Psalam.
144.
Davidov. Blagosloven da je Gospod, stena moja, što mi ruke za rat i prste za borbu uvežbava; 
milosrđe moje i tvrđava moja; moje utočište i moj izbavitelj; moj štit, onaj u kome utočište nalazim i koji mi moj narod pokorava. 
O, Gospode, šta je čovek da za njega mariš i ljudski potomak da se sa njim baviš? 
Čovek tek je dahu nalik i dani mu blede kao senka. 
O, Gospode, nebesa svoja spusti, pa da siđeš i dotakneš brda da se puše! 
Zasevaj munjom, neka se rasprše! Strele svoje baci, neka se razbeže! 
Sa visina ruke pruži, izbavi me; izvadi me iz bujica i iz ruku dece tuđinaca; 
onih što ustima svojim obmanjuju i desnicom svojom zaklinju se lažno. 
O, Bože, pevaću ti novu pesmu, na liri sa deset struna ja sviraću tebi; 
tebi koji carevima izbavljenje daješ; koji Davida, slugu svoga, spasavaš od mača opakoga. 
Oslobodi me, izbavi me iz ruke dece tuđinaca, onih što ustima svojim obmanjuju i desnicom svojom zaklinju se lažno. 
Tad sinovi naši neka budu kao stablo gorostasno u mladosti svojoj; naše ćerke neka budu poput šara stubova palate. 
Ambari će naši biti puni raznovrsnog roda; hiljade će ojagnjiti ovce naše, i deset hiljada po pašnjacima našim. 
Volovi će tegliti, neće biti razaranja, neće biti bežanije i vriska se neće čuti po trgovima našim. 
Blago narodu kome tako bude! Blago narodu kome Bog je Gospod! 
