Jevrejima.
9.
Prvi savez je takođe imao pravedne zahteve za bogosluženje i sagrađenu bogomolju. 
Šator je bio uređen tako da je u prvom delu stajao svećnjak, sto i žrtveni hlebovi. Taj deo se zove „Svetinja“. 
Drugi deo Šatora, iza zavese, zove se „Svetinja nad svetinjama“. 
Tu je stajao kadioni žrtvenik od zlata i Kovčeg saveza, sav optočen zlatom. U njemu je bila zlatna posuda sa manom i Aronov štap koji je bio procvetao, i ploče saveza. 
Nad Kovčegom su stajali heruvimi slave, natkriljujući poklopac. O ovome nećemo sada podrobno govoriti. 
Pošto je ovo uređeno ovako, sveštenici stalno ulaze u prvi deo Šatora da vrše bogosluženje. 
U drugi deo Šatora ulazi samo Prvosveštenik, i to jednom godišnje, s krvlju žrtve koju prinosi za sebe i za grehe naroda učinjene u neznanju. 
Time Sveti Duh pokazuje da put u Svetinju nad svetinjama još nije otvoren, budući da prvi Šator još postoji. 
Ovo na slikovit način govori o sadašnjem vremenu, zato što žrtveni darovi i žrtve koje se prinose, ne mogu savršeno očistiti savest onoga koji služi Bogu, 
pošto se tiču samo telesnih pravednih zahteva, jela, pića, i raznih obrednih pranja, koja traju samo do vremena kada će Bog uspostaviti bolji poredak. 
A Hristos je došao kao Prvosveštenik sa dobrima, te ušao kroz bolji i savršeniji Šator koji nije sagrađen ljudskom rukom, to jest, od tvorevine. 
Kada je, pak, ušao u Svetinju nad svetinjama, on nije prineo krv jarčeva i teladi, već sebe, prolivši sopstvenu krv, i tako postigao večno otkupljenje. 
Jer, ako krv jarčeva i bikova i pepeo junice, kojim se škrope oni koji su obredno nečisti, posvećuje radi telesne čistoće, 
koliko će više krv Hristova, koji je posredstvom večnog Duha prineo sebe neporočnog Bogu, očistiti našu savest od mrtvih dela, da služimo živome Bogu? 
On je posrednik Novog saveza da bi oni koji su pozvani primili obećanje večnog poseda, pošto je podneo smrt radi otkupljenja od prestupa učinjenih u prvom savezu. 
Naime, pri otvaranju testamenta, treba najpre da se potvrdi da je onaj koji ga je sastavio mrtav, 
budući da testament postaje važeći tek po zaveštavaočevoj smrti. Sve dok je zaveštavalac živ, testament ne važi. 
Zato je i prvi savez postao punovažan prolivanjem krvi žrtve. 
Naime, kad je Mojsije izgovorio sve zapovesti celom narodu u skladu sa Zakonom, uzeo je krv teladi i jaraca s vodom, skerletnom vunom i isopom, te poškropio knjigu i sav narod. 
Onda je rekao: „Ovo je krv saveza koji vam je Bog odredio.“ 
Krvlju je takođe poškropio Šator i sve bogoslužbene posude. 
Uistinu, po Zakonu se skoro sve čisti krvlju, to jest, bez prolivanja krvi nema oproštenja. 
Potrebno je, dakle, da se predmeti koji su načinjeni po uzoru na nebeske stvari očiste na ovaj način, ali nebeske stvari zahtevaju bolje žrtve od ovih. 
Jer, Hristos nije ušao u rukotvorenu Svetinju, koja je tek predstava prave Svetinje, nego u sâmo nebo, da se sad pojavi pred Bogom za nas. 
Prvosveštenik svake godine ulazi u svetinju i prinosi životinjsku krv. A Hristos nije ušao tamo da prinese sebe više puta, 
jer bi u tom slučaju morao više puta od postanka sveta da pretrpi patnju. On se pojavio sada, na svršetku vekova, da svojom žrtvom ukloni grehe jednom za svagda. 
Ljudima je određeno da jednom umru, i da zatim izađu na Božiji sud. 
Isto tako će se i Hristos, pošto je jednom prinet da ponese grehe mnogih, pojaviti po drugi put ali ne zbog greha, nego da donese spasenje onima koji ga željno iščekuju. 
