Druga knjiga Samuilova.
1.
Nakon Saulove smrti, David se vratio pošto je porazio Amaličane. David je ostao u Siklagu dva dana. 
A trećeg dana dođe neki čovek iz Saulovog tabora. Odeća mu je bila poderana, a na glavi mu je bila prašina. Kad je došao k Davidu, bacio se pred njegove noge. 
David mu reče: „Odakle si došao?“ Ovaj mu odgovori: „Pobegao sam iz izrailjskog tabora.“ 
David ga upita: „Šta se dogodilo? Reci mi!“ Čovek odgovori: „Narod je pobegao iz bitke, i mnogo je od naroda poginulo. Poginuo je i Saul i njegov sin Jonatan.“ 
David opet upita mladića, koji mu je doneo vest: „Kako znaš da je mrtav Saul i njegov sin Jonatan?“ 
Mladić, glasnik, odgovori: „Desilo se da sam se našao na gori Gelvuji, a tamo, Saul se naslonio na svoje koplje, a bojna kola i konjanici ga pritisli. 
Kad se osvrnuo oko sebe, ugledao me je, pa me pozvao. ’Evo me!’ – odazvah se. 
On me upita: ’Ko si ti?’ ’Ja sam Amaličanin’ – odgovorio sam mu. 
On mi reče: ’Dođi, pa stani ovde i ubij me, jer me je obuzela smrtna muka, ali je duša još u meni.’ 
Stao sam nad njim i ubio ga znajući da neće preživeti nakon pada. Potom sam uzeo krunu koja mu je bila na glavi, i narukvicu s njegove ruke, i doneo ih ovde svome gospodaru.“ 
Tada je David zgrabio svoju odeću i razderao je, a tako i svi ljudi s njim. 
Jadikovali su, naricali i postili do večeri za Saulom i njegovim sinom Jonatanom, za narodom Gospodnjim i za domom Izrailjevim, jer su pali od mača. 
David reče mladiću koji je doneo vest: „Odakle si?“ Ovaj odgovori: „Ja sam Amaličanin, sin jednog doseljenog stranca.“ 
David ga upita: „Kako se nisi bojao da usmrtiš pomazanika Gospodnjeg?“ 
Tada David pozva jednog od momaka i reče mu: „Dođi ovamo i pogubi ga!“ Momak ga udari i ovaj umre. 
David mu reče: „Tvoja krv na tvoju glavu, jer su tvoja usta svedočila protiv tebe govoreći: ’Ubio sam pomazanika Gospodnjeg.’“ 
Tada je David ispevao tužbalicu za Saulom i njegovim sinom Jonatanom. 
Rekao je Judejcima da nauče „Pesmu o luku“, koja je zapisana u Knjizi Pravednika. 
„Slava tvoja, Izrailju, izgibe na tvojim brdima! 
Ne pričajte to u Gatu, 
O, gore gelvujske, 
već krvlju palih, i salom ratnika. 
Saul i Jonatan, u životu voljeni i mili, 
Ćerke izrailjske, za Saulom naričite, 
Kako li junaci padoše usred boja! 
Duša me boli zbog tebe, Jonatane, moj brate; 
Kako padoše junaci! 
