeli da zadržimo brodski čamac.
ACT 27:17 Kada su ga podigli, upotrebili su pomoćna sredstva da podvežu lađu. Bojeći se da se ne nasuču na obalu Sirte, spustili su plutajuće sidro prepuštajući se vetru.
ACT 27:18 Pošto nas je narednog dana oluja žestoko bacala, počeli su da izbacuju tovar.
ACT 27:19 Trećeg dana su svojim rukama izbacili iz lađe brodsku opremu.
ACT 27:20 Pošto se tokom mnogo dana ni sunce ni zvezde nisu pojavili, a snažna bura i dalje besnela, izgubili smo svaku nadu da ćemo se spasti.
ACT 27:21 Kako već duže vreme niko nije ništa jeo, Pavle stade među njih i reče: „Ljudi, trebalo je mene poslušati i ne otiskivati se s Krita, jer bismo tako izbegli ovu nevolju i štetu.
ACT 27:22 Sad vam, pak, savetujem da se obodrite, jer niko od vas neće izgubiti život, osim što će lađa potonuti.
ACT 27:23 Prošle noći mi se ukazao anđeo Boga kome pripadam i kome služim,
ACT 27:24 pa mi je rekao: ’Pavle, ne boj se, jer moraš doći pred cara [u Rim]. Bog će radi tebe sačuvati živote svih koji plove s tobom.’
ACT 27:25 Zato se razvedrite, jer verujem Bogu da će biti onako kako mi je rečeno.
ACT 27:26 Ipak, moramo da se nasučemo na neko ostrvo.“
ACT 27:27 U noći četrnaestog dana od kako nas je oluja nosila po Adriji, negde oko ponoći, mornari naslutiše da se približava neko kopno.
ACT 27:28 Bacili su visak za merenje dubine i utvrdili da dubina mora iznosi trideset sedam metara. Kada su ga bacili malo dalje, utvrdili su da ima dvadeset sedam metara.
ACT 27:29 Pošto smo se bojali da ne naletimo na podvodne grebene, bacili smo četiri sidra sa stražnje strane i molili se da svane.
ACT 27:30 Mornari su pokušali da pobegnu, te su spustili čamac pod izgovorom da treba spustiti sidra s prednje strane lađe.
ACT 27:31 Tada je Pavle rekao kapetanu i vojnicima: „Ako ovi ljudi ne ostanu na lađi, vi se ne možete spasti.“
ACT 27:32 Nato su vojnici posekli užad koja su držala čamac i pustili ga da padne.
ACT 27:33 Kada je počelo da sviće, Pavle je zamolio sve da pojedu nešto: „Danas je četrnaesti dan koji provodite u iščekivanju i bez hrane, a da ništa niste okusili.
ACT 27:34 Zato vas molim da pojedete nešto; to je za vaš opstanak, jer ni jednom od vas neće pasti dlaka s glave.“
ACT 27:35 Pošto je rekao ovo, uzeo je hleb i pred svima zahvalio Bogu. Zatim je prelomio [hleb] i počeo da jede.
ACT 27:36 Tada su se svi ohrabrili, pa su se prihvatili hrane.
ACT 27:37 Na lađi nas je bilo ukupno dve stotine sedamdeset šest ljudi.
ACT 27:38 Kada su se nasitili, olakšali su brod izbacujući žito u more.
ACT 27:39 Kada se razdanilo, nisu prepoznali kopno. Ipak, ugledali su neki zaliv sa pristupačnom obalom, gde su hteli da uplove brodom, ako to bude moguće.
ACT 27:40 Odvezali su sidra i spustili ih u more. Istovremeno su olabavili užad na kormilima, podigli prednje jedro prema vetru i zaputili se ka obali.
ACT 27:41 Međutim, naišli su na greben i nasukali se. Prednji deo broda je naseo i ostao nepokretan, dok se zadnji lomio pod udarima jakih talasa.
ACT 27:42 Tada su vojnici naumili da pobiju zatvorenike kako ne bi koji isplivao i pobegao.
ACT 27:43 Međutim, kapetan je želeo da spase Pavla, te im nije dozvolio da sprovedu svoju nameru. Naredio je da oni koji znaju da plivaju prvi skoče u vodu i domognu se kopna,
ACT 27:44 a da ga se ostali domognu, ko na daskama, ko na ostacima lađe. Tako su se svi spasli došavši do kopna.
ACT 28:1 Pošto smo se spasli, saznali smo da se to ostrvo zove Malta.
ACT 28:2 Stanovnici Malte su nam iskazali nesvakidašnju ljubaznost. Založili su vatru i sve nas pozvali k njoj zbog kiše koja je padala i zbog hladnoće.
ACT 28:3 A kada je Pavle sakupio gomilu granja i stavio na vatru, izađe zmija od toplote i uhvati mu se za ruku.
ACT 28:4 Ugledavši zmiju kako mu visi na ruci, domoroci rekoše jedan drugome: „Ovaj čovek je sigurno ubica; umakao je moru, ali mu Pravda ne dozvoljava da živi.“
ACT 28:5 No, Pavle strese zmiju u vatru i ništa mu se ne dogodi.
ACT 28:6 Ljudi su očekivali da će oteći ili da će iznenada pasti mrtav. No, kad su posle dugog čekanja videli da mu se ništa neobično nije dogodilo, promenili su mišljenje i rekli da je bog.
ACT 28:7 Blizu tog mesta se nalazilo imanje glavara tog ostrva, po imenu Publije. On nas je primio i tri dana nas ljubazno ugostio.
ACT 28:8 Publijev otac je tada ležao svladan groznicom i srdoboljom. Pavle mu je prišao, pomolio se, položio ruke na njega i iscelio ga.
ACT 28:9 Nakon što se ovo dogodilo, i ostali bolesnici sa ostrva su dolazili i bili isceljeni.
ACT 28:10 Stanovnici su nam ukazali mnoge počasti, a kada smo odlazili, snabdeli su nas sa svim što nam je bilo potrebno.
ACT 28:11 Posle tri meseca, ukrcasmo se na neku aleksandrijsku lađu koja je prezimila na ostrvu i koja je na sebi imala [zaštitni] znak blizanaca Kastora i Poluksa.
ACT 28:12 Doplovili smo u Sirakuzu, gde smo ostali tri dana.
ACT 28:13 Odande smo ploveći uz obalu došli u Regium. Sutradan je počeo da duva južni vetar, tako da smo već sledećeg dana stigli u Puteole.
ACT 28:14 Tamo smo našli neku braću koja su nas pozvala da provedemo sa njima nedelju dana. Tako smo došli u Rim.
ACT 28:15 Kad su braća iz Rima čula da dolazimo, izašli su nam u susret čak do Apijevog foruma i Tri krčme. Videvši ih, Pavle zahvali Bogu i ohrabri se.
ACT 28:16 Kada smo stigli u Rim, Pavlu je bilo dopušteno da stanuje kao samac sa jednim vojnikom koji ga je čuvao.
ACT 28:17 Posle tri dana, Pavle je sazvao judejske vođe. Kada su se okupili, Pavle im je rekao: „Braćo, iako nisam učinio ništa protiv našeg naroda ili običaja naših predaka, ipak su me okovali u Jerusalimu i izručili me Rimljanima.
ACT 28:18 Kada su me ispitali, hteli su da me puste, jer nisu našli nikakvu krivicu zbog koje bih bio osuđen na smrt.
ACT 28:19 No, budući da su se Jevreji usprotivili tome, bio sam prinuđen da se pozovem na cara; ali ne zato da bih optužio svoj narod.
ACT 28:20 Zato sam vas pozvao da vas vidim i da vam kažem da sam okovan ovim lancem zbog Izrailjeve nade.“
ACT 28:21 Oni mu odgovoriše: „Nismo primili nikakva pisma iz Judeje u vezi sa tobom, niti je ko od braće došao odande i javio nam ili rekao nešto loše o tebi.
ACT 28:22 Ipak, želimo da čujemo šta su tvoji pogledi, jer nam je poznato da se protiv ove sekte svuda govori.“
ACT 28:23 Pošto su mu zakazali jedan dan, došli su u njegov stan u još većem broju. Pavle im je od jutra do mraka govorio i svedočio o Božijem Carstvu, ubeđujući ih o Isusu na temelju Mojsijevog Zakona i Proroka.
ACT 28:24 Jedni su bili uvereni u ono što je Pavle rekao, dok drugi nisu poverovali.
ACT 28:25 I kako nisu mogli da se slože, počeli su da se razilaze. Nakon toga, Pavle je dao svoj sud: „Sveti Duh je rekao istinu vašim precima preko proroka Isaije:
ACT 28:26 ’Idi k ovom narodu i reci mu: Slušaćete i nećete razumeti, gledaćete i nećete videti.
ACT 28:27 Jer je otvrdnulo srce ovoga naroda, uši su svoje začepili, oči su svoje zatvorili, da očima ne vide, da ušima ne čuju, da srcem ne razumeju i obrate se, da ih ja iscelim.’
ACT 28:28 Znajte, stoga, da je ovo Božije spasenje poslano neznabošcima i oni će ga poslušati.“
ACT 28:29 A kada je ovo rekao, Jevreji odoše žučno se raspravljajući među sobom.
ACT 28:30 Pavle je u svom iznajmljenom stanu ostao pune dve godine i primao sve koji su dolazili k njemu.
ACT 28:31 Tu je sasvim slobodno i bez smetnji naveštavao Carstvo Božije i poučavao o Gospodu Isusu Hristu.
ROM 1:1 Od Pavla, sluge Isusa Hrista, pozvanog da bude apostol, izdvojenog da navesti Božiju Radosnu vest,
ROM 1:2 koju je [Bog] unapred obećao preko proroka u Pismu.
ROM 1:3 [Radosna vest] se odnosi na njegovog Sina, koji je po svojoj ljudskoj prirodi potomak Davidov,
ROM 1:4 a po Duhu svetosti postavljen da bude Sin Božiji u sili, svojim vaskrsenjem iz mrtvih. To je naš Gospod, Isus Hristos.
ROM 1:5 [Bog] nam se njegovim posredstvom smilovao i udostojio nas da budemo apostoli, da u njegovo ime pozovemo sve narode na poslušnost koja dolazi od vere.
ROM 1:6 Među ovima ste i vi koje je pozvao Isus Hristos.
ROM 1:7 Svima vama koji ste u Rimu, vama koje Bog voli, pozvanima na posvećenje: milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista.
ROM 1:8 Pre svega, zahvaljujem svome Bogu po Isusu Hristu za sve vas, jer se glas o vašoj veri pronosi po celom svetu.
ROM 1:9 Bog moj, kome celim svojim srcem služim objavljivanjem Radosne vesti o njegovom Sinu, svedok mi je da vas se neprestano sećam
ROM 1:10 u svojim molitvama. Stalno se molim da mi Bog po svojoj volji konačno omogući da srećno dođem k vama.
ROM 1:11 Jer čeznem da vas vidim da bih podelio sa vama duhovni dar da ojačate,
ROM 1:12 to jest, da se uzajamno ohrabrimo obostranom verom.
ROM 1:13 Ipak, želim da znate, braćo, da sam često nameravao da dođem k vama kako bi i u vašoj sredini imao rod u obraćenima, kao među drugim narodima, ali sam do sada bio sprečen u tome.
ROM 1:14 Dužnik sam Grcima i varvarima, umnima i neukima.
ROM 1:15 Tako sam spreman da navestim Radosnu vest i vama u Rimu.
ROM 1:16 Ja se, naime, ne stidim Radosne vesti, jer je ona Božija sila koja vodi k spasenju svakoga koji u nju veruje, prvo Jevrejina, a onda i Grka.
ROM 1:17 Jer u njoj se otkriva pravednost Božija, koja se prima verom, i samo verom, kao što je napisano: „Pravednik će živeti od vere.“
ROM 1:18 Jer, Božiji gnev se otkriva protiv svake bezbožnosti i nepravednosti ljudi, koji svojom nepravednošću potiskuju istinu.
ROM 1:19 Njima je, naime, poznato ono što se može saznati o Bogu, jer im je Bog to otkrio.
ROM 1:20 A Božije nevidljive osobine – njegova večna sila i božanstvo, mogu se jasno videti od postanka sveta na onome što je stvorio. Stoga niko nema izgovora.
ROM 1:21 Jer, iako su upoznali Boga, nisu mu kao Bogu iskazali čast i zahvalnost, nego im umovanje postade bezumno, te im tama obuze njihovo nerazumno srce.
ROM 1:22 Tvrdili su da su mudri, a postali su nerazumni,
ROM 1:23 pa su zamenili slavu besmrtnoga Boga obličjem i slikom smrtnog čoveka, ptica, četvoronožaca i gmizavaca.
ROM 1:24 Zato ih je Bog prepustio željama njihovog srca, da budu nečisti, i da čine besramne stvari jedni s drugima.
ROM 1:25 Oni su zamenili Božiju istinu za laž, te poštuju i klanjaju se tvorevini umesto Tvorcu, koga treba slaviti doveka. Amin.
ROM 1:26 Zato ih je Bog prepustio sramnim strastima. Tako su njihove žene zamenile prirodno opštenje za neprirodno.
ROM 1:27 Isto tako su i muškarci ostavili prirodno opštenje sa ženom, te se u svojoj požudi uspalili jedni na druge. Tako muškarci s muškarcima čine bestidne stvari i time na sebe same navlače zasluženu kaznu za svoju zabludu.
ROM 1:28 I pošto nisu smatrali vrednim da se drže znanja o Bogu, Bog ih je prepustio njihovom izopačenom umu da čine nedolične stvari.
ROM 1:29 Oni su ispunjeni svakom vrstom nepravednosti: zlobom, pohlepom, nevaljalstvom; puni su zavisti, ubistva, svađe, prevare, zlonamernosti; oni su spletkaroši,
ROM 1:30 ogovarači, bogomrsci, nasilnici, oholi, razmetljivci; oni izmišljaju zla, nepokorni su roditeljima,
ROM 1:31 nerazumni, nepouzdani, bezosećajni, nemilosrdni.
ROM 1:32 Oni znaju Božiji pravedni zahtev da koji tako čine zaslužuju smrt. Međutim, ne samo da to sami čine, nego odobravaju i drugima koji čine isto.
ROM 2:1 Zato nemaš izgovora, o, čoveče koji sudiš, ko god da si. Jer time što sudiš drugome, samog sebe osuđuješ, pošto ti, sudijo, činiš isto.
ROM 2:2 Međutim, Bog u skladu sa istinom sudi onima koji takvo što čine.
ROM 2:3 Misliš li, o, čoveče koji sudiš onima koji čine takve stvari, a sam činiš isto, da ćeš izbeći Božiji sud?
ROM 2:4 Ili možda prezireš bogatstvo njegove dobrote, podnošenja i strpljivosti, a ne znaš da te njegova dobrota vodi k pokajanju?
ROM 2:5 Ti svojom tvrdokornošću i nepokajanim srcem prikupljaš sebi kaznu za dan Božijeg gneva, kada će se otkriti njegov pravedni sud,
ROM 2:6 pa će svakom uzvratiti po njegovim delima.
ROM 2:7 Onima što traže slavu, čast i besmrtnost, ustrajno čineći dobra dela, daće večni život.
ROM 2:8 A onima što su častohlepni i ne pokoravaju se istini, nego se pokoravaju nepravednosti, sledi Božiji gnev i ljutnja.
ROM 2:9 Nevolja i muka snaći će svakog čoveka koji uporno čini zlo, prvo Jevrejina, a onda i Grka.
ROM 2:10 A slava, čast i mir sleduju svakome ko čini dobro, prvo Jevrejinu, a onda i Grku.
ROM 2:11 Bog, naime, nije pristran.
ROM 2:12 Zaista, oni koji su bez [poznavanja] Zakona sagrešili, bez [poznavanja] Zakona će i propasti, a oni koji su zgrešili poznajući Zakon, po Zakonu će im se i suditi.
ROM 2:13 Jer pred Bogom nisu pravedni oni koji samo slušaju Zakon; oni koji Zakon izvršuju, ti će biti opravdani.
ROM 2:14 Naime, kad mnogobošci koji nemaju [Mojsijev] Zakon, po prirodi čine ono što Zakon nalaže, onda su oni, iako nemaju Zakon, sami sebi zakon.
ROM 2:15 Oni tako pokazuju da je ono što zahteva Zakon upisano u njihovim srcima. To svedoči i njihova savest i njihove misli koje se među sobom optužuju ili brane.
ROM 2:16 [To će se pokazati] na dan kada će, po Radosnoj vesti koju ja navešćujem, Bog posredstvom Isusa Hrista suditi skrivenim [mislima] ljudskim.
ROM 2:17 A ti, koji se nazivaš Jevrejinom? Ti se oslanjaš na Zakon i hvališ se svojim odnosom sa Bogom;
ROM 2:18 znaš šta on zahteva i prosuđuješ šta je najbolje, jer si primio pouku iz Zakona;
ROM 2:19 uveren si da si vođa slepima, svetlo onima koji su u tami;
ROM 2:20 vaspitač nerazumnih, učitelj neukih, jer u Zakonu imaš oličenje znanja i istine.
ROM 2:21 Ti, dakle, koji druge učiš, samoga sebe ne učiš? Propovedaš da se ne krade, a sam kradeš?
ROM 2:22 Govoriš da se ne čini preljuba, a sam činiš preljubu? Gnušaš se idola, a sam pljačkaš hramove?
ROM 2:23 Hvališ se što imaš [Božiji] Zakon, a kršiš taj isti Zakon, i time sramotiš Boga.
ROM 2:24 Jer i zapisano je: „Zbog vas se među narodima vređa ime Božije.“
ROM 2:25 Obrezanje ima vrednost ako izvršavaš Zakon; ako, pak, ne izvršavaš Zakon, postaješ kao onaj koji nije obrezan.
ROM 2:26 Ipak, ako neobrezani izvršava pravedne zahteve Zakona, neće li [Bog] njegovo neobrezanje smatrati obrezanjem?
ROM 2:27 Zato će tebi, [Jevrejinu], suditi onaj koji po rođenju nije obrezan, ali koji izvršava Zakon, jer ti i pored slova i obrezanja prestupaš Zakon.
ROM 2:28 Jer, nije Jevrejin onaj koji je to spolja, niti je pravo obrezanje telesna stvar.
ROM 2:29 Pravi Jevrejin je onaj koji je Jevrejin iznutra, čije je srce obrezano, a to čini Duh, a ne slovo [Zakona]. Takvoga ne hvale ljudi, nego Bog.
ROM 3:1 Kakvu, dakle, prednost imaju Jevreji nad neznabošcima? Ili, ima li kakve koristi od obrezanja?
ROM 3:2 Velike, u svakom pogledu! Najpre, Jevrejima su poverene Božije objave.
ROM 3:3 A šta ako su neki bili neverni? Hoće li Bog zbog toga prestati da bude veran?
ROM 3:4 Nikako! Pre će biti da je Bog veran, a da je svaki čovek lažljivac, kao što u Svetom pismu piše: „Tako ćeš se opravdati svojim rečima, i pobediti kada te okrive.“
ROM 3:5 Ako naša nepravednost pokazuje Božiju pravednost, šta ćemo reći [na to]? Da Bog možda nije nepravedan kad kažnjava? Ovo pitam s ljudske strane.
ROM 3:6 Nikako! Kako bi onda Bog mogao da sudi svetu?
ROM 3:7 Međutim, ako moja neistina služi da pokaže izobilje Božije istine radi njegove slave, zašto da mi se sudi kao grešniku?
ROM 3:8 Zašto da ne kažemo: „Hajde da činimo zlo da bi došlo dobro?“ Uostalom, neki klevetnici nam i pripisuju takve reči. Zato će biti pravedno osuđeni.
ROM 3:9 Onda, imamo li mi Jevreji ikakvu prednost nad ostalima? Nikako! Naime, malopre smo rekli da su svi, i Jevreji i Grci, krivi za greh.
ROM 3:10 Jer, ovako piše [u Svetom pismu]: „Pravednoga nema nijednoga,
ROM 3:11 nema razumnoga, niti onog koji traži Boga.
ROM 3:12 [Od Boga] se svi odvratiše, pokvareni svi postadoše; nema toga koji čini dobro, takvoga nijednoga nema.
ROM 3:13 Grob otvoren grlo je njihovo, a jezik im laska prevrtljivo. Otrov im je zmijski pod usnama,
ROM 3:14 usta su im puna kletve i gorčine.
ROM 3:15 Krv proliti hitre su im noge,
ROM 3:16 jad im je i pustoš na putima,
ROM 3:17 stazu mira upoznali nisu,
ROM 3:18 za strah Božiji oči im ne znaju.“
ROM 3:19 Znamo da se sve što piše u Zakonu odnosi na one koji žive pod Zakonom, da niko ne bi imao izgovora i da bi sav svet bio kriv pred Bogom.
ROM 3:20 Naime, niko se [pred Bogom] ne može opravdati vršenjem onoga što Zakon zahteva, jer Zakon samo dovodi čoveka do saznanja da je grešan.
ROM 3:21 Ali sada se otkrila Božija pravednost bez Zakona, o kojoj svedoče i Zakon i Proroci.
ROM 3:22 Božija pravednost dolazi verom u Isusa Hrista na sve koji veruju, bez ikakve razlike.
ROM 3:23 Jer, svi su sagrešili i lišeni su Božije slave,
ROM 3:24 ali se opravdavaju darom njegove milosti, otkupljenjem po Hristu Isusu.
ROM 3:25 Njega je Bog odredio za otkupljenje njegovom krvlju, koje se prima verom. To je učinio da pokaže svoju pravednost, jer je strpljivo opraštao grehe učinjene u prošlosti;
ROM 3:26 to je učinio da pokaže svoju pravednost u sadašnje vreme, to jest, da pokaže da je sam pravedan i da čini pravednim onoga koji veruje u Isusa.
ROM 3:27 Prema tome, ima li razloga da se neko hvali sobom? To je isključeno. Kakvim zakonom? Zakonom dela? Ne, nego zakonom vere.
ROM 3:28 Smatramo, naime, da se čovek opravdava posredstvom vere, a ne vršenjem Zakona.
ROM 3:29 Ili je Bog samo Jevrejima Bog? Zar nije [Bog] i neznabošcima? Da, i neznabošcima takođe.
ROM 3:30 Pošto je samo jedan Bog, koji će verom opravdati obrezane, on će posredstvom [iste] vere opravdati i neobrezane.
ROM 3:31 Ukidamo li tako verom Zakon? Nikako! Naprotiv, mi podržavamo Zakon.
ROM 4:1 Šta, onda, da kažemo o našem praocu Avrahamu? Šta je on sam po sebi postigao?
ROM 4:2 Jer, ako je Avraham postigao pravednost onim što je učinio, on bi, prema tome, imao razloga da se hvali, ali ne pred Bogom.
ROM 4:3 Šta Pismo govori? „Poverova Avraham Bogu, pa mu je to uračunato u pravednost.“
ROM 4:4 Onaj koji radi, zarađuje svoju platu [radom]; ne dobija je milošću.
ROM 4:5 A onome koji ne radi, a veruje u Boga koji opravdava bezbožnika, njemu se vera uračunava u pravednost.
ROM 4:6 Tako i David kaže da je blažen čovek kome Bog uračunava pravednost ne uzimajući u obzir njegova pravedna dela:
ROM 4:7 „Blago onima kojima su bezakonja oproštena, čiji su gresi pokriveni;
ROM 4:8 blago čoveku kome Gospod ne uračunava greh.“
ROM 4:9 Da li se ovo blaženstvo odnosi samo na obrezane, ili i na neobrezane? Već smo rekli da je Avrahamu vera uračunata u pravednost.
ROM 4:10 Kako mu je bila uračunata? Kada je bio obrezan, ili kada je bio neobrezan? To nije bilo nakon obrezanja, nego pre njega.
ROM 4:11 On je primio znak obrezanja kao pečat pravednosti koju je stekao verom, dok još nije bio obrezan. Time je Avraham postao otac svih neobrezanih koji veruju, a kojima se to uračunava u pravednost.
ROM 4:12 On je, takođe, i duhovni praotac onih koji nisu samo obrezani, nego slede primer vere našega oca Avrahama, koju je ovaj imao dok je još bio neobrezan.
ROM 4:13 Jer, kada je [Bog] obećao Avrahamu i njegovom potomstvu da će mu pripasti svet u nasledstvo, to nije bilo zbog [toga što je Avraham držao] Zakon, već zbog [toga što je primio] pravednost [od Boga posredstvom svoje] vere.
ROM 4:14 Jer, ako su naslednici oni k[oji se drže] Zakona, onda je vera beznačajna, a obećanje bezvredno,
ROM 4:15 zato što Zakon sa sobom nosi [Božiji] gnev. A gde nema Zakona, tamo nema ni greha zbog kršenja istog.
ROM 4:16 Zato se obećanje temelji na veri, da bi ga ljudi prihvatili [kao dar Božije] milosti, te da bi bilo delotvorno za sve potomstvo, ne samo za one [koji drže] Zakon, nego i za one koji su [sudeonici] u Avrahamovoj veri. On je [duhovni] otac svima nama.
ROM 4:17 Jer, ovako je napisano [u Svetom pismu]: „Ja sam te učinio ocem mnogih naroda.“ On je poverovao Bogu koji oživljava mrtve i svojom rečju čini da stvari nastanu ni iz čega.
ROM 4:18 [Avraham] je verovao i nadao se i onda kada nije bilo razloga za nadu. Tako je postao ocem mnogih naroda, jer [Sveto pismo] ovako kaže: „Toliko će biti tvoje potomstvo.“
ROM 4:19 [Čak i kad] se obazreo na svoje gotovo obamrlo telo, na svojih stotinu godina, kao i na Sarinu nesposobnost da rađa, Avraham se nije pokolebao u svojoj veri.
ROM 4:20 On nije doveo u pitanje Božije obećanje, nego je ojačan svojom verom proslavio Boga,
ROM 4:21 potpuno uveren da je [Bog] u stanju da učini ono što je obećao.
ROM 4:22 Zato mu je [vera] uračunata u pravednost.
ROM 4:23 [Reči]: „To mu je bilo uračunato“, nisu bile napisane samo za njega,
ROM 4:24 nego i za nas kojima će biti uračunato u pravednost to što verujemo u onog koji je vaskrsao iz mrtvih, našeg Gospoda Isusa.
ROM 4:25 [Bog] ga je predao da umre za naše prestupe, a vaskrsao ga da nas učini pravednima.
ROM 5:1 Pošto smo, dakle, opravdani verom, u miru smo s Bogom posredstvom našeg Gospoda Isusa Hrista.
ROM 5:2 Njegovim posredstvom smo verom stekli pristup k ovoj milosti u kojoj sada živimo, te se hvalimo nadom da ćemo učestvovati u Božijoj slavi.
ROM 5:3 Ipak, ne hvalimo se samo time, već i našim nevoljama, znajući da nevolja izgrađuje postojanost,
ROM 5:4 postojanost prekaljenost, a prekaljenost nadu.
ROM 5:5 Ova nada ne razočarava, jer je Bog izlio svoju ljubav u naša srca Duhom Svetim koji nam je dat.
ROM 5:6 Jer, dok smo još bili nemoćni, Hristos je u pravo vreme umro za bezbožne.
ROM 5:7 Naime, jedva da bi ko umro za pravednika, premda bi se neko i odvažio da umre za dobrog čoveka.
ROM 5:8 Ali, Bog je pokazao svoju ljubav prema nama time što je Hristos umro za nas dok smo još bili grešnici.
ROM 5:9 Koliko ćemo se više sada, pošto smo opravdani njegovom krvlju, izbaviti od Božijeg gneva njegovim posredstvom.
ROM 5:10 Pa, kad smo se izmirili s Bogom smrću njegovog Sina dok smo još bili Božiji neprijatelji, koliko ćemo pre biti spaseni njegovim životom sad kad smo izmireni!
ROM 5:11 I ne samo to, nego se i radujemo pred Bogom zbog onog što je učinio kroz našeg Gospoda Isusa Hrista, čijim smo posredstvom izmireni sa Bogom.
ROM 5:12 Prema tome, kao što je posredstvom jednog čoveka greh ušao u svet, a sa grehom i smrt, tako je smrt prešla na sve ljude, jer su svi sagrešili.
ROM 5:13 Greh je, naime, postojao na svetu i pre nego što je dat Zakon, ali se greh ne uračunava kad nema Zakona.
ROM 5:14 Ipak, smrt je carevala od Adama do Mojsija i nad onima koji nisu zgrešili sličnim prestupom kao Adam, koji je pralik onoga koji je trebalo da dođe.
ROM 5:15 Ali milost nije poput prestupa. Naime, koliko su prestupom jednog čoveka mnogi umrli, toliko se obilnije izlila na mnoge Božija milost i dar dan milošću jednog čoveka, Isusa Hrista.
ROM 5:16 Takođe, ima razlike i između dara [Božije milosti] i greha jednog čoveka. Osuda jednog greha je dovela do presude, dok je dar milosti i nakon mnogih prestupa doveo do opravdanja.
ROM 5:17 Jer, ako je prestupom jednog čoveka – preko njega – nastupila vladavina smrti, koliko će pre oni koji primaju izobilje [Božije] milosti i [Božiji] dar pravednosti, vladati u životu posredstvom Isusa Hrista!
ROM 5:18 Dakle, kao što je prestup jednog čoveka doveo do osude sve ljude, tako je pravedno delo jednog čoveka dovelo do pravednosti koja daje život svim ljudima.
ROM 5:19 Kao što su neposlušnošću jednog čoveka mnogi postali grešni, tako će poslušnošću jednoga mnogi biti učinjeni pravednima.
ROM 5:20 Zakon je uveden da se prestup uveća. A tamo gde se greh uvećao, onde se milost Božija prebogato izlila,
ROM 5:21 da, kao što je greh vladao putem smrti, tako milost [Božija] vlada putem pravednosti, koja vodi u večni život posredstvom našeg Gospoda Isusa Hrista.
ROM 6:1 Šta ćemo, dakle, reći? Treba li da nastavimo sa životom u grehu da bi se milost uvećala?
ROM 6:2 Nikako! Kako ćemo mi, koji smo umrli grehu, i dalje živeti u njemu?
ROM 6:3 Ili, zar ne znate da smo mi, koji smo krštenjem [sjedinjeni] s Hristom Isusom, istim krštenjem [sjedinjeni i] s njegovom smrću?
ROM 6:4 Tako smo, dakle, krštenjem sahranjeni s Hristom u njegovu smrt, da bismo, kao što je Hrist ustao iz mrtvih Očevom slavnom silom, i mi mogli da živimo novim životom.
ROM 6:5 Ako smo se, dakle, saživeli sa slikom njegove smrti, onda ćemo se saživeti i sa slikom njegovog vaskrsenja.
ROM 6:6 Znamo, naime, da je naš stari čovek razapet s [Hristom], da se obesnaži naše telo, te da ne budemo više robovi grehu.
ROM 6:7 Jer, onaj koji je mrtav, oslobođen je od greha.
ROM 6:8 No, ako smo umrli sa Hristom, verujemo da ćemo i živeti sa njim.
ROM 6:9 Znamo, naime, da je Hristos ustao iz mrtvih i da nikada više neće umreti, jer smrt više ne vlada nad njim.
ROM 6:10 Jer, kad je [Hristos] umro, umro je grehu jednom za svagda; a život koji sada živi, živi za Boga.
ROM 6:11 Tako i vi sebe smatrajte mrtvima grehu, a živima Bogu u Hristu Isusu.
ROM 6:12 Prema tome, greh ne sme više carevati u vašim smrtnim telima; ne pokoravajte se njegovim željama.
ROM 6:13 Ne predajte svoje udove da služe kao oruđe nepravde, nego predajte sebe Bogu kao oni koji su podignuti iz smrti u život, dajući svoje udove Bogu da služe kao oruđe pravednosti.
ROM 6:14 Neće greh vladati nad vama, jer niste pod Zakonom, nego pod milošću.
ROM 6:15 Da li to znači da ćemo grešiti zato što nismo [više] pod Zakonom, nego pod milošću? Nikako!
ROM 6:16 Ili, zar ne znate da kada se predate nekome na ropsku pokornost, vi ste u stvari robovi onome kome se pokoravate – bilo grehu koji vodi u smrt, bilo poslušnosti koja vodi k pravednosti?
ROM 6:17 Ali, hvala Bogu što ste od srca poslušali ono učenje kome ste povereni, iako ste nekad bili robovi greha.
ROM 6:18 Pošto ste, dakle, oslobođeni greha, postali ste sluge pravednosti.
ROM 6:19 Govorim svakodnevnim jezikom zbog slabosti vaše prirode. Kao što ste nekad predali svoje udove da služe nečistoti i bezakonju, što vodi k sve većem bezakonju, tako sada predajte svoje udove da služe pravednosti, što vodi k posvećenju.
ROM 6:20 Jer, kada ste robovali grehu, bili ste slobodni od pravednosti.
ROM 6:21 I kakvu ste korist imali od toga, čega se danas stidite? Ishod toga je smrt.
ROM 6:22 A sada, pošto ste oslobođeni greha, te služite Bogu, imate dobit koja se ogleda u posvećenju Bogu, a krajnji ishod je život večni.
ROM 6:23 Jer je plata za greh smrt, a dar Božiji je večni život u našem Gospodu Hristu Isusu.
ROM 7:1 Ili, zar ne znate, braćo – govorim onima koji poznaju Zakon – da Zakon ima vlast nad čovekom [samo] dok je živ?
ROM 7:2 Tako je i udata žena vezana Zakonom. Ali, ako joj muž umre, razrešena je Zakona koji je vezuje za muža.
ROM 7:3 Zato, ukoliko živi s drugim čovekom za života svog muža, biće nazvana preljubnicom. Ali, ako joj muž premine, razrešuje se Zakona, te tako ne čini preljubu ako se uda za drugoga.
ROM 7:4 Tako ste i vi, braćo moja, umrli za Zakon, time što je Hristos položio svoj život za nas, da pripadate njemu koji je vaskrsao iz mrtvih, te da budemo plodonosni za Boga.
ROM 7:5 Jer, dok smo živeli po zahtevima svoje prirode, naše grešne želje, podstaknute Zakonom, delovale su u našim udovima, a plod toga je bila smrt.
ROM 7:6 Ali, sada smo oslobođeni Zakona, pošto smo mrtvi onome koji nas je držao u ropstvu. Tako sad na novi način služimo Bogu Duhom, a ne slovom [Zakona], kako je bilo po starom.
ROM 7:7 Prema tome, šta ćemo reći? Da li je Zakon greh? Nikako! Ipak, ja ne bih znao šta je greh da nema Zakona. Jer, ne bih znao šta je požuda da Zakon nije rekao: „Ne poželi!“
ROM 7:8 Greh je po zapovesti uhvatio priliku i izazvao u meni svaku požudu. Naime, greh je bez Zakona mrtav.
ROM 7:9 Ranije sam živeo bez Zakona, ali kad je zapovest došla, greh je oživeo,
ROM 7:10 te sam ja umro. Tako me je zapovest, koja je trebalo da me vodi u život, dovela do smrti.
ROM 7:11 Greh je, naime, uhvatio priliku preko zapovesti, zaveo me i putem nje ubio.
ROM 7:12 Zakon je svet i zapovest je sveta, pravedna i dobra.
ROM 7:13 Znači li to da mi je dobro donelo smrt? Nipošto! Ipak, da bi se greh pokazao grehom, on me je posredstvom dobra doveo do smrti, tako da bi se putem zapovesti greh pokazao do krajnosti grešnim.
ROM 7:14 Znamo, naime, da je Zakon duhovan, a da sam ja telesan i kao takav u ropstvu greha.
ROM 7:15 Naime, ja ne razumem svoje postupke, jer ne činim ono što hoću, nego ono što mrzim.
ROM 7:16 A ako činim ono što neću, slažem se da je Zakon dobar.
ROM 7:17 Ipak, to sad ne činim više ja, nego greh koji stanuje u meni.
ROM 7:18 Znam, naime, da nikakvo dobro ne stanuje u meni, to jest u mome telu. Naime, imam želju da činim dobro, ali nisam u stanju da ga činim.
ROM 7:19 Jer, ne činim dobro koje hoću, već zlo koje neću.
ROM 7:20 Ako, dakle, činim ono što neću, onda to ne činim ja sam, već greh koji stanuje u meni.
ROM 7:21 Stoga, nalazim ovaj zakon: kad hoću da činim dobro, zlo mi se nameće.
ROM 7:22 Ja se, naime, u svom unutarnjem biću veselim Božijem Zakonu.
ROM 7:23 Ipak, opažam drugi zakon koji deluje u mojim udovima, koji ratuje protiv zakona moga uma i zarobljava me zakonom greha koji je u mojim udovima.
ROM 7:24 Jadan sam ja čovek! Ko će me izbaviti ovog smrtnog tela?
ROM 7:25 Hvala Bogu, koji to čini kroz Gospoda našeg Isusa Hrista! Dakle, ja svojim umom služim Božijem Zakonu, a grešnom prirodom zakonu greha.
ROM 8:1 Sad, dakle, nema nikakve osude za one koji su u Hristu.
ROM 8:2 Naime, zakon Duha, koji donosi život u Hristu Isusu, oslobodio me je zakona greha i smrti.
ROM 8:3 Jer, što Zakon nije mogao da učini zbog slabosti ljudske prirode, učinio je Bog tako što je poslao svog Sina u obličju svojstvenom grešnom čoveku, kao žrtvu za greh, te osudio greh u telu.
ROM 8:4 Bog je to učinio da bi se ispunili pravedni zahtevi Zakona na onima koji ne žive po grešnoj prirodi, nego po Duhu.
ROM 8:5 Jer, oni koji žive u skladu s grešnom prirodom, smeraju na ono što im ta priroda nalaže. A oni koji žive u skladu s Duhom, smeraju na ono što im Duh nalaže.
ROM 8:6 Naime, um [vođen] grešnom prirodom [donosi] smrt, a um [vođen] Duhom donosi život i mir.
ROM 8:7 Jer, kad se um upravlja po grešnoj prirodi, on se suprotstavlja Bogu, zato što se ne pokorava Božijem Zakonu, niti je u stanju da to čini.
ROM 8:8 Tako, oni koji se upravljaju po grešnoj prirodi ne mogu da ugode Bogu.
ROM 8:9 Ali, vi se ne upravljate prema grešnoj prirodi, već po Duhu, ukoliko Božiji Duh prebiva u vama. Ko nema Hristovog Duha, taj mu ne pripada.
ROM 8:10 Ako je Hristos u vama, telo je mrtvo zbog greha, ali Duh živi [u vama] zato što [vas je Bog] opravdao.
ROM 8:11 Ako, dakle, Duh Božiji, koji je podigao iz mrtvih Isusa, prebiva u vama, onda će isti [Bog] koji je Hrista podigao iz mrtvih, oživeti i vaša smrtna tela posredstvom Duha koji živi u vama.
ROM 8:12 Prema tome, braćo, nismo dužnici grešnoj prirodi da po njoj živimo.
ROM 8:13 Jer ako živite po grešnoj prirodi, morate da umrete. Ali, ako Duhom usmrtite svoja telesna dela, živećete.
ROM 8:14 Oni, naime, koje vodi Duh Božiji, sinovi su Božiji.
ROM 8:15 Jer, vi niste primili duha robovanja da opet strahujete, nego Duha usinovljenja, čijim posredovanjem vapimo: „Ava, Oče!“
ROM 8:16 Sâm Duh potvrđuje sa našim duhom da smo deca Božija.
ROM 8:17 A ako smo deca, onda ćemo od Boga primiti u posed što je obećao, a s Hristom primiti što njemu pripada. A pošto s Hristom trpimo, s njime ćemo učestvovati u slavi.
ROM 8:18 Smatram, naime, da patnje koje nas trenutno snalaze nisu ništa u poređenju sa slavom koja ima da se otkrije na nama.
ROM 8:19 Jer, čitava tvorevina s čežnjom iščekuje da se pokaže [slava] Božijih sinova.
ROM 8:20 Tvorevina je potčinjena prolaznosti, i to ne svojevoljno, nego po volji onoga koji ju je potčinio, u nadi
ROM 8:21 da će i ona sama biti oslobođena ropstva propadljivosti, radi slobode i slave dece Božije.
ROM 8:22 Znamo, naime, da čitava tvorevina uzdiše i muči se sve do sada, kao žena na porođaju.
ROM 8:23 I ne samo [tvorevina], nego i mi koji imamo Duha kao prvi od Božijih darova, takođe uzdišemo očekujući usinovljenje, otkupljenje svoga tela.
ROM 8:24 Nadom smo, naime, spaseni. A nada koja se vidi nije nada. Jer, onaj koji vidi, čemu da se nada?
ROM 8:25 Ali, ako se nadamo onome što ne vidimo, to onda strpljivo očekujemo.
ROM 8:26 Isto tako nam i Duh pomaže u našim slabostima. Mi, naime, ne znamo kako treba da molimo, ali Duh posreduje za nas uzdisajima koji se rečima ne mogu iskazati.
ROM 8:27 Onaj koji istražuje ljudska srca poznaje naum Duha, jer Duh po Božijoj volji posreduje za one koji su posvećeni.
ROM 8:28 Jer znamo da sve ide na dobro onima koji vole Boga, onima koje je on pozvao po svojoj volji.
ROM 8:29 Naime, one koje je unapred znao, te je i predodredio da se poistovete s likom njegovoga Sina, da bi on bio prvenac među mnogom braćom.
ROM 8:30 A one koje je predodredio, te je i pozvao. A koje je pozvao, te je i učinio pravednima pred sobom. A koje je učinio pravednima, te je proslavio.
ROM 8:31 Šta, dakle, da kažemo na sve ovo? Ako je Bog za nas, ko može protiv nas?
ROM 8:32 Neće li nam [Bog], koji nije poštedeo svog vlastitog Sina, nego ga je dao [da umre] za sve nas, darovati sa njim i sve drugo?
ROM 8:33 Ko će okriviti Božije izabranike? Bog ih opravdava!
ROM 8:34 Ko će [ih] osuditi? Hrist Isus koji je umro, i povrh toga vaskrsao – on koji je sada s desne strane Bogu – baš on se zauzima za nas!
ROM 8:35 Prema tome, ko će nas odvojiti od Hristove ljubavi? Nevolja, ili pritešnjenost, ili progon, ili glad, ili golotinja, ili opasnost, ili mač?
ROM 8:36 Jer ovako piše [u Svetom pismu]: „Zbog tebe nas ubijaju svagda, smatraju nas ovcama za klanje.“
ROM 8:37 Ali, uprkos svemu tome, mi nadmoćno pobeđujemo posredstvom onoga koji nas je zavoleo.
ROM 8:38 Uveren sam da nas ni smrt, ni život, ni anđeli, ni glavarstva, ni sadašnjost, ni budućnost, niti [ikakve] sile,
ROM 8:39 ni visina, ni dubina, niti išta od onoga što je stvoreno, ne mogu rastaviti od Božije ljubavi koju imamo posredstvom Hrista Isusa, našeg Gospoda.
ROM 9:1 Govorim istinu u Hristu. Moja savest mi po Svetom Duhu svedoči da ne lažem,
ROM 9:2 [kad kažem] da osećam veliku žalost i da me srce neprestano boli
ROM 9:3 za svoju braću, moje srodnike po telesnom poreklu. Radi njih bih želeo da sam budem proklet i odvojen od Hrista.
ROM 9:4 Oni su Izrailjci: njima pripada sinovstvo, slava, savezi, njima je dan Zakon, bogosluženje i obećanja.
ROM 9:5 Njihovi su i preci, a od njih vodi ljudsko poreklo i Hristos, koji je nad svima Bog. Njemu [nek je] slava doveka! Amin.
ROM 9:6 Ipak, Božija reč nije zatajila. Jer nisu svi koji su po rođenju Izrailjci, [pravi] Izrailjci,
ROM 9:7 niti su Avrahamova deca svi koji su njegovo potomstvo, nego: „Preko Isaka će se tvoje potomstvo nastaviti.“
ROM 9:8 To znači da deca po telesnom poreklu nisu Božija deca. Samo se deca rođena na osnovu obećanja računaju [u Avrahamovo] potomstvo.
ROM 9:9 Ovo je reč obećanja: „Doći ću u ovo vreme, i Sara će imati sina.“
ROM 9:10 I ne samo ona. Na isti način je i Reveka začela s našim praocem Isakom.
ROM 9:11 Naime, sinovi se tada još nisu bili rodili, niti su učinili ni dobro ni zlo. Tada joj je Bog, da bi učinio trajnom odluku o izabranju,
ROM 9:12 koje ne zavisi od učinjenih dela, nego od onoga koji poziva, rekao: „Stariji će mlađemu služiti.“
ROM 9:13 Baš kao što je napisano: „Jakova sam zavoleo, a Isava zamrzeo.“
ROM 9:14 Dakle, šta da kažemo? Da li je Bog nepravedan? Nikako!
ROM 9:15 Jer je Mojsiju rekao: „Smilovaću se kome [hoću] da se smilujem, i iskazaću milosrđe kome [hoću] da iskažem milosrđe.“
ROM 9:16 Prema tome, ništa ne zavisi od nečije želje ili truda, nego od Boga koji se smiluje.
ROM 9:17 Pismo, naime, kaže faraonu: „Podigao sam te da na tebi pokažem svoju silu, i da se moje ime razglasi po celom svetu.“
ROM 9:18 Prema tome, smiluje se na koga hoće, i otvrdne koga hoće.
ROM 9:19 Ali ti ćeš mi reći: „Zašto onda [Bog] i dalje traži krivicu na ljudima? Jer, ko može da se suprotstavi njegovoj volji?“
ROM 9:20 Čoveče, pa ko si ti da se raspravljaš s Bogom? Hoće li glinena posuda reći onome koji ju je načinio: „Zašto si me takvom načinio?“
ROM 9:21 Konačno, zar grnčar nema pravo da od iste gline načini jednu posudu za svečane prilike, a drugu za svakodnevnu upotrebu?
ROM 9:22 A šta ako je Bog, želeći da pokaže svoj gnev i obznani svoju moć, s velikim strpljenjem podnosio posude gneva, one koji su dozreli za propast?
ROM 9:23 [On je to učinio] kako bi objavio bogatstvo svoje slave na posudama njegovog milosrđa, koje je unapred pripremio za [njegovu] slavu.
ROM 9:24 To smo mi, koje je Bog pozvao ne samo od Jevreja, nego i od neznabožaca.
ROM 9:25 Kao što kaže [prorok] Osija: „Narod koji nije moj narod nazvaću svojim narodom, i onu koja nije voljena, voljenom.“
ROM 9:26 „A na mestu gde im se reklo: ’Vi niste narod moj’, nazvaće se ’sinovima živoga Boga.’“
ROM 9:27 A Isaija kliče o Izrailju: „Ako bude broj sinova Izrailjevih kao pesak na morskoj obali, [samo] će se ostatak spasti,
ROM 9:28 jer Gospod će ispuniti svoju reč, ostvariti je na zemlji.“
ROM 9:29 Kao što je prorok Isaija prorekao: „Da nam Gospod nad vojskama nije ostavio potomstvo, bili bismo kao Sodoma i nalik na Gomoru.“
ROM 9:30 Dakle, šta ćemo zaključiti? Da su neznabošci, koji se nisu trudili da steknu pravednost pred Bogom, stekli tu pravednost, pravednost do koje se dolazi verom.
ROM 9:31 Međutim, narod izrailjski, koji je težio za zakonom koji bi vodio k pravednosti, nije dostigao taj zakon.
ROM 9:32 Zašto? Zato što nisu nastojali da do njega dođu verom, nego delima. Tako su se spotakli o kamen.
ROM 9:33 Kao što je [u Pismu] napisano: „Evo, postavljam na Sionu kamen za spoticanje i stenu za posrtanje. Ali, ko u njega poveruje, neće se postideti.“
ROM 10:1 Braćo, želja moga srca i molitva Bogu za njih je da se oni spasu.
ROM 10:2 Ja, naime, mogu da im posvedočim da imaju revnosti za Boga, ali bez pravog razumevanja.
ROM 10:3 Ali pošto nisu poznavali Božiju pravednost, želeli su da uspostave svoju sopstvenu, te se nisu potčinili Božijoj pravednosti.
ROM 10:4 Jer, Hrist je dovršetak Zakona, da svako ko veruje [u njega] dođe do pravednosti pred Bogom.
ROM 10:5 Jer, Mojsije piše o pravednosti koja se temelji na Zakonu: „Ko ih vrši, po njima će steći život.“
ROM 10:6 A pravednost koja se temelji na veri kaže: „Nemoj reći u svome srcu: ’Ko će se popeti na nebo?’“ (to jest, da spusti Hrista)
ROM 10:7 „ili: ’Ko će sići u bezdan?’“ (to jest, da dovede Hrista iz mrtvih).
ROM 10:8 Ono što kaže je ovo: „Reč je blizu tebe, u tvojim ustima i u tvome srcu“ – to jest, poruka vere koju propovedamo.
ROM 10:9 Jer, ako ispovediš da je Isus Gospod i veruješ u svome srcu da ga je Bog podigao iz mrtvih, bićeš spasen.
ROM 10:10 Naime, verovanje srcem donosi pravednost [pred Bogom], a ispovedanje usana spasenje.
ROM 10:11 Zato Pismo govori: „Ko god u njega poveruje, neće se postideti.“
ROM 10:12 Jer, nema razlike između Jevrejina i Grka, budući da je isti Gospod nad svima; on bogato blagosilja one koji ga prizivaju.
ROM 10:13 Naime: „Svako ko zazove ime Gospodnje, biće spasen.“
ROM 10:14 Ali, kako da prizovu onoga u koga ne veruju? Kako da veruju u onoga za koga nisu čuli? Kako da čuju bez propovednika?
ROM 10:15 A opet, kako da vesnici propovedaju ako nisu poslani? Jer, ovako je napisano: „Kako li su divne noge onih koji donose dobre vesti.“
ROM 10:16 Ipak, nisu svi poslušali Radosnu vest. Naime, Isaija kaže: „Gospode, ko je poverovao našoj poruci?“
ROM 10:17 Dakle, vera dolazi preko poruke, a poruka posredstvom Hristove reči.
ROM 10:18 Ali, ja pitam: zar nisu čuli? Naravno da su čuli! Jer: „Glas je celom odjeknuo zemljom, reči su im do nakraj sveta stigle.“
ROM 10:19 A ja pitam: zar Izrailj nije razumeo? Ponajpre Mojsije kaže: „Ja ću vas učiniti ljubomornim narodom koji nije narod, razdražiću vas narodom bezumnim.“
ROM 10:20 Isaija hrabro kaže: „Našli su me koji me nisu tražili, objavio sam se onima koji nisu pitali za mene.“
ROM 10:21 A Izrailju veli: „Ruke svoje pružao sam vazdan prema narodu neposlušnom i nedokazanom.“
ROM 11:1 Pitam dakle: da Bog možda nije odbacio svoj narod? Nikako! Jer i ja sam Izrailjac, potomak Avrahamov, iz plemena Venijaminovog.
ROM 11:2 Nije Bog odbacio svoj narod, koji je predvideo. Ili, zar ne znate šta piše u Pismu o Iliji – kad se žali Bogu na Izrailjce?
ROM 11:3 „Gospode, pobili su tvoje proroke, srušili su tvoje žrtvenike, a ja sam ostao sam, pa i mene nastoje da ubiju.“
ROM 11:4 Međutim, šta mu [Bog] odgovara? „Ostavio sam sebi sedam hiljada ljudi, koji nisu pali na kolena pred Valom.“
ROM 11:5 Prema tome, i u sadašnje vreme postoji ostatak izabran po milosti.
ROM 11:6 Dakle, ako se [izbor vrši] po milosti, onda ne [može da se vrši] po delima. Inače, milost ne bi više bila milost.
ROM 11:7 Šta onda? [Narod] izrailjski nije postigao ono za čim je težio. To su dostigli izabrani, a ostali su otvrdnuli.
ROM 11:8 Kao što je napisano: „Bog im dade duh tvrdoglavi, da očima ne vide, i ušima ne čuju, sve do današnjega dana.“
ROM 11:9 A David kaže: „Nek im sto postane zamka i klopka, prepreka i odmazda,
ROM 11:10 nek im oči potamne, da ne vide, i leđa im se zauvek pogrbe.“
ROM 11:11 Pitam, dakle: zar su posrnuli da bi sasvim pali? Nikako! U stvari, njihovim prestupom spasenje je došlo drugim narodima, da u njima izazove ljubomoru.
ROM 11:12 Ako, dakle, njihov prestup znači bogatstvo za svet, a njihov poraz bogatstvo za ostale narode, koliko li će više značiti njihovo puno [uključenje]?
ROM 11:13 A vama koji niste Jevreji, kažem: kao apostol neznabožaca hvalim svoju službu,
ROM 11:14 ne bih li u njima, mom narodu, pobudio ljubomoru, te spasao neke od njih.
ROM 11:15 Jer, ako njihovo odbacivanje znači pomirenje za svet, šta će njihovo ponovno prihvatanje biti ako ne život iz mrtvih?
ROM 11:16 Naime, ako je prvi hleb svet, onda je i [sve] testo [sveto]; ako je koren svet, onda su i [sve] grane [svete].
ROM 11:17 Pa ako su neke grane i odlomljene, a ti si se kao divlja maslina nakalemio na njih, te deliš sa njima koren i sokove pitome masline,
ROM 11:18 ne uznosi se nad granama. Ako, pak, hoćeš da se uznosiš, znaj da ne nosiš ti koren, nego koren tebe.
ROM 11:19 No, ti ćeš reći: „Grane su odlomljene da bih se ja nakalemio.“
ROM 11:20 Dobro, one su odlomljene zbog neverovanja, a ti stojiš verom. Zato ne misli visoko o sebi, nego se boj.
ROM 11:21 Jer, ako Bog nije poštedeo prirodne grane, neće poštedeti ni tebe.
ROM 11:22 Stoga, uvidi Božiju dobrotu, kao i njegovu strogost: strogost nad onima koji su pali, a dobrotu Božiju na sebi ako ostaneš u toj dobroti – inače ćeš i sam biti odsečen.
ROM 11:23 Čak će i oni [Izrailjci] koji ne ostanu u neverovanju biti nakalemljeni, jer je Bog u stanju da ih ponovo nakalemi.
ROM 11:24 Ako si ti, po prirodi grana divlje masline, odsečen, te protiv prirode nakalemljen na pitomu maslinu, koliko li će lakše prirodne grane biti nakalemljene na sopstvenu maslinu?!
ROM 11:25 Braćo, ne želim da ostanete u neznanju u pogledu ove tajne, da se ne biste oslanjali na sopstvenu mudrost: jedan deo izrailjskog naroda je otvrdnuo dok se ne upotpuni broj neznabožaca koji će doći [Bogu].
ROM 11:26 Tako će se sav Izrailj spasti, kao što je napisano: „Od Siona će doći Izbavitelj, ukloniće bezbožnost od Jakova.
ROM 11:27 Evo, ovo je moj savez s njima, kad uklonim njihove grehe.“
ROM 11:28 S obzirom [da odbijaju] Radosnu vest, oni su neprijatelji radi vas, ali, s obzirom na izabranje, [Bog] ih voli zbog [njihovih] praotaca.
ROM 11:29 Jer, Bog ne menja svoje mišljenje u pogledu svog izbora i darova.
ROM 11:30 Kao što ste vi nekad bili neposlušni Bogu, a sada ste usled njihove neposlušnosti primili milosrđe [od Boga],
ROM 11:31 tako su i oni sada, postali neposlušni [Bogu] radi vas, da bi im [Bog] iskazao milosrđe.
ROM 11:32 Bog je, naime, sve zatvorio pod neposlušnost da bi svima iskazao svoje milosrđe.
ROM 11:33 „O, dubino bogatstva, mudrosti i znanja Božijeg! Kako li su nedokučive njegove odluke i neistraživi njegovi putevi!
ROM 11:34 Jer, ko je upoznao um Gospodnji? Ko li mu je bio savetnik?
ROM 11:35 Zar mu je ko ikada dao šta, da bi mu on to vratio?
ROM 11:36 Jer, sve potiče od njega, i sve je stvoreno njegovim posredstvom, i za njega. Njemu nek je slava doveka! Amin.“
ROM 12:1 Zato vas zaklinjem, braćo, milosrđem Božijim, da prinesete sebe Bogu kao živu žrtvu, posvećenu i bogougodnu, da to bude vaša duhovna služba Bogu.
ROM 12:2 Ne prilagođavajte se ovome svetu, nego se preobražavajte obnavljanjem svoga uma, da biste mogli da prosudite šta je Božija volja, šta je dobro, ugodno i savršeno.
ROM 12:3 Naime, na osnovu milosti koja mi je dana, svakome od vas kažem: ne precenjujte sebe, nego mislite o sebi razborito, primereno meri vere koju je Bog dao svakom [od vas].
ROM 12:4 Jer, kako u jednom telu imamo mnogo udova, tako nijedan od udova ne obavlja istu ulogu.
ROM 12:5 Jednako smo i mi, iako mnogi, jedno telo u zajedništvu s Hristom, a kao pojedinci, udovi smo jedni drugima.
ROM 12:6 Tako, imamo različite darove po milosti koju smo primili [od Boga]. Ko [ima dar] proroštva, [neka ga koristi] u skladu sa svojom verom;
ROM 12:7 ko [ima dar] služenja, neka služi; ko [ima dar] poučavanja, neka poučava;
ROM 12:8 ko [ima dar] tešenja, neka teši; ko [ima dar] davanja, neka bude darežljiv, ko [ima dar] upravljanja, neka bude vredan; ko [ima dar] iskazivanja milosrđa, neka bude radostan.
ROM 12:9 Ljubav neka bude iskrena. Mrzite zlo, čvrsto se držite onoga što je dobro.
ROM 12:10 Volite jedni druge bratskom ljubavlju, ističite se u međusobnom uvažavanju.
ROM 12:11 Budite marljivi u revnosti, gorljivi u duhu, služite Gospodu.
ROM 12:12 Nada neka vas drži u radosti, budite postojani u nevolji, istrajni u molitvi.
ROM 12:13 Delite što imate sa svetima u oskudici, upražnjavajte gostoprimstvo.
ROM 12:14 Blagosiljajte one koji vas progone, blagosiljajte, a ne kunite.
ROM 12:15 Radujte se sa onima koji se raduju, plačite sa onima koji plaču.
ROM 12:16 Budite složne misli; ne zanosite se misleći visoko o sebi, nego se povedite za onim što je ponizno. Ne smatrajte sebe mudrima.
ROM 12:17 Nikome ne vraćajte zlo za zlo; starajte se da činite ono što je dobro među svim ljudima.
ROM 12:18 Ako je moguće, činite sve što je do vas da živite u miru sa svim ljudima.
ROM 12:19 Ne osvećujte se, voljeni moji, nego dajte mesta [Božijem] gnevu. Jer [u Svetom pismu] piše: „Moja je osveta! Ja ću uzvratiti“ – govori Gospod.
ROM 12:20 Umesto toga: „Ako je tvoj neprijatelj gladan, nahrani ga, i ako je žedan, napoj ga. Jer ako tako činiš, zgrnućeš žar ugljeni na njegovu glavu.“
ROM 12:21 Ne daj da te zlo nadvlada, nego ti nadvladaj zlo dobrim.
ROM 13:1 Svaki čovek neka se pokorava državnim vlastima. Jer nijedna vlast ne postoji bez Božijeg dopuštenja; Bog je postavio postojeće vlasti.
ROM 13:2 Prema tome, ko se suprotstavlja vlasti, protivi se onome što je Bog uredio, a koji se tome protive, biće osuđeni.
ROM 13:3 Vladari, naime, ne predstavljaju strah za one koji čine dobro, nego za one koji čine zlo. Ako ne želiš da se bojiš vlasti, čini dobro, pa će te vlast pohvaliti.
ROM 13:4 Jer, vlast služi Bogu za tvoje dobro. Ako činiš zlo, boj se, jer vlast ne nosi mač bez razloga. Ona je Božiji sluga, izvršilac kazne nad onim koji čini zlo.
ROM 13:5 Stoga se treba pokoravati vlastima, ne samo da bi se izbegla kazna, nego i radi savesti.
ROM 13:6 Zbog toga i plaćate poreze, jer oni koji rade na tome, Božije su sluge.
ROM 13:7 Plaćajte svakome što dugujete: porez onome kome [dugujete] porez, carinu onome kome [dugujete] carinu; poštovanje onome kome [dugujete] poštovanje, i čast onome kome [dugujete] čast.
ROM 13:8 Nikome ništa ne dugujte, osim da volite jedni druge. Jer onaj koji voli drugoga, ispunio je [Božiji] Zakon.
ROM 13:9 Naime, zapovesti: „Ne čini preljube, ne ubij, ne ukradi, ne poželi [tuđe]“, i bilo koja druga, svode se na ovu jednu: „Voli bližnjega svoga kao samoga sebe.“
ROM 13:10 Ljubav ne nanosi zlo bližnjemu. Prema tome, ljubav je ispunjenje Zakona.
ROM 13:11 [Činite ovo], jer znate u kakvom vremenu [živimo]. Došao je čas da se probudite iz sna, jer sad nam je spasenje bliže nego onda kada smo uzverovali.
ROM 13:12 Noć je na izmaku, a dan se nazire. Stoga, odbacimo od sebe dela koja pripadaju tami i opašimo se oružjem svetlosti.
ROM 13:13 Živimo kako priliči životu po danu, ne u bančenjima i pijankama, ne u razvratu i pohotama, ne u svađi i zavisti,
ROM 13:14 nego obucite se u Gospoda Isusa Hrista. I ne udovoljavajte požudama brinući se za telo.
ROM 14:1 Prihvatajte slaboga u veri, ne sporeći se oko stavova.
ROM 14:2 Neko veruje da sme sve da jede, dok slabi veruje da sme da jede [samo] povrće.
ROM 14:3 Ko jede [sve] neka ne omalovažava onoga koji ne jede [sve], a koji ne jede [sve] neka ne osuđuje onoga koji jede [sve], jer je Bog prihvatio obojicu.
ROM 14:4 Ko si ti da sudiš tuđem sluzi? Njegov Gospodar odlučuje o tome hoće li se ovaj održati ili propasti. Ipak, on će se održati, jer je Gospod kadar da ga održi.
ROM 14:5 Neko smatra da su neki dani važniji od drugih, a za nekoga su svi dani jednaki. Samo neka je svako uveren u svoje mišljenje.
ROM 14:6 Ko pridaje značaj određenom danu, čini to radi Gospoda; ko jede [sve], čini to Gospodu [na slavu], jer Bogu zahvaljuje. Pa i onaj koji ne jede, ne jede radi Gospoda, te i on zahvaljuje Bogu.
ROM 14:7 Niko od nas ne živi za sebe i niko ne umire za sebe.
ROM 14:8 Ako živimo, za Gospoda živimo, i ako umiremo, za Gospoda umiremo. Dakle, bilo da živimo ili umiremo, pripadamo Gospodu.
ROM 14:9 Zato je Hrist umro i oživeo, da bi bio Gospod živima i mrtvima.
ROM 14:10 Prema tome, ko si ti da sudiš svome bratu? Ili, zašto omalovažavaš svoga brata? Jer, svi ćemo stati pred Božiji sud.
ROM 14:11 Napisano je, naime: „Života mi moga – govori Gospod – svako će se koleno saviti preda mnom, i svaki će jezik dati slavu Bogu.“
ROM 14:12 Dakle, svako od nas će za sebe dati odgovor Bogu.
ROM 14:13 Zato ne osuđujmo više jedni druge, nego radije odlučite da ne činite ništa što bi brata navelo da posrne ili da sagreši.
ROM 14:14 Znam i uveren sam u Gospodu Isusu da nikakva [hrana] nije nečista sama po sebi; nečista je samo za onog koji smatra da je nečista.
ROM 14:15 Ako je tvoj brat ožalošćen zbog nečega što ti jedeš, to znači da ne postupaš iz ljubavi. Ne upropašćuj hranom onoga za koga je Hrist umro.
ROM 14:16 Stoga, ne dozvolite da vaše dobro izađe na loš glas.
ROM 14:17 Jer jelo i piće ne čine Carstvo Božije, nego pravednost, mir i radost po Duhu Svetome.
ROM 14:18 Jer onaj koji tako služi Hristu, ugodan je Bogu i poštovan od ljudi.
ROM 14:19 Zato nastojmo da radimo na miru i uzajamnom izgrađivanju.
ROM 14:20 Ne dozvoli da se zbog hrane uništava Božije delo! Svaka [hrana] je čista, ali nije dobro ako neko jede nešto što će drugoga navesti na greh.
ROM 14:21 Dobro je ne jesti meso i ne piti vino, i uzdržavati se od onoga što bi moglo uzrokovati da tvoj brat posrne.
ROM 14:22 Ono što veruješ, zadrži za sebe pred Bogom. Blažen je onaj koji ne osuđuje sebe za ono u šta je uveren.
ROM 14:23 Ko jede sa sumnjom, osuđuje sebe, jer to ne čini po veri. Naime, sve što se ne čini po veri, greh je.
ROM 15:1 Mi jaki dužni smo da pomažemo slabima u njihovim slabostima, a ne da ugađamo sebi.
ROM 15:2 Svako od nas neka ugađa svome bližnjemu na njegovo dobro i izgrađivanje.
ROM 15:3 Jer, ni Hrist nije ugađao sebi, nego kako je napisano: „Uvrede onih koji tebe vređaju, pale su na mene.“
ROM 15:4 A sve što je unapred napisano, napisano je nama za pouku, da bismo putem strpljivosti i putem utehe koje daje Pismo, imali nadu.
ROM 15:5 A Bog, [izvor] strpljivosti i utehe, dao vam da budete složni u mišljenju, sledeći primer Hrista Isusa,
ROM 15:6 da složno u jedan glas proslavite Boga i Oca našega Gospoda Isusa Hrista.
ROM 15:7 Zato prihvatajte jedni druge, kao što je Hristos prihvatio vas na slavu Božiju.
ROM 15:8 Jer, kažem vam da je Hristos poslužio Jevrejima radi Božije istine, da potvrdi obećanja dana njihovim precima,
ROM 15:9 da bi i narodi proslavljali Boga za njegovo milosrđe, kao što je napisano: „Zato ću te hvaliti među pucima, tvoje ću ime pesmom proslavljati.“
ROM 15:10 I ponovo: „Radujte se, puci, sa narodom njegovim.“
ROM 15:11 I opet: „Svi puci, slavite Gospoda, veličajte ga, svi narodi!“
ROM 15:12 A Isaija ponovo kaže: „Pojaviće se Jesejev koren, on će doći da vlada narodima, u njega će položiti nadu.“
ROM 15:13 Neka vas Bog, [izvor] nade, ispuni svakom radošću i mirom po veri u njega, da obilujete u nadi silom Duha Svetoga.
ROM 15:14 Braćo moja, ja sam uveren da ste vi puni dobrote, ispunjeni svakim znanjem, sposobni da poučavate jedni druge.
ROM 15:15 Ipak, tu i tamo sam vam nešto odlučnije pisao, da vas podsetim na milost koju mi je dao Bog,
ROM 15:16 da budem sluga Hrista Isusa među neznabošcima. Ja služim kao sveštenik propovedajući Božiju Radosnu vest, da bi oni bili Bogu prihvatljiv dar koji mu se na žrtvu prinosi, i koji je posvećen Duhom Svetim.
ROM 15:17 Zato mogu da se dičim u Hristu Isusu radi svoje službe Bogu.
ROM 15:18 Ja se, naime, usuđujem da govorim samo o onome što je Hrist učinio preko mene, da bi doveo narode k poslušnosti Bogu. On je to činio rečju i delom,
ROM 15:19 silom čudnih znakova i čuda, silom Duha Božijeg. Tako sam od Jerusalima, pa sve do Ilirika navestio Radosnu vest Hristovu,
ROM 15:20 smatrajući za čast da navešćujem Radosnu vest tamo gde Hristos nije bio poznat, da ne bih zidao na tuđem temelju.
ROM 15:21 Nego kako je napisano: „Videće oni kojima nije objavljen, shvatiće oni koji za njega nisu čuli.“
ROM 15:22 Zbog toga sam mnogo puta bio sprečen da dođem k vama.
ROM 15:23 Ali, sad, pošto za mene nema više posla u tim krajevima, hteo bih da dođem k vama, što već godinama želim.
ROM 15:24 Nadam se da ću vas posetiti na svom putu za Španiju i da ćete me vi ispratiti tamo, pošto se, donekle, nauživam vašeg društva.
ROM 15:25 Sad, međutim, idem u Jerusalim da tamo poslužim svetima.
ROM 15:26 Jer crkve u Makedoniji i Ahaji su odlučile da daju dar za siromašne među Božijim narodom u Jerusalimu.
ROM 15:27 Oni su sami odlučili da daju, ali su im i dužnici. Jer, ako su neznabošci postali učesnici u njihovim duhovnim dobrima, dužni su da im pomognu i u njihovim telesnim potrebama.
ROM 15:28 Kad, dakle, obavim to i uručim im što je skupljeno, krenuću za Španiju i posetiti vas usput.
ROM 15:29 A znam, naime, da ću tom prilikom doći sa punom merom Hristovog blagoslova.
ROM 15:30 Zaklinjem vas, braćo, našim Gospodom Isusom Hristom i ljubavlju Duha: združite se sa mnom u borbi moleći se Bogu za mene,
ROM 15:31 da se izbavim od nevernika u Judeji, i da Božiji narod prihvati moju službu u Jerusalimu.
ROM 15:32 Potom bih, Božijom voljom, došao k vama s radošću da se zajedno sa vama odmorim.
ROM 15:33 Neka Bog, [izvor] mira, bude sa svima vama. Amin.
ROM 16:1 Preporučujem vam našu sestru Fivu, koja služi crkvi u Kenhreji.
ROM 16:2 Prihvatite je u Gospodu, onako kako priliči Božijem narodu. Pomozite joj u svemu što joj od vas bude zatrebalo, jer je ona bila pomoćnica mnogima, pa i meni samom.
ROM 16:3 Pozdravite Priskilu i Akilu, moje saradnike u Hristu Isusu,
ROM 16:4 koji su izložili opasnosti svoje živote zbog mene. I ne zahvaljujem im samo ja, već i sve crkve nekadašnjih neznabožaca.
ROM 16:5 Pozdravite takođe i crkvu koja se okuplja u njihovom domu. Pozdravite mog voljenog Epeneta, koji je prvi iz [Male] Azije poverovao u Hrista.
ROM 16:6 Pozdravite Mariju, koja se mnogo trudila za vas.
ROM 16:7 Pozdravite Andronika i Junija, moje sunarodnike i drugove u sužanjstvu, koji su istaknuti među apostolima; oni su i pre mene [poverovali] u Hrista.
ROM 16:8 Pozdravite moga u Gospodu voljenoga Amplija.
ROM 16:9 Pozdravite i Urbana, mog saradnika u službi za Hrista, i mog voljenog Stahija.
ROM 16:10 Pozdravite Apelija, koji je okušan u službi za Hrista. Pozdravite i sve Aristovulove.
ROM 16:11 Pozdravite moga sunarodnika Irodiona. Pozdravite i Narkisove koji [veruju] u Gospoda.
ROM 16:12 Pozdravite Trifenu i Trifozu koje se trude u Gospodu. Pozdravite voljenu Persidu, koja se mnogo trudila u Gospodu.
ROM 16:13 Pozdravite Rufa, izabranog u Gospodu i majku njegovu i moju.
ROM 16:14 Pozdravite Asinkrita, Flegonta, Ermija, Patrova, Erma, i braću koja su sa njima.
ROM 16:15 Pozdravite još i Filologa i Juliju, Nireja i njegovu sestru, i Olimpa, i sve svete koji su sa njima.
ROM 16:16 Pozdravite jedni druge svetim poljupcem. Pozdravljaju vas sve Hristove crkve.
ROM 16:17 Molim vas, braćo, da obratite pažnju na one koji stvaraju razdore i daju povod grehu, protiveći se učenju kojim ste poučeni. Zato izbegavajte takve.
ROM 16:18 Takvi ljudi ne služe našem Gospodu Hristu, nego svome trbuhu, jer oni umilnim i laskavim rečima zavode srca bezazlenih.
ROM 16:19 Uostalom, vaša poslušnost svima je poznata. Zato se radujem zbog vas, ali hoću da budete mudri za dobro, a bezazleni za zlo.
ROM 16:20 A Bog, [izvor] mira, satrće ubrzo Satanu pod vašim nogama. Milost Gospoda našega Isusa neka bude sa vama!
ROM 16:21 Pozdravlja vas Timotej, moj saradnik, kao i Lukije, Jason i Sosipatar, moji sunarodnici.
ROM 16:22 Pozdravljam vas u Gospodu ja, Tertije, koji sam pisao ovu poslanicu.
ROM 16:23 Pozdravlja vas Gaj, moj domaćin, u čijem domu se okuplja crkva. Pozdravlja vas Erast, gradski blagajnik, i brat Kvart.
ROM 16:24 Milost Gospoda Isusa Hrista neka bude sa svima vama!
ROM 16:25 Neka je hvaljen onaj koji može da vas ojača saglasno mome propovedanju Radosne vesti o Isusu Hristu i saglasno sa otkrivenjem tajne koja je vekovima bila neobjavljena.
ROM 16:26 A sada je ta tajna po proročkim spisima otkrivena narodima po zapovesti večnoga Boga, da bi poslušali i poverovali.
ROM 16:27 Jedinom mudrom Bogu, po Isusu Hristu, nek je slava u sve vekove! Amin.
1CO 1:1 [Od] Pavla, Božijom voljom pozvanog da bude apostol Hrista Isusa, i [od] brata Sostena,
1CO 1:2 Božijoj crkvi u Korintu, posvećenima koji su u Hristu, pozvanima da budu sveti [Božiji narod], zajedno sa svima koji posvuda prizivaju našega Gospoda Isusa Hrista, njihovog i našeg.
1CO 1:3 Milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista.
1CO 1:4 Uvek zahvaljujem svome Bogu za vas zbog Božije milosti koja vam je data u Hristu Isusu.
1CO 1:5 Jer u njemu ste se u svemu obogatili, u svakoj vrsti govora i znanja.
1CO 1:6 Tako se i svedočanstvo Isusa Hrista utvrdilo među vama,
1CO 1:7 te ne oskudevate ni u jednom duhovnom daru, dok čekate da Gospod naš, Isus Hristos bude otkriven.
1CO 1:8 On će vas učiniti postojanima do kraja, da budete besprekorni na dan našeg Gospoda Isusa Hrista.
1CO 1:9 Veran je Bog koji vas je pozvao u zajedništvo sa njegovim Sinom, Isusom Hristom, našim Gospodom.
1CO 1:10 Molim vas, braćo, u ime našeg Gospoda Isusa Hrista, da svi isto govorite i da ne bude podele među vama, nego budite potpuno sjedinjeni istim razumom i istim mišljenjem.
1CO 1:11 Naime, obavešten sam o vama, braćo moja, od Hlojinih, da su svađe među vama.
1CO 1:12 Mislim na to što svaki od vas govori: „Ja sam za Pavla“ ili „Ja sam za Apolosa“ ili „Ja sam za Kifu“ ili „A ja sam za Hrista.“
1CO 1:13 Zar se Hristos podelio? Ili, da nije Pavle razapet za vas? Ili, zar ste u Pavlovo ime kršteni?
1CO 1:14 Hvala Bogu što nikog drugog od vas nisam krstio, osim Krispa i Gaja,
1CO 1:15 inače biste mogli da kažete da ste u moje ime kršteni.
1CO 1:16 Da, krstio sam još i Stefanine ukućane. Pored toga, ne znam da li sam krstio koga drugog.
1CO 1:17 Hristos me, naime, nije poslao da krštavam, nego da propovedam Radosnu vest, i to ne rečima [ljudske] mudrosti, da Hristov krst ne bi izgubio svoju silu.
1CO 1:18 Jer govor o krstu je ludost za one koji propadaju, a za nas spasene je Božija sila.
1CO 1:19 Jer [u Svetom pismu] piše: „Uništiću mudrost mudraca i odbaciću umnost umnika.“
1CO 1:20 Gde je, dakle, mudrac? Gde je znalac? Gde je vični raspravama ovoga sveta? Nije li Bog pokazao da je mudrost ovoga sveta ludost?
1CO 1:21 I budući da svet nije upoznao Boga po njegovoj mudrosti, Bog je odlučio da ludošću propovedanja spase one koji veruju.
1CO 1:22 Tako Jevreji traže znake, a Grci traže mudrost.
1CO 1:23 A mi propovedamo Hrista razapetoga, kamen spoticanja za Jevreje, ludost za mnogobošce,
1CO 1:24 a za one koje je Bog pozvao, kako Jevreje tako i Grke, Hrista – silu i mudrost Božiju.
1CO 1:25 Jer je Božija ludost mudrija od ljudi, i Božija slabost jača od ljudske sile.
1CO 1:26 Pogledajte sebe, braćo, kakvi ste bili kad vas je [Bog] pozvao. Po ljudskim merilima, niste bili ni mudri, ni moćni, ni visokog roda.
1CO 1:27 Ali Bog je izabrao one koje u svetu smatraju ludima, da posrami one koje smatraju mudrima, i one koje drže za nemoćne da posrami one koje drže za nadmoćne.
1CO 1:28 On je izabrao one koji su u svetu beznačajni, prezreni, i ništavni, da obezvredi one na koje se gleda s uvažavanjem.
1CO 1:29 I to zato da se niko ne bi hvalio pred Bogom.
1CO 1:30 On je izvor vašeg života u Hristu Isusu, koji je nama postao mudrost od Boga, i pravednost, i posvećenje i otkupljenje.
1CO 1:31 Baš kao što je napisano: „Ko hoće da se hvali, neka se hvali Gospodom.“
1CO 2:1 A kada sam došao k vama, braćo, nisam nastupio sa uzvišenim govorom ili mudrošću da vam navestim Božiju tajnu.
1CO 2:2 Odlučio sam, naime, da među vama ne znam ni za šta drugo osim za Isusa Hrista, i to razapetoga.
1CO 2:3 Tako sam se pred vama pojavio u slabosti, sa strahom i velikom tremom.
1CO 2:4 Pa i moj govor i moja propoved nisu se zasnivali na ubedljivim rečima ljudske mudrosti, nego na dokazivanju sile Duha,
1CO 2:5 da se vaša vera ne bi temeljila na ljudskoj mudrosti, nego na Božijoj sili.
1CO 2:6 Ali mudrost navešćujemo među zrelima, ali ne mudrost ovoga sveta, niti od vladara ovoga sveta koji propadaju.
1CO 2:7 Naprotiv, mi navešćujemo Božiju mudrost, tajnu i skrivenu, koju je Bog pre svih vekova predodredio za našu slavu.
1CO 2:8 Tu mudrost nijedan od vladara ovoga sveta nije upoznao, jer da su je upoznali, ne bi razapeli Gospoda slave.
1CO 2:9 Nego, kao što je napisano: „Što oko nije videlo, i uho nije čulo, i u ljudsko srce nije doprlo, to je Bog pripremio za one koji ga vole.“
1CO 2:10 A nama je Bog to otkrio po Duhu, jer Duh sve istražuje, pa i dubine Božije.
1CO 2:11 Jer ko drugi poznaje čovekove misli, osim duha koji je u njemu samom? Isto tako, niko ne poznaje Božije misli osim Duha Božijeg.
1CO 2:12 A mi nismo primili duha ovoga sveta, nego Duha koji dolazi od Boga, da bismo znali šta nam je Bog darovao.
1CO 2:13 Mi govorimo o ovim stvarima, ali ne naučenim rečima ljudske mudrosti, nego onako kako nas je naučio Duh, tumačeći duhovne istine onima koji su duhovni.
1CO 2:14 Telesni čovek, pak, ne prihvata istine koje dolaze od [Božijeg] Duha. Za njega su one ludost, te ih ne može razumeti, jer o tim istinama treba rasuđivati uz pomoć [Božijeg] Duha.
1CO 2:15 A onaj koji [je primio Božijeg] Duha rasuđuje o svemu, a sam ne podleže sudu drugih.
1CO 2:16 „Jer, ko je upoznao um Gospodnji da bi ga savetovao?“ A mi imamo um Hristov.
1CO 3:1 A ja, braćo, nisam mogao da vam govorim kao duhovnima, nego kao telesnima, kao nejakima u Hristu.
1CO 3:2 Napojio sam vas mlekom, ne čvrstom hranom, jer još niste bili spremni [za takvu hranu]. Vi ni sad niste spremni,
1CO 3:3 jer ste još uvek telesni. Zaista, dok ima zavisti i svađa među vama, zar niste telesni, budući da se ponašate kao ljudi [u svetu]?
1CO 3:4 Jer, kad jedan kaže: „Ja sam za Pavla“, a drugi: „A ja za Apolosa“, zar se ne ponašate [kao] ljudi [u svetu]?
1CO 3:5 Na kraju, šta je Apolos? Šta je Pavle? [Oni su samo] služitelji preko kojih ste poverovali, primereno službi koju je Gospod poverio svakome.
1CO 3:6 Ja sam posadio [seme], Apolos [ga] je zalio, a Bog je dao da izraste.
1CO 3:7 Prema tome, nije ni do onoga koji sadi, ni do onoga koji zaliva, već do Boga koji daje da raste.
1CO 3:8 Zato nema razlike između onog koji sadi i onog koji zaliva; svako će primiti platu po svom trudu.
1CO 3:9 Mi smo, naime, Božiji saradnici, a vi ste Božija njiva, Božija građevina.
1CO 3:10 Po milosti koju mi je dao Bog, ja sam kao mudri graditelj postavio temelj, a drugi zida. Samo neka svako pazi kako zida.
1CO 3:11 Jer niko ne može postaviti drugi temelj, osim temelja koji je već postavljen, a to je Isus Hristos.
1CO 3:12 A ako neko na tom temelju naziđuje zlatom, srebrom, dragim kamenjem, drvetom, senom, slamom,
1CO 3:13 vrsnoća svačijeg dela će se otkriti na [Sudnji] dan, jer će biti prokušano ognjem.
1CO 3:14 Ako ono što je neko nazidao ostane, taj će primiti nagradu.
1CO 3:15 A ako nečije delo izgori, taj će pretrpeti štetu. Ipak, biće spasen, ali kao kroz oganj.
1CO 3:16 Zar ne znate da ste hram Božiji i da Duh Božiji prebiva u vama?
1CO 3:17 A ako neko uništava Božiji hram, Bog će ga uništiti. Jer je Božiji hram svet, a taj hram ste vi.
1CO 3:18 Ne zavaravajte se! Ako neko od vas misli da je mudar [po merilima] ovoga sveta, neka postane lud da bi postao mudar.
1CO 3:19 Jer je mudrost ovoga sveta ludost za Boga. Napisano je, naime: „Bog nadmudruje mudre njihovim lukavstvom.“
1CO 3:20 I ponovo: „Gospod zna da su misli mudrih bezvredne.“
1CO 3:21 Zato neka se niko ne hvali ljudima, jer sve pripada vama;
1CO 3:22 bio to Pavle, Apolos ili Kifa, bilo svet, život, ili smrt, bilo sadašnjost ili budućnost. Sve pripada vama!
1CO 3:23 A vi pripadate Hristu, a Hristos Bogu.
1CO 4:1 Tako neka nas svako smatra Hristovim pomoćnicima i upraviteljima Božijih tajni.
1CO 4:2 A od upravitelja se očekuje jedino da budu verni.
1CO 4:3 Što se mene tiče, ni malo ne marim za to što me osuđujete vi ili neki ljudski sud, jer ni sam sebi ne sudim.
1CO 4:4 Savest me, naime, ni za šta ne osuđuje, ali to me još uvek ne opravdava. Gospod je taj koji mi sudi.
1CO 4:5 Zato ne sudite pre nego što nastupi vreme, dok ne dođe Gospod, koji će rasvetliti što je skriveno u tami i otkriti namere srdaca. Tada će svako primiti pohvalu od Boga.
1CO 4:6 Sebe i Apolosa sam uzeo za primer radi vas, da naučite da se strogo držite onoga što je napisano [u Pismu], te da ne postanete nadmeni jedni prema drugima, stajući na nečiju stranu.
1CO 4:7 Šta ti daje prednost nad drugima? I šta to imaš, a da ti to nije dao [Bog]? Zašto se onda hvališ nečim što ti je [Bog] dao?
1CO 4:8 Već ste se nasitili, već ste se obogatili. Bez nas ste se zacarili! Kamo sreće da ste se zacarili, pa da i mi carujemo sa vama.
1CO 4:9 Jer čini mi se da je Bog nas, apostole, postavio kao poslednje u povorci, kao osuđene da umru u areni naočigled sveta, pred anđelima i ljudima.
1CO 4:10 Mi smo ludi radi Hrista, a vi ste mudri u Hristu. Mi smo slabi, a vi jaki. Vi ste u časti, a mi u sramoti.
1CO 4:11 Sve do ovoga časa mi smo gladni i žedni, i jadno odeveni, tuku nas i živimo kao beskućnici,
1CO 4:12 naporno radeći svojim rukama. Kada nas proklinju, mi blagosiljamo, kada nas proganjaju, mi trpimo,
1CO 4:13 kada nas vređaju, mi odgovaramo blago. Postali smo kao smeće sveta, svima ološ do dana današnjeg.
1CO 4:14 Ne kažem ovo da vas postidim, nego da vas kao svoju voljenu decu opomenem.
1CO 4:15 Jer, da imate i hiljade učitelja u Hristu, nemate mnogo očeva. Navestivši vam Radosnu vest, ja sam, naime, postao vaš otac u Hristu Isusu.
1CO 4:16 Molim vas, stoga, da me uzmete za primer.
1CO 4:17 Zato sam vam poslao Timoteja, koji je moje voljeno i verno dete u Gospodu, da vas podseti na moje učenje u Hristu Isusu, kako svuda, u svakoj crkvi učim.
1CO 4:18 Neki od vas su se uzoholili misleći da neću da dođem k vama.
1CO 4:19 No, ako da Gospod, doći ću uskoro k vama, a onda hoću da vidim ne kakvi su na rečima ti umišljeni, nego imaju li sile.
1CO 4:20 Jer, Carstvo Božije se ne temelji na rečima, nego na sili.
1CO 4:21 Šta želite? Da vam dođem sa šibom ili sa ljubavlju i duhom blagosti?
1CO 5:1 Čuje se uopšte da ima bluda među vama, i to takvog bluda kakvog nema ni među mnogobošcima; naime, da neko živi sa ženom svoga oca.
1CO 5:2 A vi ste još ponosni, umesto da vas to ožalosti, pa da odstranite iz vaše sredine onoga koji je učinio takvo delo.
1CO 5:3 Jer, iako nisam prisutan telom, nego duhom, već sam osudio onoga koji je to delo učinio.
1CO 5:4 Kada se u ime Gospoda Isusa okupite vi i moj duh, silom našega Gospoda Isusa,
1CO 5:5 onda neka se taj preda Satani na propast tela, da bi se duh spasao u dan Gospodnji.
1CO 5:6 Vaše hvalisanje nije dobro. Zar ne znate da malo kvasca ukiseli sve testo?
1CO 5:7 Očistite se od starog kvasca, da budete novo testo, kao što i jeste beskvasni, jer je Hristos, naše pashalno Jagnje, već žrtvovano.
1CO 5:8 Zato proslavljajmo praznik ne sa starim kvascem, kvascem pokvarenosti i zlobe, nego s beskvasnim hlebovima iskrenosti i istine.
1CO 5:9 Pisao sam vam u poslanici da se ne družite s bludnicima;
1CO 5:10 ne mislim pod tim uopšte na bludnike ovoga sveta, ili lakome, ili razbojnike, ili idolopoklonike. U tom slučaju biste morali da se povučete od sveta.
1CO 5:11 Ono što sam vam pisao je da se ne družite s tobožnjim bratom, koji je u stvari bludnik, ili lakomac, ili idolopoklonik, ili psovač, ili pijanica, ili razbojnik. S takvima da i ne jedete!
1CO 5:12 Šta ja imam da sudim one koji su u svetu? Nisu li ljudi unutar Crkve oni kojima sudite?
1CO 5:13 Onima u svetu sudiće Bog. A vi izbacite zloga iz svoje sredine.
1CO 6:1 Ko se od vas usuđuje, kad ima spor s drugim, da ide na sud pred nepravedne, umesto da spor reši među svetima?
1CO 6:2 Zar ne znate da će sveti suditi svetu? Pa kada ćete već suditi svetu, niste li dorasli tome da presudite u sasvim malim sporovima?
1CO 6:3 Zar ne znate da ćemo mi suditi anđelima? A da ne govorimo o svetovnim stvarima!
1CO 6:4 A vi kada imate svetovne sporove, postavljate za sudije one koji su najneznatniji u crkvi!
1CO 6:5 Govorim ovo na vašu sramotu. Zar među vama nema nijednog mudrog koji bi bio u stanju da presudi među svojom braćom?
1CO 6:6 Umesto toga, brat se sudi s bratom, i to pred nevernima.
1CO 6:7 Mana vam je već i to što se sudite među sobom. Zašto radije ne pretrpite nepravdu? Zašto radije ne pregorite štetu?
1CO 6:8 Umesto toga, vi činite nepravdu i štetu, i to braći.
1CO 6:9 Zar ne znate da nepravednici neće imati učešća u Carstvu Božijem? Ne varajte se; ni bludnici, ni idolopoklonici, ni preljubnici, ni ženskasti, ni pederasti,
1CO 6:10 ni lopovi, ni pohlepni, ni pijanice, ni psovači, ni razbojnici neće imati učešća u Carstvu Božijem.
1CO 6:11 Neki od vas su bili ovakvi, ali ste se oprali, i posvetili, i opravdali se u ime Gospoda Isusa Hrista i [delovanjem] Duha Boga našega.
1CO 6:12 „Sve mi je dozvoljeno!“ Međutim, nije sve na korist. „Sve mi je dozvoljeno!“ Ipak, ne želim ničemu da robujem.
1CO 6:13 [Kažete]: „Jela su za trbuh, a trbuh je za jela.“ Ali, Bog će uništiti i jedno i drugo. Ali telo nije namenjeno za blud, već za Gospoda, a Gospod za telo.
1CO 6:14 A Bog koji je vaskrsao Gospoda, vaskrsnuće i nas svojom silom.
1CO 6:15 Zar ne znate da su vaša tela udovi Hristovi? Hoću li, dakle, uzeti udove Hristove i učiniti ih udovima bludničinim? Nikako!
1CO 6:16 Ili, zar ne znate da onaj koji prione uz bludnicu postaje jedno telo s njom? Kao što je napisano: „I dvoje će biti jedno telo.“
1CO 6:17 A ko prione uz Gospoda, postaje jedan duh [s njim].
1CO 6:18 Bežite od bluda! Naime, svaki drugi greh koji čovek čini ne tiče se njegovog tela, dok bludnik greši protiv svoga tela.
1CO 6:19 Ili, zar ne znate da je vaše telo hram Duha Svetoga koji je u vama, i koga imate od Boga? Vi ne pripadate sami sebi.
1CO 6:20 Naime, otkupljeni ste po [visokoj] ceni; zato proslavite Boga svojim telom.
1CO 7:1 A sada o onome što ste mi pisali: „Dobro je za čoveka da ne stupa u odnose sa ženom.“
1CO 7:2 Ipak, da bi se izbegao blud, svaki čovek neka ima odnose sa svojom ženom, i svaka žena neka ima odnose sa svojim mužem.
1CO 7:3 Neka muž održava bračne odnose sa ženom, a tako i žena sa svojim mužem.
1CO 7:4 Žena nema vlast nad svojim telom, nego muž, kao što ni muž nema vlast nad svojim telom, nego žena.
1CO 7:5 Ne lišavajte se bračnih odnosa, osim po dogovoru, i to na neko vreme, da biste mogli da se posvetite molitvi. Nakon toga se vratite bračnim odnosima, da vas Satana ne iskuša zbog vaše neuzdržljivosti.
1CO 7:6 Ovo što kažem nije zapovest, nego dopuštenje.
1CO 7:7 Ja bih hteo da svi ljudi budu kao ja. Ipak, svako ima svoj dar od Boga, jedan ovakav, drugi onakav.
1CO 7:8 A neoženjenima i udovicama kažem: dobro je ako ostanu bezbračni kao ja.
1CO 7:9 Ali ako ne mogu da se uzdržavaju, neka stupe u brak, jer je bolje stupiti u brak, nego izgarati [od strasti].
1CO 7:10 A onima u braku dajem zapovest koja ne dolazi od mene, nego od Gospoda: žena da se ne razvodi od svoga muža.
1CO 7:11 A ako se već i razvede, neka se ne udaje ponovo, ili neka se vrati svome mužu. Takođe ni muž neka se ne razvodi od svoje žene.
1CO 7:12 A ostalima kažem ja, a ne Gospod. Ako verujući ima ženu koja ne veruje, a pristaje da živi sa njim, neka se ne razvodi od nje.
1CO 7:13 Isto tako, ako žena ima muža koji ne veruje, neka se ne razvodi od njega.
1CO 7:14 Jer, muž koji ne veruje posvećen je preko svoje žene koja veruje, a tako je i žena koja ne veruje posvećena preko svoga muža koji veruje. Deca bi, inače, bila kao nevernička deca, a ovako su posvećena.
1CO 7:15 A ako neverujući [supružnik] hoće da se razvede, neka se razvede. U tom slučaju, muž koji veruje ili žena koja veruje nisu obavezni da ostanu u braku. Bog nas je, naime, pozvao da živimo u miru.
1CO 7:16 Ko zna, ženo, nećeš li spasti muža, ili ko zna, mužu, nećeš li spasti ženu?
1CO 7:17 Bilo kako bilo, neka svako živi u skladu s prilikama koje mu je Gospod dodelio, odnosno na koje vas je on pozvao. Ovo uputstvo dajem svim crkvama.
1CO 7:18 Ako je neko bio obrezan pre nego što ga je Bog pozvao, neka ne prikriva tragove obrezanja. Tako i čovek koji nije bio obrezan pre nego što ga je Bog pozvao, neka se ne obrezuje.
1CO 7:19 Da li je čovek obrezan ili neobrezan, ne igra nikakvu ulogu. Važno je samo držati se Božijih zapovesti.
1CO 7:20 Neka svako ostane u prilikama u kojima ga je Božiji poziv zatekao.
1CO 7:21 Jesi li rob? Neka te to ne brine. Ali, ako možeš da postaneš slobodan, iskoristi priliku.
1CO 7:22 Jer, koga je Gospod pozvao kada je bio rob, tog je Gospod učinio slobodnim. A onaj koga je Gospod pozvao kao slobodnoga, rob je Hristov.
1CO 7:23 [Skupo] ste otkupljeni; ne budite robovi ljudima.
1CO 7:24 Braćo, neka svako ostane pred Bogom u prilikama u kojima ga je [Božiji] poziv zatekao.
1CO 7:25 A za neudate devojke nemam nikakvu zapovest od Gospoda. Ipak, dajem svoje mišljenje kao čovek koga je Bog, po svome milosrđu, učinio vrednim poverenja.
1CO 7:26 Mislim da je zbog sadašnje nevolje bolje za čoveka da ostane u prilikama u kojima se nalazi.
1CO 7:27 Ako imaš ženu, ne razvodi se od nje. Ako nemaš ženu, ne traži je.
1CO 7:28 No, ako se i oženiš, ne činiš greh, a tako i devojka ako se uda, ne čini greh. Ipak, oni koji stupaju u brak iskusiće nevolje ovozemaljskog života, a ja želim da vas poštedim toga.
1CO 7:29 Ono što hoću da kažem, braćo, je ovo: određeno vreme se primaklo; od sada oni koji imaju ženu, neka žive kao da je nemaju;
1CO 7:30 oni koji tuguju, kao da ne tuguju, oni koji se raduju, kao da se ne raduju, i oni koji kupuju, kao da nemaju ništa,
1CO 7:31 i koji posluju u svetu, kao da ne posluju. Jer prolazi oblik ovoga sveta.
1CO 7:32 Hteo bih, naime, da ste lišeni briga. Bezbračni se brine za Gospodnje stvari, to jest, kako da ugodi Gospodu.
1CO 7:33 A onaj koji je u braku brine se za ovozemaljske stvari, naime, kako da ugodi svojoj ženi,
1CO 7:34 te je podeljen u sebi. A neudata žena ili devojka brine se za Gospodnje stvari, da bude posvećena i telom i duhom. Udata žena, pak, brine se za ovozemaljske stvari, naime, kako da ugodi svome mužu.
1CO 7:35 Govorim ovo za vaše dobro. Ne želim time da vam postavim ograničenja, nego da vas uputim na čestitu i nesmetanu predanost Gospodu.
1CO 7:36 Ako neko misli da neprilično postupa prema devojci za koju je veren, te ako ona zalazi u godine, a i on oseća da treba da se ženi, neka učini po svojoj volji; ne čini nikakav greh. Neka stupe u brak.
1CO 7:37 Ali ko čvrsto ostane pri svojoj odluci i nema potrebe, nego vlada svojom voljom, te je rešio u svom srcu da ne ženi svoju verenicu, dobro čini.
1CO 7:38 Tako, onaj koji oženi svoju verenicu, čini dobro; a onaj koji je ne oženi, čini bolje.
1CO 7:39 Žena je vezana dok god je njen muž živ. Ako joj muž umre, slobodna je da se uda za koga hoće, ali samo za onog koji je u Gospodu.
1CO 7:40 Ipak, po mom mišljenju, blaženija je ako se ne uda. Uostalom, mislim da i ja imam Božijega Duha.
1CO 8:1 A sada o [hrani] koja se prinosi idolima. Znamo da svi imamo znanje. Ali znanje dovodi do oholosti, dok ljubav izgrađuje.
1CO 8:2 Ako neko misli da nešto zna, još uvek ne zna onako kako bi trebalo da zna.
1CO 8:3 A ko voli Boga, njega [Bog] poznaje.
1CO 8:4 A što se tiče hrane žrtvovane idolima, znamo da idol ne [predstavlja] ništa i da nema drugog Boga osim jednoga.
1CO 8:5 Čak i da ima takozvanih bogova, kao što se tvrdi da ima mnogo bogova i gospodara – bilo na nebu bilo na zemlji,
1CO 8:6 mi imamo jednog Boga i Oca od koga sve potiče, i kome i mi pripadamo, i jednoga Gospoda, Isusa Hrista, po kome je sve [postalo], i po kome i mi [postojimo].
1CO 8:7 Međutim, nemaju svi to znanje. Neki su se toliko navikli da služe idolima, da kada jedu takvu hranu, jedu je kao da je prinesena idolima, pa se tako njihova slaba savest kalja.
1CO 8:8 Hrana nas neće dovesti bliže Bogu, jer niti smo na gubitku ako ne jedemo, niti smo na dobitku ako jedemo.
1CO 8:9 Gledajte samo da vaša sloboda ne bude kamen spoticanja za one koji su slabi.
1CO 8:10 Jer ako neko vidi tebe, koji imaš znanje, za trpezom u idolskom hramu, neće li se, zbog svoje slabe savesti, ohrabriti da jede [hranu] žrtvovanu idolima?
1CO 8:11 I tako zbog tvog znanja propada taj slabi, tvoj brat za koga je Hristos umro.
1CO 8:12 Jer time što grešite protiv svoje braće udarajući po njihovoj slaboj savesti, grešite i protiv Hrista.
1CO 8:13 Stoga, ako hrana navodi na greh moga brata, radije neću jesti meso doveka, da ga ne bih naveo na greh.
1CO 9:1 Zar nisam slobodan? Zar nisam apostol? Nisam li video našeg Gospoda Isusa? Niste li vi moje delo u radu za Gospoda?
1CO 9:2 Jer, ako drugima i nisam apostol, vama jesam. Vi ste, naime, dokaz moje apostolske službe za Gospoda.
1CO 9:3 To je moja odbrana pred svima koji me ispituju.
1CO 9:4 Zar nemamo prava da jedemo i pijemo?
1CO 9:5 Zar nemamo prava da vodimo sa sobom svoje žene, kao što to čine ostali apostoli, braća našega Gospoda, pa i sam Kifa?
1CO 9:6 Ili, zar samo ja i Varnava moramo da radimo da bismo se izdržavali?
1CO 9:7 Ko služi vojsku o svom trošku? Ili, ko sadi vinograd, a ne jede grožđe iz vinograda? Ili, ko napasa stado, a ne pije mleko od stada?
1CO 9:8 Da možda ne govorim po ljudskoj [mudrosti], ili o ovome govori i Zakon?
1CO 9:9 Jer Mojsije je napisao u Zakonu: „Ne zavezuj usta volu kad vrše.“ Zar je Bogu stalo do volova?
1CO 9:10 Ne kaže li to upravo radi nas? To je napisano baš radi nas, jer orač treba da ore u nadi, i onaj koji vrše treba da vrše u nadi da će dobiti svoj deo od uroda.
1CO 9:11 Ako smo mi vama posejali duhovna [dobra], zar je mnogo ako žanjemo vaša zemaljska [dobra]?
1CO 9:12 Jer ako drugi polažu prava da ih pomažete vašim dobrima, nemamo li mi više prava na to? Ipak, mi se nismo koristili ovim pravom, nego sve podnosimo, da ne bismo postavili prepreku propovedanju Radosne vesti o Hristu.
1CO 9:13 Zar ne znate da oni koji obavljaju hramsku službu, od hrama dobijaju hranu, i da oni koji služe kod žrtvenika, od žrtvenika dobijaju svoj deo?
1CO 9:14 Isto tako je Gospod zapovedio da oni koji propovedaju Radosnu vest treba da dobijaju platu za to.
1CO 9:15 Ja se, pak, ničim od ovoga nisam koristio. Međutim, nisam ovo napisao da biste me vi plaćali. Radije bih umro, nego da me neko liši onoga čime se ponosim.
1CO 9:16 Ja se, naime, ne ponosim propovedanjem Radosne vesti, jer mi je to stavljeno u dužnost. Naime, teško meni ako je ne propovedam!
1CO 9:17 Jer, ako to činim po svom izboru, dobiću nagradu; a ako to ne činim po svom izboru, to znači da mi je poverena dužnost.
1CO 9:18 Šta je, dakle, moja nagrada? [Moja nagrada je] da besplatno propovedam Radosnu vest, ne služeći se svojim pravom [na platu].
1CO 9:19 Jer, iako nisam dužan da služim nikome, učinio sam sebe slugom svima, da bih pridobio mnoge.
1CO 9:20 Za Jevreje sam bio Jevrejin, da bih mnoge od njih pridobio; za one koji žive po Zakonu, bio sam kao onaj koji živi po Zakonu, iako ne živim po Zakonu, da bih pridobio njih koji žive po Zakonu.
1CO 9:21 Za one koji ne žive po Zakonu, bio sam kao onaj koji ne živi po Zakonu, da bih pridobio njih koji ne žive po Zakonu, iako ne živim bez Božijeg Zakona. Ja, naime, živim po Hristovom zakonu.
1CO 9:22 Za slabe sam bio slab, da bih pridobio slabe. Svima sam postao sve, da po svaku cenu spasem neke.
1CO 9:23 Sve to činim radi Radosne vesti, da učestvujem u njenim [blagoslovima].
1CO 9:24 Zar ne znate da na trkalištu trče svi takmičari, ali samo jedan dobija nagradu? Tako i vi trčite da je dobijete.
1CO 9:25 Svaki takmičar se trudi svim silama da pobedi. Oni to čine da dobiju raspadljiv venac, a mi da dobijemo neraspadljiv venac.
1CO 9:26 Zato ja ne trčim besciljno, niti udaram u prazno,
1CO 9:27 nego bespoštedno naprežem svoje telo i potčinjavam ga, da se ne bih ja, koji propovedam Radosnu vest drugima, pokazao kao nedostojan.
1CO 10:1 Neću da vam ostane nepoznato, braćo, da su naši preci bili zaštićeni oblakom i da su svi prošli kroz more,
1CO 10:2 te su svi bili u Mojsija kršteni u oblaku i moru.
1CO 10:3 Takođe su svi jeli istu duhovnu hranu,
1CO 10:4 i svi su pili isto duhovno piće, jer su pili iz duhovne stene koja ih je pratila, a ta stena je bila Hristos.
1CO 10:5 Međutim, mnogi nisu bili ugodni Bogu, pa ih je [Bog] pobio u pustinji.
1CO 10:6 Te stvari su se dogodile nama za primer, da ne poželimo zlo kao što su oni poželeli.
1CO 10:7 Ne budite idolopoklonici kao neki od njih, jer je napisano: „Narod je posedao da jede i pije, i ustao da se zabavlja.“
1CO 10:8 I ne odajmo se bludu, kao neki od njih, pa ih je u jedan dan pomrlo dvadeset tri hiljade.
1CO 10:9 Takođe, ne iskušavajte Hrista, kao što su ga neki od njih iskušavali, pa su izginuli od zmija.
1CO 10:10 I ne prigovarajte, kao što su neki od njih prigovarali, pa su izginuli od Uništitelja.
1CO 10:11 Sve ove stvari su se događale njima za primer, ali su zapisane za upozorenje nama, kojima su se poslednja vremena približila.
1CO 10:12 Zato onaj koji misli da [čvrsto] stoji, neka pazi da ne padne.
1CO 10:13 Nije vas snašlo neko iskušenje koje ne snalazi sve ljude. Ali Bog je veran; on neće dozvoliti da budete izloženi iskušenjima više nego što možete da podnesete, nego će okončati iskušenja da možete izdržati.
1CO 10:14 Stoga, voljeni moji, bežite od idolopoklonstva.
1CO 10:15 Govorim vam kao mudrima: sami prosudite šta vam govorim.
1CO 10:16 Zar čaša blagoslova za koju zahvaljujemo Bogu, ne predstavlja zajedništvo koje imamo po krvi Hristovoj? Zar hleb koji lomimo ne predstavlja zajedništvo koje imamo po telu Hristovom?
1CO 10:17 I pošto je jedan hleb, mi mnogi činimo jedno telo, jer jedan hleb delimo.
1CO 10:18 Obratite pažnju na one koji su Izrailjci po telu: nisu li oni koji jedu od hramskih žrtava isti oni koji zajedno prinose žrtvu Bogu na žrtveniku?
1CO 10:19 Šta time hoću da kažem? Da je hrana koja se prinosi idolima tek samo hrana, ili da je idol tek samo idol?
1CO 10:20 [Ne]! Ono što [mnogobošci] žrtvuju, zlim duhovima žrtvuju, a ja neću da imate zajedništvo sa zlim duhovima.
1CO 10:21 Ne možete piti iz Gospodnje čaše i iz čaše zlih duhova; ne možete jesti za Gospodnjom trpezom i za trpezom zlih duhova.
1CO 10:22 Ili, zar ćemo izazivati Gospoda? Da nismo jači od njega?
1CO 10:23 [Kažete]: „Sve je dozvoljeno.“ Ipak, nije sve na korist. „Sve je dozvoljeno.“ Ipak, sve ne izgrađuje.
1CO 10:24 Ne gledajte samo svoju korist, već i korist drugih.
1CO 10:25 Jedite sve što se prodaje na tržnici, ništa ne ispitujući radi svoje savesti.
1CO 10:26 Jer, „Gospodu pripada zemlja i sve što je na njoj.“
1CO 10:27 Ako vas neki nevernik pozove na obed, i vi hoćete da idete, jedite sve što se iznese pred vas ništa ne ispitujući zbog savesti.
1CO 10:28 Ali, ako vam neko kaže: „Ova hrana je bila žrtvovana idolima“, onda ne jedite zbog onoga koji vam je to dao do znanja, a i radi savesti;
1CO 10:29 ne mislim radi vaše savesti, već radi njegove. Pitate se: „Zašto da nečija savest određuje moju slobodu?
1CO 10:30 Ako ja jedem sa zahvaljivanjem, zašto da me osuđuju za ono za šta zahvaljujem?“
1CO 10:31 Zato, bilo da jedete, pijete ili činite nešto drugo, sve činite Bogu na slavu.
1CO 10:32 Ponašajte se besprekorno kako prema Jevrejima i Grcima, tako i prema Crkvi Božijoj.
1CO 10:33 Naime, i ja svima ugađam u svemu, ne gledajući svoju korist, nego korist drugih, da bi mnogi bili spaseni.
1CO 11:1 Uzmite mene za primer, kao što ja uzimam Hrista za primer.
1CO 11:2 Pohvalno je to što me se u svemu sećate i što držite predanja onako kako sam vam preneo.
1CO 11:3 Ali hoću da znate da je Hristos glava svakom mužu, da je muž glava ženi, a Bog Hristu.
1CO 11:4 Svaki muž koji se moli ili prorokuje pokrivene glave, sramoti svoju glavu.
1CO 11:5 Isto tako i svaka žena koja se moli ili prorokuje nepokrivene glave, sramoti svoju glavu, jer je ista kao i ošišana.
1CO 11:6 Ako žena ne pokriva glavu, neka se ošiša. Ali pošto je sramota za ženu da se šiša i brije, neka pokriva glavu.
1CO 11:7 Muž, pak, ne treba da pokriva glavu, zato što on odražava lik i slavu Božiju. A žena odražava muževljevu slavu.
1CO 11:8 Muškarac, naime, nije postao od žene, nego žena od muškarca.
1CO 11:9 I nije muškarac stvoren radi žene, nego žena radi muškarca.
1CO 11:10 Zbog toga, a i zbog anđela, žena mora da ima znak na svojoj glavi da je pod vlašću.
1CO 11:11 Međutim, u Gospodu, niti je žena nezavisna od muža, niti je muž nezavisan od žene.
1CO 11:12 Jer, kao što je žena postala od muškarca, tako se i muškarac rađa od žene, a sve to dolazi od Boga.
1CO 11:13 Prosudite sami: priliči li ženi da se moli nepokrivene glave?
1CO 11:14 Ne uči li vas i sama priroda da je sramota za čoveka da ima dugu kosu?
1CO 11:15 A zar ženi nije na ponos da ima dugu kosu? Kosa joj je, naime, data umesto vela.
1CO 11:16 A ako je nekome do prepirke, mi nemamo takav običaj, a ni ostale crkve Božije.
1CO 11:17 Ipak, ne mogu da vas pohvalim za ono što vam sada nalažem, jer vaše sastajanje ne ide na bolje, nego na gore.
1CO 11:18 Prvo, čujem da među vama ima podele kada se okupljate kao crkva, što delimično i verujem.
1CO 11:19 Najzad, treba da bude podela među vama da se pokažu oni koji su valjani.
1CO 11:20 Dakle, kada se okupljate, ne jede se večera Gospodnja.
1CO 11:21 Naime, svako uzima svoju večeru, te jedan gladuje, a drugi se opija.
1CO 11:22 Zar nemate kuću da jedete i pijete? Ili, zar prezirete Crkvu Božiju i posramljujete one koji nemaju? Šta da vam kažem? Treba li da vas pohvalim? Za ovo ne mogu da vas pohvalim.
1CO 11:23 Ja sam, naime, primio [učenje] od Gospoda koje sam i vama predao: da je Gospod Isus one noći kada je bio predat uzeo hleb,
1CO 11:24 zahvalio [Bogu] i prelomio ga, rekavši: „Ovo je moje telo koje [se daje] za vas. Ovo činite meni na spomen.“
1CO 11:25 Tako je uzeo i čašu posle večere i rekao: „Ova čaša je Novi savez po mojoj krvi. Kad god je pijete, činite to meni na spomen.“
1CO 11:26 Zaista, kad god jedete hleb i pijete čašu, navešćujete smrt Gospodnju dok se on ne vrati.
1CO 11:27 Zato ko nedostojno jede hleb i pije čašu, biće kriv za greh protiv tela i krvi Gospodnje.
1CO 11:28 Neka se, dakle, svako prvo preispita, pa tek onda neka jede od hleba i pije iz čaše.
1CO 11:29 Jer, ko jede i pije, a ne razaznaje u tome telo [Gospodnje], navlači na sebe osudu kad jede i pije.
1CO 11:30 Zato ima mnogo nemoćnih i bolesnih među vama, a neki su i umrli.
1CO 11:31 Ako bismo sami sebi sudili, [Gospod] nam ne bi sudio.
1CO 11:32 Ipak, kad nas Gospod sudi, on nas i odgaja, da ne budemo osuđeni sa svetom.
1CO 11:33 Zato, braćo moja, kada se okupite da jedete, pričekajte jedni druge.
1CO 11:34 Ako je neko gladan, neka jede kući, da ne dođete pod Božiju osudu kada se sastanete. A što se tiče ostalih stvari, daću vam uputstva kad dođem.
1CO 12:1 Ne želim, braćo, da budete u neznanju po pitanju duhovnih [darova].
1CO 12:2 Znate da ste, kao bivši mnogobošci, bili zavedeni, te ste služili nemim idolima.
1CO 12:3 Zato vam obznanjujem: niko ko je vođen Božijim Duhom, ne može da kaže: „Proklet bio Isus.“ Isto tako, niko ne može da kaže: „Isus je Gospod“, ako nije [vođen] Svetim Duhom.
1CO 12:4 Darovi su različiti, ali je isti Duh.
1CO 12:5 Ima i različitih službi, ali je isti Gospod.
1CO 12:6 Ima razlike i u delovanjima, ali je isti Bog koji kroz njih deluje u svakome.
1CO 12:7 A Duh na svakome pokazuje svoje dejstvo radi zajedničke koristi.
1CO 12:8 Jednome Duh daje dar mudrog savetovanja, dok drugome isti Duh daje dar saopštavanja posebnog znanja.
1CO 12:9 Jednome Duh daje dar vere, dok drugome isti Duh daje dar isceljivanja.
1CO 12:10 Jednome [Duh] daje dar da čini čuda, a drugome dar proroštva. Nekome daje dar razlikovanja duhova, nekome da govori [drugim] jezicima, a nekome da tumači te jezike.
1CO 12:11 Sve ovo čini jedan te isti Duh, koji po svojoj volji dodeljuje dar svakom pojedincu.
1CO 12:12 Naime, kao što u telu ima mnogo udova, a svi ti udovi, iako ih je mnogo, čine jedno telo, tako je i sa Hristom.
1CO 12:13 Jer, po Duhu smo svi mi kršteni u jedno telo. Bilo Jevreji ili Grci, bilo robovi ili slobodni, svi smo napojeni jednim Duhom.
1CO 12:14 Jer jedan ud ne čini telo, nego mnogi.
1CO 12:15 Ako noga kaže: „Pošto nisam ruka, ne pripadam telu“, zar ipak ne pripada telu?
1CO 12:16 I ako uho kaže: „Pošto nisam oko, ne pripadam telu“, zar ipak ne pripada telu?
1CO 12:17 Ako bi celo telo bilo oko, gde bi bio sluh? [Ili] ako bi celo [telo] bilo uho, gde bi bilo čulo mirisa?
1CO 12:18 A Bog je postavio svaki deo tela onako kako je on hteo.
1CO 12:19 Gde bi bilo telo da su svi oni samo jedan deo [tela]?
1CO 12:20 No, [stvari stoje ovako]: ima mnogo delova [tela], ali je telo jedno.
1CO 12:21 Oko ne može da kaže ruci: „Ne trebaš mi!“, niti glava nogama: „Ne trebate mi!“
1CO 12:22 Šta više, i naizgled slabi delovi tela su neophodni.
1CO 12:23 Pa čak i sa delovima [tela] koji nam se čine manje vrednim postupamo s punim uvažavanjem. I sa stidnim [delovima tela] postupamo s većom pristojnošću,
1CO 12:24 koja nije potrebna drugim [delovima tela]. Bog je, naime, tako sastavio telo, da je neuglednijim delovima tela dao posebnu čast,
1CO 12:25 da ne bude podele u telu, nego da se delovi [tela] jednako brinu jedni za druge.
1CO 12:26 Ako jedan deo [tela] pati, pate i svi ostali; ako se jednom delu [tela] ukazuje čast, sa njim se raduju i svi ostali.
1CO 12:27 Dakle, vi ste telo Hristovo i delovi [tela] pojedinačno.
1CO 12:28 A Bog je u Crkvi postavio prvo apostole, drugo proroke, treće učitelje; zatim čudotvorce, iscelitelje, pomagače, one sa darom upravljanja, [te one sa darom govorenja] drugih jezika.
1CO 12:29 Jesu li svi apostoli? Jesu li svi proroci? Jesu li svi učitelji? Jesu li svi čudotvorci?
1CO 12:30 Zar svi poseduju dar isceljivanja? Zar svi govore [drugim] jezicima? Zar svi tumače jezike?
1CO 12:31 Revnosno težite za višim darovima! Ja ću vam, pak, pokazati najbolji put.
1CO 13:1 Ako govorim ljudskim i anđeoskim jezicima, a nemam ljubavi, onda sam kao metal što odjekuje i činele što zveče.
1CO 13:2 I ako imam i dar proroštva, i da znam sve tajne i sva znanja, i povrh toga da imam svu veru planine da premeštam, a ljubavi da nemam – ništa sam.
1CO 13:3 Pa da i razdelim sve što imam, da i telo svoje predam, da bih se hvalio, a ljubavi nemam – ništa mi ne koristi.
1CO 13:4 Ljubav je strpljiva, ljubazna, ne zavidi, ne hvali se, nije ohola,
1CO 13:5 ne ponaša se nepristojno, ne traži svoje, ne žesti se, ne pamti zlo,
1CO 13:6 ne raduje se nepravdi, a raduje se istini,
1CO 13:7 sve podnosi, nikada ne prestaje da veruje, svemu se nada, sve izdržava;
1CO 13:8 ljubav nikad ne prestaje. Proroštva će se ugasiti, jezici će prestati, znanje će se okončati.
1CO 13:9 Jer nepotpuno znamo i nepotpuno prorokujemo.
1CO 13:10 A kad dođe ono potpuno, okončaće se ono nepotpuno.
1CO 13:11 Kad sam bio dete, govorio sam kao dete, mislio sam i razmišljao kao dete. A kad sam odrastao, završio sam sa detinjstvom.
1CO 13:12 Sada vidimo nejasno, kao u ogledalu, a onda ćemo videti licem u lice. Sada znam nepotpuno, a onda ću znati potpuno, kao što sam i sam sebi poznat.
1CO 13:13 A sada ostaje ovo troje: vera, nada i ljubav; a najveća od njih je ljubav.
1CO 14:1 Težite za ljubavlju, pokažite revnost za duhovne [darove], a posebno da prorokujete.
1CO 14:2 Naime, ko govori [drugim] jezikom, ne govori ljudima, već Bogu, jer ga niko ne razume, pošto on govori tajne.
1CO 14:3 A ko prorokuje, govori ljudima na izgradnju, ohrabrenje i utehu.
1CO 14:4 Ko govori [drugim] jezikom, izgrađuje samo sebe, a ko prorokuje, izgrađuje crkvu.
1CO 14:5 Hteo bih da svi govorite [drugim] jezicima, ali još više da prorokujete, jer je onaj koji prorokuje korisniji od onoga što govori [drugim] jezicima, osim ako ih tumači, da bi crkva mogla da se izgrađuje.
1CO 14:6 Ako vam ja, braćo, dođem i govorim [drugim] jezicima, kakvu ćete korist imati od toga, ako vam uz to ne saopštim bilo otkrivenje ili znanje, bilo proroštvo ili pouku?
1CO 14:7 Ako neživi [instrumenti] koji daju zvuk, svirala ili harfa, ne prave razliku u tonovima, ko će znati šta se svira?
1CO 14:8 Ili ako truba ispusti nejasan zvuk, ko će se spremiti za boj?
1CO 14:9 Isto tako, ako govorite [drugim] jezikom koji nije razumljiv, ko će znati šta je izrečeno? Govorićete u vetar.
1CO 14:10 Zaista, na svetu ima toliko jezika, i svaki od njih ima značenje.
1CO 14:11 Prema tome, ako ne znam šta jezik znači, biću stranac onome koji govori, a i on će meni biti stranac.
1CO 14:12 Isto tako i vi, pošto već pokazujete revnost za duhovne [darove], nastojte da obilujete [u onim darovima] koji izgrađuju crkvu.
1CO 14:13 Zato onaj koji govori [drugim] jezikom, neka se moli da može da ga protumači.
1CO 14:14 Naime, ako se ja molim [drugim] jezikom, moj duh se moli, ali moj um ostaje bez koristi.
1CO 14:15 Šta, dakle, [da činim]? Moliću se duhom, ali moliću se i umom, pevaću hvalospeve duhom, ali pevaću hvalospeve i umom.
1CO 14:16 Jer ako ti blagosiljaš [Boga] Duhom, kako će neupućeni reći „amin“ na tvoje zahvaljivanje, kad ne zna šta govoriš?
1CO 14:17 Doduše, ti lepo zahvaljuješ Bogu, ali se drugi ne izgrađuje.
1CO 14:18 Zahvalan sam Bogu što govorim [drugim] jezicima više od svih vas.
1CO 14:19 Ipak, u crkvi ću radije reći pet razumljivih reči da se svi pouče, nego deset hiljada reči [drugim] jezikom.
1CO 14:20 Braćo, ne razmišljajte detinjasto, ali budite kao mala deca koja nisu vična zlu. U mislima, pak, budite zreli.
1CO 14:21 U Zakonu je napisano: „Preko onih koji govore drugim jezicima, i usana tuđinaca, govoriću ovome narodu, ali me ni onda neće poslušati – govori Gospod.“
1CO 14:22 Tako [drugi] jezici nisu znak za vernike, nego za nevernike. Međutim, proroštvo je za vernike, a ne za nevernike.
1CO 14:23 Ako se, dakle, sva crkva okupi, pa svi počnu da govore [drugim] jezicima, a pritom uđu neupućeni ili neverni, neće li reći da ste ludi?
1CO 14:24 Ali, ako neupućeni ili nevernik naiđe, a svi prorokuju, sve ga kori, sve ga osuđuje,
1CO 14:25 tada se obelodanjuju tajne njegovog srca. Tako će pasti ničice i pokloniti se Bogu, pa će ispovediti da je Bog zaista u vama.
1CO 14:26 Šta, dakle, [da činimo], braćo? Kad se okupljate, svako ima nešto: neko psalam, neko pouku, neko otkrivenje, neko [drugi] jezik, neko [dar] tumačenja [tog drugog jezika]. Neka sve bude na izgradnju.
1CO 14:27 Ako neko govori [drugim] jezikom, neka govore dvojica, najviše trojica, i to redom, a jedan neka tumači.
1CO 14:28 Ukoliko nema tumača, neka ćuti u crkvi, pa neka govori sam sebi i Bogu.
1CO 14:29 Što se tiče proroka, neka govore dvojica ili trojica, a ostali neka prosuđuju.
1CO 14:30 Ako se drugom koji tu sedi nešto otkrije, prvi neka ćuti.
1CO 14:31 Svi, naime, možete da prorokujete, jedan po jedan, da se svi pouče i ohrabre.
1CO 14:32 Proročki duhovi pokoravaju se prorocima.
1CO 14:33 Jer Bog nije [Bog] nereda, nego mira. Kao što je u svim crkvama,
1CO 14:34 žene treba da ćute u crkvi. Njima nije dozvoljeno da govore; one treba da se pokoravaju, kao što Zakon nalaže.
1CO 14:35 A ako žele da nauče nešto, neka kući pitaju svoje muževe, jer ne priliči ženi da govori u crkvi.
1CO 14:36 Ili da nije Božija reč od vas potekla? Ili ste vi jedini do kojih je ona došla?
1CO 14:37 Ako neko misli da je prorok, ili duhovan, treba da shvati da je ovo što vam pišem zapovest od Gospoda.
1CO 14:38 Ko ovo ne shvata, ostaje u neznanju.
1CO 14:39 Stoga, braćo, pokažite revnost za prorokovanje, i ne branite da se govori [drugim] jezicima.
1CO 14:40 Neka sve bude prikladno i uredno.
1CO 15:1 Podsećam vas, braćo, na Radosnu vest koju sam vam navestio, koju ste prihvatili i u kojoj stojite.
1CO 15:2 Njome se i spasavate, ako je čvrsto držite onako kako sam vam je navestio, sem ako niste uzalud poverovali.
1CO 15:3 Ja sam vam, naime, na prvom mestu predao ono što sam primio: da je Hristos, saglasno Pismima, umro za naše grehe,
1CO 15:4 i da je, saglasno Pismima, sahranjen i vaskrsnut trećeg dana.
1CO 15:5 Potom se Hristos ukazao Kifi, a zatim Dvanaestorici.
1CO 15:6 Onda se odjednom ukazao pred više od pet stotina braće, od kojih većina živi i danas, a neki su umrli.
1CO 15:7 Zatim se ukazao Jakovu, te svim apostolima.
1CO 15:8 Na kraju se [Hristos] ukazao i meni, kao nedonoščetu.
1CO 15:9 Naime, ja sam najmanji među apostolima, i nisam dostojan da se nazovem apostolom, jer sam progonio Crkvu Božiju.
1CO 15:10 Ipak, milošću Božijom sam ono što jesam, i njegova milost prema meni nije bila uzaludna. Šta više, potrudio sam se više od svih njih, ali ne ja, nego Božija milost sa mnom.
1CO 15:11 Svejedno, bio ja ili oni, tako propovedamo i tako ste poverovali.
1CO 15:12 Ako se propoveda da je Hristos vaskrsao iz mrtvih, kako onda neki od vas tvrde da nema vaskrsenja mrtvih?
1CO 15:13 Ako nema vaskrsenja mrtvih, onda ni Hristos nije vaskrsao,
1CO 15:14 a ako Hristos nije vaskrsao, uzaludno je naše propovedanje, uzaludna je i vaša vera.
1CO 15:15 Ako mrtvi ne vaskrsavaju, onda smo se i mi pokazali kao lažni svedoci Božiji, jer smo svedočili da je Bog vaskrsao Hrista, koga nije vaskrsao.
1CO 15:16 Ako mrtvi ne vaskrsavaju, onda ni Hristos nije vaskrsao.
1CO 15:17 A ako Hristos nije vaskrsao, uzaludna je vaša vera, jer ste još uvek u svojim gresima.
1CO 15:18 Po tome su propali i oni koji su usnuli u Hristu.
1CO 15:19 Jer, ako samo u ovom životu polažemo nadu u Hrista, jadniji smo od svih ljudi.
1CO 15:20 Ali Hristos je vaskrsao iz mrtvih, prvi među umrlima!
1CO 15:21 Jer, kao što je smrt došla posredstvom čoveka, tako je i vaskrsenje iz mrtvih došlo posredstvom čoveka.
1CO 15:22 Naime, kao što u Adamu svi umiru, tako će svi koji su u Hristu oživeti,
1CO 15:23 svako po svom redu: Hristos je prvi, a zatim, kad on dođe, i oni koji mu pripadaju.
1CO 15:24 Potom nastupa kraj, kada [Hristos] uništi svako glavarstvo, i svaku vlast i silu, te preda Carstvo Bogu Ocu.
1CO 15:25 On, naime, treba da vlada dok ne položi sve neprijatelje pod svoje noge.
1CO 15:26 Smrt će biti uništena kao poslednji neprijatelj.
1CO 15:27 Jer, [Bog] je sve pokorio njemu pod noge. A kad kaže da je sve pokoreno, jasno je da je pokoreno sve osim [Boga], koji mu je sve pokorio.
1CO 15:28 A kad mu sve bude pokoreno, onda će se i Sin pokoriti onome koji mu je sve pokorio, da Bog bude sve u svemu.
1CO 15:29 Šta onda čine oni koji se krštavaju za mrtve? Ako mrtvi ne uskrsavaju, zašto se krste za njih?
1CO 15:30 Zašto smo i mi svaki čas u opasnosti?
1CO 15:31 Ja svaki dan umirem, braćo, tako mi vas, moje dike po našem Gospodu Isusu Hristu.
1CO 15:32 Ljudski govoreći, kakvu korist imam od toga što sam se borio sa „zverima“ u Efesu? Ako mrtvi ne vaskrsavaju, onda, „Da jedemo i pijemo, jer sutra ćemo da pomremo.“
1CO 15:33 Ne zavaravajte se: „Loše društvo kvari dobre običaje.“
1CO 15:34 Dođite k sebi i ne grešite više, jer neki ljudi ne znaju Boga. Ovo vam govorim na sramotu.
1CO 15:35 Ipak, neko može da pita: „Kako mrtvi vaskrsavaju? U kakvom će se telu pojaviti?“
1CO 15:36 Bezumniče! Seme koje poseješ ne oživljava ako ne umre.
1CO 15:37 Pa i kada seješ, ne seješ izraslu biljku, nego golo zrno, bilo pšenično ili kakvo drugo.
1CO 15:38 A Bog svakom semenu daje telo kakvo hoće, i to svakom semenu njemu svojstven oblik.
1CO 15:39 Jer nije svako telo isto: ljudsko telo je drugačije od tela zveri, telo zveri je drugačije od tela ptica, a telo ptica je drugačije od [tela] riba.
1CO 15:40 Takođe postoje nebeska i zemaljska tela; ali je sjaj nebeskih tela drugačiji od sjaja zemaljskih [tela].
1CO 15:41 Sunce ima svoj sjaj, mesec svoj, a zvezde, opet, svoj sjaj. Pa i zvezda se od zvezde razlikuje po sjaju.
1CO 15:42 Tako je i sa vaskrsenjem mrtvih. Seje se propadljivo [telo], a vaskrsava nepropadljivo;
1CO 15:43 seje se u sramoti, a vaskrsava u slavi; seje se u slabosti, a vaskrsava u sili;
1CO 15:44 seje se prirodno telo, a vaskrsava duhovno. Ako, naime, postoji prirodno telo, postoji i ono duhovno.
1CO 15:45 Jer, ovako je napisano: „Adam, prvi čovek, postade živo biće.“ Poslednji Adam postade Duh koji daje život.
1CO 15:46 Ali nije bilo prvo duhovno [telo], nego prirodno, a zatim duhovno.
1CO 15:47 Prvi čovek je zemljan, načinjen od praha zemaljskog, drugi čovek je s neba.
1CO 15:48 Kakav je bio zemljani čovek, takvi su i zemljani ljudi; kakav je nebeski [čovek], takvi su i oni nebeski.
1CO 15:49 I kao što u sebi nosimo sličnost sa zemljanim čovekom, tako ćemo nositi sličnost sa nebeskim [čovekom].
1CO 15:50 Ovo kažem, braćo, jer telo i krv ne mogu uzeti učešća u Carstvu Božijem, niti može raspadljivo dobiti u posed neraspadljivo.
1CO 15:51 Evo, saopštavam vam tajnu: nećemo svi umreti, ali ćemo se svi izmeniti,
1CO 15:52 odjednom, u tren oka, kad se začuje poslednja truba. Tada će mrtvi vaskrsnuti sa neraspadljivim [telima], a mi ćemo se izmeniti.
1CO 15:53 Jer, ovo raspadljivo [telo] mora da se promeni u neraspadljivo, ovo smrtno u besmrtno.
1CO 15:54 A kad se ovo raspadljivo [telo] promeni u neraspadljivo i ovo smrtno u besmrtno, tada će se ispuniti napisana reč: „Pobeda proždre smrt.“
1CO 15:55 „Gde je, smrti, tvoja pobeda? Gde je, smrti, žalac tvoj?“
1CO 15:56 Žalac smrti je greh, a sila greha dolazi od Zakona.
1CO 15:57 Ali, hvala Bogu koji nam daje pobedu posredstvom Gospoda našega, Isusa Hrista.
1CO 15:58 Stoga, voljena moja braćo, budite čvrsti i nepokolebljivi. Imajte vazda pune ruke posla u službi za Gospoda, znajući da vaš trud u službi za Gospoda nije besplodan.
1CO 16:1 Što se tiče priloga za svete, učinite onako kako sam naredio i galatijskim crkvama.
1CO 16:2 Svakog prvog dana u nedelji neka svako od vas odvaja na stranu i štedi koliko može, da se novac ne bi sakupljao kad ja dođem.
1CO 16:3 A kad dođem, poslaću s preporukama one koje vi odaberete da odnesu vaš dar u Jerusalim.
1CO 16:4 Ako se nađe za shodno da ja idem, oni mogu da mi se pridruže.
1CO 16:5 Vas ću, pak, posetiti kad prođem kroz Makedoniju, budući da putujem preko Makedonije.
1CO 16:6 Moguće je da ću se i zadržati kod vas, pa čak i prezimiti, da me otpratite kud god pođem.
1CO 16:7 Ne želim, naime, da vas vidim samo u prolazu, nego se nadam da ću neko vreme provesti kod vas, ako Gospod dopusti.
1CO 16:8 U Efesu ću ostati do Pedesetnice,
1CO 16:9 jer su mi se otvorila velika vrata za uspešan rad, iako imam mnogo protivnika.
1CO 16:10 Ako Timotej dođe, gledajte da se ne oseća nelagodno sa vama, jer i on obavlja službu za Gospoda kao i ja.
1CO 16:11 Niko, dakle, da ga ne prezre. Ispratite ga u miru da dođe k meni, jer ga očekujem sa braćom.
1CO 16:12 Što se tiče brata Apolosa, mnogo sam ga molio da dođe k vama sa [drugom] braćom, ali on nije bio voljan da dođe sad. Ipak, doći će kad mu se ukaže prilika.
1CO 16:13 Budite budni, stojte u veri, držite se muški, budite jaki!
1CO 16:14 Sve što činite neka bude u ljubavi.
1CO 16:15 Vi znate za Stefaninu porodicu, da su oni prvi obraćenici u Ahaji i da su služili potrebama Božijeg naroda. Molim vas, braćo,
1CO 16:16 da se stavite pod vodstvo takvih kao što su oni i svakog ko sa njima sarađuje i radi.
1CO 16:17 Radujem se Stefaninom, Fortunatovom i Ahaikovom povratku, jer su mi oni nadoknadili vaše odsustvo.
1CO 16:18 Oni su, naime, umirili moj duh i vaš. Odajte priznanje takvima.
1CO 16:19 Pozdravljaju vas crkve u [Maloj] Aziji. Mnogo vas pozdravljaju u Gospodu Akila i Priskila sa crkvom koja se okuplja u njihovom domu.
1CO 16:20 Pozdravljaju vas sva braća. Pozdravite jedni druge svetim poljupcem.
1CO 16:21 Ja, Pavle, pišem pozdrav svojom rukom.
1CO 16:22 Ako ko ne voli Gospoda, neka bude proklet. Marana ta!
1CO 16:23 Milost Gospoda Isusa [neka je] sa vama.
1CO 16:24 Moja ljubav [je] sa svima vama u Hristu Isusu. Amin.
2CO 1:1 Pavle, apostol Isusa Hrista po Božijoj volji, zajedno sa [našim] bratom Timotejem, [pozdravlja] Božiju crkvu u Korintu, zajedno sa svim svetima širom Ahaje.
2CO 1:2 Milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista.
2CO 1:3 Blagosloven da je Bog i Otac našega Gospoda Isusa Hrista, milosrdni Otac i Bog svake utehe.
2CO 1:4 On nas teši u svakoj našoj nevolji, da bismo i mi mogli da tešimo one koji su u nevoljama, onom utehom kojom nas same Bog teši.
2CO 1:5 Jer, kao što izobilno učestvujemo u Hristovim patnjama, tako primamo i izobilje utehe posredstvom Hrista.
2CO 1:6 Ako smo pritisnuti nevoljama, to je za vašu utehu i spasenje, ako primamo utehu od Boga, to je radi vaše utehe. Ta uteha se pokazuje kada strpljivo podnosite iste patnje koje i mi podnosimo.
2CO 1:7 Čvrsta je nada koju polažemo u vas, jer znamo da učestvujete kako u našim patnjama, tako i u našoj utesi.
2CO 1:8 Hoćemo, naime, da znate, braćo, da je nevolja koja nas je snašla u [Maloj] Aziji toliko prevazilazila naše snage, da smo izgubili svaku nadu da ćemo ostati u životu.
2CO 1:9 U stvari, u sebi smo se već pomirili sa smrtnom kaznom, da se ne bismo pouzdali u same sebe, nego u Boga koji vaskrsava mrtve.
2CO 1:10 On nas je izbavio od smrtne opasnosti i izbaviće nas, jer smo se u njega pouzdali da će nas i dalje izbavljati.
2CO 1:11 A i vi ćete nam priteći u pomoć molitvom, da bi mnogi ljudi zahvaljivali Bogu na milosti koju nam je darovao posredovanjem mnogih.
2CO 1:12 Ovo je naš ponos: naša savest koja svedoči da smo u svetu živeli u Božijoj svetosti i iskrenosti, ne po ljudskoj mudrosti, nego po Božijoj milosti, a naročito među vama.
2CO 1:13 Ne pišemo vam, naime, ništa drugo osim onoga što možete da pročitate ili da razumete. Nadam se da ćete to jednom u potpunosti razumeti,
2CO 1:14 ukoliko nas sada niste do kraja razumeli. Jer, na dan Gospoda Isusa vi ćete biti nama na ponos, kao i mi vama.
2CO 1:15 S tim uverenjem nameravao sam da dođem prvo k vama, na vaše dvostruko zadovoljstvo.
2CO 1:16 Hteo sam da vas posetim na svom putu za Makedoniju, i da vam ponovo dođem po povratku iz Makedonije, pa da me vi otpratite do Judeje.
2CO 1:17 Jesam li se, dakle, ponašao lakomisleno kad sam to nameravao? Ili, možda, nameravam da, poput ljudi u svetu, najpre kažem „da, jeste“, a onda „ne, nije?“
2CO 1:18 Bog je pouzdani svedok da poruka koju smo vam navestili nije bila i „jeste“ i „nije.“
2CO 1:19 Jer Sin Božiji, Isus Hristos, koga smo vam ja, Silvan i Timotej navestili, nije bio i „jeste“ i „nije“, nego je u njemu bilo „jeste.“
2CO 1:20 Jer sva Božija obećanja nalaze svoju potvrdu u Hristu. Zato i govorimo „amin“ kada slavimo Boga po Isusu Hristu.
2CO 1:21 A Bog je taj koji nas zajedno sa vama čini čvrstima po Hristu. On nas je pomazao
2CO 1:22 i stavio svoj pečat na nas, i dao svoga Duha u naša srca kao zalog.
2CO 1:23 Pozivam Boga za svedoka – na svoju dušu: u Korint nisam došao samo zato da bih vas poštedeo.
2CO 1:24 Mi, naime, ne gospodarimo vašom verom, nego zajedno sa vama učestvujemo u vašoj radosti, zato što ste čvrsti u veri.
2CO 2:1 Odlučio sam, naime, da vam moj dolazak ne priredi ponovo žalost.
2CO 2:2 Jer ako ja vas ožalostim, ko će mene da obraduje? Da neće onaj koga ja ožalostim?
2CO 2:3 Ovo sam vam napisao baš zato da me ne bi, prilikom mog dolaska, ožalostili oni koji bi trebalo da mi pričine radost. Uveren sam, naime, da je moja radost – radost svih vas.
2CO 2:4 Pisao sam vam ovo uz mnoge suze, iz velike nevolje i sa strepnjom u srcu, ne da vas ožalostim, nego da vam dam do znanja koliko je obilna ljubav koju imam za vas.
2CO 2:5 Ako je neko kome naneo žalost, nije je naneo meni, nego donekle, da ne preteram, svima vama.
2CO 2:6 Tom čoveku je dovoljan ukor većine.
2CO 2:7 Zato mu vi radije oprostite i utešite ga, da ga ne slomi prevelika žalost.
2CO 2:8 Stoga vas molim da potvrdite svoju ljubav za njega.
2CO 2:9 Ovo sam vam pisao da proverim kakvi ste i da li ste u svemu poslušni.
2CO 2:10 Kome, dakle, vi oprostite, [tome opraštam] i ja. Jer ako sam ja nešto kome oprostio, oprostio sam radi vas pred Hristom,
2CO 2:11 da nas Satana ne prevari. Znamo, naime, kakve su mu namere.
2CO 2:12 Kada sam došao u Troadu da propovedam Radosnu vest o Hristu, Gospod mi je otvorio vrata za rad.
2CO 2:13 No, i pored toga duša mi je bila nespokojna što nisam našao Tita, svoga brata. Zato sam se oprostio sa njima i otišao u Makedoniju.
2CO 2:14 Ali hvala Bogu koji nas u Hristu uvek vodi u pobedničkoj povorci, te preko nas svuda širi miris znanja o sebi.
2CO 2:15 Jer mi smo Hristov ugodni miris među onima koji se spasavaju i među onima koji propadaju.
2CO 2:16 Onima [koji propadaju], mi smo zadah smrti koji ubija, a onima [koji se spasavaju], miomiris koji donosi život. I ko je za sve ovo podoban?
2CO 2:17 Zaista, mi nismo kao mnogi koji trguju rečju Božijom, nego kao [poslani] od Boga, iskreno propovedamo pred Bogom, kao oni koji su u Hristu.
2CO 3:1 Počinjemo li ponovo da preporučujemo sami sebe? Ili, zar su nam potrebne, kao nekima, pismene preporuke za vas ili od vas?
2CO 3:2 Vi ste naše pismo, zapisano u našim srcima, koje poznaju i čitaju svi ljudi.
2CO 3:3 Vi, naime, pokazujete da ste Hristovo pismo, sastavljeno našom službom, pismo koje nije napisano mastilom, nego Duhom živoga Boga, ne na kamenim pločama, nego na pločama ljudskih srca.
2CO 3:4 Ovakvo pouzdanje imamo pred Bogom posredstvom Hrista.
2CO 3:5 To znači da mi sami nismo u stanju da pripišemo nešto sebi; naša sposobnost dolazi od Boga.
2CO 3:6 On nas je osposobio da budemo službenici Novog saveza, ne slova, nego Duha. Jer slovo donosi smrt, a Duh daje život.
2CO 3:7 Pa kad je služba smrti, slovima urezana u kamen zasjala takvom slavom da Izrailjci nisu mogli da gledaju u Mojsijevo lice, zbog prolaznog sjaja njegovog lica,
2CO 3:8 koliko li će slavnija biti služba koju vrši Duh?
2CO 3:9 Jer, ako je služba osude bila slavna, koliko je onda slavnija služba [koja donosi] pravednost?
2CO 3:10 Zaista, ono što je bilo slavno nije slavno kad se uporedi sa slavom koja ga premašuje.
2CO 3:11 Jer, ako je ono što je prolazno bilo slavno, koliko li je slavnije ono što traje [zauvek]?
2CO 3:12 Budući da imamo ovakvu nadu, govorimo sasvim slobodno.
2CO 3:13 Mi nismo kao Mojsije koji je stavio pokrivalo preko lica da Izrailjci ne bi gledali svršetak prolazne slave.
2CO 3:14 Uprkos tome, njihov razum je otvrdnuo. I sve do današnjega dana, kada se čita Stari zavet, pokrivalo se ne uklanja, zbog toga što samo u Hristu može da se odstrani.
2CO 3:15 Tako i danas kad se čita Mojsijevo [Petoknjižje], pokrivalo zastire njihovo srce.
2CO 3:16 Ali ako se [neko] obrati Gospodu, pokrivalo spada.
2CO 3:17 Gospod je Duh, a gde je Duh Gospodnji, [tu je] sloboda.
2CO 3:18 A svi mi, koji otkrivena lica odražavamo slavu Gospodnju, Duhom se Gospodnjim preobražavamo u njegov lik, iz jednog [stupnja] slave u drugi.
2CO 4:1 Stoga nismo obeshrabreni, jer nam je [Bog po svom] milosrđu poverio ovu službu.
2CO 4:2 Mi smo se odrekli sramnih, tajnih stvari; ne ponašamo se lukavo, niti izvrćemo Božiju reč, nego otvoreno objavljujući istinu, preporučujemo sebe savesti svakog čoveka pred Bogom.
2CO 4:3 A ako je Radosna vest koju objavljujemo zastrta, zastrta je za one koji propadaju.
2CO 4:4 Njima je bog ovoga sveta zaslepio nevernički um, da im ne zasvetli svetlost Radosne vesti o slavi Hristovoj, koji je slika Boga.
2CO 4:5 Mi, naime, ne propovedamo sami sebe, nego Isusa Hrista kao Gospoda. A o sebi [govorimo kao o] vašim slugama Isusa radi.
2CO 4:6 Naime, isti Bog koji je rekao: „Neka zasvetli svetlost iz tame!“, zasvetlio je i u našim srcima, da poznamo Božiju slavu na licu Isusa Hrista.
2CO 4:7 Ali ovo blago imamo u zemljanim posudama, da bude jasno da ova izvanredna snaga potiče od Boga, a ne od nas.
2CO 4:8 Sa svih strana nas pritiskaju nevolje, ali nas ne slamaju, u nedoumici smo, ali nismo očajni,
2CO 4:9 progonjeni smo, ali nismo napušteni, obaraju nas, ali nas ne uništavaju.
2CO 4:10 Mi uvek na svome telu nosimo smrt Isusovu, da se i život Isusov pokaže na našem telu.
2CO 4:11 Jer, dok god živimo, izloženi smo smrti radi Isusa, da se i život Isusov pokaže na našim smrtnim telima.
2CO 4:12 Prema tome, smrt deluje u nama, a život u vama.
2CO 4:13 I pošto imamo istog Duha vere kao onaj koji je napisao: „Poverovao sam, te zato govorim“, tako i mi verujemo, pa zato govorimo,
2CO 4:14 jer znamo da će onaj koji je vaskrsao Gospoda Isusa, vaskrsnuti sa njim i nas, te nas zajedno sa vama postaviti uz sebe.
2CO 4:15 Sve je to radi vas, da se milost [Božija] proširi na mnoge, te da njihovo zahvaljivanje bude izobilno, Bogu na slavu.
2CO 4:16 Zato se ne predajemo, jer čak i ako se naš spoljašnji čovek raspada, onaj unutrašnji se iz dana u dan obnavlja.
2CO 4:17 Jer, ova lagana nevolja, koja nas je trenutno snašla, priprema nas za izvanredno i neizmerno, večno izobilje slave.
2CO 4:18 Mi, naime, ne pridajemo važnost onome što se vidi, nego onome što se ne vidi, jer vidljivo je privremeno, a nevidljivo je večno.
2CO 5:1 Znamo, naime, da ako se zemaljski šator u kome živimo i razruši, imamo stan od Boga, večni dom na nebesima koji nije sagrađen ljudskom rukom.
2CO 5:2 Jer, u ovom [šatoru] uzdišemo i čeznemo da preko njega obučemo na sebe naše nebesko obitavalište.
2CO 5:3 Zaista, kada ga obučemo na sebe, nećemo biti neodeveni.
2CO 5:4 Mi, naime, koji živimo u šatoru [tela], stenjemo pod njegovim teretom, ali ne želimo da ga se rešimo, nego da preko njega obučemo [novo telo], tako da život proguta ono što je smrtno.
2CO 5:5 A Bog nas je za to pripravio davši nam svoga Duha u zalog.
2CO 5:6 Zato smo uvek puni pouzdanja, iako znamo da dok god živimo u kući tela, daleko smo od Gospoda.
2CO 5:7 Živimo, naime, po veri, a ne po gledanju.
2CO 5:8 Ispunjeni, dakle, ovim pouzdanjem, najradije bismo izašli [iz tela] i nastanili se kod Gospoda.
2CO 5:9 Zato se trudimo da mu ugodimo, bilo da smo već kod kuće ili u tuđini.
2CO 5:10 Jer svi mi moramo da se pojavimo pred Hristovim sudom, da svako primi platu za ono što je [za života] činio u telu, bilo dobro ili zlo.
2CO 5:11 I pošto znamo za strah Gospodnji, uveravamo ljude. Bog nas potpuno poznaje, a nadam se da nas poznaje i vaša savest.
2CO 5:12 Ne preporučujemo vam opet sami sebe, nego vam dajemo razlog da se ponosite nama, i da imate odgovor za one koji se razmeću pred drugima, a u srcu nisu takvi.
2CO 5:13 Jer ako nismo prisebni, to je radi Boga, a ako smo pri sebi, to je radi vas.
2CO 5:14 Hristova ljubav nas obuzima, jer smo došli do uverenja da je jedan umro za sve, što znači da su svi umrli.
2CO 5:15 [Hristos] je umro za sve, da živi ne žive više za sebe, nego za njega koji je umro i vaskrsao za njih.
2CO 5:16 Tako od sada ni o kome ne sudimo po ljudskim merilima. Ako smo i sudili o Hristu po ljudskim merilima, sada to više ne činimo.
2CO 5:17 Dakle, ako je ko u Hristu, on je novo stvorenje; staro je prošlo, a novo je, evo, nastalo.
2CO 5:18 Sve ovo dolazi od Boga koji nas je pomirio sa sobom posredstvom Hrista i poverio nam službu pomirenja.
2CO 5:19 Jer Bog je u Hristu pomirio svet sa sobom; on nije uračunao ljudima njihove prestupe, a nama je poverio [da propovedamo] reč pomirenja.
2CO 5:20 Mi smo Hristovi poslanici, tako što Bog opominje preko nas. Zato vas preklinjemo: pomirite se s Bogom!
2CO 5:21 Njega koji nije iskusio greh, [Bog] je učinio [žrtvom za naše] grehe, da u njemu postanemo pravedni pred Bogom.
2CO 6:1 Kao Hristovi saradnici, molimo vas da ne uzimate olako milost Božiju.
2CO 6:2 Jer [Bog] govori: „U vreme povoljno sam te uslišio, i u dan spasenja sam ti pomogao.“ Evo, sada je pravo vreme, sada je dan spasenja.
2CO 6:3 Mi nikome ne postavljamo prepreke, da niko ne pokudi [našu] službu.
2CO 6:4 Naprotiv, u svemu pokazujemo da smo sluge Božije: u velikoj postojanosti, nevoljama, nuždama, teškoćama,
2CO 6:5 pod batinama, u tamnicama, pred razjarenom svetinom, u naporima, bdenjima, i postovima,
2CO 6:6 u čistoti, znanju, strpljivosti, dobroti, u Svetom Duhu, iskrenoj ljubavi,
2CO 6:7 iskrenom govoru, u Božijoj snazi, s oružjem pravednosti s desne i leve strane;
2CO 6:8 u slavi i sramoti, sa zlim i dobrim glasom. [Smatraju nas] varalicama, a iskreni [smo].
2CO 6:9 [Mi smo] kao neznanci, a ipak nas poznaju; naizgled umiremo, ali, evo, živimo; kao kažnjeni [smo], ali nismo pogubljeni;
2CO 6:10 naizgled [smo] žalosni, ali [smo] uvek radosni; naizgled siromašni, a ipak obogaćujemo mnoge; naizgled kao oni koji nemaju ništa, a ipak imaju sve.
2CO 6:11 Govorimo vam iskreno, Korinćani, srce smo širom otvorili [za vas].
2CO 6:12 Naše srce nije tesno za vas, ali je vaše srce tesno za nas.
2CO 6:13 Govorim vam kao svojoj deci: proširite, zauzvrat, i vi [svoja srca].
2CO 6:14 Ne vucite jaram s nevernicima. Jer, šta ima pravednost s bezakonjem? Ili kakvo zajedništvo dele svetlo i tama?
2CO 6:15 U čemu se Hristos slaže s Velijarom? Ili šta je zajedničko verniku i neverniku?
2CO 6:16 Ima li ikakve saglasnosti između Božijeg hrama i idola? Mi smo, naime, hram živoga Boga, jer Bog je rekao: „Ja ću živeti u njima i hoditi među njima; ja ću biti njihov Bog, a oni će biti moj narod.“
2CO 6:17 Zato, „Izađite iz njihove sredine! Odvojte se! – govori Gospod. Nečistote ne dotičite, i ja ću vas primiti.
2CO 6:18 Ja ću vam biti Otac, a vi ćete mi biti sinovi i ćerke – govori Gospod Svedržitelj.“
2CO 7:1 Pošto, dakle, imamo ova obećanja, voljeni, očistimo se od svake telesne i duhovne okaljanosti, te dovršavajmo svoje posvećenje u strahu Božijem.
2CO 7:2 Napravite za nas mesta [u svojim srcima]! Nikome nismo naneli nepravdu, nikoga nismo oštetili, nikoga nismo zakinuli.
2CO 7:3 Ne kažem ovo da bih vas osudio. Već sam, naime, rekao da ste u našim srcima, bilo da s vama umiremo ili živimo.
2CO 7:4 Imam veliko poverenje u vas, silno se ponosim vama. Ispunjen sam utehom, preplavljen sam radošću i pored sve naše nevolje.
2CO 7:5 Jer kad smo došli u Makedoniju, nije nam bilo počinka, nego su nas odasvud snašle nevolje: spolja sukobi, a iznutra strah.
2CO 7:6 Ali Bog koji teši ponizne, utešio nas je Titovim dolaskom.
2CO 7:7 I ne samo njegovim dolaskom, nego i utehom koju je on primio zbog vas. On nam je javio koliko čeznete za mnom, koliko ste ožalošćeni, koliko me predano volite, tako da sam se još više obradovao.
2CO 7:8 No, iako sam vas ožalostio svojom poslanicom, ne žalim. Pa ako mi je i žao, vidim da vas je ona poslanica ožalostila makar na kratko.
2CO 7:9 Sad se radujem, ne zato što ste se ožalostili, nego zato što vaša žalost vodi k pokajanju. Vaša žalost [dolazi] od Boga, te vam mi, stoga, nismo naneli štetu.
2CO 7:10 Jer žalost koja dolazi od Boga, rađa pokajanje koje vodi k spasenju – pokajanje za kojim se ne žali – dok svetska žalost rađa žalost koja vodi k smrti.
2CO 7:11 I, eto, koliki je rod donela Božija žalost među vama, koliku gorljivost da se opravdate, koliko negodovanje, koliki strah, koliku čežnju, koliku revnost, koliku spremnost da se izvrši pravda. U svemu ste se pokazali nedužnima u ovoj stvari.
2CO 7:12 Prema tome, nisam vam pisao niti zbog onoga koji je skrivio, niti zbog onoga kome se skrivilo, već da se pokaže vaša revnost za nas pred Bogom.
2CO 7:13 To nas je utešilo. A pored toga što smo se utešili, još više smo se poradovali zbog Titove radosti, jer ste okrepili njegov duh.
2CO 7:14 Ukoliko sam vas i hvalio pred njim, nisam se osramotio, jer kao što je sve što smo rekli za vas bilo istina, tako je i naše hvaljenje pred Titom bilo istinito.
2CO 7:15 Šta više, on vam je postao još naklonjeniji, sećajući se poslušnosti svih vas, te kako ste ga primili s poštovanjem i ustreptalošću.
2CO 7:16 Radujem se, jer imam potpuno pouzdanje u vas.
2CO 8:1 Želimo da znate, braćo, o Božijoj milosti koja je data crkvama u Makedoniji.
2CO 8:2 Jer, iako su kušani nevoljama, njihova radost je izobilna, a njihovo posvemašnje siromaštvo se pretočilo u bogatstvo velikodušnosti.
2CO 8:3 Svedok sam da su, shodno svojim mogućnostima, pa i preko njih, dobrovoljno [davali],
2CO 8:4 žarko nas moleći da ih počastvujemo učešćem u potrebama svetih.
2CO 8:5 Oni su, čak, prevazišli i naša očekivanja, jer su, sebe pre svega, stavili na raspolaganje Gospodu i nama radi Božije volje.
2CO 8:6 Zato smo zamolili Tita da dovrši među vama ovo delo milosrđa koje je započeo.
2CO 8:7 Pa, pošto u svemu obilujete, u veri, u reči, u znanju, u svakovrsnoj revnosti, kao i u ljubavi prema nama, obilujte i u ovom [delu] milosti.
2CO 8:8 Ovo vam ne zapovedam, nego proveravam iskrenost vaše ljubavi, poredeći je s revnošću drugih.
2CO 8:9 Vi, naime, znate za milost Gospoda našega Isusa Hrista, da je on, iako bogat, postao siromah radi vas, da bi vi njegovim siromaštvom postali bogati.
2CO 8:10 Što se tiče ove stvari, mislim da vama i priliči da dovršite ono što ste sami započeli prošle godine. Vi, naime, ne samo da ste to učinili, nego ste i želeli da učinite.
2CO 8:11 Sada dovršite to delo! Učinite onako kako ste želeli, shodno svojim mogućnostima.
2CO 8:12 Jer, ako je prisutna dobra volja, onda je i vaš dar dobrodošao; svakako, ne na osnovu onoga što nemate, nego na osnovu onoga što imate.
2CO 8:13 Ipak, ne želim da nečije olakšice postanu vaš teret, nego da vlada jednakost.
2CO 8:14 Vaše sadašnje izobilje treba da pokrije njihovu oskudicu, da bi njihovo izobilje jednom pokrilo vašu oskudicu. Tako će biti jednakost.
2CO 8:15 Kao što je napisano: „Onome koji je [skupio] više nije preostalo, a niti je nedostajalo onome koji je [skupio] manje.“
2CO 8:16 Hvala Bogu koji je stavio Titu u srce takvu revnost za vas.
2CO 8:17 On ne samo da je prihvatio našu molbu, nego je, budući veoma revnostan, dragovoljno otišao k vama.
2CO 8:18 Sa njim šaljemo i brata koga hvale po svim crkvama zbog [propovedanja] Radosne vesti.
2CO 8:19 Šta više, crkve su ga izabrale da putuje s nama radi ove službe darežljivosti, koju dragovoljno vršimo Gospodu na slavu,
2CO 8:20 da bismo izbegli primedbe na naše raspolaganje ovim obilnim darom.
2CO 8:21 Jer, mi se trudimo da činimo dobro ne samo pred Gospodom, već i pred ljudima.
2CO 8:22 Sa njim šaljemo i našeg brata, čiju smo revnost često u mnogim stvarima iskusili. On je sada još revnosniji zbog velikog pouzdanja u vas.
2CO 8:23 Što se tiče Tita, on je moj drug i saradnik; a što se tiče naše braće, oni su apostoli crkava, slava Hristova.
2CO 8:24 Stoga im pružite dokaz vaše ljubavi, da crkve znaju da se s pravom ponosim vama.
2CO 9:1 A o službi skupljanja pomoći za svete, nema potrebe da vam pišem.
2CO 9:2 Znam, naime, da imate revnosti, zbog koje se ponosim vama pred Makedoncima. Rekao sam im, naime, da je Ahaja spremna još od prošle godine, tako da je vaša revnost pokrenula mnoge od njih.
2CO 9:3 Braću šaljem da se naše dičenje vama povodom ovoga ne pokaže ispraznim, budući da sam im rekao da ste spremni.
2CO 9:4 Jer, ako Makedonci dođu sa mnom, pa vas zateknu nespremne, osramotićemo se mi, a da ne kažem vi, što smo se pouzdali u vas.
2CO 9:5 Smatrao sam, dakle, za neophodno da zamolim braću da odu k vama pre nas, te da unapred pripreme prikupljanje davno obećanog priloga, da to bude spremno kao dar, a ne kao prinuda.
2CO 9:6 Ovo upamtite: ko škrto seje, oskudno će požnjeti, a ko neštedimice seje, obilno će požnjeti.
2CO 9:7 Svako neka da kako je odlučio u srcu; ne sa žalošću ili uz moranje, jer Bog voli veselog davaoca.
2CO 9:8 A Bog je u stanju da vas obdari izobilnim blagoslovom svake vrste, te da uvek imate svega dovoljno, i još da pretekne za svako dobro delo.
2CO 9:9 Kao što je [u Pismu] napisano: „On neštedimice deli, daje sirotinji, pravednost njegova ostaje doveka.“
2CO 9:10 Onaj koji daje sejaču seme i hleb za hranu, daće i umnožiće vaše seme, te učiniti da uzraste plod vaše pravednosti.
2CO 9:11 Tako ćete se u svemu obogatiti da biste u svakom pogledu bili darežljivi. Ljudi će tako, našim posredovanjem, zahvaljivati Bogu.
2CO 9:12 Jer, ova služba koju vršite ne podmiruje samo oskudicu svetih, već čini da mnogi izobilno zahvaljuju Bogu.
2CO 9:13 I budući da se ova služba dokazala vrednom, oni slave Boga zbog vašeg poslušnog ispovedanja Radosne vesti o Hristu, kao i zbog velikodušnog zajedništva koje delite sa njima i sa svima drugima.
2CO 9:14 Oni se gorljivo mole za vas zbog izvanredne milosti Božije koja je pokazana na vama.
2CO 9:15 Hvala Bogu za njegov neopisivi dar.
2CO 10:1 Ja, Pavle, koji sam u vašem prisustvu „krotak“, a u odsustvu „strog“, u ime krotkosti i blagosti Hristove, lično vas molim
2CO 10:2 i zaklinjem da me, kada dođem, ne prisiljavate da nastupim strogo. Nameravam, naime, da strogo postupim sa nekima koji misle da živimo kao ljudi u svetu.
2CO 10:3 Ali ako i živimo u svetu, ne borimo se po svetskim merilima.
2CO 10:4 Jer, oružje kojim se borimo nije ljudsko, nego ima božansku silu da ruši utvrđenja. Mi rušimo mudrovanja
2CO 10:5 i svaku uznositost koja se protivi bogopoznanju, te zarobljavamo svaku misao da je potčinimo Hristu.
2CO 10:6 Spremni smo da kaznimo svaku neposlušnost, čim postanete potpuno poslušni.
2CO 10:7 Ipak, vi sudite po spoljašnjosti! Ako je neko uveren da pripada Hristu, neka opet promisli u sebi sledeće: kako je on Hristov, tako smo i mi.
2CO 10:8 Jer, čak i da se više pohvalim našom vlašću, koju nam je Gospod dao radi vašeg izgrađivanja, a ne radi vašeg uništavanja, ne bih se postideo.
2CO 10:9 Ne bih želeo da izgleda da vas plašim svojim poslanicama.
2CO 10:10 Neko, naime, kaže: „Poslanice su mu stroge i silne, ali kad je prisutan, izgled mu je neugledan, a govor nikakav.“
2CO 10:11 Tome neka bude jasno: što govorimo u poslanicama kad smo daleko, to činimo i kad smo prisutni.
2CO 10:12 Ne usuđujemo se, naime, da se ubrojimo ili poredimo sa onima koji sami sebe preporučuju. Oni nemaju pravo razumevanje, budući da sebe vrednuju po svojim sopstvenim merilima i porede se sami sa sobom.
2CO 10:13 Ali mi nećemo da se hvalimo preko mere, nego po meri koju nam je odredio Bog. Ta mera se svodi na naš rad među vama.
2CO 10:14 Mi se držimo te granice, da ne bi izgledalo kao da još nismo došli do vas. U stvari, mi smo prvi došli k vama s Radosnom vešću o Hristu.
2CO 10:15 Mi ne prelazimo tu granicu, to jest, ne hvalimo se tuđim radom. Ipak, nadamo se da će se rastom vaše vere proširiti i polje našeg rada među vama,
2CO 10:16 te da ćemo objaviti Radosnu vest preko vaših granica, ne hvaleći se onim što je već postignuto na tuđem polju rada.
2CO 10:17 Nego: „Ko hoće da se hvali, neka se hvali Gospodom.“
2CO 10:18 Naime, nije valjan onaj koji sam sebe preporučuje, nego onaj koga Gospod preporučuje.
2CO 11:1 O, kad biste podneli malo moga bezumlja! Da, podnesite me!
2CO 11:2 U meni plamti Božija ljubomora zbog vas, jer sam vas zaručio s jednim čovekom, da vas kao čistu devicu izvedem pred Hrista.
2CO 11:3 Plašim se da će vaše misli zastraniti, te da ćete se udaljiti od iskrene i čiste predanosti Hristu, baš kao što je zmija svojim lukavstvom prevarila Evu.
2CO 11:4 Vi, naime, rado podnosite kad neko dođe i propoveda vam drugačijeg Isusa, koga vam mi nismo propovedali, te primate drugačijeg duha od Duha koga ste primili, ili prihvatate drugačiju radosnu vest od one koju ste jednom prihvatili.
2CO 11:5 Smatram, naime, da ni u čemu ne zaostajem za vašim „preuzvišenim apostolima.“
2CO 11:6 Jer, ako sam i nevešt u govoru, nisam u znanju, što smo vam, uostalom i pokazali.
2CO 11:7 Jesam li pogrešio što sam se ponizio da biste vi bili uzvišeni, ili zato što sam vam bez naplate navestio Božiju Radosnu vest?
2CO 11:8 Od drugih crkava sam uzeo platu da bih služio vama.
2CO 11:9 Kad sam bio u oskudici, nikome nisam bio na trošku, jer su mi braća iz Makedonije pomogla u mojoj oskudici. Kao što sam se do sada čuvao, tako ću se i od sada čuvati da vam ni u čemu ne budem na teretu.
2CO 11:10 Tako mi Hristove istine u meni, taj ponos mi niko neće oduzeti u ahajskim krajevima.
2CO 11:11 A zašto? Zato što vas ne volim? Bog zna [da vas volim].
2CO 11:12 Što činim, činiću i dalje, da osujetim one koji traže priliku da se izjednače s nama u onom čime se hvale.
2CO 11:13 Takvi ljudi su lažni apostoli, nepošteni radnici, koji se prerušavaju u Hristove apostole.
2CO 11:14 Ništa čudno; čak se i sam Satana prerušava u anđela svetlosti.
2CO 11:15 Isto tako nije neobično da se njegove sluge pretvaraju u službenike pravednosti. Ali na kraju će dobiti što su svojim delima zaslužili.
2CO 11:16 Ponavljam: neka niko ne misli da sam nerazuman. Pa ako neko i misli da sam nerazuman, primite me makar kao takvog, pa da se i ja malo pohvalim.
2CO 11:17 A što povodom ovog hvalisanja govorim, ne govorim kako Gospod hoće, nego kao u bezumlju.
2CO 11:18 Pa kad se već mnogi hvale po ljudskim merilima, hvaliću se i ja.
2CO 11:19 Vi, naime, rado podnosite nerazumne – vi koji ste mudri.
2CO 11:20 Jer, vi podnosite ako vas neko porobljava, ako vas neko iskorištava, ako vas neko pljačka, ako neko s visine gleda [na vas], ili ako vas neko šamara.
2CO 11:21 Sebi na sramotu kažem: u tome smo se pokazali nejakima! A ako se neko usuđuje da se čime hvali, govorim kao nerazuman, usuđujem se i ja.
2CO 11:22 Jesu li Jevreji? I ja sam. Jesu li Izrailjci? I ja sam. Jesu li Avrahamovo potomstvo? I ja sam.
2CO 11:23 Jesu li Hristove sluge? Kao nerazuman govorim: ja sam još više. Više sam radio, više sam bio u tamnici, mnogo više su me tukli, i često sam bio blizu smrti.
2CO 11:24 Od Jevreja sam pet puta dobio po trideset devet udaraca,
2CO 11:25 triput sam bio šiban, jedanput kamenovan. Triput sam doživeo brodolom, noć i dan sam proveo na otvorenom moru.
2CO 11:26 Često sam putovao, bio sam u opasnosti od poplava i razbojnika, ugrožen i od svojih sunarodnika i od mnogobožaca. Bio sam izložen opasnosti u gradu, u pustinji, na moru, od lažne braće.
2CO 11:27 Naprezao sam se i mučio, mnogo puta nisam spavao, bio sam gladan i žedan, često sam postio, smrzavao se i bio slabo odeven.
2CO 11:28 A pored svih drugih stvari, muči me briga za sve crkve.
2CO 11:29 Kada je neko slab, i ja se osećam slabim, kad neko podlegne grehu, ja izgaram za njega.
2CO 11:30 Ako treba da se hvalim, hvaliću se svojim slabostima.
2CO 11:31 A Bog i Otac našega Gospoda Isusa, koji je blagosloven doveka, zna da ne lažem.
2CO 11:32 U Damasku je namesnik cara Arete postavio straže po gradu da bi me uhvatili,
2CO 11:33 ali su me kroz prozor spustili u kotarici preko gradskih zidina, te sam mu umakao.
2CO 12:1 Treba li se hvaliti, iako od toga nema koristi, doći ću na viđenja i otkrivenja Gospodnja.
2CO 12:2 Znam jednog čoveka u Hristu, koji je pre četrnaest godina bio vaznet na treće nebo. Da li je to bilo u telu ili izvan tela, to ne znam. Jedino Bog to zna.
2CO 12:3 Znam da je taj čovek, sam Bog zna da li je to bilo u telu ili izvan tela,
2CO 12:4 bio vaznet u raj i da je čuo tajne stvari, o kojima ljudske usne ne smeju govoriti.
2CO 12:5 Takvim čovekom ću se hvaliti, a ne sobom, osim svojim slabostima.
2CO 12:6 Naime, ako bih i hteo da se hvalim, ne bih bio nerazuman, jer bih govorio istinu. Ipak, ja se klonim toga, da neko ne bi mislio više o meni od onoga što na meni vidi ili od mene čuje.
2CO 12:7 A da se ne bih uzoholio zbog izvanrednih otkrivenja, dat mi je trn u telo, Satanin poslanik, da me udara.
2CO 12:8 Tri puta sam molio Gospoda da ga ukloni od mene,
2CO 12:9 ali mi je [Gospod] rekao: „Dovoljna ti je moja milost, jer se moja sila ostvaruje u slabosti.“ Zato ću se najradije hvaliti svojim slabostima, da sila Hristova živi u meni.
2CO 12:10 Stoga, Hrista radi, uživam u slabostima, uvredama, nevoljama, progonstvima, i teškoćama. Jer, kada sam slab, onda sam jak.
2CO 12:11 Postao sam nerazuman! Vi ste me na to naterali, umesto da me preporučujete. Jer, ako i nisam ništa, ni u čemu ne zaostajem za vašim „preuzvišenim apostolima.“
2CO 12:12 Znaci koji dokazuju moje apostolstvo: čudni znaci, čudesa i delovanje sila, učinjeni su među vama uz mnogo strpljenja.
2CO 12:13 Zar sam lošije postupao prema vama nego prema ostalim crkvama, osim što vam nisam bio na trošku? Oprostite mi ovu „nepravdu.“
2CO 12:14 Evo, spreman sam da vam po treći put dođem. Neću vam biti na trošku, jer ja ne želim vaš [novac], nego vas. Deca, naime, ne treba da stiču roditeljima, nego roditelji deci.
2CO 12:15 Ja ću najradije potrošiti sve što imam i sam se istrošiti za vaše duše. Ako ja imam toliko ljubavi za vas, treba li da sam budem manje voljen?
2CO 12:16 Uzmimo da su u pravu oni koji kažu da vam nisam bio na trošku samo zato da bih vas kao lukav čovek prevario.
2CO 12:17 Jesam li se kako okoristio preko onih koje sam vam poslao?
2CO 12:18 Zamolio sam Tita da dođe k vama, a sa njim sam poslao još jednog brata. Da li vas je Tit u nečemu zakinuo? Nismo li se ponašali u istom duhu? Nismo li išli istim stopama?
2CO 12:19 Vi verovatno mislite da se mi sve vreme branimo. Pred Bogom u Hristu kažem: sve je to, voljeni, na vašu izgradnju.
2CO 12:20 Bojim se da vas prilikom svog dolaska neću zateći onakve kakve bih želeo da vas zateknem, a bojim se da ni ja neću biti onakav kakvog biste me vi želeli, te da će izbiti svađe, zavisti, srdžbe, spletkarenja, klevetanja, došaptavanja, nadmenosti i neredi.
2CO 12:21 Ne bih hteo da me, prilikom mog ponovnog dolaska, moj Bog ponizi pred vama, te da ožalostim mnoge od onih koji su pre sagrešili, a nisu se pokajali za svoju nečistotu, blud i razvratnost koje su bili počinili.
2CO 13:1 Treći put dolazim k vama – „Svaka optužba mora da se potvrdi samo na osnovu izjave dva ili tri svedoka.“
2CO 13:2 Kao što sam ranije rekao pre svog drugog dolaska, tako i sad, u svom odsustvu, unapred upozoravam one koji su ranije sagrešili i sve ostale: dođem li ponovo, neću vas štedeti.
2CO 13:3 Vi ionako tražite dokaz da Hristos govori preko mene. On među vama nije slab, nego silan.
2CO 13:4 On je, doduše, bio razapet u slabosti, ali živi silom Božijom. Tako smo i mi slabi u Hristu, ali ćemo s njim živeti za vas.
2CO 13:5 Ispitajte sami sebe: živite li po veri. Proverite sami sebe. Zar ne shvatate da je Isus Hristos među vama? Ili možda niste uvereni u to?
2CO 13:6 Ipak se nadam da ćete razumeti da smo mi uvereni u to.
2CO 13:7 Molimo se Bogu da ne učinite nikakvo zlo. Ne činimo to da bi se pokazalo da smo u pravu, nego da biste vi činili što je dobro, makar se činilo da nismo u pravu.
2CO 13:8 Mi, naime, ne možemo ništa protiv istine, nego samo za istinu.
2CO 13:9 Jer mi se radujemo kada smo mi slabi, a vi jaki. Stoga se molimo Bogu za vaše usavršavanje.
2CO 13:10 Pišem vam ovo u odsustvu, da ne bih postupio oštro kada dođem, jer mi je Gospod dao vlast da gradim, a ne da rušim.
2CO 13:11 Uostalom, braćo, radujte se, usavršavajte se, tešite se, budite složni, živite u miru, pa će Bog ljubavi i mira biti sa vama.
2CO 13:12 Pozdravite jedni druge svetim poljupcem. Pozdravljaju vas svi sveti.
2CO 13:13 Milost Gospoda Isusa Hrista, i ljubav Božija, i zajedništvo Duha Svetog neka budu sa svima vama. Amin.
GAL 1:1 Pavle, apostol, čije poslanje ne [dolazi] od ljudi, niti preko ljudi, već posredstvom Isusa Hrista i Boga Oca koji ga je vaskrsao iz mrtvih,
GAL 1:2 zajedno sa ostalom braćom koja su sa mnom, pozdravlja crkve u Galatiji:
GAL 1:3 Milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista,
GAL 1:4 koji je po volji Boga i Oca našega predao sebe za naše grehe da nas izbavi od sadašnjeg zlog sveta.
GAL 1:5 Njemu pripada slava od sad i doveka. Amin.
GAL 1:6 Čudim se da se tako brzo odvraćate od onoga koji vas je pozvao Hristovom milošću, te se okrećete nekoj drugoj radosnoj vesti.
GAL 1:7 U stvari, nema druge Radosne vesti, ali ima onih koji vas zbunjuju i hoće da vas odvrate od Radosne vesti o Hristu.
GAL 1:8 Međutim, ako bismo vam mi, ili ako bi vam anđeo s neba propovedao radosnu vest koja je u suprotnosti sa onom koju smo vam mi propovedali, neka bude proklet!
GAL 1:9 Što sam rekao, reći ću opet: ako neko propoveda radosnu vest koja je u suprotnosti sa onom koju ste prihvatili, neka bude proklet!
GAL 1:10 Da ja možda ne uveravam ljude ili Boga? Ili se možda trudim da ugodim ljudima? Kada bih ugađao ljudima, ne bih bio Hristov sluga.
GAL 1:11 Dajem vam na znanje, braćo, da Radosna vest koju sam vam propovedao ne potiče od čoveka.
GAL 1:12 Ja je, naime, nisam primio od nekog čoveka, niti me je neko naučio, već mi ju je Isus Hristos objavio.
GAL 1:13 Vi ste već čuli o mom nekadašnjem načinu života u judaizmu, kako sam preko svake mere progonio Crkvu Božiju i pustošio je,
GAL 1:14 tako da sam u preteranoj odanosti otačkom predanju prevazišao u judaizmu mnoge vršnjake među svojim narodom.
GAL 1:15 Ali kada se svidelo Bogu, koji me je izabrao još od majčine utrobe i pozvao svojom milošću,
GAL 1:16 da mi otkrije svoga Sina, da bih ga navestio mnogobošcima, nisam se ni sa kim posavetovao,
GAL 1:17 niti sam otišao gore u Jerusalim k onima koji su pre mene bili apostoli. Umesto toga, otišao sam u Arabiju, pa se vratio u Damask.
GAL 1:18 Onda sam nakon tri godine otišao gore u Jerusalim da se vidim s Kifom, pa sam ostao kod njega petnaest dana.
GAL 1:19 Od ostalih apostola nisam video nikog drugog osim Jakova, brata Gospodnjeg.
GAL 1:20 Pred Bogom kažem: ovo što pišem nije laž.
GAL 1:21 Zatim sam došao u sirijske i kilikijske krajeve.
GAL 1:22 Tada još nisam bio lično poznat Hristovim crkvama u Judeji.
GAL 1:23 One su jedino čule da: „Onaj koji nas je progonio sada propoveda veru koju je nekada uništavao“,
GAL 1:24 pa su slavili Boga radi mene.
GAL 2:1 Onda sam nakon četrnaest godina ponovo otišao u Jerusalim sa Varnavom. Sa sobom sam poveo Tita.
GAL 2:2 Otišao sam gore po otkrivenju, pa sam istaknutijima nasamo izložio Radosnu vest koju propovedam mnogobošcima, da ne ispadne da se trudim, ili da sam se trudio uzalud.
GAL 2:3 Pa ni Tit, koji je bio sa mnom, iako Grk, nije morao da se obreže
GAL 2:4 zbog lažne braće koja su se tajno uvukla među nas da uhode našu slobodu koju imamo u Hristu Isusu, želeći da nas učine robovima.
GAL 2:5 Ovima se ni za čas nismo pokorili, da bismo istinu Radosne vesti sačuvali za vas.
GAL 2:6 Što se tiče onih koji su važili za starešine (ko god da su bili, nije mi bilo važno, jer Bog ne gleda ko je ko), oni nisu ništa dodali.
GAL 2:7 Naprotiv, videli su da me je Bog pozvao da propovedam Radosnu vest neznabošcima, kao što je Petra pozvao da propoveda obrezanima.
GAL 2:8 Naime, Bog koji je osposobio Petra da bude apostol Jevrejima, osposobio je i mene da budem apostol neznabošcima.
GAL 2:9 Kada su Jakov, Kifa, Jovan i starešine koje su važile za stubove [Crkve], uvidele da mi je [Bog] ukazao tu milost, pružile su desnice meni i Varnavi u znak zajedništva, da mi idemo među mnogobošce, a oni među obrezane.
GAL 2:10 Tražili su jedino da se sećamo siromašnih, što sam se baš i trudio da činim.
GAL 2:11 A kada je Kifa došao u Antiohiju, javno sam mu se suprotstavio, jer je zaslužio osudu.
GAL 2:12 Naime, pre nego što su došli Jakovljevi poslanici, on je jeo sa neznabošcima. Ali kada su oni došli, on se povukao i odvojio od neznabožaca, plašeći se obrezanih.
GAL 2:13 U tom licemerju pridružili su mu se i ostali Jevreji, tako da je i Varnava bio zaveden time.
GAL 2:14 Ali, kada sam video da se ne ponašaju u skladu sa istinom Radosne vesti, rekao sam Kifi pred svima: „Kad ti, koji si Jevrejin, živiš kao neznabožac, a ne kao Jevrejin, kako možeš da prisiljavaš neznabošce da žive kao Jevreji?“
GAL 2:15 Mi smo po rođenju Jevreji, a ne „neznabožački grešnici.“
GAL 2:16 Ipak, znamo da čovek ne postaje pravedan [pred Bogom] vršenjem odredbi Zakona, nego samo verom u Isusa Hrista. Na isti način smo i mi poverovali u Hrista Isusa, da se nađemo pravedni [pred Bogom] verom u Hrista, a ne vršenjem odredbi Zakona. Jer vršenjem odredbi Zakona niko neće postati pravedan.
GAL 2:17 Ako se, dakle, mi koji tražimo da budemo opravdani u Hristu nađemo kao „grešnici“, znači li to da Hristos služi grehu? Nikako!
GAL 2:18 Jer, ako ponovo zidam ono što sam srušio, pokazujem da sam prestupnik [Zakona].
GAL 2:19 Ja sam, naime, putem Zakona umro za Zakon, da bih za Boga živeo. S Hristom sam razapet.
GAL 2:20 Zato ne živim više ja, nego Hristos živi u meni. A život koji sad živim u telu, živim verom u Sina Božijega, koji me je zavoleo i dao svoj život za mene.
GAL 2:21 Zato ne odbacujem Božiju milost. Jer, ako Zakon dovodi do pravednosti [pred Bogom], onda je Hristos uzalud umro.
GAL 3:1 O, nerazumni Galati, ko vas je opčinio? Pa pred vašim očima je Isus Hristos naslikan kao razapeti!
GAL 3:2 Hteo bih samo da znam ovo: jeste li primili Duha vršenjem Zakona ili time što ste poverovali u ono što ste čuli?
GAL 3:3 Zar ste toliko nerazumni? Počeli ste Duhom, a sad završavate telesnošću.
GAL 3:4 Zar ste uzalud toliko toga iskusili? Osim ako to nije bilo uzalud.
GAL 3:5 Zar [Bog] koji vam daje Duha i čini čudesa među vama, čini to zbog [toga što vršite] Zakon ili [zato što ste] poverovali u ono što ste čuli?
GAL 3:6 Isto tako je i Avraham „poverovao Bogu, pa mu je to uračunato u pravednost.“
GAL 3:7 Znajte, dakle, da su oni koji veruju Avrahamovo potomstvo.
GAL 3:8 Pismo je, evo, predvidelo da će Bog verom učiniti pravednima neznabošce. Bog je, naime, unapred objavio Avrahamu: „Po tebi će biti blagosloveni svi narodi.“
GAL 3:9 I kao što je Avraham poverovao, [te primio blagoslov], tako i oni koji veruju primaju blagoslov.
GAL 3:10 Jer, oni koji se oslanjaju na vršenje odredbi Zakona – pod kletvom su. [U Pismu] je napisano: „Proklet bio svaki koji ne bude ispunjavao sve što je napisano u knjizi Zakona, i vršio ih.“
GAL 3:11 Dakle, jasno je da vršenjem Zakona niko ne može postati pravedan pred Bogom, jer, „Pravednik će živeti od vere.“
GAL 3:12 A Zakon nema ništa zajedničko sa verom, jer, „Ko ih vrši, po njima će steći život.“
GAL 3:13 Međutim, Hristos nas je otkupio od kletve Zakona, uzevši na sebe kletvu radi nas. Napisano je, naime: „Proklet svako ko je obešen o drvo.“
GAL 3:14 To je učinio da bi mnogobošci primili Avrahamov blagoslov posredstvom Hrista Isusa, te da verom primimo obećanje Duha.
GAL 3:15 Braćo, dajem vam primer iz ljudskog iskustva; kad neko ostavi punopravni testament, niko ne može da ga poništi, niti da mu doda nešto.
GAL 3:16 Bog je, dakle, dao obećanja Avrahamu i njegovom potomstvu. Ne kaže „i potomcima“, u množini, nego u jednini: „tvome potomstvu“, a to je Hristos.
GAL 3:17 Time želim da kažem sledeće: Bog je sklopio savez sa Avrahamom, ali Zakon koji je došao četiri stotine trideset godina nakon toga ne poništava taj savez, niti ukida njegova obećanja.
GAL 3:18 Jer, ako se nasledstvo stiče vršenjem Zakona, onda više ne potiče od obećanja. Ali Bog je dao nasledstvo Avrahamu na osnovu obećanja.
GAL 3:19 Čemu onda služi Zakon? Pridodan je da pokaže šta je prestup, dok ne dođe Avrahamov potomak kome je obećanje dano, i uveden posredstvom anđela preko posrednika.
GAL 3:20 Međutim, posrednika nema gde je samo jedan, a Bog je jedan.
GAL 3:21 Protivi li se, dakle, Zakon Božijim obećanjima? Nikako! Jer ako je Zakon, koji je dan, bio u stanju da donese život, onda bi pravednost dolazila od Zakona.
GAL 3:22 Ali Pismo je proglasilo sve ljude grešnicima, da se na osnovu vere u Isusa Hrista da ono što je obećano onima koji veruju.
GAL 3:23 Pre nego što je došla vera, Zakon nas je čuvao kao zatvorenike za veru koja je imala da se objavi.
GAL 3:24 Tako je Zakon postao naš odgojitelj za Hrista, da bismo verom stekli pravednost [pred Bogom].
GAL 3:25 Ali, pošto je nastupila vera, nismo više pod stegom odgojitelja.
GAL 3:26 Stoga ste svi deca Božija posredstvom vere u Hrista Isusa.
GAL 3:27 Jer, svi vi koji ste se u Hrista krstili, u Hrista ste se obukli.
GAL 3:28 Zato nema više ni Jevrejina ni Grka, ni roba ni slobodnoga, nema više ni muško ni žensko, jer ste svi jedno u Hristu Isusu.
GAL 3:29 Ako, dakle, pripadate Hristu, onda ste Avrahamovo potomstvo, naslednici po obećanju.
GAL 4:1 Recimo to ovako: dok god je naslednik maloletan, uopšte se ne razlikuje od roba, iako je vlasnik svega.
GAL 4:2 On je pod starateljima i upraviteljima sve do dana koji je odredio njegov otac.
GAL 4:3 Tako je i sa nama: kada smo bili maloletni, bili smo potčinjeni silama ovoga sveta.
GAL 4:4 A kada je nastupilo pravo vreme, poslao je Bog svoga Sina koga je žena rodila. On je živeo pod Zakonom,
GAL 4:5 da bi otkupio one koji su pod Zakonom, da postanemo deca [Božija].
GAL 4:6 A pošto ste deca, posla Bog Duha svoga Sina u naša srca, koji kliče: „Ava, Oče!“
GAL 4:7 Stoga nisi više rob, nego sin; a ako si sin, onda si i subaštinik nasledstva koje je Bog pripremio.
GAL 4:8 Nekada, dok još niste poznavali Boga, robovali ste bogovima koji po svojoj prirodi to nisu.
GAL 4:9 A sada, kada ste upoznali Boga, u stvari, kad je Bog upoznao vas, kako možete da se ponovo vraćate nemoćnim i jadnim silama ovoga sveta, kome ponovo hoćete da robujete?
GAL 4:10 Vi pomno pazite na dane, mesece, godišnja doba i godine.
GAL 4:11 Plašim se da sam se uzalud trudio za vas.
GAL 4:12 Braćo, molim vas, budite kao ja, jer sam i ja kao vi. Ništa mi niste učinili nažao.
GAL 4:13 Znate da sam bio bolestan kada sam vam prvi put propovedao Radosnu vest.
GAL 4:14 Pa iako je moje telesno stanje bilo iskušenje za vas, vi me niste ni prezreli ni odbacili, nego ste me primili kao Božijeg anđela, kao Hrista Isusa.
GAL 4:15 Gde je, dakle, vaše blaženstvo? Uveren sam, naime, da biste, kada bi to bilo moguće, izvadili svoje oči i dali ih meni.
GAL 4:16 Zar sam postao vaš neprijatelj govoreći vam istinu?
GAL 4:17 [Ti ljudi] pokazuju revnost za vas, ali ne iz dobrih [namera]. Naime, oni žele da vas odvoje [od mene], da biste vi revnovali za njih.
GAL 4:18 Dobro je da budete revnosni, ali za dobre [stvari], i to uvek, a ne samo kad sam ja kod vas.
GAL 4:19 O, deco moja! Ponovo vas s mukama rađam dok se Hristos ne uobliči u vama.
GAL 4:20 Kako bih hteo da sam sad kod vas, pa da izmenim svoj glas, jer ne znam šta da radim s vama.
GAL 4:21 Sada mi recite, vi što hoćete da se podložite Zakonu: zar ne čujete šta Zakon govori?
GAL 4:22 Napisano je da je Avraham imao dva sina. Jednoga je rodila robinja, a drugoga slobodna.
GAL 4:23 Ali onaj kojeg je rodila robinja, rođen je na prirodan način, a onaj koga je rodila slobodna, na osnovu [Božijeg] obećanja.
GAL 4:24 Sve je to slikovito rečeno, a znači ovo: ove dve žene predstavljaju dva saveza. Prvi je sa gore Sinaj i on rađa za ropstvo, i to je Agara.
GAL 4:25 Agara predstavlja goru Sinaj u Arabiji, koja odgovara današnjem Jerusalimu, a on je zajedno sa svojom decom u ropstvu.
GAL 4:26 Ali zato je nebeski Jerusalim slobodan, i on je naša majka.
GAL 4:27 Jer je napisano: „Raduj se, nerotkinjo, koja ne rađaš, podvriskuj kličući, ti što muke porođajne ne trpiš, jer više dece ima samotna, nego ona koja ima muža.“
GAL 4:28 Vi ste, braćo, poput Isaka, deca obećanja.
GAL 4:29 No, kao što je onaj koji je rođen na prirodni način gonio onoga koji [je rođen] na osnovu [obećanja] Duha, tako je i danas.
GAL 4:30 Ali, šta Pismo kaže: „Oteraj sluškinju i njenog sina, jer sin sluškinje neće deliti nasledstvo sa sinom slobodne.“
GAL 4:31 Zato, braćo, nismo deca robinje, nego deca slobodne.
GAL 5:1 Hristos nas je oslobodio da živimo u slobodi. Zato čvrsto stojte i ne potčinjavajte se opet ropskom jarmu.
GAL 5:2 Evo ja, Pavle, kažem vam: ako se obrežete, Hristos vam nije ni od kakve koristi.
GAL 5:3 Ponovo upozoravam svakog čoveka koji hoće da se obreže: ako se obreže, dužan je da izvrši sav Zakon.
GAL 5:4 Odvojili ste se od Hrista, vi koji hoćete da postanete pravedni [pred Bogom] vršenjem Zakona; otpali ste od milosti.
GAL 5:5 Jer mi, [vođeni] Duhom, po veri željno iščekujemo pravednost kojoj se nadamo.
GAL 5:6 Naime, u Hristu Isusu ništa ne vredi ni obrezanje, ni neobrezanje, nego vera koja deluje kroz ljubav.
GAL 5:7 Dobro ste trčali; ko vas je sprečio da budete poslušni istini?
GAL 5:8 Taj podsticaj ne dolazi od [Boga] koji vas poziva.
GAL 5:9 Malo kvasca ukiseli sve testo.
GAL 5:10 Pouzdajem se u vas u Gospodu da ni vi nećete drugačije misliti. A onaj koji vas zbunjuje, podneće kaznu.
GAL 5:11 Ali ako ja, braćo, propovedam da je obrezanje [neophodno], zašto sam još uvek progonjen? U tom slučaju govor o krstu ne bi predstavljao nikakvu prepreku.
GAL 5:12 O, kad bi se uškopili ti što vas zbunjuju!
GAL 5:13 Braćo, pozvani ste [da živite] u slobodi, ali ne dozvolite da vaša sloboda bude izgovor [da udovoljavate] grešnoj prirodi, nego ljubavlju služite jedni drugima.
GAL 5:14 Jer sav Zakon nalazi svoje ispunjenje u jednoj jedinoj zapovesti: „Voli bližnjega svoga kao samoga sebe.“
GAL 5:15 Ako se, dakle, međusobno ujedate i izjedate, pazite da se ne istrebite.
GAL 5:16 Kažem vam: živite po Duhu, pa nećete udovoljiti onome što vaša grešna priroda hoće.
GAL 5:17 Jer grešna priroda želi ono što se protivi Duhu, a Duh želi ono što se protivi grešnoj prirodi. Ovo dvoje se protive jedno drugom, te ne činite ono što hoćete.
GAL 5:18 Ali, ako vas Duh vodi, niste [više] pod Zakonom.
GAL 5:19 A dela grešne prirode su poznata: blud, nečistota, razvrat,
GAL 5:20 idolopoklonstvo, vračarstvo, neprijateljstva, svađa, pakost, bes, ljubomora, razdori, podele,
GAL 5:21 zavist, pijanke, pirovanja i stvari slične ovima. Što sam vam rekao ranije, to vam govorim i sad: oni koji čine takve stvari neće uzeti učešća u Carstvu Božijem.
GAL 5:22 A plod Duha je: ljubav, radost, mir, strpljivost, čestitost, dobrota, vera,
GAL 5:23 krotkost, uzdržljivost. Protiv ovih nema Zakona.
GAL 5:24 Oni koji pripadaju Hristu, razapeli su svoju grešnu prirodu sa strastima i požudama.
GAL 5:25 Ako smo, dakle, dobili život posredstvom Duha, onda i živimo po [vodstvu] Duha.
GAL 5:26 Ne budimo umišljeni, ne izazivajmo jedni druge, ne zavidimo jedni drugima.
GAL 6:1 Braćo, ako se neko zatekne u kakvom prestupu, vi duhovni ispravite takvog u duhu krotkosti, pazeći da i sami ne podlegnete iskušenju.
GAL 6:2 Nosite bremena jedan drugoga, pa ćete tako ispuniti Hristov zakon.
GAL 6:3 Jer ako neko misli da je nešto, a nije ništa, samoga sebe vara.
GAL 6:4 Svako neka preispita svoje ponašanje, ne poredeći se sa drugima. Tada neka se hvali pred sobom.
GAL 6:5 Jer svako treba da nosi teret odgovornosti za sebe.
GAL 6:6 Ko prima pouku iz [Božije] reči, neka sva dobra deli sa svojim učiteljem.
GAL 6:7 Ne varajte se; Bog se ne da ismejavati. Jer šta ko seje, to će i žeti.
GAL 6:8 Naime, ko seje u svoju grešnu prirodu, od grešne prirode će požnjeti propast. A ko seje u Duh, od Duha će požnjeti večni život.
GAL 6:9 Neka vam ne dojadi da činite dobro, jer ćemo u svoje vreme požnjeti žetvu, ako ne malakšemo.
GAL 6:10 Stoga, dakle, dok još imamo vremena, činimo dobro svim ljudima, a pogotovu svome rodu po veri.
GAL 6:11 Vidite kolikim vam slovima svojeručno pišem.
GAL 6:12 Oni koji hoće da se hvale sami sobom, teraju vas da se obrežete, samo da ne bi bili progonjeni zbog Hristovog krsta.
GAL 6:13 Naime, čak ni oni koji su obrezani, ne izvršavaju Zakon, nego samo hoće da se hvale time što ste se na njihov nagovor obrezali.
GAL 6:14 A od mene daleko bilo da se hvalim nečim drugim osim krstom našega Gospoda Isusa Hrista, čijim je posredstvom svet umro za mene, i ja za svet.
GAL 6:15 Jer, nije važno ni obrezanje ni neobrezanje, nego novo stvorenje.
GAL 6:16 A svima koji se drže ovog pravila, mir i milosrđe, zajedno sa svim Božijim Izrailjem.
GAL 6:17 Ubuduće neka me niko ne uznemirava, jer ja na svom telu nosim oznake Isusove.
GAL 6:18 Braćo, milost Gospoda našega Isusa Hrista [neka bude] sa vašim duhom! Amin.
EPH 1:1 [Od] Pavla, voljom Božijom [izabranog] za apostola Hrista Isusa, svetima u Efesu, vernima u Hristu Isusu:
EPH 1:2 Milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista.
EPH 1:3 [Neka je] blagosloven Bog, Otac Gospoda našeg Isusa Hrista, koji nas je u Hristu blagoslovio svakim duhovnim blagoslovom na nebesima.
EPH 1:4 U njemu nas je izabrao pre postanka sveta, da budemo sveti i bez mane pred njim. On nas je u ljubavi
EPH 1:5 predodredio, blagonaklonošću svoje volje, da postanemo njegova deca posredstvom Isusa Hrista,
EPH 1:6 i da hvalimo njegovu slavnu milost koju nam je darovao u Ljubljenome.
EPH 1:7 U njemu imamo otkupljenje, oproštenje prestupa posredstvom njegove krvi, što pokazuje bogatstvo milosti.
EPH 1:8 Nju je Bog izobilno izlio na nas, zajedno sa svom mudrošću i razumevanjem.
EPH 1:9 Svojom blagonaklonošću nam je obznanio tajnu svoje volje, koju je po svom naumu unapred odredio u njemu.
EPH 1:10 Ovaj naum, koji će se ostvariti u pravo vreme, ujediniće sve što je na nebesima i na zemlji s Hristom kao glavom.
EPH 1:11 U njemu smo izabrani, pošto smo predodređeni namerom [Boga] koji sve čini u skladu s odlukom svoje volje,
EPH 1:12 da hvalimo njegovu slavu – mi koji smo se prethodno pouzdali u Hrista.
EPH 1:13 Čuvši istinitu poruku – Radosnu vest o vašem spasenju, vi ste poverovali u Hrista, a [Bog] je utisnuo svoj pečat na vas, tako što vam je dao obećanog Duha Svetog.
EPH 1:14 On je zalog dobara koja nas očekuju, jemstvo da će [Bog] osloboditi [svoj narod]. Veličajmo zato njegovu slavu!
EPH 1:15 Stoga, čuvši za vašu veru u Gospoda Isusa i za vašu ljubav prema svim svetima,
EPH 1:16 neprestano zahvaljujem [Bogu] za vas. Sećam vas se u svojim molitvama, moleći se
EPH 1:17 Bogu Gospoda našeg Isusa Hrista, slavnome Ocu, da vam da Duha mudrosti i otkrivenja kojim ćete ga upoznati;
EPH 1:18 da vam [Bog] prosvetli oči srca da biste videli u čemu se sastoji nada na koju ste pozvani, kako je veličanstveno bogatstvo dobara koje je on pripremio svetima,
EPH 1:19 i kako je neizmerno velika njegova sila prema nama koji verujemo. Njegova sila odgovara delotvornosti one silne moći
EPH 1:20 koju je pokazao na Hristu, kada ga je podigao iz mrtvih i postavio sebi s desne strane na nebesima
EPH 1:21 iznad svih poglavarstava i vlasti, sila, gospodstava, i iznad svakog imena koje se zaziva, ne samo na ovom svetu, nego i u budućem.
EPH 1:22 Bog je sve pokorio pod njegove noge i postavio ga nad svime, za glavu Crkve.
EPH 1:23 Ona je njegovo telo, punina onoga koji sve ispunjava u svemu.
EPH 2:1 I vi ste nekada bili mrtvi zbog svojih prestupa i greha.
EPH 2:2 Tada ste živeli u skladu sa duhom ovoga sveta, u skladu sa vladarom vazdušnih sila. On je duh koji je sada na delu među onima koji se ne pokoravaju [Bogu].
EPH 2:3 Među ovima smo bili svi mi, živeći po našim prirodnim željama i udovoljavajući volji tela i uma. I mi smo po prirodi bili deca gneva, kao drugi.
EPH 2:4 Ali Bog, koji je bogat milosrđem, iz svoje velike ljubavi prema nama,
EPH 2:5 oživeo je s Hristom nas koji smo bili mrtvi zbog svojih prestupa. Milošću ste spaseni!
EPH 2:6 S njim nas je vaskrsao i s njim nas posadio na nebesima u Hristu Isusu.
EPH 2:7 To je učinio da u vekovima koji dolaze pokaže izvanredno bogatstvo svoje milosti – dobrotom koju za nas ima u Hristu Isusu.
EPH 2:8 Milošću ste spaseni posredstvom vere! To ne dolazi od vašeg truda – Božiji je dar.
EPH 2:9 Ne stiče se delima, da se niko ne bi hvalio.
EPH 2:10 Mi smo, naime, njegovo delo, stvoreni posredstvom Hrista Isusa, da činimo dobra dela koja je Bog unapred pripremio za nas.
EPH 2:11 Zato se sećajte da ste nekada bili mnogobošci po rođenju. Jevreji, koji sebe zovu obrezanima (po obredu učinjenom na telu), zvali su vas „neobrezani“.
EPH 2:12 Dok ste živeli bez Hrista, bili ste otuđeni od izrailjskog društva. Bili ste bez udela u zavetima utemeljenim na [Božijim] obećanjima, i živeli bez nade i bez Boga – u svetu.
EPH 2:13 Ali sada ste u Hristu Isusu vi, koji ste nekada bili daleko, dovedeni blizu krvlju Hristovom.
EPH 2:14 On je, naime, naš mir. On je spojio oboje u jedno pošto je svojim telom srušio zid neprijateljstva koji ih je razdvajao.
EPH 2:15 Tako je obesnažio Zakon s njegovim zapovestima i uredbama da bi u samom sebi od dvojice stvorio jednog novog čoveka i time uspostavio mir,
EPH 2:16 i da bi obe strane pomirio s Bogom u jednom telu svojom smrću na krstu, usmrtivši neprijateljstvo među njima.
EPH 2:17 On je došao i propovedao mir vama koji ste bili daleko i onima koji su bili blizu.
EPH 2:18 Jer njegovim posredstvom imamo pristup Ocu po jednom Duhu.
EPH 2:19 Stoga, dakle, niste više stranci ni došljaci, nego sugrađani svetih i članovi Božije porodice.
EPH 2:20 Nazidani ste na temelju koji su položili apostoli i proroci, a ugaoni kamen je sam Hristos Isus.
EPH 2:21 Na njemu je cela zgrada sastavljena i izrasta u sveti hram u Gospodu.
EPH 2:22 Njegovim posredstvom ste i vi ugrađeni u zgradu u kojoj Bog prebiva svojim Duhom.
EPH 3:1 Radi toga sam ja, Pavle, sužanj Isusa Hrista za vas mnogobošce.
EPH 3:2 Vi ste, svakako, čuli za službu koja mi je po Božijoj milosti poverena za vas.
EPH 3:3 Naime, Bog mi je otkrivenjem obznanio tajnu, kao što sam vam ukratko napisao.
EPH 3:4 Čitajući to, možete da razumete moje poimanje Hristove tajne,
EPH 3:5 koja nije bila poznata ranijim naraštajima, ali je sada preko Duha otkrivena njegovim svetim apostolima i prorocima.
EPH 3:6 [Tajna se sastoji u tome] da su mnogobošci postali sunaslednici, pripadnici istog tela, te da učestvuju u obećanju koje je [Bog] ispunio u Hristu Isusu putem Radosne vesti.
EPH 3:7 Ovoj Radosnoj vesti ja sam postao sluga po daru Božije milosti koja mi je poverena dejstvom njegove sile.
EPH 3:8 A meni, najmanjem od svih svetih, ukazana je ova milost da propovedam mnogobošcima neistraživo bogatstvo Hristovo,
EPH 3:9 i da svima rasvetlim ostvarenje ove tajne, koju je Bog, stvoritelj svega, držao sakrivenom u minulim vekovima,
EPH 3:10 da bi sada, posredstvom Crkve, obznanio svoju mnogostranu mudrost glavarstvima i vlastima na nebesima.
EPH 3:11 [Bog] je to ostvario na osnovu svog večnog nauma, posredstvom našeg Gospoda, Isusa Hrista.
EPH 3:12 U njemu imamo slobodu da pristupimo Bogu s pouzdanjem, verom u njega.
EPH 3:13 Zato vas molim da se ne obeshrabrite ovim mojim nevoljama koje podnosim za vas; sve je to radi vaše slave.
EPH 3:14 Zato prigibam svoja kolena pred Ocem,
EPH 3:15 koji dovodi u postojanje svaki rod na nebu i na zemlji,
EPH 3:16 da vas on, po svojoj bogatoj slavi, ojača svojim Duhom u vašem unutrašnjem čoveku;
EPH 3:17 da se Hristos verom nastani u vašim srcima, te da u ljubavi budete ukorenjeni i utemeljeni;
EPH 3:18 da razumete sa svim svetima, širinu, dužinu, visinu, i dubinu [Božije] ljubavi,
EPH 3:19 i da upoznate tu ljubav Hristovu koja nadmašuje svako znanje, da biste sasvim bili ispunjeni Bogom.
EPH 3:20 A onome, što silom kojom deluje u nama može da učini daleko više od svega što molimo ili mislimo,
EPH 3:21 njemu [neka je] slava u Crkvi i u Hristu Isusu u svim pokolenjima od sad i doveka! Amin.
EPH 4:1 Zato vas molim, ja, sužanj radi Gospoda, da živite dostojno poziva na koji ste pozvani.
EPH 4:2 Budite ponizni, krotki i strpljivi. S ljubavlju podnosite jedni druge.
EPH 4:3 Uložite trud da održite duhovno jedinstvo koje Duh tvori mirom koji vas povezuje.
EPH 4:4 Jedno je telo i jedan je Duh, kao što je jedna nada na koju vas je [Bog] pozvao.
EPH 4:5 Jedan Gospod, jedna vera, jedno krštenje.
EPH 4:6 Jedan je Bog i Otac sviju. On je nad svima, sve prožima, u svemu je.
EPH 4:7 A na nama se pokazuje [Božija] milost, prema daru koji daje Hristos.
EPH 4:8 Zato [Pismo] kaže: „Pope se na visinu, povede roblje, te dade darove ljudima.“
EPH 4:9 A to „pope se“, šta drugo znači nego da je prethodno sišao u donje predele, to jest, na zemlju?
EPH 4:10 Onaj koji je sišao, isti je onaj koji se popeo povrh nebesa, da sve ispuni [svojim prisustvom].
EPH 4:11 On je sam postavio neke za apostole, neke za proroke, neke za propovednike Radosne vesti, a neke za pastire i učitelje,
EPH 4:12 da pripremi svete za službu, za izgradnju tela Hristovog.
EPH 4:13 Tako ćemo svi doći do jedinstva u veri i spoznaje Sina Božijeg, te sazreti u jednog čoveka, rastući do pune visine Hristove.
EPH 4:14 Tako nećemo više biti nezreli koje ljulja svaki vetar učenja lukavih ljudi, koji se služe prevarom da obmanu druge.
EPH 4:15 Zato govorimo istinu u ljubavi, da na svaki način izrastemo do Hrista, koji je glava.
EPH 4:16 On povezuje sve telo u jedno i drži ga povezano, na taj način što svaki zglob pruža odgovarajuću potporu svakom pojedinom udu. To čini da telo raste i izgrađuje se kroz ljubav.
EPH 4:17 Opominjem vas u ime Gospodnje: ne živite više kao mnogobošci, čiji je um usmeren na ispraznost.
EPH 4:18 Njihova misao je pomračena, daleko su od života sa Bogom zbog svoga neznanja i tvrdoglavosti.
EPH 4:19 Budući da im je savest otupela, predali su se razvratu, pa požudno čine svaku vrstu prljavih dela.
EPH 4:20 A vi niste ovako naučili o Hristu.
EPH 4:21 Svakako ste čuli i naučili da je u Isusu istina.
EPH 4:22 U odnosu na svoj nekadašnji život, treba da svučete sa sebe starog čoveka, koga njegove prevarne strasti vode u propast,
EPH 4:23 te da uz pomoć Duha obnavljate svoj um.
EPH 4:24 Obucite na sebe novog čoveka, koji je prema liku Božijem stvoren da živi istinski pravednim i svetim životom.
EPH 4:25 Zato odbacite laž! Govorite istinu jedan drugom, jer smo svi zajedno delovi istog tela.
EPH 4:26 „Gnevite se, ali ne grešite.“ Neka vaš gnev ne dočeka zalazak sunca,
EPH 4:27 i ne pružajte priliku đavolu.
EPH 4:28 Onaj koji je krao, neka više ne krade, nego neka pošteno radi sopstvenim rukama, tako da može da podeli nešto s onima koji su u oskudici.
EPH 4:29 Ne služite se ružnim rečima, nego valjanim, koje, prema potrebi, mogu da služe na izgradnju i blagoslov slušaocima.
EPH 4:30 I ne žalostite Božijeg Svetog Duha, kojim ste zapečaćeni; on je jemstvo da će doći dan [vašeg] otkupljenja.
EPH 4:31 Uklonite iz svoje sredine svaku gorčinu, gnev, srdžbe, viku i vređanje, kao i svako drugo zlo.
EPH 4:32 Budite dobri jedni prema drugima, milosrdni, praštajte jedan drugome kao što je Bog po Hristu oprostio vama.
EPH 5:1 Ugledajte se, dakle, na Boga, pošto ste [njegova] voljena deca.
EPH 5:2 Živite u ljubavi, kao što je Hristos zavoleo nas, pa je sebe predao za nas na žrtvu i miomirisni prinos Bogu.
EPH 5:3 Blud i svaka vrsta nečistote, ili pohlepa neka se i ne pominje među vama, kao što dolikuje svetima.
EPH 5:4 Ni prostaštvo, ludorije, ni bezobrazne šale, niti što neprilično; radije zahvaljujte.
EPH 5:5 Jer, budite uvereni: nijedan bludnik, nečist ili pohlepan, koji je ravan idolopokloniku, neće uzeti učešća u Carstvu Hristovom i Božijem.
EPH 5:6 Ne dajte da vas iko zavede ispraznim rečima. Jer, zbog ovakvih stvari, doći će gnev Božiji na nepokorne sinove.
EPH 5:7 Ne budite njihovi saučesnici!
EPH 5:8 Nekada ste, naime, bili tama, ali ste sada svetlost u Gospodu. Živite, stoga, kao deca svetlosti.
EPH 5:9 Ovo je, naime, plod svetlosti: sve što je dobro, pravedno i istinito.
EPH 5:10 Istražujte šta je ugodno Gospodu.
EPH 5:11 Ne budite saučesnici onih koji čine jalova dela tame, nego ih razotkrivajte.
EPH 5:12 Jer, sramota je i govoriti o onome što oni tajno čine.
EPH 5:13 Ali sve što se iznese na svetlo, postaje vidljivo,
EPH 5:14 jer sve što se izlaže svetlosti, postaje svetlost. Zato kaže: „Digni se, ti što spavaš, ustani iz mrtvih, i Hristos će te obasjati!“
EPH 5:15 Brižljivo pazite kako se ophodite. Ne ponašajte se kao nerazumni, nego kao mudri!
EPH 5:16 Iskoristite vreme jer su dani zli.
EPH 5:17 Zato ne budite nerazumni, nego shvatite šta je volja Gospodnja.
EPH 5:18 Ne opijajte se vinom, koje vodi u razuzdanost, nego se ispunjavajte Duhom.
EPH 5:19 Govorite jedni drugima rečima psalama, himni i duhovnih pesama. Pevajte i slavite Gospoda u svom srcu.
EPH 5:20 Uvek zahvaljujte za sve Bogu i Ocu u ime našeg Gospoda Isusa Hrista.
EPH 5:21 Pokoravajte se jedni drugima u strahu pred Hristom.
EPH 5:22 Žene, [pokoravajte se] svojim muževima kao Gospodu.
EPH 5:23 Jer, muž je glava ženi, kao što je Hristos glava Crkvi, isti Hristos koji je Spasitelj svoga tela – Crkve.
EPH 5:24 Kao što se Crkva pokorava Hristu, tako i žena neka se pokorava mužu u svemu.
EPH 5:25 Muževi, volite svoje žene, kao što je Hristos voleo Crkvu, te je dao svoj život za nju,
EPH 5:26 da je posveti, očistivši je kupanjem u vodi s rečju,
EPH 5:27 te da izvede pred sebe Crkvu u punoj slavi, bez mane i bore, ili tome sličnog, da bude sveta i neporočna.
EPH 5:28 Tako su i muževi dužni da vole svoje žene kao svoje sopstveno telo. Muž koji voli svoju ženu, voli samoga sebe.
EPH 5:29 Jer, niko ne mrzi svoje telo, nego ga hrani i neguje, kao i Hristos Crkvu.
EPH 5:30 Mi smo, naime, delovi Hristovog tela.
EPH 5:31 [Kao što Pismo kaže]: „Zato će čovek ostaviti oca i majku, te se priljubiti uz svoju ženu, pa će dvoje biti jedno telo.“
EPH 5:32 Ovo je velika tajna. Ja vam to govorim o Hristu i Crkvi.
EPH 5:33 Tako svaki od vas neka voli svoju ženu kao samoga sebe, a žena neka poštuje svoga muža.
EPH 6:1 Deco, slušajte svoje roditelje zbog Gospoda, jer je to pravedno.
EPH 6:2 „Poštuj svoga oca i svoju majku“, prva je zapovest sa obećanjem:
EPH 6:3 „da ti bude dobro i da dugo poživiš na zemlji.“
EPH 6:4 A vi, očevi, ne razdražujte svoju decu, nego ih odgajajte s Gospodnjom poukom i opomenom.
EPH 6:5 Robovi, slušajte svoje zemaljske gospodare sa strahom i trepetom. Činite to iskrena srca, kao da služite samom Hristu.
EPH 6:6 Ne činite to samo kada ste im na oku, da biste zadobili njihovu naklonost, već kao Hristove sluge koje vrše Božiju volju – od srca.
EPH 6:7 Služite predano, kao da služite Gospodu, a ne ljudima,
EPH 6:8 znajući da će Gospod nagraditi svakog ko čini dobro, bio on rob ili slobodnjak.
EPH 6:9 Robovlasnici, tako i vi postupajte prema robovima. Ne pretite im, znajući da i jedni i drugi imate istog Gospodara na nebesima, koji ne gleda ko je ko.
EPH 6:10 Uostalom, jačajte u Gospodu i njegovoj moćnoj sili.
EPH 6:11 Stavite na sebe svu borbenu opremu Božiju, da biste mogli odoleti đavolskim lukavstvima.
EPH 6:12 Mi se, naime, ne borimo protiv [ljudi od] krvi i mesa, nego protiv glavarstava i vlasti, protiv sila koje vladaju ovim carstvom mraka, protiv zlih duhova u nebeskim prostorima.
EPH 6:13 Toga radi, stavite na sebe punu Božiju borbenu opremu, da biste se mogli odupreti u zli dan, te da ovako pripremljeni, možete čvrsto stajati.
EPH 6:14 Stoga, budite spremni! Opašite bedra opasačem istine, a na sebe navucite oklop pravednosti.
EPH 6:15 Noge obujte spremnošću [koja dolazi od] Radosne vesti mira.
EPH 6:16 Uz sve to, uzmite štit vere kojim ćete moći da pogasite sve ognjene strele Zloga.
EPH 6:17 Na glavu stavite kacigu spasenja, i prihvatite mač Duha, koji je reč Božija.
EPH 6:18 Sa svakom molitvom i molbom molite se u svakoj prilici u Duhu. Uz to bdite i istrajno se molite za sve svete.
EPH 6:19 [Molite se] i za mene, da mi [Bog] da pravu reč kad otvorim usta, te da hrabro obznanim tajnu Radosne vesti.
EPH 6:20 Ja sam njen poslanik, iako u okovima. [Molite se, dakle,] da je odvažno objavim, kako i treba da govorim.
EPH 6:21 A Tihik, voljeni brat i verni sluga u službi Gospodnjoj, obavestiće vas o meni, da znate kako sam i šta radim.
EPH 6:22 Njega sam poslao upravo da biste saznali novosti o nama, te da vas obodri.
EPH 6:23 Bog Otac i Gospod Isus Hrist [neka podare] mir braći i ljubav sa verom.
EPH 6:24 Milost sa svima koji vole našeg Gospoda Isusa Hrista neprolaznom ljubavlju.
PHI 1:1 Pavle i Timotej, sluge Hrista Isusa, svim svetima u Filipima, zajedno sa nadglednicima i služiteljima.
PHI 1:2 Milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista.
PHI 1:3 Zahvaljujem svome Bogu kad god vas se setim.
PHI 1:4 U svakoj svojoj molitvi za sve vas, uvek se molim s radošću
PHI 1:5 radi vašeg učešća u širenju Radosne vesti, od prvog dana do danas.
PHI 1:6 Uveren sam da će [Bog], začetnik dobrog dela u vama, dovršiti to delo do Dana [u koji će] Isus Hristos [doći].
PHI 1:7 A i pravo je da ovako mislim o svima vama, jer vas nosim u svome srcu, sve vas koji učestvujete sa mnom u milosti, kako u mojim okovima, tako i u odbrani i utvrđivanju Radosne vesti.
PHI 1:8 Bog mi je svedok da čeznem za svima vama ljubavlju Isusa Hrista.
PHI 1:9 A ja se molim da vaša ljubav sve više napreduje u spoznaji i punom uvidu u ispravno življenje,
PHI 1:10 da možete prosuditi šta je najbolje, kako biste bili čisti i besprekorni za dan Hristov,
PHI 1:11 ispunjeni pravednošću – plodom što se posredstvom Hrista Isusa stiče, na slavu i hvalu Božiju.
PHI 1:12 Želim da znate, braćo, da je ovo što se sa mnom dešava, učinilo da Radosna vest napreduje,
PHI 1:13 tako da je svoj carskoj gardi i svima ostalima postalo jasno da ja nosim okove radi Hrista,
PHI 1:14 pa se većina braće u Gospodu, ohrabrena mojim okovima, sve više usuđuje da bez straha objavljuje reč [Božiju].
PHI 1:15 Jedni, doduše, navešćuju Hrista iz zavisti i nadmetanja, a drugi to čine od dobre volje.
PHI 1:16 Jedni [to čine] iz ljubavi, jer znaju da sam u tamnici radi odbrane Radosne vesti,
PHI 1:17 a drugi iz suparništva navešćuju Hrista, neiskreno, misleći da će tako otežati nevolju moga tamnovanja.
PHI 1:18 I šta onda? Samo neka se na svaki način, bilo iskreno bilo neiskreno, Hristos navešćuje. Zato se radujem, i radovaću se,
PHI 1:19 jer znam da će ovo [što se sa mnom dešava], vašom molitvom i pomoću Duha Isusa Hrista, dovesti do moga izbavljenja.
PHI 1:20 Željno očekujem i nadam se da se ni u čemu neću osramotiti, nego da će se mojom potpunom odvažnošću, sad kao i uvek, Hristos proslaviti u mom telu, bilo životom, bilo smrću.
PHI 1:21 Jer Hristos je za mene život, a smrt dobitak.
PHI 1:22 A ako već treba da nastavim da živim u telu, za mene je to plodan rad, te stoga ne znam šta bih izabrao.
PHI 1:23 Pritisnut sam s obe strane; želja mi je da umrem i da budem s Hristom, što je kudikamo bolje,
PHI 1:24 ali nastaviti sa životom u telu je potrebnije zbog vas.
PHI 1:25 Budući uveren u to, znam da ću ostati i biti uz sve vas radi vašeg napretka i radosti u veri,
PHI 1:26 da bi mojim ponovnim dolaskom među vas, vaše uzdanje u Hrista Isusa obilovalo.
PHI 1:27 Samo se vladajte dostojno Radosne vesti Hrista, da bih – bilo da dođem i vidim vas, bilo da u odsustvu slušam o vama – video da ste postojani u jednom duhu, da se jednodušno borite za veru Radosne vesti,
PHI 1:28 ne plašeći se ni u čemu protivnika; njima je to dokaz propasti, a vama spasenja, i to od Boga.
PHI 1:29 Jer vama je iskazana milost, ne samo da verujete u Hrista, već i da trpite radi njega.
PHI 1:30 I vi podnosite istu nevolju koju ste videli da ja podnosim, i koju sada čujete da podnosim.
PHI 2:1 Ako [ste], dakle, [primili] ikakvu utehu po Hristu, ikakvo ljubavlju prožeto ohrabrenje, ako [imate] ikakvo zajedništvo sa Duhom, ako [ste primili] ikakvo milosrđe i saosećanje,
PHI 2:2 ispunite me, onda, radošću: svoj um usmerite na isto, imajte istu ljubav, budite jednodušni, na jedno misleći.
PHI 2:3 Ništa ne činite radi sebičnog isticanja, niti iz bezvrednog častoljublja, nego u poniznosti smatrajte jedni druge većim od sebe.
PHI 2:4 Ne gledajte samo na vlastitu korist, nego svako da gleda i na korist drugih.
PHI 2:5 U sebi nosite istu misao koju je Hristos Isus nosio:
PHI 2:6 On, po obličju Bog, nije smatrao da biti jednak Bogu, jeste plen koji treba otimati,
PHI 2:7 nego je lišio sebe [časti], uzevši obličje sluge, postavši sličan ljudima. Kao čovek se pojavi,
PHI 2:8 te ponizi sebe samog, i posta poslušan do smrti, do smrti na krstu.
PHI 2:9 Bog ga zato preuzvisi, i darova mu ime, [ime] koje je nad svakim imenom,
PHI 2:10 da se pred imenom Isusovim, svako koleno prikloni, onih na nebu, na zemlji, i pod zemljom,
PHI 2:11 i da svaki jezik prizna da je Isus Hristos Gospod, na slavu Boga Oca.
PHI 2:12 Shodno tome, voljeni moji, vi koji ste uvek bili poslušni, ne samo u mome prisustvu, nego još više sad, u mom odsustvu, sa strahom i trepetom sprovodite u delo svoje spasenje.
PHI 2:13 Bog je, naime, taj koji čini u vama da želite i činite ono što je njemu ugodno.
PHI 2:14 Sve činite bez gunđanja i raspravljanja,
PHI 2:15 da budete bez mane i čisti, neokaljana deca Božija usred iskvarenog i izopačenog naraštaja, među kojima svetlite kao zvezde u svemiru,
PHI 2:16 čvrsto držeći reč života, da bih se ponosio u dan Hristov, da nisam uzalud trčao, niti se uzalud trudio.
PHI 2:17 No, ako se i prinosim kao žrtva izlivnica za vas u službi vaše vere, radostan sam i radujem se sa svima vama.
PHI 2:18 Tako i vi budite radosni i radujte se sa mnom.
PHI 2:19 Nadam se u Gospodu Isusu da ću vam uskoro poslati Timoteja, da se i ja ohrabrim kada saznam kako ste vi.
PHI 2:20 Nemam, naime, nikog toliko bliskog sebi ko bi se tako valjano brinuo o vašim potrebama.
PHI 2:21 Jer svi traže svoje, a ne ono što pripada Hristu Isusu.
PHI 2:22 Ali vi znate za njegovu prokušanost, da je, kao dete sa ocem, zajedno sa mnom služio u naveštavanju Radosne vesti.
PHI 2:23 Nadam se, dakle, da ću vam njega poslati čim vidim kako stoje stvari sa mnom.
PHI 2:24 Uveren sam u Gospodu da ću uskoro i ja lično doći.
PHI 2:25 Ipak, smatram za potrebno da vam pošaljem Epafrodita, mog brata, saradnika i saborca, koji je od vas poslan da mi se nađe u potrebama.
PHI 2:26 Jer, on je čeznuo za svima vama i bio uznemiren što ste čuli da je bolestan.
PHI 2:27 I zaista je tako oboleo da je skoro umro, ali Bog mu se smilovao, i ne samo njemu, nego i meni, da mi ne dođe žalost na žalost.
PHI 2:28 Utoliko više želim da ga pošaljem, da biste se obradovali kada ga vidite, i da bih ja manje brinuo.
PHI 2:29 Primite ga, stoga, sa svom radošću i cenite takve.
PHI 2:30 Jer on je radi Hristovog dela skoro umro, izloživši svoj život pogibelji da nadopuni ono u čemu mi vi niste mogli poslužiti.
PHI 3:1 Uostalom, braćo moja, radujte se u Gospodu! Meni zaista ne pada teško da vam isto pišem, a to je i radi vaše postojanosti.
PHI 3:2 Čuvajte se pasa, čuvajte se nevaljalih radnika, čuvajte se sakaćenja.
PHI 3:3 Mi smo, naime, pravo „obrezanje“, mi koji Duhom [Božijim] služimo [Bogu] i ponosimo se Hristom Isusom, a ne pouzdajemo se u telo,
PHI 3:4 premda sam mogu da se pouzdam u telo. Ako neko misli da može da se pouzda u telo, ja mogu još više.
PHI 3:5 Obrezan sam osmoga dana, od roda sam Izrailjeva, iz Venijaminovog plemena, Jevrejin od Jevreja, u pogledu Zakona [bio sam] farisej,
PHI 3:6 u svojoj revnosti progonio sam Crkvu, po pravednosti [propisanoj] Zakonom bio sam besprekoran.
PHI 3:7 Ali ono što mi je nekada bilo dobitak, to sad, Hrista radi, smatram gubitkom.
PHI 3:8 Šta više, ja sve smatram gubitkom radi spoznanja moga Gospoda Hrista Isusa, koje sve nadilazi. Zbog njega sam sve izgubio i sve smatram za smeće, da bih Hrista dobio
PHI 3:9 i sa njime se našao, nemajući svoje pravednosti od [vršenja] Zakona, nego pravednost koja se verom u Hrista stiče, pravednost od Boga, koja dolazi od vere,
PHI 3:10 da bih upoznao njega i silu njegovoga vaskrsenja, i sudelovao u njegovim patnjama, nalikujući njemu u njegovoj smrti,
PHI 3:11 da bih, nekako, dosegao vaskrsenje iz mrtvih.
PHI 3:12 Ja, naime, nisam to već postigao, niti sam već došao do savršenstva, ali se uprežem, kako bih se domogao toga radi čega se Hristos Isus domogao mene.
PHI 3:13 Braćo, ne mislim da sam se već domogao toga, ali jedno činim: zaboravljam ono što je za mnom, i sežem ka onome što je preda mnom,
PHI 3:14 trčim prema cilju, ka nagradi na koju nas Bog po Hristu Isusu poziva na nebesima.
PHI 3:15 Prema tome, mi koji smo zreli treba da razmišljamo na ovaj način. Pa ako i imate u čemu različito mišljenje, Bog će vam to razjasniti.
PHI 3:16 Samo se držimo onoga do čega smo stigli.
PHI 3:17 Sledite mene kao primer, braćo, i posmatrajte one koji žive po uzoru na nas.
PHI 3:18 Jer, mnogi o kojima sam vam često govorio, a sada vam i plačući govorim, žive kao neprijatelji Hristovog krsta.
PHI 3:19 Njihova sudbina je propast, stomak je njihov bog, slava im je u sramoti, oni misle na zemaljske stvari.
PHI 3:20 A naša otadžbina je na nebesima, odakle očekujemo Spasitelja, Gospoda Isusa Hrista.
PHI 3:21 On će preobraziti naše poniženo telo i učiniti ga onakvim kakvo je njegovo slavno telo, dejstvom sile kojom sve može da podloži sebi.
PHI 4:1 Zato, braćo moja voljena i željena, radosti moja i venče moj, tako čvrsto stojte u Gospodu, voljeni.
PHI 4:2 Evodiju i Sintihu molim da se slažu u Gospodu.
PHI 4:3 Da, molim i tebe, pravi druže, da im pomogneš u tome, jer su mi one pomagale u objavljivanju Radosne vesti, zajedno sa Klimentom i ostalim mojim saradnicima. Njihova imena su zapisana u Knjizi života.
PHI 4:4 Uvek se radujte u Gospodu! I ponovo ću reći: radujte se u Gospodu!
PHI 4:5 Neka vaša blagost bude poznata svim ljudima. Gospod je blizu!
PHI 4:6 Ne brinite se ni za šta, nego u svemu molitvom i iskanjem sa zahvalnošću iznesite svoje molbe Bogu,
PHI 4:7 i Božiji mir koji prevazilazi svaki ljudski razum sačuvaće vaša srca i vaše misli u Hristu Isusu.
PHI 4:8 Uostalom, braćo, mislite o svemu što je istinito, što je čestito, što je pravedno, što je čisto, što je ljubazno, što je na dobrom glasu, što je časno, što je hvale vredno.
PHI 4:9 Činite ono što ste od mene naučili, primili, čuli ili videli, i Bog mira biće sa vama.
PHI 4:10 Veoma se radujem u Gospodu što je vaša briga za mene ponovo procvala. Vi ste se i inače brinuli za mene, ali niste imali prilike da to pokažete.
PHI 4:11 Ne kažem ovo zbog oskudice. Ja sam, naime, naučio da budem zadovoljan u kakvim god prilikama se našao.
PHI 4:12 Znam i šta je to oskudevati, a znam i šta je obilovati. Pripremljen sam za sve; mogu da budem sit, a mogu i da gladujem, mogu da obilujem, kao i da oskudevam.
PHI 4:13 Sve mogu po onome koji mi daje snagu.
PHI 4:14 Ipak, dobro ste učinili što ste sa mnom podelili moju nevolju.
PHI 4:15 A i vi, Filipljani, znate: još u početku kad ste primili Radosnu vest, nakon što sam otišao iz Makedonije, nijedna crkva mi nije priskočila u davanju i primanju, osim vas samih.
PHI 4:16 Zaista, vi ste mi i u Solun, ne jednom već dvaput, poslali pomoć kada sam bio u potrebi.
PHI 4:17 Nije da ja tražim dar od vas, nego tražim prinos koji će vam se višestruko vratiti.
PHI 4:18 Inače, namiren sam, i imam sve što mi treba, pa i više od toga. Dobro sam opskrbljen od kako sam od Epafrodita primio što ste mi poslali, prijatan miris, bogougodnu i prihvatljivu žrtvu.
PHI 4:19 A moj Bog će podmiriti svaku vašu potrebu po svom slavnom bogatstvu u Hristu Isusu.
PHI 4:20 Bogu našem i Ocu [neka je] slava od sad i doveka! Amin.
PHI 4:21 Pozdravite svakoga svetog u Hristu Isusu. Pozdravljaju vas braća koja su sa mnom.
PHI 4:22 Pozdravljaju vas svi sveti, a posebno oni iz carevog doma.
PHI 4:23 Milost Gospoda našeg Isusa Hrista sa vašim duhom.
COL 1:1 [Od] Pavla, apostola Hrista Isusa po Božijoj volji, i brata Timoteja,
COL 1:2 svetoj i vernoj braći u Hristu u Kolosima: milost vam i mir od Boga, Oca našega.
COL 1:3 Uvek zahvaljujemo Bogu, Ocu našega Gospoda Isusa Hrista, kad god se molimo za vas.
COL 1:4 Jer čuli smo o vašoj veri u Hrista Isusa, i o ljubavi koju imate prema svim svetima,
COL 1:5 zbog nade koja vas očekuje na nebesima. O ovoj [nadi] ste čuli ranije kada vam je objavljena poruka o istini, Radosna vest.
COL 1:6 Ta [vest] donosi rod i uzrasta među svim ljudima do kojih dolazi, kao što je došla i do vas, od dana kad ste čuli i razumeli istinu o Božijoj milosti,
COL 1:7 koju ste naučili od Epafrasa, našeg voljenog saradnika. On je verni sluga Hristov koji radi za našu dobrobit.
COL 1:8 On nas je i obavestio o vašoj ljubavi u Duhu.
COL 1:9 Zato mi, od dana kad smo to čuli, ne prestajemo da se molimo za vas, tražeći [od Boga] da vas ispuni poznanjem njegove volje u svoj mudrosti i razumevanju duhovnih stvari.
COL 1:10 Tada ćete moći da živite dostojno Gospoda, i da mu u svemu ugodite, rađajući svaku vrstu dobrih dela i rastući u poznanju Boga.
COL 1:11 Stoga, neka vas Bog osnaži svakom snagom koja dolazi od njegove slavne sile, da bi sve mogli da izdržite strpljivo. S radošću
COL 1:12 zahvaljujte Ocu koji vas je osposobio da učestvujete u onome što je [Bog] pripremio za svete u [Carstvu] svetlosti.
COL 1:13 On nas je izbavio iz vlasti tame i premestio nas u Carstvo svoga ljubljenog Sina,
COL 1:14 u kome imamo otkupljenje, oproštenje greha.
COL 1:15 On je slika nevidljivoga Boga, on je Prvenac, Vladar [nad] svim stvorenjem.
COL 1:16 Jer po njemu je stvoreno sve što je na nebu i na zemlji, bilo vidljivo ili nevidljivo, bilo prestoli, ili gospodstva, bilo glavarstva ili vlasti; sve je stvoreno njegovim posredstvom i za njega.
COL 1:17 On postoji pre svih stvari i po njemu sve ima svoje postojanje.
COL 1:18 On je i glava tela, Crkve; on je Početak; on je Prvenac iz mrtvih [ustao], da bi u svemu bio prvi.
COL 1:19 Jer se [Bogu] svidelo da u njemu nastani svu [svoju] puninu,
COL 1:20 te da njegovim posredstvom pomiri sa sobom sve, bilo na zemlji, bilo na nebu, stvorivši mir njegovom krvlju prolivenom na krstu.
COL 1:21 Nekada ste i vi bili otuđeni [od Boga] i u neprijateljstvu [sa njim], čineći zlo mišlju i delom.
COL 1:22 Ali sada [vas] je [Bog] izmirio smrću [Hristovog] ljudskog tela, da bi vas doveo pred sebe svete, bez mane i besprekorne.
COL 1:23 Samo morate ostati utemeljeni i čvrsti u veri, nepoljuljani u nadi koju ste stekli čuvši Radosnu vest. Toj Radosnoj vesti, koja je propovedana svakome na svetu, postao sam služitelj ja, Pavle.
COL 1:24 Sada se radujem što trpim za vas, jer time na svom telu dovršavam stradanja koja mi još valja podneti, kao što je i Hristos podneo stradanja za svoje telo, Crkvu.
COL 1:25 Ja sam postao njen sluga po Božijoj uredbi koja mi je poverena radi vas, a to je da u potpunosti objavim njegovu poruku.
COL 1:26 Ta poruka je bila tajna sakrivena od pređašnjih vekova i pokolenja, ali je sada otkrivena njegovim svetima.
COL 1:27 Njima je Bog hteo da obznani koliko je bogatstvo njegove slave, to jest, da obznani njegovu tajnu za [sve] narode. Ta [tajna] je: Hristos u vama je nada [učešća] u Božijoj slavi!
COL 1:28 Njega mi navešćujemo, opominjući i učeći svakog čoveka sa svom mudrošću, da bi svakoga doveli do zrelosti u Hristu.
COL 1:29 Za to se trudim i borim, oslanjajući se na njegovu snagu koja u meni silno deluje.
COL 2:1 Hoću da znate koliko se borim za vas, za one u Laodikiji i za sve koji me nisu lično sreli.
COL 2:2 Želim, naime, da im se srca ohrabre i ujedine u ljubavi, da bi izobilovali u potpunom razumevanju, u poznanju tajne Božije, Hrista,
COL 2:3 u kome su skrivena sva bogatstva mudrosti i znanja.
COL 2:4 Kažem vam ovo da vas niko ne bi zaveo ubedljivim govorom.
COL 2:5 Jer, iako sam telom odsutan, duhom sam sa vama, pa se radujem gledajući vaš red i čvrstinu vaše vere u Hrista.
COL 2:6 Budući da ste prihvatili Hrista Isusa kao Gospoda, živite u njemu,
COL 2:7 ukorenjeni i nazidani na njemu i učvršćeni u veri kako ste poučeni, obilno zahvaljujući.
COL 2:8 Pazite da vas ko ne zarobi filozofijom i ispraznom zabludom, koja se temelji na ljudskom predanju i učenju o silama ovoga sveta, a ne na Hristu.
COL 2:9 Jer, u njemu telesno prebiva sva punina božanstva.
COL 2:10 A vi ste [primili] ispunjenje u njemu, koji je glava nad svakim glavarstvom i vlasti.
COL 2:11 U njemu ste obrezani, ali ne ljudskom rukom, [nego obrezanjem] koje je izvršio Hristos, a ono se sastoji u uklanjanju grešne prirode.
COL 2:12 Jer, kada ste se krstili, tada ste sa Hristom bili sahranjeni, te ste s njim i vaskrsli verom u delotvornu silu Boga koji ga je vaskrsao iz mrtvih.
COL 2:13 I vi ste nekada bili mrtvi zbog svojih prestupa i neobrezanja tela, ali vas je on oživeo sa njim, tako što nam je oprostio sve prestupe,
COL 2:14 poništivši obveznicu čiji su nas propisi teretili kao dužnike. Nju je on uklonio prikovavši je na krst,
COL 2:15 kojim je razoružao glavarstva i vlasti i javno ih izložio, vodeći ih u zarobljeničkoj povorci.
COL 2:16 Zato, ne dajte nikome da vas osuđuje zbog onoga što jedete ili pijete, ili zbog nekakvog praznika, mladine ili subote.
COL 2:17 Sve to je samo senka onoga što dolazi, a stvarnost je Hristos.
COL 2:18 Ne dozvolite da vas iko lišava nagrade, time što on sam uživa u poniznosti i služenju anđelima, i upušta se u viđenja. Takav se bez razloga pravi važan i oslanja na ljudsku pamet,
COL 2:19 ne držeći se [Hrista] – glave, iz koje sve telo, povezano i potpomognuto zglobovima i žilama, raste onako kako mu Bog daje da raste.
COL 2:20 Ako ste se, umrevši s Hristom, oslobodili sila ovoga sveta, zašto živite kao da još uvek pripadate svetu? [Zašto] se pokoravate propisima:
COL 2:21 „Ne dohvati“, „Ne okusi“, „Ne dodiruj“?
COL 2:22 Sve to se odnosi na stvari koje upotrebom propadaju. Ništa drugo nego ljudske zapovesti i učenja!
COL 2:23 To ima privid mudrosti, a u stvari je samovoljna pobožnost i lažna poniznost, te bespoštedna strogost prema telu, ali nema nikakvu vrednost; ne može da obuzda žudnju tela.
COL 3:1 Dakle, ako ste vaskrsli s Hristom, tražite ono što je gore, tamo gde Hristos sedi s desne strane Bogu.
COL 3:2 Mislite na ono što je gore, a ne na zemaljske stvari.
COL 3:3 Vi ste, naime, umrli i vaš život je sakriven s Hristom u Bogu.
COL 3:4 A kada se pojavi Hristos, vaš život, tada ćete se i vi s njim pojaviti u slavi.
COL 3:5 Zato, usmrtite ono što je zemaljsko u vama: blud, nečistoću, strast, zlu želju i pohlepu, koja je [vrsta] idolopoklonstva.
COL 3:6 Zbog takvih stvari dolazi Božiji gnev na one koji su nepokorni.
COL 3:7 Nekada ste i vi živeli u tim gresima.
COL 3:8 Ali sada se otarasite svega: gneva, srdžbe, zlobe, vređanja, prostote iz svog govora!
COL 3:9 Ne lažite jedan drugoga, jer ste svukli sa sebe starog čoveka sa svim njegovim delima,
COL 3:10 i obukli se u novog [čoveka], koji se obnavlja radi pravog poznanja [Boga] prema liku svog Tvorca.
COL 3:11 I tu nema više ni Grka ni Jevrejina, ni obrezanog ni neobrezanog, ni varvarina ni Skita, ni roba ni slobodnjaka, nego je sve Hristos i on je u svima.
COL 3:12 Obucite se, dakle, kao sveti izabranici Božiji, kao njegov mili narod, u milosrđe, dobrotu, smernost, krotkost, strpljivost.
COL 3:13 Podnosite jedni druge. Praštajte jedni drugima kada vam neko učini nažao. Kako je Gospod oprostio vama, tako i vi [opraštajte jedni drugima].
COL 3:14 Na sve to [obucite na sebe] ljubav, koja sve to drži u savršenom jedinstvu.
COL 3:15 Mir Hristov neka vlada u vašim srcima, na koji ste pozvani u jednom telu. Budite i zahvalni.
COL 3:16 Neka Hristova reč bogato obitava u vama. Poučavajte se i opominjite svakom vrstom mudrosti. Sa zahvalnošću u srcima pevajte psalme, himne, i duhovne pesme.
COL 3:17 I što god činite, bilo rečju ili delom, sve činite u ime Gospoda Isusa, zahvaljujući Bogu Ocu po njemu.
COL 3:18 Žene, pokoravajte se muževima, kako priliči životu sa Gospodom.
COL 3:19 Muževi, volite svoje žene i ne budite grubi prema njima.
COL 3:20 Deco, slušajte svoje roditelje u svemu, jer je to ugodno Gospodu.
COL 3:21 Očevi, ne razdražujte svoju decu, da ne postanu malodušna.
COL 3:22 Robovi, u svemu slušajte svoje zemaljske gospodare, ne samo dok vas oni posmatraju, da biste zadobili njihovu naklonost, nego iskrena srca, iz bogobojaznosti prema Gospodu.
COL 3:23 Sve što radite, radite celim srcem, kao za Gospoda, a ne za ljude,
COL 3:24 znajući da ćete od Gospoda primiti kao nagradu ono što vam je on pripremio. Hristu Gospodu služite!
COL 3:25 A svaki nepravednik će biti kažnjen za nepravedne stvari koje je učinio, bez obzira ko je ko.
COL 4:1 Gospodari, postupajte prema svojim robovima pravedno i pravično, znajući da i vi imate Gospodara na nebu.
COL 4:2 Budite postojani u molitvi, bdite u molitvi sa zahvaljivanjem.
COL 4:3 Molite se takođe za nas da nam Bog otvori vrata za propovedanje njegove reči o Hristovoj tajni, zbog koje sam u tamnici,
COL 4:4 da je objavim jasno, propovedajući kako valja.
COL 4:5 Ophodite se mudro prema onima koji su u svetu; iskoristite vreme.
COL 4:6 Vaša reč neka je uvek ljubazna, solju začinjena, da svakome odgovorite kako valja.
COL 4:7 A o meni će vas obavestiti Tihik, dragi brat, verni služitelj i sluga koji zajedno sa mnom radi za Gospoda.
COL 4:8 Njega sam poslao upravo da biste saznali novosti o nama, te da vas obodri.
COL 4:9 S njim sam poslao i Onisima, vernog i voljenog brata, koji je vaš zemljak. Oni će vas obavestiti o svemu što se ovde događa.
COL 4:10 Pozdravlja vas Aristarh, koji je zajedno sa mnom u tamnici, i Marko, rođak Varnavin. Ako dođe k vama, lepo ga primite, po uputstvima koje smo vam dali.
COL 4:11 Pozdravlja vas i Isus, zvani „Just“. Ova [trojica] su jedini Jevreji koji zajedno sa mnom [objavljuju] Carstvo Božije. Oni su bili moja uteha.
COL 4:12 Pozdravlja vas vaš zemljak Epafras, sluga Hrista Isusa, koji se uvek bori za vas u molitvama da vas [Bog] učvrsti, da budete zreli i potpuno uvereni u ono što Bog hoće.
COL 4:13 Ja sam svedok koliko se trudio za vas i za one u Laodikiji, kao i za one u Jerapolju.
COL 4:14 Pozdravlja vas još i voljeni lekar Luka i Dimas.
COL 4:15 A vi pozdravite braću u Laodikiji, i Nimfu sa crkvom koja se okuplja u njenoj kući.
COL 4:16 Kada se ova poslanica pročita među vama, postarajte se da se ona pročita i u crkvi u Laodikiji, a vi pročitajte poslanicu iz Laodikije.
COL 4:17 Arhipu recite: „Gledaj da dovršiš službu koju ti je Gospod poverio.“
COL 4:18 Ja, Pavle, pišem ovaj pozdrav svojom rukom. Sećajte se mojih okova! Milost Božija s vama!
1TH 1:1 [Od] Pavla, Silvana i Timoteja, crkvi u Solunu – vama koji ste u Bogu Ocu i Gospodu Isusu Hristu: milost vam i mir.
1TH 1:2 Uvek zahvaljujemo Bogu za sve vas, pominjući vas u svojim molitvama. Neprestano se,
1TH 1:3 pred Bogom, Ocem našim, sećamo vaše plodonosne vere, trudom [iskazane] ljubavi, i postojanosti vaše nade u Gospoda našeg Isusa Hrista.
1TH 1:4 Znamo, naime, od Boga, voljena braćo, da vas je Bog izabrao,
1TH 1:5 jer vam nismo samo rečima navestili Radosnu vest, već silom i delovanjem Duha Svetoga, i sa potpunim uverenjem. Znate i sami da smo se tako vladali među vama vas radi.
1TH 1:6 Vi ste se tako ugledali na nas i na Hrista, prihvatajući poruku sa radošću Duha Svetog, uprkos mnogim nevoljama.
1TH 1:7 Time ste postali primer svim verujućima u Makedoniji i Ahaji.
1TH 1:8 I ne samo da je reč Božija preko vas odjeknula po Makedoniji i Ahaji, već se i glas o vašoj veri proširio posvuda. Zato nema potrebe da o tome bilo šta govorimo,
1TH 1:9 jer oni sami pričaju o tome kako smo vam pristupili, i kako ste se okrenuli Bogu od idola, da služite živom i istinitom Bogu,
1TH 1:10 te kako očekujete dolazak Sina njegovog s nebesa, koga je on podigao iz mrtvih – Isusa koji nas izbavlja od dolazećeg gneva.
1TH 2:1 Znate i sami, braćo, da naš dolazak k vama nije bio uzaludan.
1TH 2:2 Nego, iako smo prethodno u Filipima pretrpeli i bili zlostavljani, što i sami znate, ipak smo vam, ohrabreni od Boga, navestili Božiju Radosnu vest, uprkos snažnom protivljenju.
1TH 2:3 Prema tome, mi vas ne bodrimo iz zablude, lukavstva ili iz nečistih namera,
1TH 2:4 već zato što nas je Bog prokušao i poverio nam da propovedamo Radosnu vest. Stoga mi ne udovoljavamo ljudima, već Bogu koji ispituje naša srca.
1TH 2:5 Bog je svedok da vam nikada nismo pristupili laskanjem niti prikrivenom pohlepom, a to vi i sami znate.
1TH 2:6 Od ljudi nismo tražili slave, ni od vas, ni od drugih.
1TH 2:7 I premda smo mogli da se poslužimo svojim ugledom kao Hristovi apostoli, među vama smo bili nežni kao majka koja hrani i neguje svoju decu.
1TH 2:8 Tako puni ljubavi za vas, bili smo spremni ne samo da vam navestimo Radosnu vest Božiju, već i da damo svoje živote za vas, jer smo vas zavoleli.
1TH 2:9 Zato se sećajte, braćo, našeg truda i napora. Propovedali smo vam Radosnu vest Božiju, i radili dan i noć da vam ne bismo bili na teretu.
1TH 2:10 Svedoci ste, kao i sam Bog, da smo se sveto, pravedno i besprekorno vladali prema vama koji verujete.
1TH 2:11 Takođe znate i to da smo svakoga od vas, kao otac svoju decu,
1TH 2:12 hrabrili, tešili i podsticali da živite dostojno Boga koji vas je pozvao u svoje Carstvo i slavu.
1TH 2:13 Zato mi bez prestanka zahvaljujemo Bogu, jer ste prihvatili poruku Božiju koju ste od nas čuli, i to ne kao ljudsku reč, već onakvu kakva zaista i jeste, reč Božiju – što ona doista i jeste – koja deluje u vama verujućima.
1TH 2:14 I vi ste, braćo, postali slika i prilika Božijih crkava u Hristu Isusu, koje su u Judeji, jer ste i vi propatili od svog sopstvenog naroda kao što su oni od Jevreja.
1TH 2:15 Oni ne samo da su ubili Isusa i proroke, već su i nas progonili. Oni ne ugađaju Bogu i protive se svim ljudima,
1TH 2:16 braneći nam da govorimo neznabošcima o spasenju, da tako zauvek ispune meru svojih greha. Ali, sustigao ih je najzad [Božiji] gnev.
1TH 2:17 A mi, braćo, pošto smo od vas bili odvojeni telom, ali ne i srcem, još više smo, obuzeti žarkom željom, nastojali da vas vidimo.
1TH 2:18 Zato smo želeli da dođemo – ja, Pavle lično, i to ne jednom, već dvaput, ali Satana nas je sprečio.
1TH 2:19 Jer: ko je naša nada, radost ili venac slave pred našim Gospodom Isusom prilikom njegovog dolaska? Niste li to baš vi?
1TH 2:20 Jer vi ste naša slava i naša radost!
1TH 3:1 Pošto nismo mogli više da izdržimo, složili smo se da bi bilo najbolje da ostanemo u Atini.
1TH 3:2 K vama smo, pak, poslali Timoteja, našeg brata i Božijeg saradnika u [propovedanju] Radosne vesti Hristove, da vas učvrsti i obodri u vašoj veri,
1TH 3:3 da se niko ne pokoleba u ovim nevoljama. Vi, naime, sami dobro znate da smo određeni za njih.
1TH 3:4 I zaista, kada smo bili kod vas, unapred smo vam govorili da će vas snaći nevolje, i kao što znate, tako je i bilo.
1TH 3:5 Zato sam, ne mogavši više da izdržim, poslao Timoteja da me obavesti o vašoj veri, da vas kako Kušač nije naveo da podlegnete iskušenju, jer bi tada naš trud bio uzaludan.
1TH 3:6 A sada nam se Timotej vratio od vas i doneo nam dobre vesti o vašoj veri i ljubavi, i da nas se uvek rado sećate i čeznete da nas vidite, kao i mi vas.
1TH 3:7 Zato smo se, braćo, i pored sve svoje muke i nevolje, utešili vašom verom.
1TH 3:8 Mi, u stvari, sada zaista živimo kad znamo da ste postojani u Gospodu.
1TH 3:9 Jer, kakvu zahvalnost možemo dati Bogu za svu radost koju doživljavamo zbog vas pred Bogom?
1TH 3:10 Danju i noću se najusrdnije molimo Bogu da vas ponovo vidimo, i da usavršimo ono što nedostaje vašoj veri.
1TH 3:11 A sam Bog, naš Otac, i naš Gospod Isus, da pripremi put za naš dolazak k vama,
1TH 3:12 i da učini da obilujete međusobnom ljubavlju, i ljubavlju prema svima, kao što mi vas [volimo].
1TH 3:13 Neka on osnaži vaše unutrašnje biće, da budete besprekorni u svetosti pred Bogom, Ocem našim, pri dolasku Gospoda našega Isusa, sa svim svetima njegovim.
1TH 4:1 Najzad, braćo, molimo vas i zaklinjemo Gospodom Isusom da se držite onoga što smo vam predali: da treba živeti tako da sve više napredujete ugađajući Bogu – kao što uostalom i živite.
1TH 4:2 Vi, naime, znate kakva smo vam uputstva dali u [ime] Gospoda Isusa.
1TH 4:3 Jer je Božija volja da budete sveti – da se klonite vanbračnih odnosa,
1TH 4:4 te da svaki od vas zna vladati svojim telom na častan i svet način –
1TH 4:5 a ne sa požudom i strašću kao što to rade neznabošci koji ne poznaju Boga.
1TH 4:6 Ne prestupajte u ovome, i ne nanosite štetu svome bratu, jer Gospod kažnjava za sve to, kao što smo vam već rekli i upozorili vas.
1TH 4:7 Bog nas, naime, nije pozvao na nečistotu, već na posvećenje.
1TH 4:8 Stoga, ko odbacuje [ovo uputstvo], ne odbacuje čoveka, već Boga koji vam je dao svog Svetog Duha.
1TH 4:9 A što se tiče bratske ljubavi, nema potrebe da vam o tome pišem, jer vas je sam Bog naučio da volite jedni druge.
1TH 4:10 Vi, u stvari, i volite svu braću po celoj Makedoniji. Ipak vas molimo da u tome napredujete u sve većoj meri.
1TH 4:11 Revnosno se trudite da mirno živite, da gledate svoja posla, i radite svojim rukama, baš kao što smo vam već rekli,
1TH 4:12 da bi vaš život bio za primer neverujućima i da ni od koga ne zavisite.
1TH 4:13 Ne želim da budete u neznanju, braćo, u pogledu onih koji su usnuli, da ne tugujete kao ostali koji nemaju nade.
1TH 4:14 Jer, ako verujemo da je Isus umro i vaskrsao, tako će Bog, Isusovim posredstvom, povesti sa sobom one koji su usnuli verujući u Isusa.
1TH 4:15 U saglasnosti sa onim što je sam Gospod rekao, saopštavam vam da mi živi, preostali za dolazak Gospodnji, nećemo biti ispred onih koji su usnuli.
1TH 4:16 Sâm Gospod će sići s neba, pa će na njegovu zapovest, na povik arhanđela, na zvuk Božije trube, vaskrsnuti najpre oni koji su umrli [verujući] u Hrista.
1TH 4:17 Onda ćemo i mi živi, preostali, biti zajedno sa njima odneseni na oblacima uvis, u susret Gospodu, te ćemo zauvek biti sa njim.
1TH 4:18 Ovim rečima tešite jedni druge.
1TH 5:1 A što se tiče vremena i časa, o tome nema potrebe da vam se piše.
1TH 5:2 Vi, naime, vrlo dobro znate da će dan Gospodnji doći kao što lopov [dolazi] noću.
1TH 5:3 Kad ljudi budu govorili: „Mir i sigurnost“, tada će ih iznenada zadesiti propast, kao trudovi trudnicu, i neće moći da pobegnu.
1TH 5:4 Ali vi, braćo, niste u tami da bi vas ovaj dan zatekao kao lopov,
1TH 5:5 jer vi ste svi sinovi svetla i sinovi dana. Mi ne pripadamo tami i noći.
1TH 5:6 Zato ne spavajmo kao drugi, već bdijmo i budimo trezni.
1TH 5:7 Jer, oni koji spavaju, noću spavaju, i koji se opijaju, noću se opijaju.
1TH 5:8 Ali, pošto pripadamo danu, budimo trezni, obučeni u oklop vere i ljubavi i s kacigom nade na spasenje.
1TH 5:9 Bog nas, naime, nije odredio da iskusimo gnev, već da dobijemo spasenje posredstvom našeg Gospoda Isusa Hrista.
1TH 5:10 On je umro za nas da bismo mi sa njim živeli, bilo da smo još živi ili smo već umrli.
1TH 5:11 Zato, bodrite jedni druge i izgrađujte se međusobno, kao što to već i činite.
1TH 5:12 Molimo vas, braćo, da poštujete one koji se trude među vama, one koji vas, po Gospodnjoj [volji], vode i opominju.
1TH 5:13 Cenite ih iznad svega i volite zbog službe koju obavljaju. Živite među sobom u miru.
1TH 5:14 Zaklinjemo vas, braćo, opominjite neuredne, bodrite malodušne, pomažite slabima, budite strpljivi sa svakim.
1TH 5:15 Gledajte da niko nikome ne vraća zlo za zlo, nego se uvek trudite da činite dobro jedni drugima i svima.
1TH 5:16 Uvek se radujte!
1TH 5:17 Molite se bez prestanka!
1TH 5:18 Zahvaljujte na svemu, jer je to Božija volja za vas u Hristu Isusu.
1TH 5:19 Ne sputavajte Duha.
1TH 5:20 Ne prezirite proroštva,
1TH 5:21 nego sve proveravajte, pa što je dobro, zadržite.
1TH 5:22 Klonite se svakog zla.
1TH 5:23 A Bog mira neka dovrši vaše posvećenje, te da se celo vaše biće – duh, duša i telo – sačuvaju besprekornim za dolazak Gospoda našeg Isusa Hrista.
1TH 5:24 Veran je Bog koji vas poziva, on će to i učiniti.
1TH 5:25 Braćo, molite se za nas.
1TH 5:26 Pozdravite svu braću svetim poljupcem.
1TH 5:27 Zaklinjem vas pred Gospodom da pročitate ovu poslanicu svoj braći.
1TH 5:28 Milost Gospoda našega Isusa Hrista s vama!
2TH 1:1 [Od] Pavla, Silvana i Timoteja, crkvi u Solunu, koja je u Bogu, Ocu našem, i Gospodu Isusu Hristu:
2TH 1:2 Milost vam i mir od Boga Oca i Gospoda Isusa Hrista.
2TH 1:3 Dužni smo, braćo, da uvek zahvaljujemo za vas, što je i pravo, jer vaša vera buja, a vaša se međusobna ljubav uvećava.
2TH 1:4 Mi sami se, po crkvama Božijim, ponosimo vama zbog vaše strpljivosti i vere koju ste pokazali u progonstvima i nevoljama koje podnosite.
2TH 1:5 [One su] dokaz da je Božiji sud pravedan, te da ćete, shodno tome, biti udostojeni Božijeg Carstva za koje i trpite.
2TH 1:6 A budući da je Bog pravedan, on će uzvratiti muku onima koji vas muče,
2TH 1:7 a vama patnicima, zajedno sa nama, daće počinak. To će se dogoditi kada se Gospod Isus bude pojavio na nebesima sa svojim moćnim anđelima,
2TH 1:8 sa ognjem plamtećim, da kazni one koji ne poznaju Boga i one što nisu poslušni Radosnoj vesti o Gospodu našem Isusu.
2TH 1:9 Oni će biti kažnjeni večnom propašću, udaljeni od lica Gospodnjeg i od njegove veličanstvene sile,
2TH 1:10 kad on dođe u onaj dan da primi slavu i divljenje od svog svetog naroda, od svih koji veruju. Vi ćete tada biti sa njima, jer ste poverovali u poruku koju smo vam mi navestili.
2TH 1:11 Zato se uvek molimo za vas, da vas naš Bog udostoji njegovog poziva – da svojom silom upotpuni svaku vašu spremnost na dobro i vaše delo vere.
2TH 1:12 Vi ćete tako proslaviti ime našeg Gospoda Isusa, a on će proslaviti vas, po milosti našeg Boga i Gospoda našeg Isusa Hrista.
2TH 2:1 A što se tiče dolaska našeg Gospoda Isusa Hrista i našeg sabiranja oko njega, molimo vas, braćo,
2TH 2:2 ne dajte da vas ko pokoleba u mišljenju ili da vas uznemiri, ni duhom, ni porukom, niti tobože našom poslanicom, govoreći da je dan Gospodnji već došao.
2TH 2:3 Ne dajte da vas zavedu ni na koji način, jer [dan Gospodnji neće doći] dok prvo ne nastupi veliki otpad od vere, i ne pojavi se čovek bezakonja, sin propasti.
2TH 2:4 On se suprotstavlja svemu što se naziva „bogom“ ili svetinjom, i postavlja se iznad toga. On će čak sesti i u Božiji hram i izdavati se za Boga.
2TH 2:5 Zar se ne sećate da sam vam ovo govorio još dok sam bio kod vas?
2TH 2:6 Sada znate šta ga zadržava da se pojavi dok ne dođe njegovo vreme.
2TH 2:7 Tajna bezakonja, naime, već deluje, ali on će se pojaviti tek kad bude uklonjen onaj koji ga sada zadržava.
2TH 2:8 Tada će se pojaviti čovek bezakonja, koga će Gospod Isus ubiti dahom svojih usta i uništiti pojavom svog dolaska.
2TH 2:9 Pojava [bezakonika], zasnovana na satanskom delovanju, biće propraćena svakovrsnim lažnim znacima i čudima,
2TH 2:10 i svakom vrstom nepravde koja obmanjuje one koji propadaju, zato što nisu prihvatili ljubav prema istini da bi bili spaseni.
2TH 2:11 Zato ih Bog prepušta delovanju zablude da bi poveravali laži,
2TH 2:12 te da bi bili osuđeni svi koji nisu poverovali u istinu, nego su uživali u nepravednosti.
2TH 2:13 A mi smo dužni da stalno zahvaljujemo Bogu za vas, od Gospoda voljena braćo, jer vas je Bog od početka izabrao za spasenje, posvetivši [vas delovanjem] Duha i verom u istinu.
2TH 2:14 On vas je pozvao Radosnom vešću koju smo vam mi propovedali, da imate udela u slavi našeg Gospoda Isusa Hrista.
2TH 2:15 Stoga, braćo, čvrsto stojte i držite se onoga što smo vam predali, bilo usmenim kazivanjem, bilo našom poslanicom.
2TH 2:16 A sam Gospod naš, Isus Hristos i Bog, naš Otac, koji nas je toliko zavoleo, i koji nam je po svojoj milosti dao večnu utehu i dobru nadu,
2TH 2:17 neka uteši vaša srca i utvrdi vas u svakom dobrom delu i reči.
2TH 3:1 I na kraju, braćo, molite se za nas, da bi se reč Gospodnja brzo širila i proslavljala, baš kao i kod vas.
2TH 3:2 Isto tako, molite se da se izbavimo od opakih i zlih ljudi, jer nemaju svi vere.
2TH 3:3 Ali Gospod je veran; on će vas učvrstiti i sačuvati od Zloga.
2TH 3:4 A mi smo uvereni u Gospodu da činite ono što smo vam naložili i da ćete to i dalje činiti.
2TH 3:5 A Gospod neka usmeri vaša srca ka Božijoj ljubavi i Hristovoj postojanosti.
2TH 3:6 Nalažemo vam, braćo, u ime Gospoda Isusa Hrista, da se klonite svakog brata koji besposličari i ne sledi učenje koje ste primili od nas.
2TH 3:7 Vi, naime, sami znate da treba da se ugledate na nas, jer nismo nikad besposličarili kada smo bili među vama,
2TH 3:8 niti smo ikad jeli nečiji hleb badava, nego smo mukotrpno radili dan i noć da ne bismo bili na teretu nikome od vas.
2TH 3:9 I to ne zbog toga što ne bismo imali prava na to, već da bismo vam dali lični primer, da se ugledate na nas.
2TH 3:10 Dok smo još bili kod vas, dali smo vam ovu zapovest: „Onaj koji neće da radi, neka i ne jede!“
2TH 3:11 Čuli smo, naime, da neki od vas žive neuredno; ništa ne rade, nego besposličare i mešaju se u tuđe poslove.
2TH 3:12 Takvima zapovedamo i zaklinjemo ih u [ime] Gospoda Isusa Hrista: neka mirno rade i jedu svoj hleb.
2TH 3:13 A vama, braćo, neka ne dojadi činiti dobro.
2TH 3:14 Ako neko neće da se pokori ovome što iznosimo u poslanici, držite ga na oku. Nemojte se sa njim družiti, da bi se postideo.
2TH 3:15 Ipak, ne smatrajte ga neprijateljem, nego ga savetujte kao brata.
2TH 3:16 Neka vam sam Gospod mira da mir u svako vreme i u svakom pogledu. Gospod sa svima vama!
2TH 3:17 Ja Pavle, ispisujem pozdrav svojom rukom, što je znak raspoznavanja u svakoj mojoj poslanici. Tako ja pišem.
2TH 3:18 Milost Gospoda našega Isusa Hrista sa svima vama! Amin.
1TI 1:1 [Od] Pavla, apostola Hrista Isusa, po naredbi Boga, našega Spasitelja, i Hrista Isusa, naše nade,
1TI 1:2 Timoteju, [mom] pravom sinu u veri, milost, milosrđe i mir od Boga Oca i Hrista Isusa, Gospoda našega.
1TI 1:3 Pre nego što sam otišao u Makedoniju, molio sam te da ostaneš u Efesu, da narediš nekima da ne poučavaju neka druga učenja,
1TI 1:4 i da se ne zanose bajkama i beskrajnim rodoslovljima. Takve stvari više uzrokuju rasprave, nego što otkrivaju Božiji naum koji se upoznaje verom.
1TI 1:5 Svrha ove naredbe je da pobudi ljubav koja dolazi iz čista srca, dobre savesti, i iskrene vere.
1TI 1:6 Neki su se udaljili od ovoga, i izgubili se u jalovim raspravama.
1TI 1:7 Oni hoće da budu učitelji Zakona, a ne razumeju ni šta govore ni šta tvrde.
1TI 1:8 Mi znamo da je Zakon dobar ako se primenjuje kako treba.
1TI 1:9 Znamo i to da Zakon nije uveden za pravednika, nego za prekršioce Zakona i nepokorne, bezbožnike i grešnike, za nesvete i bogohulnike, za oceubice i materoubice, za ubice,
1TI 1:10 bludnike, pederaste, trgovce robljem, lažljivce, krivokletnike i druge koji se protive zdravom učenju.
1TI 1:11 Ovo učenje se temelji na slavnoj Radosnoj vesti, koju mi je naš blagosloveni Bog poverio [da propovedam].
1TI 1:12 Zahvaljujem Hristu Isusu, našem Gospodu, koji me je osnažio, i poverio mi službu smatrajući me vrednim toga,
1TI 1:13 iako sam nekada bio bogohulnik, progonitelj [Crkve] i nasilnik. Ali [Bog] mi se smilovao, jer sam to učinio u neznanju i neverovanju.
1TI 1:14 Naš Gospod je prebogato izlio svoju milost na mene i ispunio me verom i ljubavlju Hrista Isusa.
1TI 1:15 Pouzdana je reč i vredna da je svako prihvati: Isus Hristos je došao na svet da spase grešnike, od kojih sam prvi ja.
1TI 1:16 A meni se Bog smilovao, da na meni prvom Hristos Isus pokaže svu strpljivost, kao primer za sve one koji treba da poveruju u njega i prime večni život.
1TI 1:17 A večnom Caru, jedinom, neprolaznom i nevidljivom Bogu neka je čast i slava od sad i doveka. Amin.
1TI 1:18 Poveravam ti ovu naredbu, Timoteju, dete [moje], saglasno proroštvima koja su ranije bila izrečena o tebi. Budeš li ih sledio, vodićeš dobar rat,
1TI 1:19 držeći se vere i čiste savesti. Ovo su neki odbacili i doživeli brodolom svoje vere.
1TI 1:20 Među takvima su Imenej i Aleksandar, koje sam predao Satani da nauče da ne hule.
1TI 2:1 Pre svega, molim vas da se prošnje, molitve, molbe i zahvaljivanja prinose za sve ljude;
1TI 2:2 za careve, i za sve koji su na vlasti, da proživimo tih i spokojan život u svakovrsnoj pobožnosti i čestitosti.
1TI 2:3 Ovo je dobro i ugodno Bogu, našem Spasitelju,
1TI 2:4 koji hoće da se svi ljudi spasu, i da upoznaju istinu.
1TI 2:5 Jer jedan je Bog, i jedan je posrednik između Boga i ljudi – čovek Isus Hristos.
1TI 2:6 On je dao svoj život kao otkup za sve ljude, što je bilo posvedočeno u pravo vreme.
1TI 2:7 Zato me je Bog postavio za vesnika i apostola, kao i za učitelja mnogobožaca u veri i istini. Ne lažem, nego govorim istinu!
1TI 2:8 Želim, dakle, da se posvećeni ljudi svuda mole, podižući ruke bez gneva i rasprave.
1TI 2:9 Takođe, žene neka se uzorno oblače, kraseći se čednošću i razboritošću, a ne pletenicama, zlatom, biserjem ili raskošnom odećom.
1TI 2:10 Umesto toga, neka čine dobra dela, kao što priliči ženama koje ispovedaju pobožnost.
1TI 2:11 Žene neka se poučavaju u tišini i potpunoj pokornosti.
1TI 2:12 Takođe im ne dopuštam da poučavaju, niti da vladaju nad mužem, nego da budu mirne.
1TI 2:13 Jer je prvo stvoren Adam, pa onda Eva.
1TI 2:14 I nije Adam taj koji je bio prevaren; Eva je bila prevarena, te je prestupila [Božiju zapovest].
1TI 2:15 Ipak, spašće se rađanjem dece, ako smerno ostanu u veri, ljubavi i posvećenju.
1TI 3:1 Ovo je istina: ako neko želi da bude nadglednik, dobru službu želi.
1TI 3:2 Nadglednik, naime treba da bude besprekoran, oženjen jednom ženom, trezven, razborit, poštovan, gostoljubiv, kadar da poučava.
1TI 3:3 On ne sme da bude pijanica ili nasilnik, nego blag, ne svađalica, i ne pohlepan na novac.
1TI 3:4 Takođe treba da dobro upravlja svojom porodicom, i da ima poslušnu decu koja ga u potpunosti poštuju.
1TI 3:5 Jer ako neko ne zna da upravlja svojim domom, kako će se brinuti o Crkvi Božijoj?
1TI 3:6 [Nadglednik] ne sme da bude novoobraćenik, da se ne bi uzoholio, te pao pod Božiju osudu, kao đavo.
1TI 3:7 Uz to treba da bude poštovan i od ljudi izvan [Crkve], da se ne osramoti te upadne u đavolsku zamku.
1TI 3:8 Isto tako i đakoni treba da budu čestiti, a ne dvolični, ne koji su skloni opijanju, ne gramzivi.
1TI 3:9 Oni treba da čistom savešću slede veru koju je [Bog] otkrio.
1TI 3:10 [Đakone] najpre treba proveriti, pa tek onda, ako se pokažu besprekornima, poveriti im službu.
1TI 3:11 [Njihove] žene takođe treba da budu čestite, a ne sklone ogovaranju, trezvene, u svemu verne.
1TI 3:12 Đakoni treba da imaju samo jednu ženu, i da dobro upravljaju svojom decom i porodicom.
1TI 3:13 Naime, oni koji dobro obavljaju đakonsku službu, stiču sebi dobar ugled, i priliku da slobodno govore o svojoj veri u Hrista Isusa.
1TI 3:14 Pišem ti ovo u nadi da ću uskoro doći k tebi.
1TI 3:15 Ali ako okasnim, ti znaš kako treba da se vladaš u Božijem domu, koji je Crkva živoga Boga, stub i uporište istine.
1TI 3:16 Nesumnjivo, tajna pobožnosti je velika: On se pojavi u telu, Duhom se pokaza pravednim, anđeli ga videše, narodima bi propovedan. Ljudi u njega poverovaše, i u slavu bi vaznet.
1TI 4:1 Duh izričito govori da će u poslednja vremena neki odstupiti od vere, i povesti se za duhovima prevare i za učenjima zlih duhova.
1TI 4:2 Ova učenja šire licemerni lažljivci, čija je savest otupela.
1TI 4:3 Oni zabranjuju stupanje u brak, i govore da se treba uzdržavati od jelâ, koja je Bog stvorio da ih sa zahvalnošću uzimaju oni koji veruju i poznaju istinu.
1TI 4:4 Naime, sve što je Bog stvorio dobro je, i ništa što se uzima sa zahvalnošću ne treba odbacivati,
1TI 4:5 jer se uz Božiju reč i molitvu posvećuje [Bogu].
1TI 4:6 Ako ovome budeš poučavao braću i sestre, bićeš dobar sluga Hrista Isusa, hranjen rečima vere i dobrog učenja za kojim si pošao.
1TI 4:7 Kloni se bezbožnih i bapskih priča. Vežbaj se u pobožnosti.
1TI 4:8 Jer telesno vežbanje donosi malu korist, a pobožnost je dobra za sve, jer u sebi nosi obećanje i za sadašnji i za budući život.
1TI 4:9 Ova poruka je istinita i vredna da je svi prihvate.
1TI 4:10 Zbog ovoga se trudimo i borimo, jer smo se pouzdali u živoga Boga, koji je Spasitelj svih ljudi, naročito onih verujućih.
1TI 4:11 Ovo zapovedaj i naučavaj.
1TI 4:12 Neka te niko ne prezire zbog tvoje mladosti, nego budi uzor vernima u govoru, vladanju, ljubavi, veri, i čistoti.
1TI 4:13 Dok ne dođem, posveti se čitanju, savetovanju i poučavanju.
1TI 4:14 Ne zanemaruj milosni dar koji si dobio po proroštvu, nakon što su starešine položile ruke na tebe.
1TI 4:15 Ovo upražnjavaj, tome se posveti, da bi tvoj napredak postao svima očigledan.
1TI 4:16 Pazi na samoga sebe i na poučavanje, jer čineći ovo, spašćeš i sebe i one koji te slušaju.
1TI 5:1 Starca ne grdi, nego ga moli kao [svoga] oca. Prema mladićima se ophodi kao sa braćom,
1TI 5:2 prema staricama kao sa majkama, a prema devojkama kao sa sestrama – u potpunoj čistoti.
1TI 5:3 Udovice poštuj, naročito ako su bez igde ikoga.
1TI 5:4 Ako udovica ima decu ili unuke, neka ih uči da svoju pobožnost najpre pokažu prema svojoj porodici, i da se oduže roditeljima starajući se za njih. Ovo je ugodno Bogu.
1TI 5:5 Prava udovica, bez ikog svog, jeste ona koja je svoju nadu položila u Boga, te danonoćno ustrajava u svojim molitvama i prošnjama.
1TI 5:6 A ona koja se odala lagodnom životu, mrtva je, [iako izgleda kao da je] živa.
1TI 5:7 Ovo im naloži, da budu bez mane.
1TI 5:8 A ako se neko ne stara o svojima, naročito ukućanima, odrekao se vere i gori je od nevernika.
1TI 5:9 U udovički spisak neka se ne unosi udovica mlađa od šezdeset godina, koja je bila žena jednom mužu.
1TI 5:10 Ona mora da bude poznata po dobrim delima, da je podigla decu, da je bila gostoljubiva, da je svetima prala noge, da je pomagala nevoljnicima, ukratko, da je predano činila svaku vrstu dobrih dela.
1TI 5:11 Mlađe udovice ne unosi u spisak, jer kad ih obuzme telesna strast, žele da se udaju, pa se odvraćaju od Hrista.
1TI 5:12 Tako na sebe navlače osudu, jer su pogazile obećanje koje su mu ranije dale.
1TI 5:13 A ujedno, pošto nemaju posla, nauče se da idu okolo po kućama, pa ogovaraju i pletu se u tuđe stvari, pričajući što ne treba.
1TI 5:14 Zato hoću da se mlađe udovice udaju, da rađaju decu, da se brinu za svoj dom, da ne daju povoda neprijatelju da [nas] vređa.
1TI 5:15 Neke su se, naime, već zastranile i pošle za Satanom.
1TI 5:16 Ali ako koja vernica ima udovice [u kući], neka se stara o njima, da se crkva ne bi opteretila, i da bi mogla da se stara o onima koje su potpuno same.
1TI 5:17 Starešinama koje dobro obavljaju svoju službu treba ukazivati čast i plaćati ih, naročito onima koji se trude oko propovedanja i poučavanja.
1TI 5:18 Jer Pismo kaže: „Ne zavezuj usta volu kad vrše“ i „Radniku treba dati njegovu platu.“
1TI 5:19 Ne slušaj tužbe protiv starešine, sem ako su potvrđene izjavom dvojice ili trojice svedoka.
1TI 5:20 One koji greše ukoravaj pred svima, da bi se ostali bojali.
1TI 5:21 Zaklinjem te pred Bogom i Hristom Isusom i izabranim anđelima da slušaš ova uputstva, bez predrasuda. Takođe, ništa ne čini iz pristrasnosti.
1TI 5:22 Ne žuri da položiš ruke na koga, niti učestvuj u gresima drugih; drži sebe čistim.
1TI 5:23 Ne pij više samo vodu, nego uzimaj i malo vina zbog stomačnih tegoba i tvojih čestih slabosti.
1TI 5:24 Gresi nekih ljudi su očevidni, i vode ih na sud [Božiji]. A ima i onih čiji će se gresi otkriti kasnije.
1TI 5:25 Takođe su i dobra dela vidljiva, a i kada nisu, ne mogu se sakriti.
1TI 6:1 Neka oni koji su pod jarmom ropstva, smatraju svoje gospodare dostojnima svakog poštovanja, da se ne bi ružno govorilo o Božijem imenu i o našem učenju.
1TI 6:2 A oni koji imaju verujuće gospodare, neka ih ne cene manje zato što su im braća u veri. Naprotiv, neka im još bolje služe utoliko revnosnije, jer su oni koji imaju koristi od njihove službe verujući i voljeni. To poučavaj i napominji.
1TI 6:3 A ako neko poučava nešto drugo, i ne slaže se sa istinitim rečima Gospoda našeg Isusa Hrista, koje su u skladu sa bogougodnim životom,
1TI 6:4 taj je uobražen i ništa ne zna. Takav pati od bolesne želje da se raspravlja i svađa, što raspiruje zavist, svađu, vređanje, zlobno podozrenje;
1TI 6:5 to su svadljivi ljudi pokvarenog uma i lišeni istine, koji misle da je pobožnost sredstvo dobiti.
1TI 6:6 Pobožnost je, svakako, velika dobit, ako je čovek zadovoljan onim što ima.
1TI 6:7 Mi, naime, ništa nismo doneli na svet, pa ništa sa njega ne možemo ni poneti.
1TI 6:8 Zato, ako imamo hranu i odeću, budimo time zadovoljni.
1TI 6:9 A oni koji hoće da budu bogati, upadaju u iskušenja, te ih mnoge nerazumne i štetne želje uvode u klopku. Te želje odvlače ljude u propast i uništenje.
1TI 6:10 Jer pohlepa za novcem koren je svakog zla. Neki su joj se predali, pa odlutali od vere, i tako pričinili sebi mnogo jadâ.
1TI 6:11 A ti, čoveče Božiji, izbegavaj sve to! Idi za pravednošću, pobožnošću, verom, ljubavlju, strpljivošću, blagošću.
1TI 6:12 Bori se u dobroj bitki vere, dosegni večni život na koji te je [Bog] pozvao kada si primerno ispovedio svoju veru pred mnogim svedocima.
1TI 6:13 Nalažem ti pred Bogom, koji svemu daje život, i Hristom Isusom, koji je svedočeći pred Pontijem Pilatom dao dobro ispovedanje,
1TI 6:14 da držiš ovu zapovest bez mane i besprekorno do Dana kada će se pojaviti naš Gospod Isus Hristos.
1TI 6:15 Ovo će u svoje vreme ostvariti blaženi i jedini Vladar, Car nad carevima i Gospodar nad gospodarima.
1TI 6:16 On je jedini besmrtan i boravi u nepristupačnoj svetlosti. Njega nijedan čovek nije video, niti ga može videti; njemu neka je čast i večna sila. Amin.
1TI 6:17 Onima koji su bogati na ovom svetu zapovedaj: da se ne uznose i ne pouzdaju u nesigurno bogatstvo, nego u Boga koji nam sve izobilno daje na uživanje;
1TI 6:18 da čine dobro; da budu bogati dobrim delima, darežljivi, i spremni da dele.
1TI 6:19 Ovako će prikupiti sebi blago koje će biti čvrst temelj za budućnost, da zadrže pravi život.
1TI 6:20 Timoteju, čuvaj dobro koje ti je povereno, kloni se svetovnih ispraznih razgovora i protivrečnih tvrdnji tobožnjeg „znanja.“
1TI 6:21 Neki su se tome privoleli i tako otpali od vere. Milost [neka je] sa vama.
2TI 1:1 [Od] Pavla, apostola Hrista Isusa po Božijoj volji, u skladu sa obećanjem života koji je u Hristu Isusu,
2TI 1:2 Timoteju, voljenom detetu, milost, milosrđe i mir od Boga Oca i Hrista Isusa, Gospoda našega.
2TI 1:3 Zahvalan sam Bogu, kojemu, kao i moji preci, služim čistom savešću, dok te se neprestano, spominjem u svojim molitvama dan i noć.
2TI 1:4 Kada se setim tvojih suza, poželim da te vidim, pa da se ispunim radošću.
2TI 1:5 Sećam se tvoje iskrene vere, one [vere] koja je prvo zaživela u tvojoj baki Loidi, a onda i u tvojoj majci Evnikiji, a uveren sam da je i u tebi.
2TI 1:6 Zbog toga te podsećam da rasplamsaš dar koji ti je Bog dao nakon što sam položio ruke na tebe.
2TI 1:7 Jer Bog nam nije dao Duha [koji nas čini] plašljivim, nego [Duha koji nas ispunjava] silom, ljubavlju i razboritošću.
2TI 1:8 Ne stidi se da svedočiš za našega Gospoda, ni mene, njegovoga sužnja, nego mi se pridruži u stradanju za Radosnu vest, oslanjajući se na silu Božiju.
2TI 1:9 On nas je spasao i pozvao na život svetosti, ne po našim delima, nego po svome naumu i milosti, koja nam je data u Hristu Isusu pre početka vremena.
2TI 1:10 [Ta milost] se sada objavila dolaskom našeg Spasitelja Hrista Isusa, koji je uništio smrt i obasjao nas životom i neraspadljivošću posredstvom Radosne vesti.
2TI 1:11 A mene je Bog postavio za propovednika, apostola, i učitelja.
2TI 1:12 Zbog toga i trpim sve ovo. Ipak, ne stidim se, jer znam u koga sam se pouzdao, a uveren sam da je on u stanju da sačuva ono što mi je povereno do onoga Dana.
2TI 1:13 Čvrsto se drži zdravih reči koje si čuo od mene, uzimajući ih kao uzor, te ostani u veri i ljubavi koja je u Hristu Isusu.
2TI 1:14 Čuvaj dobro zaveštanje koje ti je povereno posredstvom Duha Svetog koji prebiva u nama.
2TI 1:15 A znaš da su se svi u [Maloj] Aziji okrenuli od mene; među njima su i Figel i Ermogen.
2TI 1:16 Neka Gospod pokaže milosrđe Onisiforovom domu, jer me je mnogo puta okrepio i nije se postideo mojih okova.
2TI 1:17 Štaviše, kada je došao u Rim, on me je brižljivo potražio i našao me.
2TI 1:18 Neka mu Gospod iskaže svoje milosrđe u onaj dan. A i ti vrlo dobro znaš koliko je on učinio za mene u Efesu.
2TI 2:1 A ti, sine moj, jačaj u milosti koja je u Hristu Isusu.
2TI 2:2 Učenje koje si čuo od mene pred mnogim svedocima, poveri pouzdanim ljudima, koji će biti u stanju da pouče druge.
2TI 2:3 Podnesi svoj deo patnje kao dobar vojnik Hrista Isusa.
2TI 2:4 Nijedan vojnik koji hoće da ugodi svome pretpostavljenom, ne upliće se u svetovne stvari.
2TI 2:5 Takmičar ne dobija venac ako se nije takmičio po pravilima.
2TI 2:6 Zemljoradnik koji se trudi treba prvi da okusi od prinosa.
2TI 2:7 Razmišljaj o tome što ti govorim, jer će ti Gospod dati razumevanje u svemu.
2TI 2:8 Sećaj se Isusa Hrista koji je vaskrsao iz mrtvih, koji je od Davidovog potomstva, što je u skladu sa Radosnom vešću koju propovedam.
2TI 2:9 Zbog te Radosne vesti se i zlopatim u okovima kao neki zločinac. Ipak, Božija reč nije okovana.
2TI 2:10 Zbog toga sve podnosim radi izabranih, da oni dođu do spasenja s večnom slavom posredstvom Hrista Isusa.
2TI 2:11 Pouzdana je reč: Ako smo s njim umrli, s njim ćemo i živeti,
2TI 2:12 ako istrajemo, s njim ćemo i carevati, ako ga se odreknemo, on će se odreći nas,
2TI 2:13 ako smo mi neverni, on ostaje veran, jer ne može da porekne samog sebe.
2TI 2:14 Podsećaj ih na ovo, zaklinjući ih pred Bogom da se ne prepiru oko značenja reči, jer to ničemu ne koristi, a vodi u propast one koji slušaju.
2TI 2:15 Potrudi se da se pred Bogom pokažeš dostojnim, kao radnik koji ne mora da se stidi, i kao onaj koji ispravno tumači reč istine.
2TI 2:16 Kloni se bezbožnih i besmislenih razgovora, jer oni koji se upuštaju u njih, sve dublje tonu u bezbožnost.
2TI 2:17 Njihov govor je kao rak-rana koja izjeda [telo]. Među takvima su Imenej i Filit,
2TI 2:18 koji su se udaljili od istine govoreći da se vaskrsenje već dogodilo, rušeći tako veru drugih.
2TI 2:19 Ali čvrst je temelj koji je Bog postavio i on se neće poljuljati. Na njemu je napisano ovo: „Gospod zna koji su njegovi“, i: „Neka odstupi od nepravde svako ko priziva ime Gospodnje.“
2TI 2:20 Ali, u jednoj velikoj kući nema samo zlatnih i srebrnih posuda, nego i drvenih i zemljanih; jedne su za svečane prilike, a druge za svakodnevnu upotrebu.
2TI 2:21 Onaj koji očisti sebe od pomenutih stvari, biće posuda za svečane prilike, posvećena i korisna [svome] Gospodaru, spremna za svako dobro delo.
2TI 2:22 Beži od mladalačkih želja! Teži za pravednošću, verom, ljubavlju i mirom, zajedno sa onima koji iz čista srca prizivaju Gospoda.
2TI 2:23 Kloni se glupih i besmislenih rasprava, znajući da rađaju svađe.
2TI 2:24 Naime, sluga Gospodnji ne sme da se upušta u svađe, nego da bude blag prema svima, sposoban da pouči, trpeljiv.
2TI 2:25 Protivnike neka kori s blagošću, ne bi li im Bog dao da se pokaju i upoznaju istinu,
2TI 2:26 da dođu k sebi i izbave se iz zamke đavola, koji ih je zarobio da čine njegovu volju.
2TI 3:1 Ovo znaj: u poslednjim danima nastaće teška vremena.
2TI 3:2 Ljudi će, naime, postati samoživi, srebroljupci, hvalisavi, nadmeni, hulnici, neposlušni roditeljima, nezahvalni, nesveti,
2TI 3:3 bezosećajni, nepomirljivi, ogovarači, neobuzdani, surovi, mrzitelji dobra,
2TI 3:4 izdajnici, lakomisleni, naduveni, koji više vole zadovoljstva nego Boga.
2TI 3:5 Oni imaju obličje pobožnosti, ali su se odrekli njene sile. Kloni se takvih!
2TI 3:6 Među ovima su i oni što se uvlače u kuće i love lakoverne žene opterećene gresima i svladane različitim požudama.
2TI 3:7 One uvek uče, ali nikako ne mogu da dođu do poznanja istine.
2TI 3:8 I kao što su se Janije i Jamvrije suprotstavili Mojsiju, tako se i ovi ljudi suprotstavljaju istini. Njihov um je izopačen, a njihova vera bezvredna.
2TI 3:9 Ali oni više neće napredovati, jer će njihovo bezumlje postati svima očigledno.
2TI 3:10 A ti si verno sledio moje učenje, način života, zalaganje, veru, strpljivost, ljubav, postojanost,
2TI 3:11 progonstva, stradanja, koja su me zadesila u Antiohiji, u Ikoniumu, Listri. Kakva li sam samo progonstva podneo! A, eto, Gospod me je od svih izbavio.
2TI 3:12 Svi koji hoće da žive pobožnim životom u Hristu Isusu biće progonjeni.
2TI 3:13 A zli ljudi i varalice postajaće sve gori i gori, varajući druge i varajući sebe.
2TI 3:14 No, ti se drži onoga što si naučio i u šta si uveren, budući da znaš od koga si se naučio.
2TI 3:15 Ti, naime, od malena poznaješ Sveta pisma, koja ti mogu dati mudrost koja vodi k spasenju posredstvom vere u Hrista Isusa.
2TI 3:16 Sve Pismo je bogonadahnuto, te korisno za pouku, za savetovanje, za popravljanje, za odgajanje u pravednosti,
2TI 3:17 tako da čovek Božiji bude vrstan, spreman za svako dobro delo.
2TI 4:1 Zaklinjem te pred Bogom i Hristom Isusom, koji će suditi živima i mrtvima, i njegovim dolaskom, i njegovim Carstvom:
2TI 4:2 propovedaj reč, ustraj i kad je zgoda i kad je nezgoda, opomeni, ukori i ohrabri s puno strpljenja i pouke.
2TI 4:3 Jer, doći će vreme kada ljudi neće podnositi zdravo učenje, nego će shodno svojim željama okupljati oko sebe učitelje da im golicaju uši,
2TI 4:4 te odbijati da slušaju istinu okrećući se bajkama.
2TI 4:5 A ti budi trezven u svemu, podnesi patnju, izvrši dužnost propovednika Radosne vesti, dovrši potpuno svoju službu.
2TI 4:6 Jer ja se već izlivam kao žrtva izlivnica, i vreme mog odlaska se primaklo.
2TI 4:7 Dobru sam bitku izborio, trku sam dovršio, veru sam sačuvao.
2TI 4:8 Osim toga, već mi je pripravljen venac pravednosti, kojim će me nagraditi Gospod, pravedni sudija, i ne samo mene, nego i sve one koji s ljubavlju čeznu da se on pojavi.
2TI 4:9 Potrudi se da mi dođeš brzo.
2TI 4:10 Dimas me je, naime, napustio, jer mu je omileo ovaj svet, pa je otišao u Solun. Kriskent je otišao u Galatiju, Tit u Dalmaciju;
2TI 4:11 samo je Luka ostao kod mene. Marka povedi sa sobom, jer mi je koristan u službi.
2TI 4:12 Tihika sam poslao u Efes.
2TI 4:13 Kad dođeš, donesi mi ogrtač koji sam ostavio u Troadi kod Karpa, i knjige, naročito pergamente.
2TI 4:14 Aleksandar kovač naneo mi je mnogo zla. Vratiće mu Gospod po njegovim delima.
2TI 4:15 Čuvaj ga se, jer se veoma protivio našim rečima.
2TI 4:16 Prilikom moje prve odbrane, niko se nije našao uz mene, nego su me svi napustili. Neka im se to ne uračuna!
2TI 4:17 Ali Gospod je bio uz mene i osnažio me, da bi se preko mene poruka u celosti objavila i da bi je svi narodi čuli. Tako sam se izbavio iz lavljih čeljusti.
2TI 4:18 Gospod će me izbaviti od svih zlih dela i bezbedno me dovesti u svoje nebesko Carstvo. Njemu neka je slava od sad i doveka, amin.
2TI 4:19 Pozdravi Priskilu i Akilu i Onisiforov dom.
2TI 4:20 Erast je ostao u Korintu, a Trofima sam ostavio u Militu jer je bio bolestan.
2TI 4:21 Potrudi se da dođeš pre zime. Pozdravljaju te Evul, Pud, Lin, Klaudije, i sva braća.
2TI 4:22 [Neka je] Gospod sa tvojim duhom. Milost s vama!
TIT 1:1 [Od] Pavla, sluge Božijeg i apostola Isusa Hrista. Bog me je izabrao da podstaknem veru izabranika Božijih i njihovo znanje o istini koja je u saglasnosti sa pobožnošću,
TIT 1:2 koja se temelji na nadi u večni život. Bog koji ne laže obećao je ovaj život pre početka vremena,
TIT 1:3 a u svoje vreme objavio svoju reč kroz službu propovedanja koja mi je poverena naredbom našeg Spasitelja, Boga.
TIT 1:4 Titu, [mom] pravom detetu u zajedničkoj veri. Milost [ti] i mir od Boga Oca i Hrista Isusa, našeg Spasitelja.
TIT 1:5 Ostavio sam te na Kritu da urediš što je nedovršeno, i da postaviš starešine po gradovima, prema uputstvima koja sam ti dao.
TIT 1:6 [Starešina] treba da je besprekoran, jedne žene muž, da ima verujuću decu, kojoj se ne prigovara da su raskalašna i neposlušna.
TIT 1:7 Jer budući da nadglednik vrši službu upravljanja koju mu je poverio Bog, on treba da je besprekoran, a ne samoživ, ni razdražljiv, ni sklon piću, ni nasilnik, niti lakom na nepošten dobitak.
TIT 1:8 Naprotiv, on treba da je gostoljubiv, da voli dobro, da je razuman, pravedan, posvećen, uzdržljiv.
TIT 1:9 On treba da se čvrsto drži pouzdane poruke [našeg] učenja, da bude u stanju da opominje sa zdravim učenjem, i da uverava one koji se protive učenju.
TIT 1:10 Ima, naime, mnogo neposlušnih, koji govore besmislice, te zavode druge, naročito oni od obrezanih.
TIT 1:11 Ovima treba zapušiti usta, jer unose pometnju u cele porodice učeći što ne treba, sve zarad nepoštenog dobitka.
TIT 1:12 Jedan od njih, njihov sopstveni prorok, reče: „Krićani su vazda lažljivci, zle zveri, i lenji trbusi.“
TIT 1:13 Ova izjava je istinita. Zbog toga ih strogo opominji da budu zdravi u veri,
TIT 1:14 da ne obraćaju pažnju na judejske priče i zapovesti ljudi koji odbacuju istinu.
TIT 1:15 Čistima je sve čisto, a opoganjenima i nevernima ništa nije čisto, nego su im um i savest opoganjeni.
TIT 1:16 Oni ispovedaju da poznaju Boga, ali ga se svojim delima odriču. Oni su gnusni i neposlušni ljudi, nesposobni za bilo kakvo dobro delo.
TIT 2:1 A ti govori ono što je u skladu sa zdravim učenjem:
TIT 2:2 da starci budu trezveni, čestiti, razumni, zdravi u veri, ljubavi, i strpljivosti.
TIT 2:3 Starice takođe neka se ponašaju kako to priliči posvećenim ženama: da ne ogovaraju, da se ne odaju mnogom vinu, nego da poučavaju što je dobro.
TIT 2:4 Onda neka savetuju mlade žene kako da vole svoje muževe i svoju decu,
TIT 2:5 da budu razumne, čiste, dobre domaćice, pokorne svojim muževima, da se reč Božija ne bi ružila.
TIT 2:6 Takođe opominji i mladiće da budu razumni.
TIT 2:7 U svemu se pokaži primerom čineći dobra dela, budi iskren i ozbiljan u učenju [koje izlažeš].
TIT 2:8 Neka tvoje reči budu zdrave i bez prigovora, da se protivnik zastidi nemajući šta loše da kaže o nama.
TIT 2:9 Robovi da se u svemu pokoravaju svojim gospodarima, da im ugađaju, da im ne protivreče
TIT 2:10 i ne potkradaju ih, nego da se u svemu pokažu odanima i dobrima, tako da u svemu krase učenje Spasitelja, našeg Boga.
TIT 2:11 Jer Bog je otkrio svoju milost radi spasenja svih ljudi.
TIT 2:12 Ona nas odgaja da odbacimo bezbožnost i svetovne želje, te da živimo razumno, pravedno i pobožno u ovom svetu,
TIT 2:13 očekujući blaženu nadu i slavno pojavljivanje našega velikoga Boga i Spasitelja Isusa Hrista.
TIT 2:14 On je dao sebe za nas da nas otkupi od svakog bezakonja i da za sebe očisti izabrani narod koji predano čini dobro.
TIT 2:15 Ovo govori i napominji, koristeći puno pravo da koriš. Niko neka te ne prezire.
TIT 3:1 Podsećaj ih da se pokoravaju vladarima i vlastima, da budu poslušni, i spremni na svako dobro delo.
TIT 3:2 [Takođe ih podsećaj] da ni o kome ne govore ružno, da se ne svađaju, da budu trpeljivi, da pokazuju blagost prema svim ljudima.
TIT 3:3 Jer i mi smo nekada bili nerazumni, neposlušni, zavedeni, robovi svakovrsnih želja i požuda svake vrste, provodeći život u zlobi i zavisti, omrznuti i mrzeći jedni druge.
TIT 3:4 A kada je naš Spasitelj Bog pokazao svoju dobrotu i čovekoljublje,
TIT 3:5 on nas je i spasao, ali ne na osnovu pravednih dela koja smo mi učinili, nego na osnovu svoga milosrđa, tako što nas je oprao vodom novog rođenja i obnovio nas Svetim Duhom.
TIT 3:6 Njega je Bog bogato izlio na nas posredstvom Isusa Hrista, našeg Spasitelja,
TIT 3:7 da bismo, pošto nas je učinio pravednima pred sobom, primili u posed večni život kome se nadamo.
TIT 3:8 Ovo je istinita reč, i zato želim da to ustrajno napominješ, tako da se oni koji su poverovali Bogu trude da čine dobra dela i da u tome prednjače. Ovo je dobro i korisno ljudima.
TIT 3:9 Izbegavaj besmislene rasprave i rodoslovlja, kao i svađe i prepirke oko Zakona, jer su beskorisne i bezvredne.
TIT 3:10 A krivoverca nakon drugog upozorenja isključi,
TIT 3:11 znajući da je izopačen i da greši. Takav je samog sebe osudio.
TIT 3:12 Kad ti pošaljem Artema ili Tihika, potrudi se da dođeš k meni u Nikopolj, jer sam odlučio da tamo provedem zimu.
TIT 3:13 Zinu pravnika i Apolosa brižljivo opremi za put, da ni u čemu ne oskudevaju.
TIT 3:14 A naši neka se uče da prednjače u dobrim delima gde za to postoji potreba, da ne bi bili besplodni.
TIT 3:15 Pozdravljaju te svi koji su ovde sa mnom. Pozdravi sve koji nas vole u veri. Milost [neka je] sa svima vama.
PHM 1:1 [Od] Pavla, sužnja radi Hrista Isusa, i [od] brata Timoteja, našem saradniku, voljenom Filimonu,
PHM 1:2 sestri Apfiji, i našem saborcu Arhipu, kao i celoj crkvi koja se okuplja u tvome domu.
PHM 1:3 Milost vam i mir od Boga, Oca našega, i Gospoda Isusa Hrista.
PHM 1:4 Uvek zahvaljujem svome Bogu kad te spominjem u svojim molitvama.
PHM 1:5 Slušam, naime, o tvojoj ljubavi koju imaš prema celom Božijem narodu i o tvojoj veri u Gospoda Isusa.
PHM 1:6 [Molim se] da tvoje učešće u zajedničkoj veri postane delotvorno kroz dublje razumevanje svakog blagoslova koji imamo u našem zajedništvu s Hristom.
PHM 1:7 Imao sam, naime, mnogo radosti i utehe od tvoje ljubavi, brate, što si okrepio srca svetih.
PHM 1:8 Stoga, imam punu slobodu u Hristu da ti zapovedim šta si dužan [da činiš].
PHM 1:9 Ali zato što te volim radije ću te moliti, takav kakav sam, starac Pavle, a sada i sužanj radi Hrista.
PHM 1:10 Molim te za moje dete Onisima, kome sam postao duhovni otac u tamnovanju.
PHM 1:11 On ti je nekad bio nekoristan, ali sada je i tebi i meni postao koristan.
PHM 1:12 Šaljem ti ga natrag, njega, srce moje.
PHM 1:13 Hteo sam da ga zadržim kod sebe da mi umesto tebe posluži za vreme mog tamnovanja radi Radosne vesti.
PHM 1:14 Ipak, nisam ništa hteo da činim bez tvoga pristanka, da tvoje dobro delo ne bude od moranja, nego od dobre volje.
PHM 1:15 Jer možda je baš zato i bio odvojen od tebe na kratko, da bi ga dobio zauvek,
PHM 1:16 ali ne više kao roba, nego mnogo više od roba, kao voljenog brata. On je i meni naročito drag, ali je tebi draži, i kao čovek i kao brat u Gospodu.
PHM 1:17 Prema tome, ako me smatraš za druga, prihvati ga kao mene samog.
PHM 1:18 Ako te je oštetio ili ti nešto duguje, to stavi na moj račun.
PHM 1:19 Ja, Pavle, lično potpisujem: ja ću platiti; da ne pominjem da i sebe samog duguješ meni.
PHM 1:20 Da, brate, hajde da od tebe imam kakve koristi radi Gospoda; okrepi moje srce u Hristu.
PHM 1:21 Ovo sam ti napisao uzdajući se u tvoju poslušnost, jer znam da ćeš učiniti i više od onoga što tražim.
PHM 1:22 Ujedno mi pripremi gostinsku sobu, jer se nadam da ću vam posredstvom vaših molitava biti darovan.
PHM 1:23 Pozdravlja te Epafras koji je sa mnom sužanj radi Hrista Isusa,
PHM 1:24 i moji saradnici Marko, Aristarh, Dimas i Luka.
PHM 1:25 Milost Gospoda našeg Isusa Hrista sa vašim duhom.
HEB 1:1 Bog je mnogo puta i na mnogo načina govorio našim precima preko proroka,
HEB 1:2 ali u ove poslednje dane progovorio nam je preko Sina, koga je odredio za vlasnika svega, čijim posredstvom je i svet stvorio.
HEB 1:3 On je odsjaj [Božije] slave, i verni odraz njegovoga bića, on koji sve održava silom svoje reči. Pa pošto izvrši očišćenje greha, sede u nebu s desne strane [Boga] veličanstvenoga.
HEB 1:4 Tako postade toliko moćniji od anđela, koliko mu Bog dade ime uzvišenije od njihovog.
HEB 1:5 Zar je kome od anđela ikad rekao: „Ti si Sin moj, danas si se meni rodio“, i ponovo: „Ja ću mu biti Otac, a on će mi biti Sin“?
HEB 1:6 A zatim, kad je slao Prvorođenca na svet, reče: „Neka mu se poklone svi anđeli Božiji.“
HEB 1:7 Za anđele, pak, kaže: „On svoje anđele čini vetrovima, i svoje sluge ognjenim plamenovima.“
HEB 1:8 A za Sina kaže: „Tvoj je presto, Bože, u veke vekova! Žezlo je pravde žezlo tvoga carstva.
HEB 1:9 Voliš pravdu, a mrziš nepravdu. Zato te je Bog, tvoj Bog, pomazao uljem radosti, više nego tvoje drugove.“
HEB 1:10 Takođe [kaže]: „Ti si, Gospode, u početku utemeljio zemlju, i nebesa su delo tvojih ruku.
HEB 1:11 Ona će propasti, ali ti ćeš ostati, i sve će se ishabati kao iznošena odeća.
HEB 1:12 Složićeš ih kao ogrtač, izmeniće se kao odeća. A ti si [uvek] isti, veku tvome [nigde] kraja nema.“
HEB 1:13 I kome je od anđela ikad rekao: „Sedi meni s moje desne strane, dok dušmane ne položim tvoje, za tvoje noge postolje da budu“?
HEB 1:14 Nisu li svi [anđeli] – duhovi poslati od Boga da služe onima koji treba da prime u posed spasenje?
HEB 2:1 Utoliko revnosnije treba da pazimo na ono što smo čuli, da ne zalutamo.
HEB 2:2 Jer ako se poruka koja je data posredstvom anđela pokazala pouzdanom, te ako su oni koji je nisu sledili primili zasluženu kaznu za svaki prestup i svaku neposlušnost,
HEB 2:3 kako ćemo izbeći [kaznu] mi ako zanemarimo toliko spasenje? Gospod je prvi propovedao to spasenje, a nama su ga potvrdili oni koji su ga slušali.
HEB 2:4 Bog ga je potvrdio znacima i čudima i delovanjem različitih sila, te razdeljivanjem Duha Svetoga po svojoj volji.
HEB 2:5 Bog, naime, nije anđelima pokorio budući svet o kome govorimo.
HEB 2:6 Neko je izjavio negde [u Pismu]: „Šta je čovek da ga se sećaš, šta li sin čovečiji da brineš za njega?
HEB 2:7 Ti si ga malo manjim od anđela učinio, slavom i čašću njega si ovenčao,
HEB 2:8 njemu pod noge sve si pokorio.“ A to da mu je sve pokoreno, znači da nije ostalo ništa što bi mu se suprotstavljalo. Ipak, sada još uvek ne vidimo da mu je sve pokoreno,
HEB 2:9 ali zato vidimo Isusa, koji je za kratko bio učinjen manjim od anđela, ovenčanog slavom i čašću zbog smrti koju je pretrpeo, kako bi Božijom milošću iskusio smrt za sve.
HEB 2:10 Jer, priličilo je [Bogu], posredstvom koga i radi koga sve postoji, da patnjama učini savršenim začetnika njihovog spasenja, kako bi mnogu decu uveo u slavu.
HEB 2:11 Naime, i [Isus] koji čini ljude svetima, i oni koje on čini svetima, svi imaju istog [Oca]. Zato se ne stidi da ih nazove braćom
HEB 2:12 kad kaže: „Navestiću tvoje ime braći svojoj, hvaliću te usred zbora.“
HEB 2:13 I ponovo: „Ja ću se pouzdati u njega.“ I još: „Evo mene i dece koju mi je dao Bog.“
HEB 2:14 A pošto deca dele zajedničku krv i telo, tako je i on postao kao oni, da smrću uništi onoga koji ima vlast nad smrću, to jest đavola,
HEB 2:15 te da izbavi one koji celog svog života robuju strahu od smrti.
HEB 2:16 Jer, jasno je da on nije došao da pomogne anđelima, nego Avrahamovom potomstvu.
HEB 2:17 Trebalo je, naime, da u svemu postane sličan svojoj braći, da bi bio milosrdni i verni Prvosveštenik koji služi pred Bogom za njih, kako bi okajao grehe naroda.
HEB 2:18 Pa pošto je i sam prošao kroz iskušenje dok je patio, u stanju je da pomogne onima koji prolaze kroz iskušenje.
HEB 3:1 Stoga, sveta braćo, koji ste sudeonici u nebeskom pozivu, obratite pažnju na Isusa, Apostola i Prvosveštenika vere koju ispovedamo.
HEB 3:2 On je bio veran [Bogu] koji ga je postavio u službu, kao što je i Mojsije bio veran [Bogu] koji ga je postavio nad celim domom svojim.
HEB 3:3 Ipak, [Isus] zaslužuje veću čast nego Mojsije, kao što i graditelj zaslužuje veću čast od kuće koju je sagradio.
HEB 3:4 Naime, svaka kuća ima graditelja, ali Bog je sve sagradio.
HEB 3:5 Mojsije je bio veran u [Božijem] domu kao sluga, da bi svedočio o stvarima koje će se tek objaviti.
HEB 3:6 Ali Hristos ima upravu nad domom [Božijim] u svojstvu Sina. A njegov dom smo mi, ako smelo održimo pouzdanje u nadu kojom se ponosimo.
HEB 3:7 Zato, kao što Duh Sveti kaže: „Danas, kad glas njegov čujete,
HEB 3:8 tvrda srca ne budite, kao kad se digla buna, u pustinji u dan kušanja.
HEB 3:9 Oci vaši [mene] su kušali i izazivali, iako su dela moja gledali četrdeset leta.
HEB 3:10 Tada planuh gnevom na onaj naraštaj i rekoh: ’Vernosti nema u njima nikakve, puteve moje oni ne poznaju.’
HEB 3:11 U gnevu sam se tada zakleo: ’Neće oni ući u moj počinak.’“
HEB 3:12 Braćo, pazite da kome od vas srce ne postane zlo i neverno, pa da se okrene od živoga Boga.
HEB 3:13 Zato bodrite jedan drugog svakoga dana, dok god se kaže „danas“, da koga od vas ne zavede greh, te mu otvrdne srce.
HEB 3:14 Mi smo, naime, sudeonici Hristovi, samo ako do kraja čvrsto održimo ono prvobitno pouzdanje u Boga.
HEB 3:15 Kao što [Pismo] kaže: „Danas, kad glas njegov čujete, tvrda srca ne budite, kao kad se digla buna.“
HEB 3:16 Ko su ti što su čuli [Božiji glas], a ipak se pobunili? Nisu li to svi oni koje je Mojsije izveo iz Egipta?
HEB 3:17 I na koga li se gnevio, ako ne na one koji su sagrešili, čija su tela popadala po pustinji?
HEB 3:18 Kome drugom se zakleo da neće ući u počinak, ako ne onima koji su bili nepokorni?
HEB 3:19 Tako vidimo da nisu mogli da uđu [u počinak] zbog svoje nevere.
HEB 4:1 Pazimo, dakle, da se, dok još traje obećanje o ulasku u njegov počinak, ne nađe da ga je neko od vas propustio.
HEB 4:2 Naime, i nama je objavljena Radosna vest kao i njima, ali njima poruka nije bila na korist, jer nisu verom bili združeni sa onima koji su je poslušali.
HEB 4:3 U počinak, naime, ulazimo mi koji smo poverovali, kao što je [Bog] rekao: „U gnevu sam se tada zakleo: ’Neće oni ući u moj počinak.’“ [Bog je ovo izrekao], iako su njegova dela bila dovršena još od postanka sveta.
HEB 4:4 Jer, negde je rečeno o sedmom danu ovako: „I počinu Bog u sedmi dan od svih svojih dela.“
HEB 4:5 A ovde je opet rečeno: „Neće oni ući u moj počinak.“
HEB 4:6 A pošto ostaje da neki uđu u [počinak], i pošto oni koji su prvi čuli Radosnu vest nisu ušli zbog svoje nepokornosti,
HEB 4:7 [Bog] opet određuje jedan dan, jedno „danas“, kada nakon mnogo vremena govori preko Davida, kao što je rečeno: „Danas, kad glas njegov čujete, tvrda srca ne budite.“
HEB 4:8 Jer, da ih je Isus [Navin] doveo do počinka, ne bi [Bog] nakon toga govorio o jednom drugom danu.
HEB 4:9 Prema tome, subotnji počinak ostaje Božijem narodu.
HEB 4:10 Naime, ko uđe u [Božiji] počinak, počinuo je od svojih dela, kao što je Bog počinuo od svojih.
HEB 4:11 Stoga, ne štedimo truda da uđemo u taj počinak da ne bi ko pao kao oni zbog nepokornosti.
HEB 4:12 Jer je reč Božija živa i delotvorna, oštrija od svakog mača s dve oštrice. Ona duboko zaseca, te seže do spoja duše i tela, zglobova i moždine, pa sudi mislima i namerama srca.
HEB 4:13 Nema, naime, stvorenja koje se može sakriti od [Boga]. Sve je otkriveno i jasno onome kome moramo položiti račun.
HEB 4:14 Budući da imamo velikog Prvosveštenika koji je uzišao na nebesa, Isusa, Sina Božijeg, držimo se čvrsto onoga što ispovedamo.
HEB 4:15 Jer, mi imamo Prvosveštenika koji je u stanju da saoseća sa našim slabostima, budući da je prošao kroz sva iskušenja kao i mi, ali nije sagrešio.
HEB 4:16 Stoga, pristupajmo s pouzdanjem prestolu milostivoga [Boga] da primimo milosrđe i nađemo milost u čas kad nam zatreba pomoć.
HEB 5:1 Jer svaki Prvosveštenik koji se bira između ljudi, postavlja se da zastupa [ljude] pred Bogom, da prinosi darove i žrtve za grehe.
HEB 5:2 On može da bude obziran prema onima koji su u neznanju i zabludi, zato što je i sam podložan slabostima.
HEB 5:3 Zbog toga on mora da prinosi žrtve za grehe kako za narod, tako i za sebe.
HEB 5:4 Tu čast niko ne može da prisvoji za sebe, nego ga Bog poziva u tu službu, kao što je to bio slučaj sa Aronom.
HEB 5:5 Tako ni Hristos nije sam sebi dao čast da bude Prvosveštenik, već ga je postavio onaj koji mu je rekao: „Ti si Sin moj, danas si se meni rodio.“
HEB 5:6 Tako i na drugom mestu kaže: „Ti si doveka sveštenik po redu Melhisedekovom.“
HEB 5:7 On je za vreme svog zemaljskog života uz glasni vapaj i suze, prineo molitve i prošnje [Bogu] koji ga je mogao spasti od smrti. I pošto je bio pokoran, Bog ga je uslišio.
HEB 5:8 Iako je bio Sin, kroz patnje se naučio da bude poslušan.
HEB 5:9 Pa postigavši savršenstvo, postao je začetnik večnog spasenja svima koji su mu poslušni,
HEB 5:10 te ga Bog proglasi Prvosveštenikom po redu Melhisedekovom.
HEB 5:11 Ima još mnogo teško objašnjivih stvari o kojima treba da govorimo, ali ste postali lenji da slušate.
HEB 5:12 I umesto da ste do sada već učitelji, ponovo vas treba poučavati osnovama Božije poruke. Još uvek vam je potrebno mleko, a ne čvrsta hrana!
HEB 5:13 Svako, naime, ko se hrani mlekom, ne snalazi se dobro u učenju o pravednosti, jer je dete.
HEB 5:14 Čvrsta hrana je za one zrele, čija su čula navikom izvežbana da razlikuju zlo i dobro.
HEB 6:1 Zato ostavimo za sada početno učenje o Hristu i okrenimo se zrelijem učenju, ne vraćajući se na osnove: pokajanje od mrtvih dela, vera u Boga,
HEB 6:2 učenje o krštenjima, polaganje ruku, vaskrsenje iz mrtvih i večni sud.
HEB 6:3 I o tome ćemo govoriti ako da Bog.
HEB 6:4 Ima, naime, onih koji su jednom bili prosvetljeni. Ali iako su iskusili nebeski dar primivši Duha Svetog,
HEB 6:5 iako su iskusili da je reč Božija dobra, iako su iskusili sile budućeg sveta,
HEB 6:6 ipak su napustili veru. Takve je nemoguće ponovo dovesti do pokajanja, jer oni time iznova razapinju Sina Božijeg i javno ga izvrću ruglu.
HEB 6:7 Zemlja, naime, koja upija vodu od čestih kiša koje padaju na nju i rađa rod koji je na korist onima za koje se obrađuje, prima blagoslov od Boga.
HEB 6:8 A [zemlja] koja rađa trnje i korov ništa ne vredi. Takva se bliži prokletstvu i završava u ognju.
HEB 6:9 Ipak, voljeni, premda govorimo ovako, uvereni smo da stvari stoje bolje u vašem slučaju, i da vam predstoji spasenje.
HEB 6:10 Jer Bog nije nepravedan; on neće zaboraviti vaše delo i ljubav koju ste pokazali u njegovo ime, služeći verujućima, kao što im još uvek služite.
HEB 6:11 Želimo, naime, da svako od vas pokaže revnost do kraja da bi se ispunilo ono čemu se nadate.
HEB 6:12 Tako nećete postati lenji, nego ćete slediti primer onih koji kroz veru i strpljivost primaju u posed ono što je Bog obećao.
HEB 6:13 Kada je Bog dao obećanje Avrahamu, dao ga je uz zakletvu. No, pošto nije imao ni u koga većeg da se zakune, zakleo se samim sobom,
HEB 6:14 rekavši: „Obilno ću te blagosloviti i silno te umnožiti.“
HEB 6:15 [Avraham] je bio strpljiv, i tako primio ono što mu je Bog obećao.
HEB 6:16 Jer ljudi se zaklinju onim što je veće, pa zakletvom potvrđuju ono što tvrde i tako okončavaju raspravu.
HEB 6:17 Tako je i Bog, želeći da u većoj meri pokaže primaocima obećanja nepromenljivost svoje odluke, potvrdio obećanje zakletvom.
HEB 6:18 To je učinio da bismo posredstvom ovih dvaju nepromenljivih činjenica, u kojima se Bog ne može prevariti, imali silnu utehu mi koji smo našli utočište, te da bismo se čvrsto držali nade koja je pred nama.
HEB 6:19 Ovu [nadu] imamo kao čvrsto i pouzdano sidro duše. Ona nas vodi iza [hramske] zavese,
HEB 6:20 gde je Isus ušao da nas zastupa postavši večni Prvosveštenik po redu Melhisedekovom.
HEB 7:1 Naime, ovaj Melhisedek, salimski car, bio je sveštenik Boga Svevišnjega. On je izašao u susret Avrahamu koji se vraćao nakon svoje pobede nad kraljevima, i blagoslovio ga,
HEB 7:2 a Avraham mu je dao desetak od svega. ([Melhisedek] u prevodu znači prvo „car pravednosti“, a car Salima znači „car mira“.)
HEB 7:3 O njegovom ocu i njegovoj majci, kao i o njegovim precima, [ne zna se] ništa. Takođe se [ne zna] ni kad se rodio ni kad je umro, ali pošto je sličan Sinu Božijem, ostaje zauvek sveštenik.
HEB 7:4 Pogledajte samo koliko je veliki onaj kome je naš rodonačelnik, Avraham, dao desetak od najboljeg plena.
HEB 7:5 Doduše, Zakon nalaže da i Levijevi potomci koji obavljaju svešteničku službu uzimaju desetak od naroda, to jest, od svoje braće, iako i oni vode poreklo od Avrahama.
HEB 7:6 [Melhisedek] nije bio [Levijev] potomak, ali je dobio desetak od Avrahama i zatim ga blagoslovio, njega kome su data obećanja.
HEB 7:7 Neosporno je da veći blagosilja manjeg.
HEB 7:8 U prvom slučaju, desetak dobijaju sveštenici koji su smrtni ljudi, a u drugom [Melhisedek] za koga se tvrdi da je živ.
HEB 7:9 I moglo bi se reći da je Levije, koji inače uzima desetak, u stvari dao desetak preko Avrahama,
HEB 7:10 zato što je još uvek bio u telu svoga praoca kada mu je Melhisedek izašao u susret.
HEB 7:11 Ako je, dakle, savršenstvo postignuto posredstvom levitskog sveštenstva, budući da je narod pod njim dobio Zakon, zar bi još postojala potreba da se pojavi sveštenik po redu Melhisedekovom, umesto po redu koji se naziva po Aronu?
HEB 7:12 Naime, gde se menja sveštenstvo, tamo se menja i Zakon.
HEB 7:13 A [Isus], za koga je ovo rečeno, pripada drugom plemenu – od koga niko nije služio kod žrtvenika.
HEB 7:14 Jasno je, naime, da naš Gospod potiče iz Judinog plemena o kome Mojsije nije ništa rekao kada je govorio o sveštenstvu.
HEB 7:15 Ovo postaje još očiglednije pojavom drugog sveštenika koji je sličan Melhisedeku.
HEB 7:16 On je postao sveštenik ne na osnovu odredbe koja se temelji na zakonu prirodnog nasleđa, već na sili neuništivog života.
HEB 7:17 Jer [Pismo] svedoči o njemu: „Ti si doveka sveštenik po redu Melhisedekovom.“
HEB 7:18 Ukinuta je, naime, stara zapovest jer je bila slaba i beskorisna.
HEB 7:19 A pošto Zakon nije ništa usavršio, uvedena je bolja nada kojom pristupamo Bogu.
HEB 7:20 Ovo je [Bog] potvrdio uz zakletvu, dok sveštenici ulaze u službu bez zakletve.
HEB 7:21 Ali on je postao [sveštenik] uz zakletvu [Boga] koji mu je rekao: „Gospod je dao zakletvu i neće je povući: ’Ti si doveka sveštenik.’“
HEB 7:22 Samim tim je i Isus postao jamac boljeg saveza.
HEB 7:23 Uz to, mnogi su prestali da budu sveštenici, jer ih je smrt prekinula u službi.
HEB 7:24 Ali pošto [Hristos] ostaje doveka, njegovo sveštenstvo nikada ne prolazi.
HEB 7:25 On može u potpunosti da spase one koji njegovim posredstvom pristupaju Bogu, jer zauvek živi da ih zastupa [pred Bogom].
HEB 7:26 Jer ovakav nam je Prvosveštenik i bio potreban – svet, bezazlen, neokaljan, odeljen od grešnika, i uzvišeniji od nebesa.
HEB 7:27 On ne mora kao Prvosveštenici da prinosi žrtve za grehe svaki dan, prvo za sebe, a onda za narod. Ovo je učinio jednom za svagda prinevši sebe na žrtvu.
HEB 7:28 Zakon, naime, postavlja za Prvosveštenike ljude koji su skloni slabostima, a reč zakletve, koja je došla posle Zakona, postavlja Sina koji je zauvek učinjen savršenim.
HEB 8:1 Glavno u ovom izlaganju jeste: imamo Prvosveštenika koji je seo s desne strane prestola Božijeg veličanstva na nebesima.
HEB 8:2 On je službenik Svetinje i pravog Šatora koji je postavio Gospod, a ne čovek.
HEB 8:3 A pošto se svaki Prvosveštenik postavlja da prinosi darove i žrtve, bilo je neophodno da i ovaj Prvosveštenik ima šta da prinese.
HEB 8:4 Zaista, da je na zemlji, on ne bi ni bio sveštenik, zato što ima sveštenika koji po Zakonu prinose darove.
HEB 8:5 Oni služe u svetinji koja je tek slika i senka nebeske [Svetinje]. Jer kada je Šator trebalo podignuti, Mojsije je dobio stroga uputstva. [Bog mu] je rekao: „Gledaj da sve napraviš prema nacrtu koji ti je pokazan na gori.“
HEB 8:6 A sada je [Hristos] dobio uzvišeniju službu od njihove, pošto je i savez, čiji je on posrednik, bolji, budući da je utemeljen na boljim obećanjima.
HEB 8:7 Da je, naime, prvi [savez] bio besprekoran, ne bi bilo potrebno tražiti drugi.
HEB 8:8 Jer [Bog], koreći svoj narod, kaže: „Evo dolaze dani – govori Gospod – kada ću sklopiti novi savez s narodom izrailjskim i s narodom Judinim.
HEB 8:9 To neće biti kao kad sam sklopio savez sa njihovim ocima, onoga dana kad sam ih uzeo za ruku i izveo iz Egipta. Ali pošto nisu bili verni mome savezu, ni ja se nisam obazirao na njih – govori Gospod.
HEB 8:10 Ovo je savez koji ću sklopiti s narodom izrailjskim nakon tih dana, govori Gospod: staviću svoje zakone u njihov razum, i upisaću ih u njihova srca. Ja ću biti njihov Bog, a oni će biti moj narod.
HEB 8:11 Tada niko neće poučavati svoga sugrađanina ili brata govoreći: ’Upoznaj Gospoda’, jer će me poznavati svi od malog do velikog.
HEB 8:12 Jer smilovaću se nad njihovim nepravdama, i neću se više sećati njihovih greha.“
HEB 8:13 Govoreći o novom [savezu], [Bog] je proglasio prvi [savez] zastarelim. A ono što zastareva, na putu je da iščezne.
HEB 9:1 Prvi [savez] je takođe imao pravedne zahteve za bogosluženje i sagrađenu bogomolju.
HEB 9:2 Šator je bio uređen tako da je u prvom delu stajao svećnjak, sto i žrtveni hlebovi. Taj deo se zove „Svetinja“.
HEB 9:3 Drugi deo Šatora, iza zavese, zove se „Svetinja nad svetinjama“.
HEB 9:4 Tu je stajao kadioni žrtvenik od zlata i Kovčeg saveza, sav optočen zlatom. U njemu je bila zlatna posuda sa manom i Aronov štap koji je bio procvetao, i ploče saveza.
HEB 9:5 Nad [Kovčegom] su stajali heruvimi slave, natkriljujući poklopac. O ovome nećemo sada podrobno govoriti.
HEB 9:6 Pošto je ovo uređeno ovako, sveštenici stalno ulaze u prvi [deo] Šatora da vrše bogosluženje.
HEB 9:7 U drugi [deo Šatora] ulazi samo Prvosveštenik, i to jednom godišnje, s krvlju žrtve koju prinosi za sebe i za grehe naroda učinjene u neznanju.
HEB 9:8 Time Sveti Duh pokazuje da put u Svetinju nad svetinjama još nije otvoren, budući da prvi Šator još postoji.
HEB 9:9 Ovo na slikovit način govori o sadašnjem vremenu, zato što žrtveni darovi i žrtve koje se prinose, ne mogu savršeno očistiti savest onoga koji služi [Bogu],
HEB 9:10 pošto se tiču samo telesnih pravednih zahteva, jela, pića, i raznih obrednih pranja, koja traju samo do vremena kada će [Bog] uspostaviti bolji poredak.
HEB 9:11 A Hristos je došao kao Prvosveštenik sa dobrima, te ušao kroz bolji i savršeniji Šator koji nije sagrađen ljudskom rukom, to jest, od tvorevine.
HEB 9:12 Kada je, pak, ušao u Svetinju nad svetinjama, on nije prineo krv jarčeva i teladi, [već sebe], prolivši sopstvenu krv, i tako postigao večno otkupljenje.
HEB 9:13 Jer, ako krv jarčeva i bikova i pepeo junice, kojim se škrope oni koji su obredno nečisti, posvećuje radi telesne čistoće,
HEB 9:14 koliko će više krv Hristova, koji je posredstvom večnog Duha prineo sebe neporočnog Bogu, očistiti našu savest od mrtvih dela, da služimo živome Bogu?
HEB 9:15 On je posrednik Novog saveza da bi oni koji su pozvani primili obećanje večnog poseda, pošto je podneo smrt radi otkupljenja od prestupa učinjenih u prvom savezu.
HEB 9:16 Naime, pri otvaranju testamenta, treba najpre da se potvrdi da je onaj koji ga je sastavio mrtav,
HEB 9:17 budući da testament postaje važeći tek po [zaveštavaočevoj] smrti. Sve dok je zaveštavalac živ, [testament] ne važi.
HEB 9:18 Zato je i prvi savez postao punovažan prolivanjem krvi žrtve.
HEB 9:19 Naime, kad je Mojsije izgovorio sve zapovesti celom narodu u skladu sa Zakonom, uzeo je krv teladi i jaraca s vodom, skerletnom vunom i isopom, te poškropio knjigu i sav narod.
HEB 9:20 [Onda] je rekao: „Ovo je krv saveza koji vam je Bog odredio.“
HEB 9:21 Krvlju je takođe poškropio Šator i sve bogoslužbene posude.
HEB 9:22 Uistinu, po Zakonu se skoro sve čisti krvlju, to jest, bez prolivanja krvi nema oproštenja.
HEB 9:23 Potrebno je, dakle, da se predmeti koji su načinjeni po uzoru na nebeske stvari očiste na ovaj način, ali nebeske stvari zahtevaju bolje žrtve od ovih.
HEB 9:24 Jer, Hristos nije ušao u rukotvorenu Svetinju, koja je tek predstava prave [Svetinje], nego u sâmo nebo, da se sad pojavi pred Bogom za nas.
HEB 9:25 Prvosveštenik svake godine ulazi u svetinju i prinosi životinjsku krv. A Hristos nije ušao tamo da prinese sebe više puta,
HEB 9:26 jer bi u tom slučaju morao više puta od postanka sveta da pretrpi patnju. On se pojavio sada, na svršetku vekova, da svojom žrtvom ukloni grehe jednom za svagda.
HEB 9:27 Ljudima je određeno da jednom umru, i da zatim izađu na [Božiji] sud.
HEB 9:28 Isto tako će se i Hristos, pošto je jednom prinet da ponese grehe mnogih, pojaviti po drugi put ali ne zbog greha, nego da donese spasenje onima koji ga željno iščekuju.
HEB 10:1 Naime, pošto je Zakon tek senka budućih dobara, a ne i sam oblik stvari, on ne može jednim te istim žrtvama, koje se svake godine iznova prinose, usavršiti one koji pristupaju [Bogu].
HEB 10:2 Ako, dakle, oni koji su jednom očišćeni od greha ne bi više imali osećanje krivice za greh, onda se žrtve ne bi više prinosile.
HEB 10:3 Ovako, žrtve svake godine podsećaju na grehe,
HEB 10:4 zato što krv bikova i jaraca ne može da ukloni grehe.
HEB 10:5 Zato ulazeći u svet, [Hristos] govori: „Žrtve i prinose nisi poželeo, ali si mi [zato] telo pripravio;
HEB 10:6 u žrtvama svespalnicama i [žrtvama] za greh nisi uživao.
HEB 10:7 Tada rekoh: ’Evo, dolazim, da izvršim volju tvoju, Bože, [jer] je tako napisano za mene u svitku.’“
HEB 10:8 Gore kaže: „Žrtve i prinose nisi poželeo, niti si u svespalnicama i žrtvama za greh uživao“ (ovo [je rekao iako] se [žrtve] prinose po Zakonu).
HEB 10:9 Onda nastavlja: „Evo, dolazim da izvršim tvoju volju.“ Time ukida prvo da bi uveo drugo.
HEB 10:10 A mi smo posvećeni tako što je Isus Hristos prineo svoje telo jednom za svagda.
HEB 10:11 Svaki sveštenik, doduše, svakodnevno vrši svoju službu prinoseći uvek iznova iste žrtve, koje nikada ne mogu potpuno ukloniti grehe.
HEB 10:12 A [Hristos] je jednom prineo [sebe] za grehe i zauvek seo s desne strane Bogu.
HEB 10:13 On tamo čeka sve dok njegovi neprijatelji ne budu postavljeni za postolje njegovih nogu.
HEB 10:14 Jer, on je jednom žrtvom zauvek doveo do savršenstva one koji su posvećeni.
HEB 10:15 A i Sveti Duh nam svedoči [o tome] pošto je rekao:
HEB 10:16 „Ovo je savez koji ću sklopiti sa njima, nakon tih dana, govori Gospod: staviću svoje zakone u njihova srca, i upisaću ih u njihov um,
HEB 10:17 i neću se više sećati njihovih greha i bezakonja.“
HEB 10:18 A kad su gresi oprošteni, žrtve se više ne prinose.
HEB 10:19 Prema tome, braćo, imamo punu slobodu da uđemo u [Svetinju nad] svetinjama po krvi Isusa,
HEB 10:20 koji nam je otvorio novi i živi put kroz zavesu, to jest, [kroz] svoje telo.
HEB 10:21 I [budući da imamo] velikog Sveštenika [koji služi] nad domom Božijim,
HEB 10:22 pristupajmo [Bogu] s iskrenim srcem i s verom punom pouzdanja, pošto su nam srca očišćena od zle savesti, a tela oprana čistom vodom.
HEB 10:23 Stoga se čvrsto držimo nade koju ispovedamo, jer je veran onaj koji je obećao.
HEB 10:24 Usredsredimo se na to da podstičemo jedan drugoga na ljubav i dobra dela.
HEB 10:25 Ne napuštajmo svoju zajednicu, kao što neki običavaju, nego ohrabrujmo jedni druge, tim pre što i sami vidite da se približava dan [Gospodnji].
HEB 10:26 Naime, ako svojevoljno grešimo i nakon što smo primili znanje o istini, nema te žrtve [koja će ukloniti] grehe.
HEB 10:27 Za takve ostaje samo strašno iščekivanje Suda i jarosni oganj koji će proždreti protivnike.
HEB 10:28 Jer, kad neko prestupi Mojsijev Zakon, bez milosti umire na osnovu svedočenja dva ili tri svedoka.
HEB 10:29 A zamislite samo koliko će strožu kaznu primiti onaj koji prezre Sina Božijeg i smatra nečistom krv saveza kojom je posvećen, te uvredi Duha milosti?
HEB 10:30 Mi, naime, poznajemo onoga koji je rekao: „Moja je osveta, ja ću uzvratiti“ i: „Gospod će suditi svome narodu.“
HEB 10:31 Strašno je pasti u ruke živoga Boga!
HEB 10:32 Sećajte se prošlih dana, kada ste, tek prosvetljeni, postojano podneli mnoge nevolje i patnje.
HEB 10:33 S jedne strane ste bili javno izloženi vređanju i nevoljama, s druge ste se i sami pridružili onima s kojima se tako postupalo.
HEB 10:34 Vi ste, naime, učestvovali u patnjama onih koji su utamničeni, i s radošću prihvatali kada su vam otimali imovinu, znajući da imate bolju i trajniju imovinu.
HEB 10:35 Zato ne gubite svoje pouzdanje koje donosi veliku nagradu.
HEB 10:36 Vama je, naime, potrebna istrajnost da činite Božiju volju kako biste mogli da primite ono što je Bog obećao.
HEB 10:37 „Jer još malo, vrlo malo, pa će doći onaj koji dolazi, i neće zakasniti.
HEB 10:38 A moj pravednik će živeti od vere, a ako li odstupi, moja duša neće uživati u njemu.“
HEB 10:39 A mi nismo oni koji odstupaju na sopstvenu propast, nego oni koji veruju da sačuvaju svoju dušu.
HEB 11:1 A vera je ostvarenje onoga čemu se nadamo, dokaz o stvarnosti koju ne vidimo.
HEB 11:2 Po njoj su, naime, naši preci dobili priznanje.
HEB 11:3 Na osnovu vere shvatamo da je svet uređen Božijom rečju, i to tako da je vidljivo postalo od nevidljivog.
HEB 11:4 Na osnovu svoje vere je Avelj prineo ugodniju žrtvu Bogu nego Kajin, pa je dobio priznanje da je pravedan, jer je Bog prihvatio njegovu žrtvu. Po svojoj veri on još uvek govori, iako je mrtav.
HEB 11:5 Na osnovu svoje vere je Enoh bio vaznet, tako da nije iskusio smrt. Njega nisu našli, jer ga je Bog uzeo. A pre nego što je bio vaznet, dano mu je priznanje da je ugodio Bogu.
HEB 11:6 Naime, bez vere je nemoguće ugoditi [Bogu], jer onaj koji pristupa Bogu treba da veruje da on postoji i da nagrađuje onoga koji ga traži.
HEB 11:7 Na osnovu svoje vere je Noje bio upućen u još neviđene stvari, pa je sa strahopoštovanjem sagradio plovilo da spase svoje ukućane. Svojom verom je osudio svet na propast, te je tako primio od Boga pravednost koja se zasniva na veri.
HEB 11:8 Na osnovu svoje vere je Avraham poslušao Boga koji ga je pozvao da ode u kraj koji je trebalo da primi u posed. Otišao je iako nije znao kuda da ide.
HEB 11:9 Verom se nastanio kao stranac u obećanoj zemlji i živeo pod šatorom u tuđini. Tako su živeli i Isak i Jakov, naslednici istog obećanja.
HEB 11:10 [Avraham] je, naime, očekivao grad koji ima čvrste temelje, čiji je graditelj i tvorac Bog.
HEB 11:11 Na osnovu svoje vere je Sara, nerotkinja, dobila moć da stvara potomstvo, iako više nije bila u dobu za rađanje, jer je smatrala vernim Boga koji joj je dao obećanje.
HEB 11:12 Tako se od jednoga, skoro mrtvog čoveka, izrodilo [potomstvo], „brojno kao zvezde na nebu i neizmerno kao pesak na morskoj obali.“
HEB 11:13 Svi su oni umrli s verom, ne primivši stvari koje je Bog bio obećao. Oni su ih izdaleka nazreli i pozdravili ih, te priznali da su stranci i došljaci na zemlji.
HEB 11:14 Naime, oni koji tako govore pokazuju da traže pravu domovinu.
HEB 11:15 Uistinu, da su mislili na zemlju iz koje su izašli, oni bi našli priliku da se tamo i vrate.
HEB 11:16 Ali oni sada čeznu za boljom [domovinom], to jest, onom nebeskom. Zato se Bog ne stidi da se nazove njihovim Bogom, jer je on pripravio grad za njih.
HEB 11:17 Na osnovu svoje vere je Avraham, kada ga je Bog stavio na kušnju, prineo Isaka [na žrtvu]. [Avraham] je prineo svoga jedinca, iako je prihvatio obećanja za njega
HEB 11:18 Bog je, naime rekao: „Preko Isaka će se tvoje potomstvo nastaviti.“
HEB 11:19 On je bio uveren da je Bog u stanju da podigne [Isaka] iz mrtvih, i takoreći, dobio ga je natrag.
HEB 11:20 Na osnovu svoje vere je Isak blagoslovio Jakova i Isava u pogledu budućnosti.
HEB 11:21 Na osnovu svoje vere je Jakov, na samrti, blagoslovio oba sina Josifova, pa se, oslonjen na svoj štap, duboko naklonio.
HEB 11:22 Na osnovu svoje vere je Josif, na samrti, napomenuo o izlasku Izrailjaca [iz Egipta] i zapovedio [da se tom prilikom ponesu] njegove kosti.
HEB 11:23 Na osnovu vere svojih roditelja je Mojsije bio sakriven tri meseca. Videli su, naime, da je dete lepo, pa se nisu plašili careve zapovedi.
HEB 11:24 Na osnovu svoje vere je Mojsije, kada je odrastao, odbio da se nazove „sinom faraonove ćerke“.
HEB 11:25 Radije je izabrao da se zlopati sa Božijim narodom, nego da za kratko uživa u grehu.
HEB 11:26 Zlopaćenje radi Hrista smatrao je većim bogatstvom od sveg egipatskog blaga, jer je očekivao nagradu.
HEB 11:27 Na osnovu svoje vere je odbacio Egipat i nije se uplašio carevog gneva, jer se držao Nevidljivoga, kao da ga vidi.
HEB 11:28 Na osnovu svoje vere je proslavio Pashu, i uredio da se dovraci poprskaju krvlju, da se Pogubitelj ne bi dotakao prvorođenaca.
HEB 11:29 Na osnovu svoje vere je prošao kroz Crveno more kao po suvoj zemlji. Kad su Egipćani pokušali isto, podavili su se.
HEB 11:30 Na osnovu vere [Izrailjaca] pali su zidovi Jerihona, pošto su ovi sedam dana obilazili oko njih.
HEB 11:31 Na osnovu svoje vere je Rahava, bludnica, primila uhode s mirom, pa nije poginula sa onima koji su bili neposlušni [Bogu].
HEB 11:32 I šta još da kažem? Ponestalo bi mi vremena kada bih počeo da govorim o Gedeonu, Varaku, Samsonu, Jeftaju, Davidu, Samuilu i prorocima.
HEB 11:33 Oni su verom pobedili carstva, postigli pravdu, dobili što je [Bog] obećao i zatvorili usta lavovima.
HEB 11:34 Oni su ugasili razbuktali oganj, izbegli oštrici mača, dobili snagu u slabosti, postali jaki u boju, tuđinske vojske naterali u beg,
HEB 11:35 a žene su dobile natrag svoju rodbinu iz mrtvih. Drugi su, iako mučeni, odbili da budu oslobođeni, da bi dobili bolje vaskrsenje.
HEB 11:36 Drugi su, opet, doživeli poruge i batine, a uz to i okove i tamnicu.
HEB 11:37 Neki su bili kamenovani, prestrugani, ubijeni mačem, potucali se obučeni u ovčiji kožuh i kozju kožu, oskudevali, trpeli, zlopatili se.
HEB 11:38 Oni kojih svet nije bio dostojan, tumarali su pustinjama i gorama, i krili se po pećinama i jamama u zemlji.
HEB 11:39 Ipak, svi oni, koji su zbog svoje vere našli priznanje [u Svetom pismu], nisu primili ono [što je Bog] obećao.
HEB 11:40 To je zbog toga što je Bog predvideo za nas nešto bolje, a to je da oni, zajedno sa nama, dođu do savršenstva.
HEB 12:1 Budući da smo okruženi tolikim oblakom svedoka, odbacimo svaki teret i greh koji nas sputava, te postojano trčimo trku koja nam predstoji.
HEB 12:2 Uprite pogled na Isusa, začetnika i dovršitelja [naše] vere! On je zbog radosti, koja mu je sledovala, prezreo sramotu i podneo patnje na krstu, te seo s desne strane Božijeg prestola.
HEB 12:3 Promislite samo koliko je neprijateljstvo on podneo od strane grešnika, da vi ne budete obeshrabreni i da ne klonete.
HEB 12:4 Još se niste usprotivili do krvi u borbi protiv greha.
HEB 12:5 A zaboravili ste i ohrabrenje koje vam je upućeno kao deci: „Sine moj, ne uzimaj olako Gospodnji odgoj, i ne kloni kada te on kori,
HEB 12:6 jer Gospod kori onog koga voli, i tuče svakog koga prihvata za sina.“
HEB 12:7 Podnesite stoga [Božiji] odgoj, [jer] Bog postupa s vama kao sa [svojom] decom. Kakvo je, naime, to dete koje otac ne odgaja?
HEB 12:8 A ako vas ne odgaja, kao što se sva deca [odgajaju], onda ste kopilad, a ne [njegova] deca.
HEB 12:9 Dakle, ako smo poštovali svoje očeve po telu, koji su nas odgajali uz kažnjavanje, nećemo li se mnogo više pokoravati našem duhovnom Ocu da bismo živeli?
HEB 12:10 Naši očevi su nas za kratko vreme odgajali kako im se svidelo, a Bog nas odgaja na dobro, da učestvujemo u njegovoj svetosti.
HEB 12:11 Ipak, čini se da svaka vaspitna mera u ovom trenutku donosi više žalosti nego radosti, ali kasnije rađa plod koji donosi mir i pravednost onima koji su odgojeni na taj način.
HEB 12:12 Zato uspravite klonule ruke i učvrstite klecava kolena.
HEB 12:13 Poravnajte staze za svoje stope, da se slabe noge ne iščaše, već da se iscele.
HEB 12:14 Nastojte da budete u miru sa svima, i radite na svome posvećenju, bez kojeg niko neće videti Gospoda.
HEB 12:15 Gledajte da niko ne bude lišen Božije milosti, da ne iznikne kakav koren gorčine koji će izazvati nevolje i zaraziti mnoge.
HEB 12:16 Vodite računa da se među vama ne nađe neki bludnik ili bezbožnik, kao Isav, koji je za jedno jelo prodao svoje prvorodstvo.
HEB 12:17 Vi znate da je nakon toga hteo da dobije očev blagoslov, ali je bio odbijen, jer mu nije pružena prilika da ispravi ono što je učinio, iako ju je sa suzama tražio.
HEB 12:18 Vi, naime, niste pristupili opipljivoj [gori] zažarenoj od ognja, svoj u tami, pomrčini i oluji,
HEB 12:19 prilikom čega se začuo zvuk trube i glas koji je progovorio. Narod koji je taj glas čuo, molio je da im se više ne govori,
HEB 12:20 jer nisu mogli da podnesu zapovest: „Ako i zver dotakne goru, biće zasuta kamenjem.“
HEB 12:21 Taj prizor je bio tako strašan da je i sam Mojsije rekao: „Uplašen sam i drhtim.“
HEB 12:22 Pristupili ste, naime, gori Sion i gradu živoga Boga, nebeskom Jerusalimu, te hiljadama anđela i svečanom zboru.
HEB 12:23 [Vi ste pristupili] Crkvi prvenaca čija su [imena] zapisana na nebu, Bogu koji je sudija svih ljudi, i duhovima savršenih pravednika.
HEB 12:24 [Vi ste pristupili] posredniku Novog saveza, Isusu, i škropljenoj krvi koja govori rečitije od Aveljeve [krvi].
HEB 12:25 Pazite da ne uskratite poslušnost onome koji govori! Jer ako nisu izbegli [kaznu] oni koji su se oglušili o onoga koji ih je opominjao na zemlji, kako ćemo izbeći [kaznu] mi, ako se odvratimo od onoga koji [nas] opominje s neba?
HEB 12:26 Njegov glas je tada potresao zemlju, a sada obećava: „Još jednom ću uzdrmati ne samo zemlju, nego i nebo.“
HEB 12:27 A to „još jednom“ ukazuje na uklanjanje onoga što je uzdrmano, to jest, onoga što je stvoreno, da ostane ono što se ne može uzdrmati.
HEB 12:28 I pošto primamo Carstvo koje se ne može uzdrmati, zahvaljujmo Bogu, te mu sa zahvalnošću služimo da mu ugodimo, s poštovanjem i strahom.
HEB 12:29 Jer, „Bog tvoj, oganj je koji spaljuje.“
HEB 13:1 Bratoljublje i dalje upražnjavajte.
HEB 13:2 Gostoljubivost ne zanemarujte, jer su neki, i ne znajući, ugostili anđele.
HEB 13:3 Sećajte se onih koji su u tamnici, kao da ste i vi sami utamničeni. Sećajte se zlostavljanih, jer i sami prolazite kroz isto.
HEB 13:4 Brak [neka] svi poštuju, a supružnici neka budu verni jedno drugome, jer će Bog suditi bludnicima i preljubnicima.
HEB 13:5 Klonite se ljubavi prema novcu, budite zadovoljni onim što imate, jer [Bog] je rekao: „Nikada neću odstupiti od tebe niti ću te ostaviti.“
HEB 13:6 Zato možemo smelo da kažemo: „Gospod je moj pomoćnik, neću se bojati; šta mi može učiniti čovek?“
HEB 13:7 Sećajte se svojih vođa koji su vam propovedali reč Božiju. Razmotrite kako su živeli i umrli, te podražavajte njihovu veru.
HEB 13:8 Isus Hristos je isti juče, danas i doveka.
HEB 13:9 Pazite da vas ne zavedu razna tuđa učenja. Jačajte srce milošću Božijom, jer je to dobro, a ne propisima o hrani od kojih nisu imali koristi oni koji su ih se pridržavali.
HEB 13:10 Mi imamo žrtvenik sa kojeg nemaju prava da jedu oni koji vrše službu u Šatoru.
HEB 13:11 Naime, tela životinja, čiju krv Prvosveštenik unosi u Svetinju kao žrtvu za greh, spaljuju se izvan tabora.
HEB 13:12 Stoga je i Isus, da bi posvetio narod svojom krvlju, podneo patnju izvan [gradskih] kapija.
HEB 13:13 Izađimo, stoga, k njemu izvan tabora i ponesimo njegovu sramotu.
HEB 13:14 Jer mi nemamo stalni grad na zemlji, nego tražimo onaj koji je u budućnosti.
HEB 13:15 [Hristovim] posredstvom, dakle, prinosimo stalno hvalu Bogu [kao] svoju žrtvu, to jest, plod usana koje ispovedaju njegovo ime.
HEB 13:16 Ne zanemarujte zajedništvo i dobročinstva, jer takve žrtve ugađaju Bogu.
HEB 13:17 Slušajte svoje vođe i pokoravajte im se, jer oni bdiju nad vašim dušama kao oni koji će polagati račun za njih. Zato gledajte da to čine s radošću, a ne s uzdisanjem, jer vam to ne bi bilo na korist.
HEB 13:18 Molite se za nas. Mi smo, naime, uvereni da imamo čistu savest, budući da nastojimo da se u svemu dobro vladamo.
HEB 13:19 Utoliko vas više molim da činite ovo, da bih vam se što brže vratio.
HEB 13:20 A Bog mira, koji je izveo iz mrtvih velikog Pastira ovaca, Gospoda našeg Isusa, zapečativši večni savez njegovom krvlju,
HEB 13:21 neka vas osposobi za svako dobro [delo] tako da činite njegovu volju, te da on čini među vama što je njemu ugodno, posredstvom Isusa Hrista, kome večna slava od sad i doveka. Amin.
HEB 13:22 Molim vas, braćo, da prihvatite ovu reč ohrabrenja, koju sam ukratko napisao.
HEB 13:23 Znajte da je naš brat Timotej oslobođen. Ako uskoro dođe, posetiću vas zajedno s njim.
HEB 13:24 Pozdravite sve vaše vođe i sve svete. A vas pozdravljaju [verujući] iz Italije.
HEB 13:25 Milost [neka je] sa svima vama. Amin.
JAM 1:1 Jakov, sluga Boga i Gospoda Isusa Hrista, pozdravlja dvanaest plemena Izrailjevih rasejanih po svetu.
JAM 1:2 Braćo moja, smatrajte za čistu radost kad god vas zadese svakojaka iskušenja,
JAM 1:3 znajući da kušanje vaše vere izgrađuje istrajnost.
JAM 1:4 Istrajnost, pak, neka se pokaže savršenom, da biste vi bili savršeni i potpuni i bez ikakvog nedostatka.
JAM 1:5 Ako kome od vas nedostaje mudrosti, neka traži od Boga koji svima daje velikodušno i bez prekora, i on će mu je dati.
JAM 1:6 Samo neka traži sa verom, bez ikakve sumnje, jer onaj koji sumnja sličan je morskom talasu koji vetar podiže i valja.
JAM 1:7 Takav čovek neka i ne pomišlja da će što primiti od Gospoda,
JAM 1:8 jer je kolebljiv, te stoga nepostojan u svim svojim postupcima.
JAM 1:9 Siromašni brat neka se hvali svojom uzvišenošću,
JAM 1:10 a onaj koji je bogat – svojom poniznošću, jer će svenuti kao cvet u travi.
JAM 1:11 Jer, kad sunce grane sa žegom, trava se suši, a cvet u njoj vene, te mu lepota propada. Tako će i bogati proći sa svojim poslovima.
JAM 1:12 Blažen je čovek koji istrajno odoleva iskušenjima, jer će, budući prekaljen, primiti venac života koji je [Bog] obećao onima koji ga vole.
JAM 1:13 Kada je neko izložen iskušenju, neka ne kaže: „Bog me iskušava“, jer Bog se ne može iskušavati zlom, niti on sam koga iskušava.
JAM 1:14 Svako, naime, podleže iskušenju tako što ga njegova vlastita zla želja odvlači i mami.
JAM 1:15 Zla želja, zatim, budući začeta, rađa greh, a učinjeni greh rađa smrt.
JAM 1:16 Ne varajte se, braćo moja voljena.
JAM 1:17 Svaki dobar dar i savršen poklon dolazi nam odozgo, od Oca svetlosti, koji se ne menja kao senka.
JAM 1:18 On nas je po svojoj volji rodio rečju istine, da budemo prvi među njegovim stvorenjima.
JAM 1:19 A ovo znajte, voljena moja braćo: neka svako bude brz da čuje, spor da odgovori, i spor da se razgnevi;
JAM 1:20 jer, čovekov gnev ne postiže pravednost koju Bog traži.
JAM 1:21 Zato odbacite svu nečistotu i preostalu zloću te krotko prihvatite reč usađenu u vas, koja može da vas spase.
JAM 1:22 Ne budite oni koji samo slušaju reč i tako sebe varaju; budite oni koji je izvršavaju.
JAM 1:23 Jer onaj koji sluša reč, a ne izvršava je, sličan je čoveku koji posmatra svoje lice u ogledalu;
JAM 1:24 pogledao se, naime, pa otišao, odmah zaboravljajući kako je izgledao.
JAM 1:25 Ali ko se zagleda u savršeni Zakon slobode, te istraje u njemu, i ne bude zaboravni slušač, nego onaj koji ga izvršava – taj će biti blažen u onome što čini.
JAM 1:26 Ako neko sebe smatra pobožnim, a ne zauzdava svoj jezik, taj vara sebe; njegova pobožnost ništa ne vredi.
JAM 1:27 Ovo je čista i neokaljana pobožnost koju Bog i Otac prihvata: zauzimati se za siromašne i udovice u njihovim neprilikama i čuvati sebe neokaljanim od sveta.
JAM 2:1 Braćo moja, vi koji verujete u našeg slavnog Gospoda Isusa Hrista, ne budite pristrasni.
JAM 2:2 Recimo da na vaš skup dođe čovek sa zlatnim prstenom i u skupocenoj odeći, a dođe i siromah u prljavoj odeći.
JAM 2:3 Vi pogledate na onoga što nosi skupocenu odeću, pa mu kažete: „Ti lepo sedi ovde“, a siromahu kažete: „Ti stani tamo, ili sedi tu dole kod mojih nogu.“
JAM 2:4 Niste li tako napravili razliku među sobom i postali sudije sa opakim mislima?
JAM 2:5 Čujte, voljena moja braćo! Nije li Bog izabrao one koji su siromašni u svetu da budu bogati u veri i naslednici Carstva koje je Bog obećao onima koji ga vole?
JAM 2:6 A vi ste prezreli siromaha. Pa nisu li upravo bogataši oni koji vas tlače i odvlače na sudove?
JAM 2:7 Ne blate li upravo oni lepo ime onoga po kome se zovete?
JAM 2:8 Ako zaista izvršavate carski Zakon prema Pismu: „Voli bližnjega svoga kao samoga sebe“, dobro činite.
JAM 2:9 Ali ako ste pristrasni, činite greh i Zakon vas kori kao prestupnike.
JAM 2:10 Jer ko vrši sav Zakon, a pogreši samo u jednom, kriv je za sve.
JAM 2:11 Jer onaj koji je rekao: „Ne čini preljube“, takođe je rekao i: „Ne ubij.“ Prema tome, ako i ne učiniš preljubu, a ubiješ, prestupio si Zakon.
JAM 2:12 Govorite i postupajte kao oni kojima će se suditi Zakonom koji oslobađa.
JAM 2:13 Jer sud je nemilosrdan prema onome koji nije iskazivao milosrđe; a milosrđe slavi pobedu nad sudom!
JAM 2:14 Kakva je korist, braćo moja, ako neko kaže da ima veru, a ne čini [dobra] dela? Može li ga takva vera spasti?
JAM 2:15 Ako su neki brat i sestra neodeveni i ako oskudevaju u svakodnevnoj hrani,
JAM 2:16 a neko od vas im kaže: „Želim vam sve najbolje, ugrejte se i nasitite!“, a ne date im ono što je potrebno njihovom telu, kakva je korist od toga?
JAM 2:17 Tako i vera, ako nije spojena sa delima, sama po sebi je mrtva.
JAM 2:18 Inače, neko bi mogao da kaže: „Ti imaš veru, ja imam dela. Pokaži mi svoju veru bez dela, a ja ću ti po delima pokazati svoju veru.“
JAM 2:19 Ti veruješ da postoji jedan Bog? Dobro činiš. Ali i zli duhovi to veruju i drhte!
JAM 2:20 Hoćeš li dokaz, zaludni čoveče, da je vera bez dela jalova?
JAM 2:21 Zar naš otac Avraham nije bio delima opravdan prinevši svoga sina Isaka na žrtvenik?
JAM 2:22 Vidiš li da je vera sarađivala sa njegovim delima, i da je vera po delima postala potpuna?
JAM 2:23 Tako se ispunilo Pismo koje kaže: „Poverova Avraham Bogu, pa mu je to uračunato u pravednost“, i tako bi nazvan Avraham „prijateljem Božijim“.
JAM 2:24 Vidite da čovek ne postaje pravedan pred Bogom samo verom, nego i delima.
JAM 2:25 Isto tako, nije li se i Rahava, bludnica, delima opravdala, tako što je ugostila uhode i zatim ih uputila na drugi put?
JAM 2:26 Naime, kao što je telo bez duha mrtvo, tako je i vera bez delâ mrtva.
JAM 3:1 Braćo moja, neka ne bude [među vama] mnogo učitelja, znajući da ćemo biti strože suđeni.
JAM 3:2 Jer svi mi na mnogo načina grešimo. Ako ko u reči ne greši, taj je savršen čovek, sposoban da zauzda celo svoje telo.
JAM 3:3 Kada konjima stavljamo uzde u usta da bi nam se pokoravali, mi upravljamo celim njihovim telom.
JAM 3:4 Pogledajte i lađe: tako su velike i jaki vetrovi ih pokreću, a njima upravlja vrlo malo kormilo onamo kuda kormilar naumi.
JAM 3:5 Tako je i jezik mali ud ali se diči velikim delima. Gle, kako mala vatra zapali veliku šumu!
JAM 3:6 Tako je i jezik vatra, svet nepravde među našim udovima. On pogani čitavo naše telo i pali čitav životni tok, a pakao ga potpaljuje.
JAM 3:7 Sve vrste životinja, ptica, gmizavaca i morskih životinja daju se ukrotiti i čovek ih je ukrotio,
JAM 3:8 a jezik, to nemirno zlo puno smrtnog otrova, niko ne može ukrotiti.
JAM 3:9 Njim blagosiljamo Gospoda i Oca i njim proklinjemo ljude koji su stvoreni po slici Božijoj.
JAM 3:10 Iz istih usta izlazi blagoslov i prokletstvo. To tako ne treba da bude, braćo moja.
JAM 3:11 Može li sa istog vrela izvirati slatka i gorka [voda]?
JAM 3:12 Može li, braćo moja, smokva rađati masline ili loza smokve? Tako ni slan izvor ne može dati slatku vodu.
JAM 3:13 Ko je mudar i razuman među vama? Neka dobrim življenjem pokaže svoja dela u mudroj krotkosti.
JAM 3:14 Ali ako u sebi nosite gorku zavist i sebično isticanje, onda se nemojte ponositi i govoriti ono što se protivi istini.
JAM 3:15 Takva mudrost ne dolazi odozgo, nego je zemaljska, ljudska, od zlog duha je.
JAM 3:16 Jer, gde je zavist i sebično isticanje, onde je nered i svako zlo.
JAM 3:17 A mudrost koja dolazi odozgo, pre svega je čista, zatim mirotvorna, krotka, prilagodljiva, puna milosrđa i dobrih plodova, nepristrana, nelicemerna.
JAM 3:18 A pravednost je plod koji će ubrati oni koji seju u miru – oni koji čine mir.
JAM 4:1 Odakle ratovi, odakle sukobi među vama? Zar ne potiču od vaših žudnji koje ratuju u vašim udovima?
JAM 4:2 Žudite i nemate, ubijate i zavidite – i ne možete da postignete, ratujete i sukobljavate se. Nemate, jer ne tražite.
JAM 4:3 Tražite, ali ne dobijate, zato što tražite što je zlo: da biste utrošili na svoje žudnje.
JAM 4:4 Preljubnici! Zar ne znate da je prijateljstvo sa svetom neprijateljstvo prema Bogu? Ko, naime, hoće da bude prijatelj sa svetom, postaje neprijatelj Bogu.
JAM 4:5 Ili smatrate da Pismo bez razloga govori: „Ljubomorno čezne Duh koji se nastanio u vama“,
JAM 4:6 ali daje veću milost. Zato [Pismo] govori: „Bog se suprotstavlja oholima, a poniznima iskazuje milost.“
JAM 4:7 Stoga se pokorite Bogu, a suprotstavite se đavolu, pa će pobeći od vas.
JAM 4:8 Približite se Bogu i on će se približiti vama. Očistite ruke, grešnici! Očistite srca, vi podeljene duše!
JAM 4:9 Tugujte nad svojom bedom i zakukajte! Neka se vaš smeh u plač okrene, a vaša radost u žalost!
JAM 4:10 Ponizite se pred Bogom, i on će vas uzvisiti.
JAM 4:11 Braćo, ne ogovarajte jedan drugoga. Onaj, naime, ko ogovara brata ili ga osuđuje, protiv Zakona govori i Zakon osuđuje. A ako osuđuješ Zakon, onda ga ne izvršavaš, već se postavljaš kao da si mu sudija.
JAM 4:12 Samo je jedan Zakonodavac i Sudija, koji može da spase i pogubi. A ko si ti da osuđuješ bližnjega?
JAM 4:13 A sad, vi što govorite: „Danas ili sutra poći ćemo u taj i taj grad. Tamo ćemo provesti godinu dana; trgovaćemo i zaradićemo“,
JAM 4:14 a ne znate ni šta će biti sutra. Šta je vaš život? On je kao magla koja se za kratko spusti, pa se potom raziđe.
JAM 4:15 Umesto da govorite: „Ako da Gospod da budemo živi, učinićemo ovo ili ono.“
JAM 4:16 A vi se još i hvalite svojom nadmenošću! Svako takvo hvalisanje je zlo.
JAM 4:17 Prema tome, ko zna da čini dobro, a ne čini, greh mu je.
JAM 5:1 De sad, vi bogataši, zaplačite i zakukajte, zbog nevolja koje će vas zadesiti.
JAM 5:2 Bogatstvo vaše istrunu, odeću vam moljci izjedoše,
JAM 5:3 zlato i srebro vaše rđa je prekrila, rđa njihova protiv vas će svedočiti, a oganj proždreti vaša tela. Blago ste zgrnuli u poslednje dane!
JAM 5:4 Evo! Viče plata radnika koji su želi vaše njive, koju ste im vi uskratili; vapaji žetelaca doprli su do ušiju Gospoda nad vojskama.
JAM 5:5 Živeli ste raskošno na zemlji i uživali; utovili ste svoja srca za dan pogubljenja.
JAM 5:6 Osudili ste i ubili pravednika, a on vam se nije protivio.
JAM 5:7 Stoga, braćo, budite strpljivi, dok Gospod ne dođe. Pogledajte kako zemljoradnik iščekuje dragoceni rod zemlje, strpljivo čekajući na ranu i poznu kišu.
JAM 5:8 Stoga i vi istrajte, učvrstite svoja srca, jer se dolazak Gospodnji približio.
JAM 5:9 Ne gunđajte, braćo, jedan protiv drugoga da ne budete suđeni. Gle, Sudija već stoji na vratima!
JAM 5:10 Za primer strpljivosti u zlopaćenju, uzmite, braćo, proroke koji su govorili u ime Gospodnje.
JAM 5:11 Evo, blaženim nazivamo one koji su izdržali. Čuli ste za Jovovu strpljivost i videli ste šta je Gospod na kraju [učinio], jer je Gospod veoma milostiv i milosrdan.
JAM 5:12 Iznad svega, braćo moja, ne zaklinjite se ni nebom, ni zemljom, niti kojom drugom zakletvom. Vaše „da“ neka bude „da“, i vaše „ne“ – „ne“.
JAM 5:13 Zlopati li se ko među vama? Neka moli. Raduje li se ko? Neka peva hvalospev.
JAM 5:14 Boluje li ko među vama? Neka pozove crkvene starešine, a oni neka se mole nad njim pomazujući ga uljem u ime Gospodnje,
JAM 5:15 pa će molitva vere isceliti bolesnika; Gospod će ga podići, i ako je počinio grehe biće mu oprošteno.
JAM 5:16 Stoga ispovedajte svoje grehe jedan drugome, i molite se jedni za druge da budete isceljeni. Mnogo može postići molitva pravednika.
JAM 5:17 Ilija je bio čovek kao i mi. On se žarko pomolio da ne bude kiše, i kiša nije pala na zemlju tri godine i šest meseci.
JAM 5:18 Onda se ponovo pomolio, i nebo je dalo kišu, te je zemlja donela svoj rod.
JAM 5:19 Braćo moja, ako ko od vas odluta od istine i neko ga vrati natrag,
JAM 5:20 znajte da će onaj koji vrati grešnika s krivog puta spasti njegov život od smrti i pokriti mnoštvo greha.
1PE 1:1 Petar, apostol Isusa Hrista, [pozdravlja] izabrane došljake, rasejane po Pontu, Galatiji, Kapadokiji, [Maloj] Aziji i Vitiniji,
1PE 1:2 koje je Bog Otac izabrao na osnovu svog predznanja, posvećenjem Duha, da budu poslušni Isusu Hristu, i poškropljeni njegovom krvlju: milost vam i mir u izobilju.
1PE 1:3 [Neka je] blagosloven Bog i Otac Gospoda našega Isusa Hrista, koji nas je po svom velikom milosrđu – posredstvom vaskrsenja Isusa Hrista iz mrtvih – ponovo rodio za živu nadu,
1PE 1:4 da ćemo primiti nasledstvo koje je nepropadljivo, neokaljano i koje ne vene. Ono se čuva na nebu za vas,
1PE 1:5 koje Božija sila čuva posredstvom vere za spasenje, spremno da se otkrije u poslednje dane.
1PE 1:6 Vi se ovome radujete, iako ste sad, kad već tako treba da bude, nakratko ožalošćeni raznim nevoljama koje vas snalaze.
1PE 1:7 Nevolje, naime, dokazuju iskrenost vaše vere, koja je dragocenija od zlata. Pa i zlato, iako propadljivo, mora da se ispita vatrom. Tako ćete po svojoj veri primiti hvalu, slavu i čast, kada se pojavi Isus Hristos.
1PE 1:8 Vi ga volite, iako ga niste videli, i verujete u njega, iako ga sada ne vidite, te se radujete neizrecivom i uzvišenom radošću,
1PE 1:9 jer postižete svrhu svoje vere: spasenje svojih duša.
1PE 1:10 Ovo spasenje su tražili i ispitivali proroci koji su prorokovali o milosti koja je vama namenjena.
1PE 1:11 Oni su istraživali kada će se i kako to [spasenje] ostvariti. Na to vreme je ukazivao Duh Hristov koji je bio u njima, unapred najavljujući o Hristovim patnjama i slavi koja ga očekuje posle toga.
1PE 1:12 Njima je Bog otkrio da, time što su govorili o ovim stvarima, nisu služili sebi, nego vama, kojima su to sada objavili glasnici Radosne vesti posredstvom Svetog Duha, poslanog s neba. U ove stvari i anđeli žele da zavire.
1PE 1:13 Zato, neka vaš um bude spreman, budite trezni, potpuno se pouzdajte u milost koju ćete dobiti po otkrivenju Isusa Hrista.
1PE 1:14 Kao poslušna deca, ne živite kao nekada u neznanju, kada ste bili vođeni [raznim] željama.
1PE 1:15 Naprotiv, vladajte se sveto kao što je svet [Bog] koji vas je pozvao.
1PE 1:16 Jer je [u Pismu] napisano: „Budite sveti, jer ja sam svet.“
1PE 1:17 Pa ako zovete Ocem [Boga] koji je nepristrasan, i koji sudi svakoga po njegovim delima, provodite vreme svog života u tuđini u strahu pred njim.
1PE 1:18 Vi, naime, znate da od svog ispraznog načina života, koji ste nasledili od svojih očeva, niste otkupljeni propadljivim srebrom ili zlatom,
1PE 1:19 nego dragocenom krvlju Hrista, koji je bio kao jagnje bez mane i nedostatka.
1PE 1:20 On je predodređen još pre stvaranja sveta, ali se pojavio u poslednja vremena radi vas,
1PE 1:21 koji njegovim posredstvom verujete u Boga. On je Hrista vaskrsao iz mrtvih i dao mu slavu, tako da vaša vera i nada budu usmerene na Boga.
1PE 1:22 A sada, pošto ste očistili svoje duše poslušnošću istini, tako da imate iskrenu ljubav prema svojoj braći po veri, predano volite jedni druge iz čista srca.
1PE 1:23 Naime, vi ste nanovo rođeni, ali ne od propadljivog semena, nego od nepropadljivog, posredstvom reči živoga Boga koji ne umire.
1PE 1:24 Jer [Pismo govori]: „Svako je telo kao trava, i sva mu je slava kao cvet poljski. Sahne trava, cvet otpada,
1PE 1:25 ali reč Gospodnja ostaje doveka.“ Ta reč je Radosna vest koja vam je propovedana.
1PE 2:1 Odbacite, dakle, sve što je zlo: svaku vrstu prevare, dvoličnosti, zavisti, i svakovrsne uvrede.
1PE 2:2 Kao novorođenčad žudite za duhovnim mlekom, da biste njime uzrasli za spasenje,
1PE 2:3 ako ste zaista iskusili da je Gospod dobar.
1PE 2:4 Pristupite Isusu – živom kamenu, što su ljudi odbacili, ali koji je izabran i dragocen u Božijim [očima],
1PE 2:5 pa se kao živo kamenje ugrađujte u duhovni hram. U njemu ćete služiti kao posvećeno sveštenstvo koje posredstvom Isusa Hrista prinosi duhovne žrtve ugodne Bogu.
1PE 2:6 Zato je napisano u Pismu: „Evo, postavljam na Sionu kamen ugaoni, kamen izabran i dragocen. Ko u njega poveruje, neće se postideti.“
1PE 2:7 Vama koji verujete, njegova dragocena vrednost služi na korist, a onima koji ne veruju, „kamen što su zidari odbacili, postade kamen ugaoni.“
1PE 2:8 I, „kamen za spoticanje i stena za posrtanje.“ Oni se spotiču, jer se ne pokoravaju reči, na što su i određeni.
1PE 2:9 A vi ste izabrani rod, carsko sveštenstvo, sveti narod, narod koji pripada Bogu, određen da objavi slavna dela onoga koji vas je iz tame pozvao u svoju čudesnu svetlost.
1PE 2:10 Nekada niste bili narod, a sada ste Božiji narod, [nekada] niste uživali milosrđe, a sada ste primili milosrđe.
1PE 2:11 Voljeni, molim vas da se kao stranci i došljaci [u ovom svetu] klonite telesnih želja koje se bore protiv duše.
1PE 2:12 Vladajte se uzorno među mnogobošcima, da bi, pošto vas optužuju kao zločince, videli vaša dobra dela, te proslavili Boga na dan njegovog dolaska.
1PE 2:13 Gospoda radi, pokoravajte se svakoj ljudskoj ustanovi: bilo caru kao vrhovnom glavaru,
1PE 2:14 bilo namesnicima, koje on postavlja da kažnjavaju zločince, i da pohvale one koji čine dobro.
1PE 2:15 Naime, Božija je volja da, čineći dobro, ućutkate neupućene ljude koji govore o vama iz neznanja.
1PE 2:16 Iako ste slobodni, ne služite se slobodom kao izgovorom za zlo. Naprotiv, kao Božije sluge,
1PE 2:17 svakoga uvažavajte, bratstvo volite, Boga se bojte, cara poštujte.
1PE 2:18 Sluge, pokoravajte se svojim gospodarima s punim poštovanjem, i to ne samo onima koji su dobri i blagi, nego i surovima.
1PE 2:19 Naime, hvale je vredno kada neko podnosi nevolje i trpi nepravedno, svestan da to čini radi Boga.
1PE 2:20 Jer kakve časti ima u tome ako vas tuku za vaše grehe, pa zbog toga trpite? Ali ako trpite čineći dobro, to je Bogu milo.
1PE 2:21 Na ovo ste pozvani, zato što je i Hristos trpeo za vas i ostavio vam primer da idete njegovim stopama.
1PE 2:22 „A niti je učinio greha, niti se prevara našla na njegovim ustima.“
1PE 2:23 Kada su ga vređali, on nije uzvratio uvredom, kada je patio – nije nikom pretio, nego je to prepustio [Bogu] koji pravedno sudi.
1PE 2:24 On je na svom telu poneo naše grehe na drvo, da umrevši gresima živimo za pravednost. Njegovim ranama ste isceljeni.
1PE 2:25 Jer ste lutali kao ovce, a sada ste se okrenuli Pastiru i Čuvaru svojih duša.
1PE 3:1 Tako i vi, žene, pokoravajte se svojim muževima, da bi, ako neki ne slede [hrišćansko] učenje, bez reči bili pridobijeni ponašanjem svojih žena,
1PE 3:2 kada vide čistotu vašeg ponašanja i vašu bogobojaznost.
1PE 3:3 Neka se vaša lepota ne sastoji samo u izgledu: u pletenju kose, u kićenju zlatom ili oblačenju haljina.
1PE 3:4 Umesto toga, krasite se unutrašnjom [lepotom] koja ne prolazi, krotkim i blagim duhom, jer je to dragoceno pred Bogom.
1PE 3:5 Jer, tako su se nekada pobožne žene, koje su se pouzdavale u Boga, krasile pokornošću svojim muževima.
1PE 3:6 Tako je i Sara bila pokorna Avrahamu, nazivajući ga „gospodarem“. Vi ste sada njene ćerke, ako činite dobro i ne dozvolite da vas išta zastraši.
1PE 3:7 Na isti način i vi, muževi, uzmite u obzir da su vaše žene sa kojima živite slabiji pol. Iskazujte im čast, jer su one, zajedno sa vama, naslednice dara života. Činite to da bi vaše molitve bile neometane.
1PE 3:8 Na kraju, budite iste misli, imajte saosećanje jedni za druge, iskazujte bratsku ljubav, budite ljubazni i ponizni.
1PE 3:9 Ne vraćajte zlo za zlo, ili uvredu za uvredu, nego blagosiljajte, jer ste na ovo pozvani, da biste dobili blagoslov [od Boga].
1PE 3:10 Jer [Pismo kaže]: „Ko želi da uživa život i da dobre dane vidi, od zla govora neka se uzdrži, i nek mu usne ne govore laži.
1PE 3:11 Zla neka se kloni, a dobro neka čini, neka traži mir i za njim neka ide.
1PE 3:12 Jer oči Gospodnje motre na pravedne, i uši njegove molitvu im čuju, a na zlikovce mršti mu se lice.“
1PE 3:13 Jer ko će vam nauditi ako revnosno činite dobro?
1PE 3:14 Naime, blaženi ste ako trpite za pravednost. Ne dajte da vas uplaše niti zbune.
1PE 3:15 Slavite Hrista kao svetog Gospoda u svojim srcima. Budite uvek spremni da date odgovor svakom ko zatraži od vas da mu objasnite razlog vaše nade.
1PE 3:16 Ali činite to s blagošću i poštovanjem. Neka vam savest bude čista, da se oni koji izvrću ruglu vaše dobro hrišćansko vladanje, osramote u onom za šta vas kleveću.
1PE 3:17 Naime, bolje je i stradati čineći dobro, ako je to Božija volja, nego li čineći zlo.
1PE 3:18 Jer je Hristos jednom za svagda pretrpeo za grešnike, pravednik za nepravednike, da nas dovede k Bogu. Telo su mu ubili, ali je [Božijim] Duhom bio oživljen.
1PE 3:19 Duhom je takođe sišao u tamnicu da propoveda duhovima,
1PE 3:20 koji su nekada, u Nojevo vreme, bili neposlušni [Bogu]. Bog je strpljivo čekao da se oni pokaju dokle god se gradilo plovilo u kome se nekolicina, to jest, osam duša spaslo kroz vodu,
1PE 3:21 koja je pralik krštenja, koje vas sada spasava. Krštenje nije uklanjanje telesne nečistoće, nego molitva Bogu za čistu savest, a zasniva se na vaskrsenju Isusa Hrista.
1PE 3:22 On je otišao na nebo i seo s desne strane Bogu, gde su mu potčinjeni anđeli, nebeske vlasti i sile.
1PE 4:1 Pošto je, dakle, Hristos propatio telom, i vi se naoružajte istom mišlju. Naime, ko je propatio telom prestao je da greši.
1PE 4:2 Zato provedite preostalo vreme svog života u telu po Božijoj volji, a ne u udovoljavanju ljudskim željama.
1PE 4:3 Jer dovoljno je da ste nekada živeli kao mnogobošci: u razvratu, požudi, pijančenju, orgijama, terevenkama, i užasnom idolopoklonstvu.
1PE 4:4 Njima je čudno što i vi sa njima ne hrlite u istu bujicu raskalašnosti, pa vas zato vređaju.
1PE 4:5 Zato će dati račun onome ko je spreman da sudi živima i mrtvima.
1PE 4:6 Naime, Radosna vest je i objavljena mrtvima, da bi, pošto su kao i svi ljudi osuđeni na telesnu smrt, mogli da žive duhom kao što i sam Bog živi.
1PE 4:7 Približio se kraj svega. Budite pribrani i budni, da biste mogli da se molite.
1PE 4:8 Iznad svega, održavajte među sobom trajnu ljubav, jer ljubav pokriva mnoštvo greha.
1PE 4:9 Negujte uzajamnu gostoljubivost koja je lišena gunđanja.
1PE 4:10 Kao dobri upravitelji raznovrsnih Božijih darova, služite jedni drugima darom koji je svako od vas, milošću Božijom, primio.
1PE 4:11 Ko propoveda, neka to čini kao [da propoveda same] reči Božije. Ko služi, neka to čini snagom koju daje Bog, tako da se u svemu proslavi Bog kroz Isusa Hrista. Njemu pripada slava i sila od sad i doveka. Amin.
1PE 4:12 Voljeni [moji], ne čudite se ognjenim nevoljama koje vas snalaze da vas kušaju. To što vam se događa nije ništa čudno.
1PE 4:13 Umesto toga, radujte se što učestvujete u Hristovim patnjama, da biste klicali od radosti kada se otkrije njegova slava.
1PE 4:14 Blaženi ste ako vas vređaju radi Hrista, jer Duh slave, Božiji [Duh], počiva na vama.
1PE 4:15 Niko od vas da ne strada kao ubica, lopov, zločinac, ili kao čovek koji se plete u tuđa posla.
1PE 4:16 Ali ako neko [trpi] zato što je hrišćanin, neka se ne stidi toga, nego neka slavi Boga što nosi to ime.
1PE 4:17 Jer, došlo je vreme za Sud koji će započeti od Božijeg doma. A ako [Sud] počinje od nas, kakav tek kraj očekuje one koji su neposlušni Božijoj Radosnoj vesti?
1PE 4:18 Jer [Pismo kaže]: „Ako se pravednik jedva spasava, šta će biti s bezbožnikom i grešnikom?“
1PE 4:19 Stoga, neka oni koji po Božijoj volji trpe, povere svoje duše vernom Stvoritelju čineći dobra dela.
1PE 5:1 One koji su starešine među vama molim ja, koji sam i sam starešina i svedok Hristovih muka, te učesnik u slavi koja treba da se otkrije,
1PE 5:2 da napasate Božije stado koje vam je povereno. Ali ne činite to prisilno, nego dragovoljno, kako je Bogu po volji, i ne iz koristoljublja, nego iz oduševljenja.
1PE 5:3 Ne ponašajte se despotski prema onima koji su vam povereni, nego budite primeri stadu.
1PE 5:4 A kad se pojavi vrhovni Pastir, primićete slavni venac koji ne vene.
1PE 5:5 Tako i vi, mladići, pokoravajte se starešinama. A svi se zaodenite poniznošću, da služite jedni drugima, jer: „Bog se suprotstavlja oholima, a poniznima iskazuje milost.“
1PE 5:6 Stoga se ponizite pod moćnu ruku Božiju, da vas uzvisi u pravo vreme.
1PE 5:7 Prebacite svu svoju brigu na njega, jer se on brine za vas.
1PE 5:8 Budite trezveni, bdite, [jer] vaš neprijatelj, đavo, obilazi kao ričući lav i traži koga da proždere.
1PE 5:9 Budite čvrsti u veri, te mu se oduprite, znajući da i vaša braća po veri širom sveta prolaze kroz iste patnje.
1PE 5:10 A Bog, milostiv u svemu, koji vas je po Hristu Isusu pozvao u večnu slavu, on će vas, nakon vaše kratke patnje usavršiti, učvrstiti, osnažiti i utemeljiti.
1PE 5:11 Njegova je sila doveka. Amin.
1PE 5:12 Napisao sam vam ovo kratko pismo uz pomoć Silvana, koga smatram vernim bratom, da vas opomenem i potvrdim da je ovo prava milost Božija. Nje se držite.
1PE 5:13 Pozdravlja vas crkva u Vavilonu, koja je zajedno sa vama izabrana [od Boga], i moj sin Marko.
1PE 5:14 Pozdravite jedni druge poljupcem ljubavi. Mir sa svima vama koji ste u Hristu.
2PE 1:1 Simon Petar, sluga i apostol Isusa Hrista, pozdravlja one koji su pravednošću našega Boga i Spasitelja Isusa Hrista, primili istu dragocenu veru kao i mi.
2PE 1:2 Milost vam i mir u izobilju poznanjem Boga i Isusa, Gospoda našega.
2PE 1:3 Njegova božanska sila dala nam je sve što je potrebno za život u pobožnosti, kroz poznanje onoga koji nas je pozvao svojom slavom i dobrotom.
2PE 1:4 Time nam je darovao dragocena i velika obećanja da pomoću njih umaknemo pokvarenim željama koje vladaju u svetu, te postanemo učesnici u božanskoj prirodi.
2PE 1:5 Zato uložite sav trud da svoju veru udružite sa dobrotom, dobrotu sa znanjem,
2PE 1:6 znanje sa uzdržljivošću, uzdržljivost sa postojanošću, postojanost sa pobožnošću,
2PE 1:7 sa pobožnošću bratoljublje, a sa bratoljubljem ljubav.
2PE 1:8 Jer ako posedujete ove [vrline] i razvijate ih, nećete biti besposleni i neplodni u poznanju Gospoda našeg Isusa Hrista.
2PE 1:9 A ko tih [vrlina] nema, taj je slep i kratkovid, jer je zaboravio da je bio očišćen od svojih pređašnjih greha.
2PE 1:10 Zato, braćo, uložite truda da svojim životom potvrdite da vas je Bog pozvao i izabrao; ako tako činite, nikada nećete posrnuti.
2PE 1:11 Tako će vam se, naime, velikodušno obezbediti siguran ulazak u večno Carstvo Gospoda našega i Spasitelja Isusa Hrista.
2PE 1:12 Zato ću nastojati da vas uvek podsećam na sve to, iako vi to već znate i utvrđeni ste u istini koju ste primili.
2PE 1:13 Smatram ispravnim da vas, dok sam još u ovom telu, budim svojim podsećanjem.
2PE 1:14 Znam, naime, da ću ubrzo odložiti ovaj moj šator, kao što mi je to obznanio naš Gospod Isus Hristos.
2PE 1:15 Zato ću se neštedimice truditi da se vi i posle mog odlaska sećate ovih stvari.
2PE 1:16 Jer, mi vam nismo obznanili silu i dolazak Gospoda našeg Isusa Hrista služeći se mudro smišljenim pričama, nego na osnovu toga što smo bili svedoci njegovog veličanstva.
2PE 1:17 Jer kada je primio čast i slavu od Boga Oca, začuo se glas [Boga koji je] veličanstven u svojoj slavi: „Ovo je Sin moj voljeni, koji mi je po volji!“
2PE 1:18 Mi smo čuli da je taj glas došao s neba kad smo bili s njim na Svetoj gori.
2PE 1:19 Po tome znamo da je poruka proroka pouzdana. Dobro je što se te poruke pažljivo držite, kao svetiljke koja svetli u mraku, dok ne svane dan i zvezda Danica ne zasvetli u vašim srcima.
2PE 1:20 A pre svega znajte da se nijedno proroštvo Pisma ne može tumačiti samovoljno.
2PE 1:21 Naime, nijedno proroštvo nije poteklo od ljudske volje, nego su Duhom Svetim pokrenuti ljudi govorili od Boga.
2PE 2:1 Naime, među narodom bilo je i lažnih proroka, kao što će i među vama biti lažnih učitelja, koji će unositi pogubna učenja i poricati Gospodara koji ih je otkupio. Tako će na sebe navući brzu propast.
2PE 2:2 Ipak, mnogi će se povesti za njihovom raskalašnošću, pa će se zbog njih zlo govoriti o Putu istine.
2PE 2:3 Vođeni pohlepom, oni će vas obmanjivati svojim izmišljotinama i iskorišćavati vas. Njihova osuda je odavno na snazi, i njihova propast neumorno čeka.
2PE 2:4 Jer Bog nije poštedeo ni anđele koji su sagrešili, nego ih je okovane bacio u mračno Podzemlje, gde su predati da se čuvaju za Sud.
2PE 2:5 Bog nije poštedeo ni stari svet, nego je sručio potop na bezbožne ljude, ali je spasao Noja, propovednika pravednosti, uz sedmoro njih.
2PE 2:6 Tako je i gradove Sodomu i Gomoru osudio na propast i uništio ih ognjem, učinivši ih primerom za ostale bezbožnike.
2PE 2:7 Ipak, izbavio je pravednog Lota kojeg je mučio razvratni život razuzdanih ljudi.
2PE 2:8 Živeći među njima, njegova pravedna duša je patila, dok je dan za danom gledao i slušao njihova bezakonička dela.
2PE 2:9 Gospod, dakle, zna kako da pobožne izbavi od iskušenja, i da nepravedne drži pod kaznom za Sudnji dan,
2PE 2:10 posebno one koji se povode za prljavim strastima tela i preziru gospodstvo. To su drski i uobraženi ljudi koji se ne ustežu od vređanja slavnih.
2PE 2:11 Pa čak ni anđeli, iako veći po sili i snazi, ne iznose uvredljive optužbe protiv njih pred Gospodom.
2PE 2:12 Ti ljudi su kao nerazumne životinje, bića koja žive po nagonu prirode, rođena za lov i ubijanje, jer ne znaju koga vređaju. Stoga će kao životinje i biti istrebljeni,
2PE 2:13 snoseći kaznu za svoju nepravednost. Oni čine razvrat usred bela dana i nalaze uživanje u tome. Pogani su i bestidnici! Uživaju u svojim obmanama, bančeći na vašim gozbama.
2PE 2:14 Oči su im pune preljube, nezasite greha. Oni love kolebljive duše. Srce im je izvežbano pohlepom. [Božija] kletva leži na njima!
2PE 2:15 Zastranili su, napustivši pravi put, te krenuli putem Valama, sina Veorova, kojem je omilela plata za nepravedno delo.
2PE 2:16 Međutim, bio je ukoren za svoj prestup; nemušta magarica je progovorila ljudskim glasom i sprečila prorokovu ludost.
2PE 2:17 Oni su kao presahli izvori i kao oblaci gonjeni olujom. Za njih je pripremljena najcrnja tama.
2PE 2:18 Oni, naime, visokoparnim jezikom propovedaju besmislice, te telesnim strastima i porocima mame one koji su tek pobegli od onih koji žive u zabludi.
2PE 2:19 Obećavaju im slobodu, a sami su robovi pokvarenosti. Naime, svako je rob onoga čime je svladan.
2PE 2:20 Jer, ako se oni koji su pobegli od pokvarenosti ovog sveta upoznavši Gospoda našeg i Spasitelja Isusa Hrista, ponovo upliću u njih i podležu im, njihovo poslednje stanje postaje gore nego prethodno.
2PE 2:21 Za njih bi bilo bolje da nikad nisu ni upoznali put pravednosti, nego što su se, upoznavši ga, odvratili od svete zapovesti koja im je predata.
2PE 2:22 Njima se dogodilo ono što kaže istinita poslovica: „Vratio se pas na svoju bljuvotinu“ i „okupana svinja vraća se u blato da se valja.“
2PE 3:1 Voljeni [moji], ovo je već druga poslanica koju vam pišem. U njima svojim podsećanjem budim vaš zdrav razum,
2PE 3:2 da biste se setili reči koje su sveti proroci govorili, i zapovesti našega Gospoda i Spasitelja koje su vam apostoli predali.
2PE 3:3 Pre svega, treba da znate da će se u poslednja vremena pojaviti podrugljivci koji će živeti po sopstvenim željama. Oni će se rugati
2PE 3:4 i govoriti: „Nije li on obećao da će se vratiti? Pa gde je onda? Jer i naši preci su pomrli, a sve je isto od kako je svet stvoren.“
2PE 3:5 Oni svesno zanemaruju da su u davna vremena nebesa bila stvorena po reči Božijoj, i da se po istoj reči zemlja pojavila iz vode, te opstoji pomoću vode,
2PE 3:6 a vodom je i tadašnji svet bio poplavljen i uništen.
2PE 3:7 A sadašnje nebo i zemlja su istom Božijom rečju ostavljeni za uništenje. Oni se čuvaju za Sudnji dan kada će bezbožnici biti uništeni.
2PE 3:8 Ali ne gubite iz vida, voljeni [moji], da je za Gospoda jedan dan kao hiljadu godina, a hiljadu godina kao jedan dan.
2PE 3:9 Gospod ne odlaže da ispuni obećanje, kako neki misle, nego je strpljiv prema vama, jer ne želi da iko propadne, nego da se svi pokaju.
2PE 3:10 Jer dan Gospodnji će doći kao lopov, i tada će nebesa sa silnom bukom nestati, i nebeske sile biti ognjem uništene, a zemlja sa svim što je na njoj biti opustošena.
2PE 3:11 Budući da će se sve ovo dogoditi na ovakav način, kako tek sveto i pravedno morate da živite vi,
2PE 3:12 koji očekujete i požurujete dolazak Dana Božijeg, kada će se nebesa u plamenu raspasti i nebeske sile zažarene rastopiti.
2PE 3:13 A mi po Božijem obećanju očekujemo nova nebesa i novu zemlju, gde pravednost prebiva.
2PE 3:14 Stoga, voljeni [moji], ne štedite truda da se nađete neokaljani i besprekorni pred [Bogom] i da budete u miru [sa njim].
2PE 3:15 Smatrajte da je vaše spasenje u Gospodnjem strpljenju, kao što vam je i naš voljeni brat Pavle po danoj mu mudrosti pisao.
2PE 3:16 On o tome govori u svim svojim poslanicama. U njima ima nekih teško razumljivih stvari, koje neupućeni i nepostojani naopako tumače. Oni to čine i sa ostalim mestima u Pismu, na svoju sopstvenu propast.
2PE 3:17 Prema tome, voljeni moji, pošto ste unapred upozoreni, čuvajte se da vas ne zavede zabluda bezakonika, te da izgubite postojanost.
2PE 3:18 Rastite, stoga, u milosti i poznanju Gospoda našeg i Spasitelja Isusa Hrista. Njemu [neka je] slava sada i do Dana večnosti. Amin.
1JO 1:1 Ono što je bilo od početka, što smo čuli, što smo svojim očima videli, što smo posmatrali i svojim rukama opipali, to je o njemu, Reči života.
1JO 1:2 On, život, pokazao se vidljivim; mi smo ga videli, pa svedočimo i objavljujemo vam njega, večni život koji je bio sa Ocem i nama se objavio.
1JO 1:3 Što smo videli i čuli, to objavljujemo i vama, da i vi imate zajedništvo sa nama. A naše zajedništvo je sa Ocem i sa Sinom njegovim, Isusom Hristom.
1JO 1:4 Ovo pišemo da naša radost bude potpuna.
1JO 1:5 Ovo je vest koju smo čuli od njega i javljamo je vama: Bog je svetlost i u njemu nema nikakve tame.
1JO 1:6 Ako kažemo da imamo zajedništvo sa njim, a živimo u tami, tada lažemo, i ne postupamo po istini.
1JO 1:7 Ali, ako živimo u svetlosti kao što je sam Bog u svetlosti, tada imamo zajedništvo jedan sa drugim, i krv njegovog Sina Isusa čisti nas od svakoga greha.
1JO 1:8 Ako kažemo da nemamo greha, sami sebe varamo i istine nema u nama.
1JO 1:9 Ako mu, pak, priznajemo svoje grehe, on je veran i pravedan: oprostiće nam grehe i očistiće nas od svake nepravde.
1JO 1:10 Ako kažemo da nismo zgrešili, pravimo ga lažljivcem i njegove reči nema u nama.
1JO 2:1 Dečice moja, ovo vam pišem da ne zgrešite. Ali ako ko i zgreši, imamo Pomagača-Utešitelja pred Ocem, Isusa Hrista pravednika.
1JO 2:2 On je žrtva prineta radi oproštenja naših greha, i ne samo naših, već i radi [greha] celoga sveta.
1JO 2:3 A da smo ga upoznali, znamo po tome što se držimo njegovih zapovesti.
1JO 2:4 Ko god kaže da ga poznaje, a ne drži se njegovih zapovesti, taj je lažljivac i u njemu nema istine.
1JO 2:5 A ko se drži njegove reči, u njemu je ljubav [prema] Bogu zaista došla do savršenstva. Po tome znamo da smo u njemu.
1JO 2:6 Ko govori da je u njemu, dužan je da živi onako kako je on živeo.
1JO 2:7 Voljeni moji, ne pišem vam neku novu zapovest, nego staru zapovest koju ste imali od početka. Ta stara zapovest je poruka koju ste čuli.
1JO 2:8 No, ipak vam pišem novu zapovest, koja se ispunjava u njemu i u vama. Jer, tama prolazi, a istinita svetlost već svetli.
1JO 2:9 Ako neko kaže da je u svetlosti, a mrzi svoga brata, i dalje je u tami.
1JO 2:10 Ko voli svog brata ostaje u svetlosti, te nije uzrok njegovom posrtanju.
1JO 2:11 Međutim, ko mrzi svoga brata, u tami je i po tami se kreće, i ne zna kuda ide, jer mu je tama zaslepela oči.
1JO 2:12 Ovo vam pišem, dečice, jer su vam gresi oprošteni radi njegovog imena.
1JO 2:13 Pišem vam, očevi, jer ste upoznali onoga koji je od početka. Pišem vam, mladići, jer ste pobedili Zloga.
1JO 2:14 Napisao sam vama, deco, jer ste upoznali Oca, Napisao sam vama, očevi, jer ste upoznali onoga koji je od početka. Napisao sam vama, mladići, zato što ste jaki, i zato što Božija reč živi u vama, i zato što ste pobedili Zloga.
1JO 2:15 Nemojte voleti svet niti ono što je u svetu. Ako neko voli svet, u njemu nema ljubavi [prema] Ocu.
1JO 2:16 Naime, sve što je u svetu: požuda tela, požuda očiju i oholost [zbog] imetka, ne potiče od Oca nego od sveta.
1JO 2:17 Jer, svet i požuda za svetom prolaze, a ko vrši volju Božiju živi zauvek.
1JO 2:18 Dečice, poslednja su vremena, i kao što ste čuli, dolazi antihrist. Mnogi antihristi su se već pojavili, i po tome znamo da su poslednja vremena.
1JO 2:19 Među nama su bili ali nisu bili naši. Jer da su bili naši sa nama bi i ostali. Ipak, trebalo je da se pokaže da nisu svi naši.
1JO 2:20 Ali vas je pomazao Sveti, tako da svi imate znanje.
1JO 2:21 Napisao sam vam ovo ne zato što ne poznajete istinu, već zato što je poznajete; vi, naime, znate da ni jedna laž ne potiče od istine.
1JO 2:22 Ko je lažljivac ako ne onaj koji tvrdi da Isus nije Hristos? Onaj koji poriče Oca i Sina jeste antihrist.
1JO 2:23 Ko poriče Sina, nema ni Oca, a ko priznaje Sina, ima i Oca.
1JO 2:24 Neka ono što ste čuli od početka ostane u vama. Ako u vama ostane ono što ste čuli od početka, ostaćete u Sinu i Ocu.
1JO 2:25 A ono što je Hristos obećao da će nam dati jeste večni život.
1JO 2:26 Ovo sam vam napisao o onima koji vas zavode.
1JO 2:27 Ali vi ste primili pomazanje od njega, koje ostaje u vama, pa nije potrebno da vas ko poučava. Naime, njegov Duh uči vas svemu, i to je istina, a ne laž. Stoga, kako vas je Duh poučio, tako i ostanite u Hristu.
1JO 2:28 Da, dečice moja, ostanite sada u njemu, da biste imali pouzdanje kada se on pojavi, te da se ne postidimo prilikom njegovog dolaska.
1JO 2:29 Ako znate da je on pravedan, znate i da je svako ko čini pravdu od Boga rođen.
1JO 3:1 Pogledajte koliku nam je ljubav Otac darovao: toliku da se zovemo Božijom decom, kao što i jesmo. Svet ne zna ko smo mi, jer nije upoznao njega.
1JO 3:2 Voljeni [moji], sad smo deca Božija, a šta ćemo postati to nam još nije otkriveno. Međutim, znamo da ćemo kada se on pojavi biti njemu slični, jer ćemo ga videti onakvog kakav zaista jeste.
1JO 3:3 I svako ko polaže ovu nadu u njega, čisti sebe kao što je on sam čist.
1JO 3:4 Svako ko čini greh krši Zakon, jer greh je bezakonje.
1JO 3:5 Vi znate da se Hristos pojavio da ukloni grehe i da je on bez greha.
1JO 3:6 Niko ko ostaje u njemu ne živi u grehu, a ko živi u grehu nije ga ni video ni upoznao.
1JO 3:7 Dečice, ne dajte da vas ko zavede. Svako ko čini pravdu, pravedan je, kao što je sam Hristos pravedan.
1JO 3:8 Ko živi u grehu, od đavola je, jer đavo greši od početka. Sin Božiji je došao zbog ovoga: da uništi dela đavolska.
1JO 3:9 Niko ko je od Boga rođen ne živi u grehu, zato što njegovo seme prebiva u njemu. On ne može da živi u grehu, jer je rođen od Boga.
1JO 3:10 Po ovome se prepoznaju Božija deca i đavolja deca: ko god ne čini pravdu i ne voli svoga brata, ne pripada Bogu.
1JO 3:11 Ovo je, naime, poruka koju ste čuli od početka: „Volite jedni druge!“
1JO 3:12 Ne budite kao Kajin koji je pripadao Zlome, pa je ubio svoga brata. I zašto ga je ubio? Zato što su njegova dela bila zla, a dela njegovog brata pravedna.
1JO 3:13 Ne čudite se, braćo, ako vas svet mrzi.
1JO 3:14 Mi znamo da smo prešli iz smrti u život po tome što volimo braću. Ko ne voli, i dalje je u smrti.
1JO 3:15 Svako ko mrzi svog brata, jeste bratoubica, a vi znate da ni jedan ubica nema večni život u sebi.
1JO 3:16 Ljubav smo poznali po tome što je [Hristos] položio svoj život za nas. Tako smo i mi dužni da položimo svoje živote za braću.
1JO 3:17 Ako neko živi u blagostanju i vidi svoga brata kako oskudeva, pa ostane ravnodušan prema njemu, može li u sebi imati ljubav prema Bogu?
1JO 3:18 Dečice, nemojmo voleti samo rečju i jezikom, već delom i istinom.
1JO 3:19 Po tome ćemo znati da pripadamo istini, pa ćemo umiriti našu savest pred Bogom,
1JO 3:20 ako nas savest u bilo čemu osuđuje. Jer, Bog je veći od naše savesti i on zna sve.
1JO 3:21 Voljeni [moji], ako nas savest ne osuđuje, tada imamo pouzdanje pred Bogom,
1JO 3:22 pa što god zatražimo od njega to i dobijamo, jer se njegovih zapovesti držimo i činimo ono što je njemu ugodno.
1JO 3:23 Ovo je njegova zapovest: da verujemo u njegovoga Sina Isusa Hrista i da volimo jedan drugoga onako kako nam je zapovedio.
1JO 3:24 Ko drži njegove zapovesti ostaje u Bogu, i Bog ostaje u njemu. A po ovome znamo da je on u nama: po Duhu kojeg nam je darovao.
1JO 4:1 Voljeni [moji], ne verujte svakom duhu, nego proveravajte duhove dolaze li od Boga, jer je mnogo lažnih proroka izašlo u svet.
1JO 4:2 Po ovome se poznaje [onaj koji ima] Božijeg Duha: svako ko ispoveda da je Isus Hristos došao u telu, dolazi od Boga,
1JO 4:3 a svaki duh koji ne priznaje Isusa ne dolazi od Boga. Taj ima duha antihristovog, za kojega ste čuli da će doći, i već sada je u svetu.
1JO 4:4 Dečice, vi ste od Boga i već ste nadvladali takve. Naime, moćniji je onaj koji je u vama, nego onaj koji je u svetu.
1JO 4:5 Oni su od sveta, pa zato govore ono što od sveta potiče, i svet ih sluša.
1JO 4:6 Ali mi smo od Boga. Ko poznaje Boga, nas sluša, a ko nije od Boga, ne sluša nas. Po tome prepoznajemo Duha istine i duha zablude.
1JO 4:7 Voljeni [moji], volimo jedni druge, jer ljubav dolazi od Boga. Svako ko voli, od Boga je rođen i poznaje Boga.
1JO 4:8 Ko ne voli, nije poznao Boga, jer Bog je ljubav.
1JO 4:9 Bog je pokazao svoju ljubav prema nama tako što je poslao u svet svoga jedinorođenoga Sina da bismo mi imali život njegovim posredstvom.
1JO 4:10 Ovo je ljubav: nismo mi zavoleli Boga, nego je Bog zavoleo nas i poslao svoga Sina da bude žrtva za oproštenje naših greha.
1JO 4:11 Voljeni moji, ako nas je Bog toliko zavoleo i mi smo dužni da volimo jedni druge.
1JO 4:12 Boga niko nikada nije video, ali ako volimo jedni druge, Bog ostaje u nama, te ljubav njegova u nama biva savršena.
1JO 4:13 Po ovome znamo da ostajemo u njemu i on u nama: dao nam je svoga Duha.
1JO 4:14 A mi smo videli da je Otac poslao Sina [da bude] Spasitelj sveta.
1JO 4:15 Ko ispovedi da je Isus Sin Božiji, Bog ostaje u njemu i on u Bogu.
1JO 4:16 I mi smo upoznali ljubav koju Bog ima prema nama i poverovali u nju. Bog je ljubav i ko živi u ljubavi, Bog ostaje u njemu i on u Bogu.
1JO 4:17 Ljubav je među nama došla do savršenstva, da bismo imali pouzdanje na Sudnji dan. Jer, kakav je on, takvi smo i mi na ovom svetu.
1JO 4:18 U ljubavi nema straha. Savršena ljubav izgoni strah, jer strah pretpostavlja kaznu. Ko god strahuje, nije došao do savršenstva u ljubavi.
1JO 4:19 Mi volimo, jer je on prvi zavoleo nas.
1JO 4:20 Ako neko kaže: „Volim Boga!“, a mrzi svoga brata, lažljivac je. Ko ne voli svoga brata kojega vidi, ne može voleti ni Boga kojega ne vidi.
1JO 4:21 Ovu zapovest imamo od njega: ko voli Boga, da voli i svoga brata.
1JO 5:1 Svako ko veruje da je Isus Hristos, rođen je od Boga, i svako ko voli Oca, voli i onog koji je rođen od njega.
1JO 5:2 A da smo deca Božija, znamo po tome što volimo Boga i držimo se njegovih zapovesti.
1JO 5:3 Ljubav prema Bogu znači ovo: držati njegove zapovesti. Njegove zapovesti nisu teške,
1JO 5:4 jer svi koji su rođeni od Boga pobeđuju svet. A ovo je sredstvo naše pobede: naša vera.
1JO 5:5 Ko pobeđuje svet, ako ne onaj koji veruje da je Isus Sin Božiji?
1JO 5:6 On, Isus Hristos, je onaj koji je došao vodom i krvlju. Ne samo vodom, nego vodom i krvlju. A sam Duh svedoči o ovome, jer Duh je istina.
1JO 5:7 Tako, imamo tri svedoka:
1JO 5:8 Duha, vodu i krv; a ovo troje se slažu.
1JO 5:9 Ako verujemo ljudskom svedočanstvu, [znajmo da] je Božije svedočanstvo veće. Ovo je Božije svedočanstvo kojim je Bog potvrdio svoga Sina:
1JO 5:10 ko veruje u Sina Božijega ima ovo svedočanstvo u svom [srcu], a ko ne veruje Bogu, pravi od njega lažljivca, jer nije poverovao svedočanstvu kojim je Bog potvrdio svoga Sina.
1JO 5:11 Ovo je svedočanstvo: Bog nam je dao život večni i ovaj život je u njegovom Sinu.
1JO 5:12 Ko ima Sina ima život, a ko nema Sina Božijeg, nema života.
1JO 5:13 Ovo sam napisao vama koji verujete u Sina Božijeg, da znate da imate večni život.
1JO 5:14 Ovo je pouzdanje koje imamo u njega: on nas sluša štogod da zatražimo po njegovoj volji.
1JO 5:15 A ako znamo da nas sluša što god zatražimo, onda znamo da već imamo ono što smo tražili od njega.
1JO 5:16 Ako neko vidi svoga brata da čini greh koji ne vodi u smrt, neka moli za njega i Bog će mu dati život. To je za one koji ne čine smrtni greh. Međutim, postoji greh koji vodi u smrt. Za takav [greh] ne kažem da se moli.
1JO 5:17 Svaka je nepravda greh, ali postoji greh koji ne vodi u smrt.
1JO 5:18 Znamo da svako ko je od Boga rođen ne živi grešno, jer ga onaj koji je rođen od Boga čuva, i Zli ga se ne dotiče.
1JO 5:19 Mi znamo da smo od Boga, a da je sav svet u [vlasti] Zloga.
1JO 5:20 Ali znamo da je Sin Božiji došao i dao nam razum da upoznamo Istinitoga. A mi smo u Istinitom – u njegovom Sinu Isusu Hristu. On je istinski Bog i večni život.
1JO 5:21 Dečice, čuvajte se idola!
2JO 1:1 [Od] starešine izabranoj gospođi i njenoj deci, koju u istini volim. I ne samo ja, nego i oni koji poznaju istinu,
2JO 1:2 zbog istine koja živi u nama i biće sa nama doveka.
2JO 1:3 Milost, milosrđe [i] mir od Boga Oca i Isusa Hrista, Očeva Sina, biće sa nama u istini i ljubavi.
2JO 1:4 Veoma sam se obradovao što sam među tvojom decom našao one koji žive u istini, upravo onako kako smo primili zapovest od Oca.
2JO 1:5 A sada te molim, gospođo: volimo jedni druge. Ovo ti ne pišem kao neku novu zapovest, nego [zapovest] koju smo imali od početka.
2JO 1:6 A ovo je ljubav: da živimo po njegovim zapovestima. A zapovest je ona koju ste čuli od početka: da živite u ljubavi.
2JO 1:7 Jer mnoge su se varalice pojavile u svetu, koji govore da Isus Hristos nije došao u telu. Ko god tako govori, on je varalica i antihrist.
2JO 1:8 Pazite da ne izgubite ono oko čega smo se mi trudili, nego da primite punu platu.
2JO 1:9 Ko ne ostaje u Hristovom učenju, već se udaljava od njega, nema Boga. Ko ostaje u njegovom učenju, on ima i Oca i Sina.
2JO 1:10 Ako neko dođe k vama, a ne donosi vam ovo učenje, ne primajte ga u svoju kuću, niti ga pozdravljajte.
2JO 1:11 Svako ko ga pozdravlja, postaje saučesnik u njegovim zlim delima.
2JO 1:12 Imam još mnogo toga da vam saopštim, ali to neću učiniti papirom i mastilom. Nadam se da ću doći k vama i da ću usmeno razgovarati sa vama, da se naša radost upotpuni.
2JO 1:13 Pozdravljaju te deca tvoje izabrane sestre.
3JO 1:1 Od starešine, voljenom Gaju, koga istinski volim.
3JO 1:2 Voljeni [moj], molim se da ti u svemu bude dobro, i da te zdravlje služi, kao što je tvojoj duši dobro.
3JO 1:3 Veoma sam se obradovao kada su neka braća došla i potvrdila mi da si veran istini, kao što uvek i živiš po njoj.
3JO 1:4 Za mene nema veće radosti od one kada čujem da moja deca po istini žive.
3JO 1:5 Voljeni [moj], verno postupaš u onome što činiš za braću, čak i za [one koji su] stranci.
3JO 1:6 Oni su posvedočili pred crkvom o tvojoj ljubavi. Dobro ćeš učiniti ako ih opremljene pošalješ na put kako je dostojno Boga.
3JO 1:7 Jer oni su radi [njegovog] imena krenuli na put, i ne primaju ništa od neznabožaca.
3JO 1:8 Prema tome, mi smo dužni da prihvatamo takve ljude, da bismo bili saradnici istine.
3JO 1:9 Pisao sam nešto i crkvi, ali nas ne prima Diotref, koji hoće da bude prvi među njima.
3JO 1:10 Zato ću ga, kada budem došao, podsetiti na ono što čini, te kako nas kleveće zlobnim rečima. I to mu nije dovoljno; šta više, on ne prima braću, te brani onima koji bi to hteli i isključuje ih iz crkve.
3JO 1:11 Voljeni [moj], ne ugledaj se na zlo, nego na dobro. Ko dobro čini, od Boga je, a ko čini zlo, [nikada] nije video Boga.
3JO 1:12 Što se tiče Dimitrija, za njega su svi dali dobro svedočanstvo, pa i sama istina svedoči pohvalno o njemu. I mi svedočimo, pa znaš da je naše svedočanstvo istinito.
3JO 1:13 Mnogo toga bih imao da ti saopštim, ali to neću učiniti perom i mastilom,
3JO 1:14 no se nadam da ću te uskoro videti, pa ćemo usmeno razgovarati.
3JO 1:15 Mir sa tobom! Pozdravljaju te prijatelji. I ti pozdravi prijatelje, svakog poimence.
JUD 1:1 Juda, sluga Isusa Hrista, a brat Jakovljev, pozdravlja vas, izabrane, koji živite u ljubavi Boga Oca, i pod zaštitom Isusa Hrista.
JUD 1:2 [Imajte] obilje milosrđa, mira i ljubavi.
JUD 1:3 Voljeni [moji], iako sam sa velikim žarom hteo da vam pišem o našem zajedničkom spasenju, osetio sam potrebu da vas svojim pisanjem ohrabrim da se borite za veru koja je jednom zauvek predata svetima.
JUD 1:4 Jer ušunjali su se među [vas] neki ljudi, koji su davno određeni za sud. Oni su bezbožnici koji milost našega Boga izvrću u razuzdanost i poriču jedinog Gospodara, našeg Gospoda Isusa Hrista.
JUD 1:5 Želim da vas podsetim, iako znate sve ovo, da je Gospod izbavio [svoj] narod iz Egipta, a zatim uništio one koji nisu verovali.
JUD 1:6 A anđele koji se nisu držali svog poretka, nego su napustili mesto svoga boravišta, Bog čuva u večnim okovima pod mrakom za veliki dan kada će biti osuđeni.
JUD 1:7 Tako i Sodoma i Gomora, zajedno sa okolnim gradovima koji su se na isti način odavali bludu i žudeli za telom drugačije vrste, stoje kao primer, trpeći kaznu u večnom ognju.
JUD 1:8 Uprkos tome, ti što sanjaju viđenja, na isti način kaljaju svoje telo, preziru gospodstvo, i vređaju slavne [anđele].
JUD 1:9 A čak se ni arhanđel Mihailo, dok se u svađi sa đavolom prepirao oko Mojsijevog tela, nije usudio da iznese pogrdan sud protiv njega, nego je rekao: „Neka te Gospod ukori!“
JUD 1:10 Ali ovi ljudi vređaju ono što ne razumeju; a ono što znaju nagonski, poput nerazumnih životinja, upravo je ono što ih vodi u propast.
JUD 1:11 Teško njima! Oni su pošli Kajinovim putem, i zbog novca upali u zabludu kao Valam, i digli bunu kao Korej. Zato će tako i izginuti.
JUD 1:12 Oni su kao ljage na vašim zajedničkim obedima; bestidno se goste sa vama, a vode brigu samo za sebe. Oni su kao bezvodni oblaci gonjeni vetrovima; [kao] stabla u poznu jesen, besplodna, dvaput usahla i iz korena iščupana.
JUD 1:13 I kao što besni morski talasi izbacuju penu, tako oni iznose svoja sramotna dela. Oni su [kao] lutajuće zvezde kojima je pripremljena mrkla tama za večnost.
JUD 1:14 O ovima je prorokovao Enoh, sedmi od Adama, rekavši: „Evo, dolazi Gospod sa hiljadama svojih svetih,
JUD 1:15 da sudi svima i da osudi sve bezbožnike za sva bezbožna dela koja su učinili, i za sve drske reči koje su bezbožni grešnici izrekli protiv njega.“
JUD 1:16 Ti ljudi uvek gunđaju i žale se na sudbinu; oni žive po sopstvenim željama, razmeću se rečima i iz koristi laskaju ljudima.
JUD 1:17 Voljeni [moji], setite se reči koje su prorekli apostoli našeg Gospoda Isusa Hrista.
JUD 1:18 Oni su vam rekli da će se u poslednja vremena pojaviti podrugljivci koji će živeti po svojim bezbožnim željama.
JUD 1:19 To su oni što prave razdore, telesnim čulima vođeni ljudi koji nemaju Duha.
JUD 1:20 A vi, voljeni [moji], izgrađujte se na temeljima vaše najsvetije vere, moleći se u Duhu Svetom.
JUD 1:21 Držite se Božije ljubavi dok čekate milosrđe našeg Gospoda Isusa Hrista, koje vodi u večni život.
JUD 1:22 Prema onima koji se kolebaju budite milosrdni.
JUD 1:23 Druge izbavljajte istržući ih iz ognja. Budite milosrdni prema takvima uz oprez, ali mrzite i samu odeću okaljanu telom.
JUD 1:24 A onome koji je u stanju da vas sačuva od pada i dovede vas besprekorne i radosne u svoju slavnu prisutnost,
JUD 1:25 jedinome Bogu Spasitelju našem posredstvom Isusa Hrista, Gospoda našeg, pripada slava, veličanstvo, sila i vlast od prošlosti, sada i zauvek. Amin.
REV 1:1 [Ovo je] otkrivenje [koje je obznanio] Isus Hristos. Bog mu je dao ovo otkrivenje da pokaže svojim slugama šta se mora uskoro dogoditi. To je obznanio preko svog anđela kojeg je poslao svome sluzi Jovanu,
REV 1:2 koji je u svojstvu svedoka preneo reč Božiju i poruku Isusa Hrista, sve što je video.
REV 1:3 Blago onome koji čita reči ovog proroštva, i blago onome koji sluša i vrši ono što je u njemu zapisano, jer vreme se približilo!
REV 1:4 Jovan [pozdravlja] sedam crkava u [Maloj] Aziji: Milost vam i mir od onoga koji jeste, koji je bio, i koji će doći, i od sedam duhova koji su pred njegovim prestolom,
REV 1:5 i od Isusa Hrista, vernog svedoka, Prvog koji je ustao iz mrtvih, i Vladara nad carevima zemaljskim. Onome koji nas voli i koji nas je svojom krvlju oprao od naših greha,
REV 1:6 i učinio nas carstvom sveštenika [koje služi] Bogu i Ocu njegovom, njemu slava i sila od sad i doveka. Amin.
REV 1:7 Evo, on dolazi na oblacima i gledaće ga svako oko, i oni koji su ga proboli, pa će zakukati zbog njega svi narodi zemaljski.
REV 1:8 „Ja sam Alfa i Omega – govori Gospod Bog – Svedržitelj, onaj koji jeste, koji je bio, i koji će doći!“
REV 1:9 Ja, Jovan, vaš brat i sudeonik u nevoljama, Carstvu i postojanom podnošenju radi Isusa, nađoh se na ostrvu koje se zove Patmos, zbog [propovedanja] reči Božije i poruke o Isusu.
REV 1:10 U dan Gospodnji, Duh me obuze, i ja začuh snažan glas iza sebe, sličan zvuku trube,
REV 1:11 kako govori: „Zapiši ono što vidiš i pošalji u sedam crkava: u Efes, Smirnu, Pergam, Tijatiru, Sard, Filadelfiju i Laodikiju.“
REV 1:12 Kad sam se okrenuo da vidim čiji je to glas, ugledao sam sedam zlatnih svećnjaka,
REV 1:13 i usred svećnjaka nekoga „kao sin čovečiji.“ Bio je obučen u dugu odeždu i opasan zlatnim pojasem oko prsiju.
REV 1:14 Kosa na njegovoj glavi bila je bela kao vuna, ili kao sneg, a njegove oči kao užareni oganj.
REV 1:15 Noge su mu bile kao blistava bronza kaljena u peći, a njegov glas kao huk mnogih voda.
REV 1:16 U svojoj desnoj ruci držao je sedam zvezda, a iz njegovih usta je izlazio mač oštar s obe strane. Lice mu je sijalo kao kad sunce sija punom snagom.
REV 1:17 Kad sam ga video, pao sam pred njegove noge kao mrtav. Ali on položi svoju desnicu na mene i reče: „Ne boj se! Ja sam Prvi i Poslednji.
REV 1:18 Ja sam Živi! Bio sam mrtav, ali, evo, živim od sad i doveka, i imam ključeve od smrti i od Sveta mrtvih.
REV 1:19 Napiši, dakle, što si video, o sadašnjim zbivanjima i o onome što će se dogoditi posle toga.
REV 1:20 Ovo je značenje tajne o sedam zvezda koje si video u mojoj desnici i sedam zlatnih svećnjaka: sedam zvezda su anđeli sedam crkava, a sedam svećnjaka su sedam crkava.
REV 2:1 Anđelu crkve u Efesu napiši: ’Ovo govori onaj koji drži sedam zvezda u svojoj desnici i hoda među sedam zlatnih svećnjaka.
REV 2:2 Znam tvoja dela, tvoj trud, i tvoju postojanost, te da ne možeš da podneseš zle ljude. Ti si iskušao one koji sebe nazivaju apostolima, a u stvari to nisu, i otkrio si da su lažljivci.
REV 2:3 Znam i to da si postojan i da si mnogo podneo radi mene, a da nisi pokleknuo.
REV 2:4 Ipak, imam nešto protiv tebe: izgubio si onu žarku ljubav koju si imao u početku.
REV 2:5 Seti se, dakle, kakav si bio pre nego što si pao, pokaj se i čini dela koja si činio u početku. U protivnom, doći ću k tebi i ukloniću tvoj svećnjak s njegovog mesta, ako se ne pokaješ.
REV 2:6 Ipak, ovo činiš [dobro]: mrziš dela nikolaita koja i ja mrzim.
REV 2:7 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama! A pobedniku ću dati da jede plod od drveta života, koje je u Božijem raju.’
REV 2:8 Anđelu crkve u Smirni napiši: ’Ovo govori Prvi i Poslednji, koji je bio mrtav, ali je oživeo.
REV 2:9 Znam tvoju nevolju i siromaštvo. Ipak, ti si bogat! Znam i za uvrede koje su ti naneli oni koji sebe nazivaju Jevrejima, ali to nisu; oni su Satanina sinagoga.
REV 2:10 Ne boj se onoga što treba da pretrpiš. Evo, đavo će neke od vas baciti u tamnicu da vas kuša, i bićete deset dana u nevolji. Budi veran do smrti, pa ću ti dati venac života.
REV 2:11 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama! Pobedniku druga smrt neće nauditi.’
REV 2:12 Anđelu crkve u Pergamu napiši: ’Ovo govori onaj koji drži mač oštar sa obe strane.
REV 2:13 Znam da živiš tamo gde je presto Satanin. Ipak, ti si mi veran i nisi se odrekao vere u mene ni u dane kada je moj verni svedok Antipa bio ubijen kod vas – gde Satana prebiva.
REV 2:14 Ali imam nešto malo protiv tebe. Naime, imaš tamo neke koji drže učenje Valama, koji je poučio Valaka da navede na greh narod Izrailjev, da jedu hranu žrtvovanu idolima i da se odaju bludu.
REV 2:15 Tako i ti imaš takve koji drže učenje nikolaita.
REV 2:16 Pokaj se, dakle, jer ako nećeš, doći ću ti uskoro, pa ću zaratiti s njima mačem svojih usta.
REV 2:17 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama! Pobedniku ću dati skrivenu manu i beli kamen. Na kamenu je upisano novo ime, koje ne zna niko sem onoga koji ga prima.’
REV 2:18 Anđelu crkve u Tijatiri napiši: ’Ovo govori Sin Božiji, koji ima oči kao užareni oganj, a noge kao blistava bronza.
REV 2:19 Znam tvoja dela, [tvoju] ljubav, [tvoju] veru, [tvoju] službu i tvoju postojanost. Znam i da tvoja sadašnja dela nadmašuju ona pređašnja.
REV 2:20 Ali imam nešto protiv tebe: dopuštaš, naime, ženi po imenu Jezavelja, koja sebe naziva proročicom, da uči i zavodi moje sluge da se odaju bludu i da jedu meso žrtvovano idolima.
REV 2:21 Dao sam joj neko vreme da se pokaje, ali ona neće da se pokaje za svoje bludničenje.
REV 2:22 Evo, baciću je na postelju, a one koji bludniče sa njom u veliku nevolju, ako se ne pokaju za svoja dela.
REV 2:23 A njenu decu izručiću smrti, pa će sve crkve znati da sam ja onaj koji ispituje bubrege i srca. Ja ću svakome od vas platiti.
REV 2:24 A vama ostalima u Tijatiri, koji ne sledite ovo učenje i koji, po vašim rečima, niste upoznali satanske dubine, kažem: ne namećem vam dodatno breme.
REV 2:25 Samo držite čvrsto ono što imate, dok ja ne dođem.
REV 2:26 A pobedniku, onome koji do kraja čini što sam zapovedio, daću vlast nad narodima,
REV 2:27 da vlada nad njima gvozdenim žezlom, i da ih razbija kao zemljano posuđe.
REV 2:28 Tu vlast sam primio od svoga Oca. I još ću mu dati zvezdu Danicu.
REV 2:29 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama!’
REV 3:1 Anđelu crkve u Sardu napiši: ’Ovo govori onaj koji ima sedam Božijih duhova i sedam zvezda. Znam tvoja dela. Nazivaju te živim, a u stvari si mrtav!
REV 3:2 Probudi se i učvrsti ostale koji su na umoru. Nisam, naime, našao da su tvoja dela savršena pred mojim Bogom.
REV 3:3 Seti se onoga što si primio i čuo. Drži se toga i pokaj se. A ako ne budeš budan, doći ću kao lopov, pa nećeš znati u koji ću čas doći k tebi.
REV 3:4 Ipak, imaš nekoliko njih u Sardu koji nisu okaljali svoju odeću; oni će hoditi sa mnom obučeni u belo, jer su dostojni.
REV 3:5 Pobednika ću obući u belu odeždu i neću izbrisati njegovo ime iz Knjige života, nego ću izjaviti da mi pripada pred mojim Ocem i pred njegovim anđelima.
REV 3:6 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama!’
REV 3:7 Anđelu crkve u Filadelfiji napiši: ’Ovo govori Sveti, Istiniti, koji ima ključ Davidov. Što on otvori, niko ne može da zatvori, i što zatvori, niko ne može da otvori.
REV 3:8 Znam tvoja dela. Evo, otvorio sam vrata pred tobom koja niko ne može da zatvori. Jer, premda imaš malo sile, ipak si održao moje učenje i nisi se odrekao moga imena.
REV 3:9 Evo, dovešću neke iz Satanine sinagoge koji za sebe govore da su Jevreji, a u stvari lažu, jer to nisu. Ja ću učiniti da dođu k tebi i da se poklone pred tvojim nogama, pa će razumeti da te volim.
REV 3:10 A pošto si postojano održao što sam ti zapovedio, sačuvaću te od časa iskušenja koji će doći na sav svet, da iskuša stanovnike zemlje.
REV 3:11 Evo, dolazim uskoro. Drži čvrsto ono što imaš, da niko ne uzme tvoj venac!
REV 3:12 Pobednika ću učiniti stubom u hramu svoga Boga, te nikada neće izaći iz njega. Napisaću na njemu ime svoga Boga i ime grada Boga svoga, novog Jerusalima, koji silazi sa neba od mog Boga, i moje novo ime.
REV 3:13 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama!’
REV 3:14 Anđelu crkve u Laodikiji napiši: ’Ovo govori Amin, Verni i Istiniti svedok, uzrok svemu što je Bog stvorio.
REV 3:15 Znam tvoja dela. Ti nisi ni hladan ni vruć. Da si bar hladan ili vruć!
REV 3:16 Ali pošto si mlak, ni vruć ni hladan, izbljuvaću te iz svojih usta.
REV 3:17 Ti, naime, govoriš: „Bogat sam i prebogat; ništa mi ne treba!“, a ne znaš da si jadan i bedan, siromašan, slep i go.
REV 3:18 Zato ti savetujem da kupiš od mene zlata žeženog da se obogatiš, i belu odeću da se obučeš, da se ne pokaže tvoja golotinja, pa da se osramotiš, i lekovitu mast da namažeš oči, te da progledaš.
REV 3:19 Ja korim i kažnjavam one koje volim. Stoga, budi revnostan i pokaj se.
REV 3:20 Evo, stojim pred vratima i kucam; ko čuje moj glas i otvori vrata, ući ću k njemu i večerati s njim, i on sa mnom.
REV 3:21 Pobedniku ću dati da sedne sa mnom na moj presto, kao što sam i ja pobedio i seo sa svojim Ocem na njegov presto.
REV 3:22 Ko ima uši, neka sluša šta Duh govori crkvama!’“
REV 4:1 Nakon toga sam video: gle, otvorena vrata na nebu. Glas sličan zvuku trube koji sam ranije čuo kad je govorio sa mnom, reče mi: „Popni se ovamo i pokazaću ti šta treba da se dogodi posle ovoga.“
REV 4:2 Istog trena me Duh obuze, te ugledah na nebu presto i nekoga kako sedi na njemu.
REV 4:3 Taj što je sedeo na prestolu bio je kao dragi kamen, kao jaspis i sard, a oko prestola je bila duga boje smaragda.
REV 4:4 Presto je okruživalo dvadeset četiri prestola na kojima su sedele dvadeset četiri starešine obučene u belo, sa zlatnim krunama na svojim glavama.
REV 4:5 Iz prestola su izbijale munje; čuli su se glasovi i grmljavina. Ispred prestola gorelo je sedam buktinja, a to su sedam Božijih duhova.
REV 4:6 Ispred prestola je još bilo nešto kao stakleno more, slično kristalu. U sredini, oko prestola, stajala su četiri bića puna očiju spreda i straga.
REV 4:7 Prvo biće bilo je slično lavu, drugo je bilo slično teletu, treće je imalo ljudski lik, a četvrto je bilo slično orlu u letu.
REV 4:8 Svako od četiri bića imalo je po šest krila, punih očiju sa spoljne i unutrašnje strane. Oni i dan i noć bez prestanka govore:
REV 4:9 A kad su bića dala čast, slavu i zahvalnost onome koji je sedeo na prestolu, koji živi od sad i doveka,
REV 4:10 padoše [ničice] dvadeset četiri starešine pred onim koji je sedeo na prestolu, pa se pokloniše onome koji živi od sad i doveka. Svoje krune staviše pred presto, govoreći:
REV 4:11 „Dostojan si, Gospode, Bože naš, da primiš slavu, čast i silu, jer ti si stvorio sve, i tvojom je voljom nastalo i bilo stvoreno.“
REV 5:1 Zatim sam u desnici onoga što je sedeo na prestolu video svitak, ispisan iznutra i spolja. Bio je zapečaćen sa sedam pečata.
REV 5:2 Tada sam video moćnog anđela kako objavljuje snažnim glasom: „Ko je dostojan da otvori svitak i da otpečati njegove pečate?“
REV 5:3 I niko na nebu, na zemlji i pod zemljom nije mogao da otvori svitak i da pogleda u njega.
REV 5:4 Gorko zaplakah što se niko nije našao dostojnim da otvori svitak i da pogleda u njega.
REV 5:5 Jedan od starešina mi reče: „Ne plači! Evo, pobedio je Lav iz Judina plemena, Koren Davidov; on je u stanju da otvori svitak i njegovih sedam pečata.“
REV 5:6 Potom sam video Jagnje sred prestola, i oko njega četiri bića i starešine. Izgledalo je kao zaklano. Imalo je sedam rogova i sedam očiju, a to su sedam Božijih duhova poslatih po svoj zemlji.
REV 5:7 [Jagnje] je prišlo onome što sedi na prestolu i uzelo svitak iz njegove desnice.
REV 5:8 A kada je uzelo svitak, četiri bića i dvadeset četiri starešine padoše [ničice] pred Jagnjetom. Svaki od njih je imao kitaru i zlatne zdele, pune tamjana, a to su molitve svetih.
REV 5:9 Oni su pevali novu pesmu: „Dostojan si da uzmeš svitak, i otvoriš njegove pečate, jer si bio zaklan, te si svojom krvlju otkupio Bogu ljude iz svakog plemena i jezika, naroda i narodnosti.
REV 5:10 Ti si ih učinio carstvom sveštenika Bogu našemu, i oni će vladati nad zemljom!“
REV 5:11 Tada sam oko prestola video mnoštvo anđela. Čuo sam njihove glasove, i glasove bića i starešina. Anđeli, kojih je bilo na hiljade i milione,
REV 5:12 klicali su snažnim glasom: „Dostojno je Jagnje, koje je bilo zaklano, da primi moć i bogatstvo, mudrost i silu, slavu, čast i blagoslov.“
REV 5:13 Onda sam čuo sva živa bića na nebu, na zemlji, pod zemljom i sve što živi u moru i na njemu, kako govore: „Onome koji sedi na prestolu i Jagnjetu, pripada blagoslov i čast, slava i vlast od sad i doveka!“
REV 5:14 A četiri bića rekoše: „Amin!“, a starešine padoše [ničice] i pokloniše se.
REV 6:1 Zatim sam video da je Jagnje otvorilo jedan od sedam pečata. Čuo sam jedno od četiri bića kako gromkim glasom govori: „Dođi!“
REV 6:2 Pogledam, a ono beli konj. Onaj koji je sedeo na njemu imao je streljački luk. Njemu je dat venac, te on [kao] pobednik ode da pobedi.
REV 6:3 Kad je Jagnje otvorilo drugi pečat, čuo sam drugo biće kako govori: „Dođi!“
REV 6:4 Pojavi se drugi, riđi konj. Onaj koji je sedeo na njemu dobio je vlast da uzme mir sa zemlje, da se ljudi pokolju među sobom. Njemu je dat veliki mač.
REV 6:5 Kad je Jagnje otvorilo treći pečat, čuo sam treće biće kako govori: „Dođi!“ Pogledam, a ono konj vranac. Onaj koji je sedeo na njemu držao je vagu u svojoj ruci.
REV 6:6 Tada sam čuo neki glas koji kao da je dopirao između četiri bića. Glas je govorio: „Mera pšenice za srebrnjak, a tri mere ječma za srebrnjak. A ulju i vinu nemoj da naškodiš.“
REV 6:7 Kad je Jagnje otvorilo četvrti pečat, čuo sam glas četvrtog bića kako govori: „Dođi!“
REV 6:8 Pogledam, a ono konj zelenko. Onome što je sedeo na njemu ime je „Smrt“, i za njim ide Svet mrtvih. Njima je data vlast nad četvrtinom zemlje da ubijaju mačem, glađu, zarazom, i divljim životinjama.
REV 6:9 Kad je Jagnje otvorilo peti pečat, video sam pod žrtvenikom duše zaklanih zbog propovedanja Božije reči i ustrajnog svedočenja.
REV 6:10 Oni povikaše snažnim glasom: „O, sveti i istiniti Gospodaru, koliko će još proći dok ne osudiš ljude na zemlji i izvršiš osvetu nad onima koji su prolili našu krv?“
REV 6:11 Svakome od njih je data bela odeća, te im je rečeno da se strpe na kratko, dok se ne ispuni broj njihovih saradnika u službi i braće, koji treba da budu pobijeni kao i oni.
REV 6:12 Video sam kad je Jagnje otvorilo šesti pečat. Tada nastade veliki zemljotres; sunce je pocrnelo kao žalobna odeća, a mesec postao [crven] kao krv.
REV 6:13 Zvezde padoše s neba na zemlju, kao nedozrele smokve kad popadaju s drveta, zaljuljane jakim vetrom.
REV 6:14 Nebo se rascepi kao pocepana knjiga, a svaka planina i ostrvo pokrenuše se sa svog mesta.
REV 6:15 A carevi zemaljski, velikaši, zapovednici, bogataši i moćnici, te svaki rob i slobodnjak, posakrivaše se po pećinama i po procepima planinskih stena.
REV 6:16 Oni rekoše planinama i stenama: „Padnite na nas i sakrijte nas od lica onog koji sedi na prestolu i od gneva Jagnjetovog.
REV 6:17 Jer došao je veliki dan njihovog gneva, i ko može da opstane?“
REV 7:1 Nakon toga, video sam četiri anđela kako stoje na četiri ugla zemlje i zadržavaju četiri vetra na zemlji, da nijedan vetar ne duva ni na zemlju, ni na more, niti na ikakvo drvo.
REV 7:2 Zatim sam video drugog anđela koji je dolazio s istoka. Sa sobom je imao pečat živoga Boga. On doviknu snažnim glasom onoj četvorici anđela kojima je data vlast da naude zemlji i moru:
REV 7:3 „Ne udite zemlji, ni moru, niti drveću, dok ne zapečatimo čela slugu našega Boga!“
REV 7:4 Onda sam čuo broj zapečaćenih. Bilo ih je stotinu četrdeset četiri hiljade iz svakog plemena naroda Izrailjevog:
REV 7:5 iz Judinog plemena dvanaest hiljada, iz Ruvimovog plemena dvanaest hiljada, iz Gadovog plemena dvanaest hiljada,
REV 7:6 iz Asirovog plemena dvanaest hiljada, iz Neftalimovog plemena dvanaest hiljada, iz Manasijinog plemena dvanaest hiljada,
REV 7:7 iz Simeunovog plemena dvanaest hiljada, iz Levijevog plemena dvanaest hiljada, iz Isaharovog plemena dvanaest hiljada,
REV 7:8 iz Zavulonovog plemena dvanaest hiljada, iz Josifovog plemena dvanaest hiljada, i iz Venijaminovog plemena dvanaest hiljada.
REV 7:9 Zatim sam video mnoštvo ljudi, koje niko nije mogao da izbroji. Bilo ih je od svake narodnosti, plemena, naroda i jezika. Stajali su pred prestolom i pred Jagnjetom obučeni u belu odeću i sa palmama u svojim rukama.
REV 7:10 Oni gromko uskliknuše: „Spasenje pripada našem Bogu koji sedi na prestolu i Jagnjetu!“
REV 7:11 A svi anđeli, starešine i četiri bića koji su stajali oko prestola, padoše ničice na zemlju pred prestolom, pa se pokloniše Bogu,
REV 7:12 govoreći: „Amin! Blagoslov i slava, mudrost i zahvalnost, čast, sila i snaga, pripadaju našem Bogu, od sad i doveka. Amin!“
REV 7:13 Tada me jedan od starešina upita: „[Znaš li] ko su ovi u beloj odeći i odakle dolaze?“
REV 7:14 Ja mu odgovorim: „To ti znaš, gospodaru moj.“ On mi reče: „To su oni što su prošli kroz velike nevolje. Oni su oprali svoju odeću i izbelili je Jagnjetovom krvlju.
REV 7:15 Zato stoje pred Božijim prestolom i danonoćno služe Bogu u njegovom hramu. A onaj koji sedi na prestolu nastaniće se među njima.
REV 7:16 Oni nikad više neće biti gladni ni žedni, i neće ih peći sunce, niti ikakva žega,
REV 7:17 jer će Jagnje, koje je nasred prestola, biti njihov Pastir. Ono će ih voditi na izvore vode života, a Bog će obrisati svaku suzu sa njihovih očiju.“
REV 8:1 Kad je Jagnje otvorilo sedmi pečat, nastade tišina na nebu oko pola sata.
REV 8:2 Zatim sam video sedam anđela koji stoje pred Bogom; njima je bilo dato sedam truba.
REV 8:3 Došao je drugi anđeo sa zlatnom kadionicom i stao kod žrtvenika. Njemu je bilo dato mnogo tamjana da ga s molitvama svetih prinese na zlatni žrtvenik kod prestola.
REV 8:4 Dim od tamjana iz kadionice u anđelovoj ruci podiže se k Bogu, zajedno sa molitvama svetih.
REV 8:5 Onda je anđeo uzeo kadionicu, napunio je vatrom sa žrtvenika i izručio je na zemlju, nakon čega nastaše gromovi, grmljavina, munje i zemljotres.
REV 8:6 Onih sedam anđela sa sedam truba pripremiše se da zatrube.
REV 8:7 Kad je zatrubio prvi anđeo, grad i vatra pomešani s krvlju behu bačeni na zemlju, pa trećina zemlje, trećina drveća i trećina trave izgoreše.
REV 8:8 Kad je zatrubio drugi anđeo, nešto kao ogromna planina užarena od ognja, bi bačena u more, te se trećina mora pretvori u krv.
REV 8:9 Trećina živih bića u moru izgibe, a trećina brodova propade.
REV 8:10 Kad je zatrubio treći anđeo, s neba pade velika zvezda, goreći kao buktinja. Zvezda je pala na trećinu reka i izvora.
REV 8:11 Toj zvezdi je ime „Pelen“. Trećina voda postala je gorka od nje, tako da mnogi ljudi pomreše od gorčine voda.
REV 8:12 Kad je zatrubio četvrti anđeo, nešto udari trećinu sunca, trećinu meseca i trećinu zvezda, tako da su za trećinu potamneli. Tako su i dan i noć ostali bez trećine sjaja.
REV 8:13 Onda sam spazio orla kako leti posred neba i čuo kako govori jakim glasom: „Teško, teško, teško stanovnicima zemlje kad se oglasi zvuk preostalih truba one trojice anđela koji će zatrubiti!“
REV 9:1 Kad je zatrubio peti anđeo, video sam zvezdu koja je pala s neba na zemlju. Zvezdi je dat ključ od ždrela bezdana.
REV 9:2 Ždrelo bezdana se otvori, i iz njega pokulja dim, kao dim iz velike peći, tako da su se sunce i vazduh pomračili od dima iz bezdana.
REV 9:3 Iz dima izađoše na zemlju skakavci; njima je data moć zemaljskih škorpija.
REV 9:4 Bilo im je rečeno da ne naškode travi na zemlji, ni zelenilu, niti ikakvom drvetu, nego samo ljudima koji na svojim čelima nemaju Božiji pečat.
REV 9:5 Međutim, nije im bilo dozvoljeno da ih ubijaju, nego samo da ih muče tokom pet meseci. Njihovo mučenje slično je mučenju od uboda škorpije.
REV 9:6 U te dane, ljudi će tražiti smrt, ali je neće naći; želeće da umru, ali će smrt bežati od njih.
REV 9:7 Skakavci su izgledom bili slični konjima opremljenim za boj. Na glavama su imali nešto slično zlatnim krunama. Lica su im bila ljudska,
REV 9:8 kosa im je bila ženska, a zubi kao u lava.
REV 9:9 Na sebi su imali oklope kao od gvožđa, a šum njihovih krila bio je kao tutnjava bojnih kola sa mnoštvom konja koji hrle u boj.
REV 9:10 Na repovima su imali žalac kao u škorpije, i u njima moć da naude ljudima tokom pet meseci.
REV 9:11 Oni imaju nad sobom cara, anđela bezdana, koji se na jevrejskom jeziku zove Avadon, a na grčkom Apolion.
REV 9:12 Prva nevolja prođe; evo, dolaze još druge dve za njom.
REV 9:13 Kad je zatrubio šesti anđeo, čuo sam jedan glas koji je dolazio iz četiri roga na zlatnom žrtveniku koji stoji pred Bogom.
REV 9:14 Glas reče šestom anđelu s trubom: „Odreši četiri anđela koji su svezani na velikoj reci Eufrat.“
REV 9:15 I odrešiše se četiri anđela koji su bili spremni za taj čas, dan, mesec i godinu, da pobiju trećinu čovečanstva.
REV 9:16 Čuo sam da je broj te vojske bio dve stotine miliona konjanika.
REV 9:17 A konji i njihovi konjanici, koje sam video u viđenju, izgledali su ovako: konjanici su imali na sebi oklope vatrene, plavetne i sumporne boje; glave konja bile su kao glave lavova, a iz njihovih usta izlazili su oganj, dim i sumpor.
REV 9:18 Od ove tri pošasti – ognja, dima i sumpora – koje su izlazili iz njihovih usta, pogibe trećina čovečanstva.
REV 9:19 Moć ovih konja bila je u njihovim ustima i u njihovim repovima. Naime, njihovi repovi bili su slični zmijskim glavama pomoću kojih mogu da naude.
REV 9:20 Ali ostali ljudi koji nisu izginuli od ovih pošasti, nisu se pokajali zbog idola koje su načinili svojim rukama. Oni nisu prestali da se klanjaju zlim duhovima i idolima od zlata, srebra, bronze, kamena i drveta, koji ne mogu ni da vide, ni da čuju, niti da hodaju.
REV 9:21 Nisu se pokajali ni za svoja ubistva, ni za svoja vračanja, ni za svoje bludničenje, niti za svoje krađe.
REV 10:1 Zatim sam video još jednog moćnog anđela kako silazi sa neba. Bio je obavijen oblakom, a oko svoje glave imao je dugu. Lice mu je bilo kao sunce, a njegove noge kao vatreni stubovi.
REV 10:2 U svojoj ruci je imao otvorenu knjižicu. Tada je stao desnom nogom na more, a levom na zemlju,
REV 10:3 i povikao veoma glasno, kao kad riče lav. Kad je povikao, progovoriše sedam gromova kroz grmljavinu.
REV 10:4 A kad su gromovi progovorili, hteo sam da pišem, ali sam začuo glas sa neba: „Ostavi skrivenim to što je reklo sedam gromova; to ne zapisuj!“
REV 10:5 A anđeo koga sam video da stoji na moru i na zemlji, podiže svoju desnicu prema nebu,
REV 10:6 pa se zakle onim što živi od sad i doveka, onim koji je stvorio nebo i što je na njemu, zemlju i što je na njoj, i more i što je u njemu, govoreći: „Neće biti odlaganja!
REV 10:7 Nego u dan kad zatrubi sedmi anđeo, Bog će privesti kraju svoj tajni naum, koji je objavio svojim slugama, prorocima.“
REV 10:8 Zatim sam čuo glas sa neba koji mi je ponovo rekao: „Idi i uzmi otvorenu knjigu iz ruke anđela koji stoji na moru i na zemlji!“
REV 10:9 Otišao sam k anđelu i rekao mu da mi da knjižicu. A on mi reče: „Uzmi i pojedi je; biće ti gorka trbuhu, ali će ti u ustima biti slatka.“
REV 10:10 Uzeo sam knjižicu iz anđelove ruke i progutao je. Bila mi je slatka u ustima, a gorka u trbuhu.
REV 10:11 Onda mi rekoše: „Treba ponovo da prorokuješ o mnogim narodnostima, narodima, jezicima i carevima.“
REV 11:1 Zatim mi je data trska slična štapu, te mi je rečeno: „Ustani i izmeri hram Božiji i žrtvenik, te izbroj one što se klanjaju u njemu.“
REV 11:2 A spoljašnje dvorište hrama izostavi, ne meri ga, jer je dato mnogobošcima, koji će gaziti svetim gradom četrdeset dva meseca.
REV 11:3 A ja ću poslati dvojicu svojih svedoka, da u kostreti prorokuju hiljadu dve stotine šezdeset dana.
REV 11:4 Oni su dve masline i dva svećnjaka koji stoje pred Gospodarem zemlje.
REV 11:5 A ako ko pokuša da im naudi, oganj izlazi iz njihovih usta i proždire njihove neprijatelje. Ako neko hoće da im naudi, mora ovako da pogine.
REV 11:6 Oni imaju moć da zatvore nebo da ne pada kiša dok prorokuju, kao i moć da vodu pretvore u krv i da udare zemlju svakojakim pošastima, kad god to zažele.
REV 11:7 A kad završe svoje svedočanstvo, Zver koja izlazi iz bezdana zaratiće protiv njih, pa će ih pobediti i ubiti.
REV 11:8 Njihova telesa ležaće na trgu velikog grada, koji se u duhovnom smislu zove „Sodoma“ i „Egipat“, gde je i njihov Gospod bio razapet.
REV 11:9 Ljudi iz raznih naroda, plemena, jezika, i narodnosti gledaće njihova telesa tri i po dana, i neće dozvoliti da se njihova telesa sahrane u grob.
REV 11:10 A stanovnici zemlje likovaće nad njima i slaviti, te slati darove jedni drugima, jer su ta dva proroka namučila stanovnike zemlje.
REV 11:11 Ali nakon tri i po dana, Bog udahnu duh života u njih, te oni stadoše na svoje noge, pa veliki strah obuze one koji su ovo gledali.
REV 11:12 Tada začuše snažan glas sa neba kako im govori: „Uznesite se ovamo!“ Oni se uzneše na oblaku u nebo, dok su ih njihovi neprijatelji gledali.
REV 11:13 U taj čas nastade veliki zemljotres, te sruši deseti deo grada i usmrti sedam hiljada ljudi. Ostali se uplašiše, pa proslaviše Boga nebeskog.
REV 11:14 Druga nevolja prođe, evo, ubrzo dolazi treća.
REV 11:15 Kad je sedmi anđeo zatrubio, odjeknuše snažni glasovi na nebu, koji su govorili: „Carstvo sveta postade Carstvo našeg Gospoda i njegovog Hrista. On će vladati od sad i doveka.“
REV 11:16 A dvadeset četiri starešine koje sede na svojim prestolima pred Bogom, padoše ničice na zemlju i pokloniše se Bogu,
REV 11:17 govoreći: „Zahvaljujemo ti, Gospode, Bože, Svedržitelju, koji jesi i koji si bio, što si uzeo svoju veliku silu i zacario se.
REV 11:18 Pobesneše narodi, ali tvoj gnev dođe, i vreme da sudiš mrtvima. [Dođe vreme] da nagradiš tvoje sluge, proroke, tvoj narod, i one što ti se klanjaju, male i velike, a da uništiš one što upropašćuju zemlju.“
REV 11:19 Zatim se otvorio Božiji hram na nebu, i u njemu se pokazao Kovčeg njegovog saveza. Tada udariše munje, tutnjava, gromovi, potres i veliki grad.
REV 12:1 Pojavi se veliki znak na nebu: žena odevena u sunce; mesec je bio pod njenim nogama, a na njenoj glavi bio je venac od dvanaest zvezda.
REV 12:2 Bila je trudna i vikala od porođajnih bolova i muka.
REV 12:3 Zatim se pojavi drugi znak na nebu: ogromna crvena Aždaja sa sedam glava i deset rogova, i sa sedam kruna na svojim glavama.
REV 12:4 Svojim repom ona povuče trećinu zvezda sa neba i baci ih na zemlju. Zatim stade pred ženu koja je trebalo da rodi, da proždere njeno dete – kad rodi.
REV 12:5 Žena je rodila muško dete, koje će vladati svim narodima gvozdenom palicom. Ali dete bi uzeto k Bogu i njegovom prestolu.
REV 12:6 Žena pobegne u pustinju, u sklonište koje je Bog pripremio za nju, da se brinu za nju hiljadu dve stotine šezdeset dana.
REV 12:7 Onda nastane rat na nebu: Mihailo sa svojim anđelima zarati protiv Aždaje. Aždaja sa svojim anđelima stupi u rat,
REV 12:8 ali su bili poraženi, te im više nije bilo mesta na nebesima.
REV 12:9 Velika Aždaja je bila zbačena [sa neba]. On je ona Stara zmija, koja se zove „Đavo“ i „Satana“, koja dovodi u zabludu sav svet. I Aždaja i njeni anđeli s njom bili su bačeni na zemlju.
REV 12:10 Zatim sam čuo snažan glas na nebu kako govori: „Sad je nastupilo spasenje, sila i Carstvo našega Boga i vlast njegovog Hrista! Jer zbačen je optužitelj naše braće, koji ih optužuje pred našim Bogom dan i noć.
REV 12:11 Ali oni su ga pobedili Jagnjetovom krvlju i rečju svoga svedočanstva; i umesto ljubavi prema životu, izabrali su smrt!
REV 12:12 Radujte se, stoga, nebesa i vi što živite na njima! Ali teško zemlji i moru, jer je đavo s velikim gnevom sišao k vama, znajući da mu je ostalo još malo vremena.“
REV 12:13 Kad je Aždaja videla da je bačena na zemlju, poče da proganja ženu koja je rodila muško dete.
REV 12:14 Njoj su data dva krila velikog orla da odleti u pustinju, u svoje sklonište, gde će biti zbrinuta i zaštićena od zmije tri i po godine.
REV 12:15 Zmija iz svojih usta izbaci za ženom reku vode da je odnese,
REV 12:16 ali ženi priteče u pomoć zemlja, koja otvori svoje ždrelo i popi reku što je Aždaja izbaci iz svojih usta.
REV 12:17 Aždaja se razbesni na ženu, pa ode da zarati na njeno ostalo potomstvo, na one koji vrše Božije zapovesti i drže svedočanstvo za Isusa.
REV 12:18 Aždaja stade na obalu mora.
REV 13:1 Zatim sam video kako iz mora izlazi Zver. Imala je deset rogova i sedam glava. Na rogovima je imala deset kruna, a na njenim glavama su bila ispisana bogohulna imena.
REV 13:2 Zver koju sam video bila je slična leopardu, s nogama kao u medveda, a ustima kao u lava. Aždaja joj je dala svoju silu, svoj presto, i veliku vlast.
REV 13:3 Jedna od njenih glava izgledala je kao smrtno ranjena, ali je ta smrtna rana zacelila. Sva se zemlja divila i sledila Zver,
REV 13:4 pa su se svi poklonili Aždaji, jer je dala vlast Zveri. Ljudi su se poklonili i Zveri, govoreći: „Ko je kao Zver, i ko može ratovati s njom?!“
REV 13:5 Zveri je bilo dozvoljeno da govori drsko i bogohulno četrdeset dva meseca.
REV 13:6 Tada je počela da proklinje Boga, njegovo ime, i njegov Šator, kao i one koji žive na nebu.
REV 13:7 Uz to joj je bilo dozvoljeno da zarati protiv svetih i da ih pobedi, i da ima vlast nad svakim plemenom, narodom, jezikom i narodnosti.
REV 13:8 Svi stanovnici zemlje pokloniće se Zveri, svako čije ime nije upisano u Knjigu života Jagnjeta koje je zaklano pre postanka sveta.
REV 13:9 Ko ima uši, neka sluša!
REV 13:10 Treba li ko da ide u progonstvo, u progonstvo će otići, treba li ko da bude ubijen mačem, mačem će biti ubijen. U tom se ogleda postojanost i vera svetih.
REV 13:11 Zatim sam video da jedna druga Zver izlazi iz zemlje. Imala je dva roga kao jagnje, ali je govorila kao Aždaja.
REV 13:12 Ta Zver je izvršavala vlast prve Zveri u njenom prisustvu. Ona je učinila da se zemlja i njeni stanovnici poklone prvoj Zveri kojoj je bila zacelila smrtna rana.
REV 13:13 Ta [Zver] je činila velike znake, bacajući čak i vatru s neba na zemlju pred ljude,
REV 13:14 te je zavela stanovnike zemlje, služeći se moći koja joj je data da čini znake u prisustvu Zveri. Ona je govorila stanovnicima zemlje da načine kip Zveri kojoj je mačem zadata rana, ali je preživela.
REV 13:15 [Druga Zver] je dobila moć da udahne život u kip prve Zveri, tako da kip može da govori i pogubi one koji mu se ne poklone.
REV 13:16 Ona je prisilila sve – male i velike, bogate i siromašne, slobodne i robove, da im se utisne žig na desnu ruku ili na čelo,
REV 13:17 tako da niko nije mogao ni da prodaje ni da kupuje, osim onog koji je na sebi imao žig sa imenom Zveri ili s brojem njenog imena.
REV 13:18 Ovo zahteva mudrost. Ko je pronicljiv, neka dokuči značenje broja Zveri, jer taj broj predstavlja čoveka. Broj Zveri je šest stotina šezdeset šest.
REV 14:1 Zatim sam video Jagnje kako stoji na brdu Sion, i sa njim stotinu četrdeset četiri hiljade, na čijim je čelima bilo napisano njegovo ime i ime njegovoga Oca.
REV 14:2 Začuo sam glas sa neba sličan huku mnogih reka i odjeku jakog groma. Glas je bio sličan melodiji koju izvode svirači harfe na svojim harfama.
REV 14:3 Tih stotinu četrdeset četiri hiljade pevalo je novu pesmu pred prestolom, pred četiri bića, i pred starešinama. Tu pesmu niko nije mogao da nauči, osim njih, otkupljenih sa zemlje.
REV 14:4 Oni su očuvali sebe čistima, ne uzimajući sebi žena; to su, naime, devstvenici. Oni slede Jagnje kud god ono ide. Oni su otkupljeni od ostatka čovečanstva kao prvina koja pripada Bogu i Jagnjetu.
REV 14:5 Laž nikad nisu izustili; oni su neporočni.
REV 14:6 Zatim sam video drugog anđela kako leti posred neba sa večnom Radosnom vešću da je objavi stanovnicima zemlje: svakoj narodnosti, plemenu, jeziku i narodu.
REV 14:7 Govorio je snažnim glasom: „Bojte se Boga i dajte mu slavu, jer došao je čas njegovog suda. Zato se poklonite Stvoritelju neba i zemlje, mora i vodenih izvora.“
REV 14:8 Drugi anđeo dođe za njim i reče: „Pade, pade, veliki Vavilon, jer je žestokim vinom svoga bludničenja napojio sve narode.“
REV 14:9 Za njima je došao treći anđeo i progovorio snažnim glasom: „Ko god se klanja Zveri i njenom kipu, te prima žig na svoje čelo ili na svoju ruku,
REV 14:10 i sam će piti vino Božijega gneva koje je nerazblaženo natočeno u čašu njegovoga gneva, pa će biti mučen u ognju i sumporu pred svetim anđelima i pred Jagnjetom.
REV 14:11 A dim od njihovog mučenja dizaće se od sad i doveka. Ti koji se klanjaju Zveri i njenom kipu i primaju žig sa njenim imenom, neće imati počinka ni danju ni noću.“
REV 14:12 Ovo zahteva postojanost svetih, koji drži Božije zapovesti i veru u Isusa.
REV 14:13 Tada sam čuo glas sa neba kako govori: „Napiši: blago onima koji od sada umiru radi Gospoda! Da, govori Duh, oni će se odmoriti od svog mukotrpnog rada, jer njihova dela svedoče za njih.“
REV 14:14 Tada sam pogledao, i gle, beli oblak. Na oblaku je sedeo neko „kao sin čovečiji“, sa zlatnim vencem na glavi i sa oštrim srpom u svojoj ruci.
REV 14:15 Tada neki drugi anđeo izađe iz hrama vičući gromkim glasom onome što je sedeo na oblaku: „Uzmi srp i žanji, jer je došlo vreme za žetvu, dozreo je usev na zemlji.“
REV 14:16 Onaj što je sedeo na oblaku baci svoj srp na zemlju i zemlja bi požnjevena.
REV 14:17 Iz nebeskog hrama izađe drugi anđeo koji je takođe sa sobom nosio oštar srp.
REV 14:18 Drugi, opet, anđeo, koji je imao vlast nad vatrom, dođe od žrtvenika i povika gromkim glasom onome sa oštrim srpom: „Zamahni svojim oštrim srpom, pa oberi grožđe sa zemaljskog čokota, jer je grožđe sazrelo!“
REV 14:19 Anđeo baci svoj srp na zemlju, obere zemaljski čokot, a grožđe stavi u veliku muljaru Božijeg gneva.
REV 14:20 Grožđe u muljari bi izgaženo izvan grada, te iz muljare poteče krv konjima do uzda, nekih hiljadu šest stotina stadija unaokolo.
REV 15:1 Zatim sam video drugi veliki i čudesni znak na nebu: sedam anđela sa sedam poslednjih zala, jer se sa njima završava Božiji gnev.
REV 15:2 Video sam i nešto nalik moru od stakla, pomešanom s ognjem, i tamo one koji su pobedili Zver, njen kip i broj njenog imena. Stajali su pokraj mora od stakla sa kitarama [koje im je] Bog [dao].
REV 15:3 Pevali su pesmu Mojsija, sluge Božijeg, i Jagnjetovu pesmu: „Velika su i čudesna tvoja dela, Gospode Bože, Svedržitelju; pravedni su i istiniti tvoji putevi, Care naroda.
REV 15:4 Ko se ne bi bojao tebe i slavio ime tvoje, Gospode? Jer [ti si] jedini svet. Zato će svi narodi doći [k tebi] i pokloniti se pred tobom, jer se pokazaše tvoja pravedna dela!“
REV 15:5 Posle ovoga sam video da se otvorio hram na nebu, to jest, Šator svedočanstva.
REV 15:6 Iz hrama izađoše sedam anđela sa sedam zala, obučeni u čist i svetao lan, i opasani zlatnim pojasevima oko prsiju.
REV 15:7 A jedno od četiri živa bića dade sedmorici anđela sedam zlatnih zdela ispunjenih gnevom Boga koji živi od sad i doveka.
REV 15:8 Tada se hram ispuni dimom od Božije slave i od njegove sile, tako da niko nije mogao ući u hram dok se nisu završila sedam zala sedmorice anđela.
REV 16:1 Onda sam čuo snažan glas iz hrama kako govori sedmorici anđela: „Idite i izlijte sedam zdela Božijeg gneva na zemlju!“
REV 16:2 Prvi [anđeo] ode i izli svoju zdelu na zemlju. Tada izbiše bolni i zloćudni čirevi na ljudima koji su imali žig Zveri i koji su se klanjali njenom kipu.
REV 16:3 Drugi [anđeo] izli svoju zdelu u more, te se ono pretvori u krv kao u mrtvaca, te uginu svako živo biće u moru.
REV 16:4 Treći [anđeo] izli svoju zdelu na reke i na vodene izvore, te se i oni pretvoriše u krv.
REV 16:5 Onda sam čuo anđela [zaduženog za] vode kako govori: „Pravedan si ti koji jesi i koji si bio, Sveti, što si ovako presudio.
REV 16:6 Oni su prolili krv svetih i proroka, i zato si im dao krv da piju; to su zaslužili!“
REV 16:7 Tada sam čuo žrtvenik kako govori: „Da, Gospode Bože, Svedržitelju, istiniti i pravedni su tvoji sudovi!“
REV 16:8 Četvrti [anđeo] izli svoju zdelu na sunce, kome je data moć da pali ljude vatrom.
REV 16:9 Paljeni velikom jarom, ljudi su proklinjali ime Boga koji ima vlast nad ovim zlima. Ipak, nisu se pokajali i dali mu slavu.
REV 16:10 Peti [anđeo] izli svoju zdelu na presto Zveri. Njegovo carstvo utonu u tamu, a ljudi od muke počeše da grizu svoje jezike,
REV 16:11 i da proklinju Boga nebeskog zbog svojih muka i čireva. Ipak, nisu se pokajali za svoja dela.
REV 16:12 Šesti [anđeo] izli svoju zdelu na veliku reku Eufrat. Njegova voda presahnu, pripremajući put za careve koji dolaze sa istoka.
REV 16:13 Onda sam video kako iz usta Aždaje, iz usta Zveri i iz usta lažnog proroka izlaze tri nečista duha, koji su ličili na žabe.
REV 16:14 To su zli duhovi koji čine znake. Oni idu k carevima sveta da ih okupe na rat za veliki dan Boga Svedržitelja.
REV 16:15 „Evo, dolazim kao lopov! Blažen je onaj koji bdije i čuva svoju odeću! Takav, naime, neće ići go, i neće se javno osramotiti.“
REV 16:16 Oni okupiše careve na mesto koje se na jevrejskom zove „Armagedon“.
REV 16:17 Sedmi [anđeo] izli svoju zdelu u vazduh. Tada se iz hrama, sa prestola, začu gromki glas, govoreći: „Svršeno je!“
REV 16:18 Uto sevnu munje, prolomi se grmljavina i prasnu gromovi, te nastane veliki zemljotres kakvog nije bilo otkada je ljudi na zemlji. Bio je to zemljotres ogromnih razmera.
REV 16:19 Veliki grad rascepi se na tri dela, a gradovi naroda se raspadoše. Bog se setio velikog Vavilona, te mu dade čašu vina svoga jarosnog gneva.
REV 16:20 Sva ostrva iščeznuše, a od gora ne osta ni traga.
REV 16:21 Tada se na ljude sruči ogroman grad sa neba, i svaki je težio po talant. Ljudi su proklinjali Boga zbog zla od grada, jer je ovo zlo bilo veoma veliko.
REV 17:1 Zatim mi je jedan od onih anđela sa sedam zdela prišao i rekao mi: „Dođi, pokazaću ti kako će biti kažnjena velika Bludnica koja sedi na mnogim vodama.
REV 17:2 S njom su zemaljski carevi bludničili, a stanovnici zemlje se napili vinom njenog bludničenja.“
REV 17:3 Tada me je [Božiji] Duh obuzeo, pa me je [anđeo] odveo u pustinju. Tamo sam video ženu gde sedi na skerletnoj Zveri, pokrivenoj bogohulnim imenima, sa sedam glava i deset rogova.
REV 17:4 Žena je bila obučena u porfiru i skerlet, i okićena zlatom, dragim kamenjem i biserima. U svojoj ruci je imala zlatnu čašu punu gadosti i nečistote svoga bluda.
REV 17:5 Na čelu joj je bilo napisano ime s tajnim značenjem: veliki vavilon, majka svih bludnica i zemaljskih gadosti.
REV 17:6 Video sam da se ta žena opija krvlju svetih, i krvlju onih koji ispovedaju veru u Isusa. Silno sam se začudio videvši ovo veliko čudo.
REV 17:7 A anđeo mi reče: „Zašto si se začudio? Ja ću ti reći šta znači tajna ove žene koju nosi Zver sa sedam glava i deset rogova.
REV 17:8 Zver koju si video, koja je bila, ali više nije, ponovo će izaći iz bezdana i otići u propast. A stanovnici zemlje, čija imena nisu upisana u Knjizi života od postanka sveta, diviće se gledajući Zver, koja je bila, a više nije, ali koja će doći.
REV 17:9 Ovde treba imati pameti s mudrošću. Sedam glava, sedam su brda na kojima žena sedi. To su takođe sedam careva.
REV 17:10 Pet njih je već palo, a jedan je još tu. Drugi još nije došao, a kada dođe, neće zadugo ostati.
REV 17:11 A Zver koja je bila, ali više nije, jeste osmi car. Ona je među sedmoricom careva, i zato ide u propast.
REV 17:12 I deset rogova koje si video, deset su careva, koji se još nisu zacarili, ali će dobiti vlast da vladaju sa Zveri samo za jedan sat.
REV 17:13 Namera im je ista: da predaju svoju silu i vlast Zveri.
REV 17:14 Oni će ratovati protiv Jagnjeta, ali će ih Jagnje pobediti, jer je ono Gospodar nad gospodarima i Car nad carevima. Sa njim će biti njegovi pozvani, izabrani i verni.“
REV 17:15 [Anđeo] nastavi: „Vode koje si video, na kojima Bludnica sedi, to su narodi, ljudi, narodnosti i jezici.
REV 17:16 Video si i deset rogova i Zver. Oni će mrzeti Bludnicu, opustošiće je i ostaviti golu, pojesti njeno meso i spaliti je.
REV 17:17 Jer Bog je stavio misao u njihova srca da ostvare njegov naum: da udruženi u jednoj nameri predaju svoja carstva Zveri, dok se ne ispune Božije reči.
REV 17:18 A žena koju si video, to je veliki grad koji vlada nad carevima zemaljskim.“
REV 18:1 Posle ovoga sam video drugog anđela kako silazi sa neba sa velikom vlašću. Njegova slava obasjala je celu zemlju.
REV 18:2 Tada [anđeo] povika jakim glasom: „Pade, pade, veliki Vavilon, i postade prebivalište zlih duhova i sklonište svih nečistih duhova, sklonište svim nečistim pticama i svim nečistim i mrskim zverima.
REV 18:3 Jer svi su se narodi napojili žestokim vinom njenoga bludničenja. Carevi sveta s njom su bludničili, a svetski se trgovci obogatili od njene silne raskoši!“
REV 18:4 Zatim sam čuo drugi glas sa neba kako govori: „Narode moj, izađi iz tog [grada], da ne budete učesnici u njegovim gresima, i da vas ne snađu njegova zla.
REV 18:5 Jer gresi se njeni nagomilaše do neba, i Bog se setio njenih nepravdi.
REV 18:6 Vratite joj istom merom, vratite joj dvostruko više za njena dela; ulijte joj u čašu dvostruku meru onog što je zamešala [drugima].
REV 18:7 Zadajte joj muke i žalosti onoliko koliko je sebi dala slave i raskoši! Jer ona govori u svome srcu: ’Sedim [na prestolu] kao carica, nisam udovica i žalosti neću iskusiti.’
REV 18:8 Zato će se u jedan dan sručiti na nju sva ova zla: smrt, žalost i glad. I proždreće je vatra, jer je silan Gospod Bog koji joj sudi.“
REV 18:9 Za njom će plakati i naricati svi carevi sveta koji su s njom bludničili i uživali u njenoj raskoši, kada vide dim i nju svu u plamenu.
REV 18:10 Preplašeni njenim mukama, stajaće izdaleka i govoriti: „Jao, jao, veliki grade Vavilone, silni grade, jer u jedan čas nasta tvoj sud!“
REV 18:11 A svetski će trgovci plakati i naricati za njom, jer niko više ne kupuje njihovu robu:
REV 18:12 zlato, srebro, drago kamenje, bisere, tanani lan, porfiru, svilu, skerlet, razna mirisna drveta, svakovrsne posude od slonovače, predmete načinjene od skupocenog drveta, bronze, gvožđa i mramora;
REV 18:13 cimet, balzam, miomiris, mirisava ulja, tamjan, vino, ulje, belo brašno, pšenicu, stoku, ovce i konje, kola, robove i ljudske duše.
REV 18:14 Ostala si bez voća za kojim si čeznula, sva tvoja raskoš i sjaj propali su i više ih nećeš povratiti.
REV 18:15 Trgovci koji su ovim trgovali i obogatili se od nje, stajaće izdaleka obuzeti strahom zbog njenih muka, plačući i naričući.
REV 18:16 Govoriće: „Jao, jao, veliki grade, koji si se oblačio u lan, porfiru i skerlet, i kitio se zlatom, dragim kamenjem i biserima!
REV 18:17 U jedan čas opuste toliko bogatstvo!“ I svi kormilari, svi mornari i moreplovci, stajali su izdaleka.
REV 18:18 Videvši dim koji se podiže iz grada u požaru, jadikovali su i govorili: „Koji je grad bio kao ovaj veliki grad?“
REV 18:19 Oni posuše prašinu na svoje glave jadikujući i plačući: „Jao, jao, veliki grade! Od njegovog izobilja se obogatiše svi koji su imali brodove na moru, a u jedan je čas opusteo.
REV 18:20 Veseli se nad njim, nebo! Veselite se nad njim, vi sveti, apostoli i proroci, jer ga je Bog kaznio [zbog onog što je učinio] vama!“
REV 18:21 Tada je jedan moćni anđeo podigao kamen, velik kao mlinski, i bacio ga u more, govoreći: „Ovako će biti bačen veliki grad Vavilon i neće ga više biti.
REV 18:22 Muzika kitariste, muzičara, flautista i trubača neće se više čuti u tebi, niti će se koji umetnik više naći u tebi, a ni zvuk mlina se neće više čuti.
REV 18:23 Svetlost svetiljke neće više zasjati u tebi, niti će se glas mladoženje i neveste ikad čuti u tebi, zato što su tvoji trgovci bili svetski moćnici, i zato što je tvoje vračanje dovelo u zabludu sve narode.
REV 18:24 Uz to se u tebi prolila krv proroka i svetih, i svih onih koji su ubijeni na zemlji.“
REV 19:1 Posle ovoga sam čuo nešto kao gromki glas mnoštva naroda na nebu kako govori: „Aliluja! Spasenje, slava i sila pripada našem Bogu.
REV 19:2 Jer istiniti su i pravedni Božiji sudovi, zato što je osudio veliku Bludnicu koja je kvarila zemlju svojim bludom, i zato što je na njoj izvršio odmazdu zbog krvi njegovih slugu koju je prolila.“
REV 19:3 [Narod] reče po drugi put: „Aliluja! Dim sa njenog [zgarišta] diže se od sad i doveka!“
REV 19:4 Tada dvadeset četiri starešine padoše ničice, pa se pokloniše Bogu koji sedi na prestolu, govoreći: „Amin, aliluja!“
REV 19:5 Uto se začu glas s neba: „Slavite Boga našeg, sve sluge njegove, vi koji ga se bojite, mali i veliki!“
REV 19:6 Ponovo sam čuo glas mnoštva naroda i nešto kao huk mnogih reka i kao prasak jakog groma, kako govore: „Aliluja! Jer zacario se Gospod Bog naš, Svedržitelj.
REV 19:7 Radujmo se i kličimo i dajmo mu slavu, jer došlo je vreme svadbe Jagnjetove; spremila se njegova Nevesta.
REV 19:8 Njoj bi dan čist i svetao lan da se u njega obuče.“ (Lan, to su pravedna dela svetih.)
REV 19:9 [Anđeo] mi reče: „Napiši: blago onima koji su pozvani na svadbenu gozbu Jagnjetovu!“ Još mi reče: „Ovo su istinite Božije reči.“
REV 19:10 Ja padoh ničice pred njegove noge da mu se poklonim, ali on mi reče: „Ne čini to! Sluga sam, kao i ti i tvoja braća koja objavljuju poruku o Isusu. Bogu se pokloni! Jer svedočanstvo o Isusu – to je duh proroštva.“
REV 19:11 Onda sam video otvoreno nebo, a tamo, beli konj. Onaj koji ga jaše zove se „Verni i Istiniti“; on po pravdi sudi i ratuje.
REV 19:12 Oči su mu oganj što sažiže, a na glavi su mu mnoge krune. Na njemu je napisano ime, koje niko ne zna osim njega.
REV 19:13 Obučen je u odeću natopljenu krvlju, a njegovo ime je Reč Božija.
REV 19:14 Vojske nebeske su ga pratile, jašući na konjima obučenim u belu i čistu tkaninu od lana.
REV 19:15 Iz njegovih usta izlazi oštar mač, kojim će poseći narode. On će vladati nad njima gvozdenom palicom i gaziti u muljari jarosnog gneva Boga, Svedržitelja.
REV 19:16 Na svojoj odeći i na svome bedru napisano mu je ime: car nad carevima i gospodar nad gospodarima.
REV 19:17 Zatim sam video jednog anđela kako stoji na suncu. On doviknu veoma glasno svim pticama koje lete posred neba: „Dođite, okupite se na veliku Božiju gozbu,
REV 19:18 da jedete meso careva, zapovednika i moćnika, i meso konja i njihovih konjanika, te meso slobodnih i robova, meso malih i velikih!“
REV 19:19 Onda sam video Zver i zemaljske careve sa njihovim vojskama, okupljene da zarate sa onim što sedi na belom konju i sa njegovim vojskama.
REV 19:20 Zver je bila zarobljena, a sa njom i lažni prorok, koji je činio znake u njeno ime, kojima je zaveo one što primaju žig Zveri i klanjaju se njenom kipu. Oboje su bili živi bačeni u ognjeno jezero koje gori sumporom.
REV 19:21 Ostale je mačem pogubio onaj što sedi na konju, onaj iz čijih usta izlazi oštar mač. Sve ptice nasitiše se njihovog mesa.
REV 20:1 Zatim sam video anđela kako silazi sa neba. Ovaj je imao ključ od bezdana i veliki lanac u svojoj ruci.
REV 20:2 On uhvati Aždaju, Staru zmiju, koja je đavo i Satana, i okova je na hiljadu godina.
REV 20:3 Onda je baci u bezdan, zaključa je i zapečati, tako da ne zavodi više narode, dok se ne navrši hiljadu godina. Posle ovoga ona ima da bude odrešena na kratko vreme.
REV 20:4 Onda sam video prestole. Onima što su sedeli na njima dana je vlast da sude. Video sam i duše onih kojima su odrubljene glave, jer su svedočili za Isusa i zbog Božije reči, i one koji se nisu poklonili Zveri, ni njenom kipu; one koji nisu primili žig na svoju ruku i na svoje čelo. Ovi su oživeli i vladali sa Hristom hiljadu godina.
REV 20:5 (Ostali mrtvi nisu oživeli, dok se nije navršilo hiljadu godina.) To je prvo vaskrsenje.
REV 20:6 Blaženi su i sveti oni koji učestvuju u prvom vaskrsenju. Smrt nad njima nema vlast. Oni će biti sveštenici Božiji i Hristovi i vladati sa njim hiljadu godina.
REV 20:7 A kad se navrši hiljadu godina, Satana će biti pušten iz svoje tamnice,
REV 20:8 pa će izaći da zavede narode na sve četiri strane sveta, Goga i Magoga, i da ih okupi na boj. Oni su brojni kao pesak na morskoj obali.
REV 20:9 Uspeše se oni na zaravan u zemlji, pa opkoliše tabor Božijeg naroda i njihov voljeni grad, ali siđe vatra s neba, pa ih proždre.
REV 20:10 A đavo, koji ih je dovodio u zabludu, bio je bačen u ognjeno i sumporno jezero, gde su Zver i lažni prorok. Tamo će biti mučeni danju i noću od sad i doveka.
REV 20:11 Zatim sam video veliki beli presto i onog koji sedi na njemu. Od njegovog lica pobegoše i zemlja i nebo; ne osta od njih ni traga.
REV 20:12 Onda sam video mrtve, velike i male, kako stoje pred prestolom. Otvoriše se knjige. Onda je jedna druga knjiga bila otvorena, Knjiga života, te su mrtvi bili suđeni po svojim delima, prema onome što je zapisano u knjigama.
REV 20:13 More izvede svoje mrtve koji su bili u njemu, a Smrt i Svet mrtvih izvedoše mrtve koji su bili u njima, pa je svako bio osuđen po svojim delima.
REV 20:14 Tada su Smrt i Svet mrtvih bili bačeni u ognjeno jezero. Ognjeno jezero – to je druga smrt.
REV 20:15 Čije se ime ne nađe zapisano u Knjizi života, taj bi bačen u ognjeno jezero.
REV 21:1 Onda sam video novo nebo i novu zemlju. Prvo nebo i prva zemlja su nestali, a i more je iščezlo.
REV 21:2 Video sam i sveti grad, Novi Jerusalim, kako se spušta sa neba od Boga, opremljen kao nevesta ukrašena za svoga muža.
REV 21:3 Uto sam čuo snažan glas sa prestola kako govori: „Evo Šatora Božijeg među ljudima! On će prebivati sa njima, a oni će biti njegov narod, i sam Bog će biti među njima!“
REV 21:4 On će obrisati svaku suzu s njihovih očiju, jer smrti više neće biti. Neće više biti ni tuge, ni plača, ni bola, jer je prošlo ono što je bilo nekada.
REV 21:5 A onaj što je sedeo na prestolu reče: „Evo, sve činim novo!“ Još reče: „Napiši: ’Ove reči su pouzdane i istinite.’“
REV 21:6 Onda reče: „Svrši se! Ja sam Alfa i Omega, Početak i Svršetak. Žednome ću dati da zabadava pije s izvora vode života.
REV 21:7 Pobednik će ovo primiti u posed. Ja ću mu biti Bog, a on će mi biti sin.
REV 21:8 A kukavice, neverni, izopačeni, ubice, bludnici, vračari, idolopoklonici, i svi lažljivci, primiće svoju platu u jezeru koje plamti ognjem i sumporom. To je druga smrt.“
REV 21:9 Zatim je došao jedan od sedam anđela, koji su imali sedam zdela napunjenih sa sedam poslednjih zala, i rekao mi: „Dođi, pokazaću ti nevestu, ženu Jagnjetovu.“
REV 21:10 Tada me je Duh [Božiji] obuzeo, pa me je [anđeo] odveo na veliku i visoku planinu, i pokazao mi sveti grad Jerusalim kako silazi sa neba od Boga.
REV 21:11 Božija slava je zračila iz njega, blistajući kristalnim sjajem kao dragi kamen jaspis.
REV 21:12 Okruživao ga je veliki i visoki zid sa dvanaest vrata. Pred vratima je stajalo dvanaest anđela, a na vratima je bilo napisano dvanaest imena; to su imena dvanaest plemena Izrailjevih.
REV 21:13 Grad je imao troja vrata na istočnoj strani, troja vrata na severnoj strani, troja vrata na južnoj strani i troja vrata na zapadnoj strani.
REV 21:14 Zid je počivao na dvanaest temelja, na kojima su bila napisana imena dvanaest Jagnjetovih apostola.
REV 21:15 A onaj što je govorio sa mnom imao je merni štap od zlata, da izmeri grad, njegova vrata i zid.
REV 21:16 Grad se prostirao u obliku četvorougaonika, jednake dužine i širine. [Anđeo] je izmerio grad mernim štapom: bio je dugačak dvanaest hiljada stadija; tolika mu je bila i širina i visina.
REV 21:17 Izmerio je i gradski zid: debljina mu je bila stotinu četrdeset četiri lakta. Anđeo se koristio ljudskom merom.
REV 21:18 Zid je bio sagrađen od jaspisa, a grad je bio sav od čistog zlata – kao od čistog kristala.
REV 21:19 Temelji gradskog zida bili su ukrašeni svakovrsnim dragim kamenjem: prvi temelj je bio od jaspisa, drugi od safira, treći od halkidona, četvrti od smaragda,
REV 21:20 peti od sardoniksa, šesti od sarda, sedmi od hrisolita, osmi od virila, deveti od topaza, deseti od hrisoprasa, jedanaesti od jakinta, dvanaesti od ametista.
REV 21:21 A dvanaest vrata, dvanaest su bisera; svaka vrata bila su od jednog bisera. Gradski trg je bio sav od čistog zlata – kao od čistog kristala.
REV 21:22 U gradu nisam video hram. Naime, sam Gospod Bog, Svedržitelj, i Jagnje, njegov su hram.
REV 21:23 Gradu nisu potrebni ni sunce ni mesec da mu svetle, jer ga je obasjala Božija slava, a Jagnje je njegova svetiljka.
REV 21:24 Narodi će hodati u njegovoj svetlosti, a zemaljski carevi donosiće u njega svoje bogatstvo.
REV 21:25 Njegova vrata neće se zatvarati danju, i tamo noći neće ni biti.
REV 21:26 Raskoš i bogatstvo naroda biće doneseni u njega.
REV 21:27 Međutim, u njega neće ući ništa što je nečisto, niti iko ko čini što je gadno i neistinito, već samo oni koji su upisani u Jagnjetovoj Knjizi života.
REV 22:1 [Anđeo] mi je, zatim, pokazao reku vode života, bistru kao kristal, koja izvire iz prestola Božijeg i Jagnjetovog
REV 22:2 i protiče kroz glavnu ulicu grada. Na obe strane reke stajalo je drvo života koje rađa dvanaestostruki rod, jedan rod mesečno. Lišće ovog drveta je za isceljenje narodima.
REV 22:3 Tamo neće biti nikakvog prokletstva. U gradu će biti Božiji i Jagnjetov presto, a njegove će mu se sluge klanjati.
REV 22:4 Oni će gledati njegovo lice, i njegovo ime biće na njihovim čelima.
REV 22:5 Noći više neće biti, a neće im više trebati ni svetlosti sunčeve ni mesečeve, jer će im sam Gospod Bog svetliti, a oni će vladati od sad i doveka.
REV 22:6 [Anđeo] mi reče: „Ove reči su pouzdane i istinite. Gospod Bog, koji nadahnjuje proroke, poslao je svog anđela da pokaže svojim slugama šta mora da se dogodi uskoro.
REV 22:7 Evo, dolazim ubrzo! Blago onom koji drži proročke reči ove knjige.“
REV 22:8 Ja, Jovan, čuo sam i video [sve] ovo. Kad sam [sve to] čuo i video, pao sam ničice pred noge anđela koji mi je sve to pokazao, da mu se poklonim.
REV 22:9 Ali on mi reče: „Ne čini to! Sluga sam kao i ti i tvoja braća proroci koji drže reči ove knjige. Bogu se pokloni!“
REV 22:10 Još mi reče: „Nemoj da zapečatiš proročke reči ove knjige, jer se vreme približilo.
REV 22:11 Nepravednik neka i dalje čini nepravdu, nečisti neka se i dalje kalja, a ko je pravedan neka i dalje čini što je pravedno, i ko je svet neka se i dalje posvećuje.“
REV 22:12 „Evo, dolazim ubrzo, i nosim platu sa sobom, da platim svakome po njegovim delima.
REV 22:13 Ja sam Alfa i Omega, Prvi i Poslednji, Početak i Svršetak.
REV 22:14 Blago onima koji peru svoju odeću, jer će dobiti pravo da pristupe drvetu života i uđu na gradska vrata.
REV 22:15 A napolju su psi, vračari, bludnici, ubice i idolopoklonici i svi koji vole i čine laž.
REV 22:16 Ja, Isus, poslao sam svoga anđela da vam objavi ovu poruku za crkve. Ja sam Koren i Potomak Davidov, sjajna zvezda Danica.“
REV 22:17 Duh i nevesta kažu: „Dođi!“ I ko sluša ovo, neka kaže: „Dođi!“ Ko god je žedan neka dođe; ko hoće, neka uzme vodu života zabadava.
REV 22:18 Upozoravam svakog ko sluša proročke reči ove knjige: doda li im ko nešto, tome će Bog dodati zla zapisana u ovoj knjizi.
REV 22:19 A oduzme li ko nešto od reči ove proročke knjige, Bog će oduzeti njegov deo od drveta života i od svetog grada, o kojima je napisano u ovoj knjizi.
REV 22:20 Onaj koji prenosi ovo svedočanstvo, kaže: „Da, dolazim ubrzo!“ Amin! Dođi, Gospode Isuse!
REV 22:21 Milost Gospoda Isusa [neka bude] sa svima. Amin.
