1. Korinćanima.
13.
Ako govorim ljudskim i anđeoskim jezicima, a nemam ljubavi, onda sam kao metal što odjekuje i činele što zveče. 
I ako imam i dar proroštva, i da znam sve tajne i sva znanja, i povrh toga da imam svu veru planine da premeštam, a ljubavi da nemam – ništa sam. 
Pa da i razdelim sve što imam, da i telo svoje predam, da bih se hvalio, a ljubavi nemam – ništa mi ne koristi. 
Ljubav je strpljiva, ljubazna, ne zavidi, ne hvali se, nije ohola, 
ne ponaša se nepristojno, ne traži svoje, ne žesti se, ne pamti zlo, 
ne raduje se nepravdi, a raduje se istini, 
sve podnosi, nikada ne prestaje da veruje, svemu se nada, sve izdržava; 
ljubav nikad ne prestaje. Proroštva će se ugasiti, jezici će prestati, znanje će se okončati. 
Jer nepotpuno znamo i nepotpuno prorokujemo. 
A kad dođe ono potpuno, okončaće se ono nepotpuno. 
Kad sam bio dete, govorio sam kao dete, mislio sam i razmišljao kao dete. A kad sam odrastao, završio sam sa detinjstvom. 
Sada vidimo nejasno, kao u ogledalu, a onda ćemo videti licem u lice. Sada znam nepotpuno, a onda ću znati potpuno, kao što sam i sam sebi poznat. 
A sada ostaje ovo troje: vera, nada i ljubav; a najveća od njih je ljubav. 
