Knjiga proroka Zaharije.
4.
Tako se anđeo koji je razgovarao sa mnom vratio i probudio me kao kada čoveka iz sna bude. 
Upitao me je: „Šta vidiš?“ Odgovorio sam: „Gle! Vidim svećnjak sav od zlata sa sudom na vrhu, sa sedam žižaka na njemu i sa sedam levaka za svaki žižak na vrhu. 
Tu su i dva stabla masline kraj njega, jedno sa desne strane suda, a drugo sa njegove leve strane.“ 
A ja sam ovako pitao anđela koji je razgovarao sa mnom: „Gospodaru moj, šta je ovo?“ 
Anđeo koji je razgovarao sa mnom mi je uzvratio rečima: „Zar ne znaš šta je ovo?“ Odgovorio sam: „Ne znam, gospodaru moj.“ 
Nastavio je i rekao mi: „Ovo je reč Gospodnja Zorovavelju koja kaže: ’Ni silom ni snagom, već Duhom mojim – kaže Gospod nad vojskama. 
Ma, ko si ti, o, goro velika! Pred Zorovaveljom bićeš zaravan. On će izneti ugaoni kamen na vrh kličući: „Milost! Neka mu je milost!“’“ 
Reč Gospodnja mi je došla i poručila: 
„Ruke Zorovaveljove su osnovale ovaj Dom i njegove će ga ruke završiti. I ti ćeš shvatiti da me je Gospod nad vojskama poslao k vama. 
Jer ko je prezreo dan skromnih početaka? A onih sedam će se radovati, videće ugaoni kamen i visak u ruci Zorovaveljovoj, tih sedam očiju Gospodnjih će pomno gledati po svoj zemlji.“ 
Pitao sam ga: „A šta su ova dva stabla masline, jedno s desne strane svećnjaka, a drugo sa njegove leve strane?“ 
I još sam ga pitao: „A šta su ove dve grane na maslinama, na dva zlatna levka, iz kojih curi zlatasto ulje?“ 
Odgovorio mi je: „Zar ne znaš šta su oni?“ „Ne znam, gospodaru moj“ – uzvratio sam. 
I reče mi: „Ovo dvoje su pomazanici koji stoje pred Gospodom sveg sveta!“ 
