Psalam.
42.
Za horovođu. Poučna pesma sinova Korejevih. Kao što košuta čezne za potocima, tako duša moja čezne za tobom, Bože. 
Žedna mi je duša Boga, Boga živoga. Kada ću doći i pred Bogom se pojaviti? 
Suze su mi hrana i danju i noću, dok mi povazdan govore: „Gde ti je Bog tvoj?“ 
Duša mi vene kad se setim kako sam hodio s mnogima, predvodeći ih k Domu Božijem uz klicanje i hvalospeve, s mnoštvom koje slavi praznik. 
Što si mi klonula, dušo moja, i što uzdišeš u meni? Bogu se nadaj, jer opet ću ga slaviti, Spasitelja mog, Boga mog. 
Klonula je duša u meni, zato te spominjem iz kraja jordanskog, i s Ermona, na gori Misaru. 
Dubina dubinu doziva hukom slapova tvojih, sve bujice i talasi tvoji pređoše preko mene. 
Danju Gospod šalje svoju milost, a noću je pesma njegova sa mnom – molitva Bogu života mog. 
Reći ću Bogu: „Steno moja, zašto si me zaboravio? Zašto žalim pod tlakom neprijatelja svog?“ 
Kosti mi se lome od ruganja dušmana mojih, dok mi povazdan govore: „Gde ti je Bog tvoj?“ 
Što si mi klonula, dušo moja, što uzdišeš u meni? Bogu se nadaj, jer opet ću ga slaviti, Spasitelja i Boga svog. 
