Knjiga proroka Amosa.
8.
Ovo mi je pokazao Gospod Bog. Gle, korpa letnjeg voća. 
Kazao mi je: „Amose, šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Korpu letnjeg voća.“ Gospod uzvrati: „Mom narodu, Izrailju, došao je kraj i ja više neću da mu popuštam. 
Na taj dan će lelek biti hramska pesma – govori Gospod Bog – posvuda će biti razbacani mnogi leševi. Tiše samo! 
Čujte ovo, o, vi što gazite ubogoga i satirete ponizne u zemlji! 
Govorite: ’Kada će se završiti mladina da prodajemo žito, i subota, da otvorimo žitnice; da zakidamo na meri, varamo na tegovima i podvaljujemo nepoštenim terazijama; 
da za srebro kupujemo siromaha i ubogog za sandale, da prodajemo žitne trice.’“ 
Gospod se zakleo ponosom Jakovljevim: „Doveka zaboraviti neću sva njihova dela. 
Zar se zemlja zbog toga neće zadrmati i zakukati svako živi na njoj? Podiće se na njoj sve poput Nila, nabujaće i opašće kao Nil egipatski. 
I toga dana ću dati da sunce zađe u podne, i doneću zemlji pomrčinu u po bela dana – govori Gospod. 
Okrenuću vaše svetkovine u žalopojku i sve pesme vaše u naricaljku. Sva ću bedra vaša obući u kostret i oćelaviću svaku glavu. Učiniću žalopojku kao za jedincem i kraj toga kao dan gorčine. 
Gle, dolaze dani – govori Gospod Bog – kada ću poslati glad na zemlju. Ali ne glad za hlebom, ne žeđ za vodom, već za slušanjem reči Gospodnjih! 
Tumaraće od mora do mora i od severa do istoka. Lutaće s jednog kraja na drugi, tražiće reč Gospodnju i neće je naći. 
Toga će dana od žeđi smalaksati lepe devojke i mladići, 
oni koji se zaklinju idolom Samarije i govore: ’Živ bio tvoj bog, o, Dane! Živ bio put u Vir-Saveju!’ I onda će pasti i više se neće dići.“ 
