Priče Solomonove.
12.
Ko voli opomenu voli znanje, a prostak je ko prezire ukor. 
Dobar čovek dobija Gospodnju naklonost, a on proklinje čoveka koji pravi spletke. 
Pokvarenošću se niko neće učvrstiti, a koren je pravednika nepokolebljiv. 
Čestita je žena kruna mužu svome, a žena raskalašna mu je kao trulež u kostima. 
Pravedni su naumi pravednika, a saveti pokvarenih su obmana. 
Reči zlih ljudi krv vrebaju u zasedi, a čestiti se ustima svojim oslobađaju. 
Zlikovci se ruše i više ih nema, a dom pravednika istrajava. 
Čovek se ceni prema razboritosti svojoj, a srce pokvarenjaka biće prezreno. 
Bolji je neugledan čovek, a sa slugom, nego onaj što uzdiže sebe, a nema da jede. 
Pravednik se brine i za dobro svojih životinja, a zlobnici su okrutni i kad se smiluju. 
Izobilje hrane ima onaj koji svoju zemlju radi, a šupljoglavac teži bezvrednim stvarima. 
Zlobnik žudi za zlim plenom, a koren pravednika je plodonosan. 
Zlobniku je zamka u grehu usana, a pravednik se kloni nevolje. 
Čovek se nasiti dobra plodom usta svojih i vrati mu se sve što rukama radi. 
Bezumnik smatra da živi ispravno, ali je mudar onaj ko sluša savet. 
Bezumnikov se gnev odmah prepozna, a ko je obazriv pokriva sramotu. 
Kad verni svedok svedoči, on objavljuje pravdu, a lažljivi svedok obmanjuje. 
Ima ljudi koji govore nesmotreno kao da bodu mačem, a jezik mudrih leči. 
Istinoljubiva usta će doveka utvrđena biti, a lažljivi jezik će nestati dok trepnem. 
Obmana je u srcu onih što smišljaju zlo, a radost sleduje one što zovu na mir. 
Pravednika ne snalazi nikakva nevolja, a zlikovci su puni nemira. 
Lažljive su usne odurne Gospodu, a milina su mu istinotvorci. 
Obazriv čovek ne otkriva znanje, a srce budalastih razglašava bezumlje. 
Ruka marljivih ljudi će vladati, a lenština mora da robuje. 
Srce što strepi povija čoveka, a dobra reč ga vedri. 
Pravednik bira sebi prijatelja, a nepravednike zavodi put njihov. 
Nema pečenja za lenštinu, čoveku je blago marljivost njegova. 
Život je na putu pravednosti i nema smrti na njenoj stazi. 
