Knjiga o sudijama.
17.
Bio neki čovek iz Jefremove gore po imenu Miheja. 
On je rekao svojoj majci: „Hiljadu i stotinu srebrnih šekela koji su ti ukradeni, zbog kojih si preda mnom izrekla kletvu – to srebro je kod mene, ja sam ga uzeo.“ Njegova majka mu reče: „Neka te Gospod blagoslovi, sine moj!“ 
Tih hiljadu i stotinu srebrnih šekela je vratio svojoj majci. Majka mu reče: „Srebro koje sam posvetila Gospodu, dajem svome sinu, da od njega načini rezanog i livenog idola. Sada ti ih vraćam.“ 
Kad je Miheja vratio srebro svojoj majci, ona je uzela dve stotine srebrnih šekela i dala ih zlataru. On je od njih načinio rezanog i livenog idola koji je stajao u Mihejinoj kući. 
Ovaj čovek, Miheja, je posedovao svetište. On je načinio efod i kućne idole, i posvetio jednog od svojih sinova za svoga sveštenika. 
U ono vreme nije bilo cara u Izrailju, i svako je radio što mu se činilo pravo. 
A bio je jedan mladić iz Vitlejema Judinog, iz Judinog plemena. On je bio Levit koji je živeo tamo kao došljak. 
Taj čovek je otišao iz grada Vitlejema u Judi da nađe sebi mesto da se naseli kao došljak. Putujući došao je u Jefremovu goru do Mihejine kuće. 
Miheja ga upita: „Odakle dolaziš?“ Levit mu odgovori: „Ja sam iz Vitlejema u Judi, i tražim da se negde nastanim.“ 
Miheja mu reče: „Ostani da živiš kod mene i budi mi ocem i sveštenikom, a ja ću ti davati deset srebrnih šekela godišnje, odeću i hranu.“ Levit ode k njemu. 
Levit je pristao da živi kod tog čoveka, i mladić mu je bio kao jedan od njegovih sinova. 
Miheja je posvetio Levita i on mu je postao sveštenik. Mladić je živeo u Mihejinoj kući. 
Miheja reče: „Sada znam da će mi Gospod dati napretka, zato što imam Levita za sveštenika.“ 
