Dela apostolska.
16.
Zatim je došao u Dervu i Listru. Tamo je živeo neki učenik koji se zvao Timotej, sin verujuće Jevrejke i oca Grka. 
Braća u Listri i Ikoniumu su imala dobro mišljenje o njemu. 
Pavle je hteo da ga povede sa sobom na put, pa ga je zato obrezao zbog Jevreja koji su živeli u tim mestima; svi su, naime, znali da mu je otac bio Grk. 
Prolazeći kroz gradove, saopštavali su verujućima odredbe koje su ustanovili apostoli i starešine u Jerusalimu. 
Tako su crkve jačale u veri i rasle brojčano iz dana u dan. 
A oni prođoše kroz Frigiju i Galatiju, jer ih je Sveti Duh bio upozorio da ne propovedaju reč u provinciji Maloj Aziji. 
Kad su stigli na granicu Mizije, pokušali su da uđu u Vitiniju, ali im to Duh Isusov nije dopustio. 
Tako su prošli pored Mizije i došli u Troadu. 
Tokom noći je Pavle imao viđenje: neki Makedonac je stajao i molio ga: „Dođi u Makedoniju i pomozi nam!“ 
Nakon što je Pavle imao ovo viđenje, gledali smo da odmah otputujemo za Makedoniju, zaključujući da nas je Bog pozvao da im objavimo Radosnu vest. 
Iz Troade smo otplovili pravo u Samotrak, sledećeg dana u Neapolj, 
a odande u Filipe, rimsku koloniju i glavni grad tog dela Makedonije. U tom gradu smo proveli nekoliko dana. 
U subotu smo izašli izvan gradskih kapija kraj reke pretpostavljajući da se tamo nalazi bogomolja. Seli smo i počeli da govorimo okupljenim ženama. 
To je slušala i neka pobožna žena koja se zvala Lidija, prodavačica purpurne tkanine iz grada Tijatire. Njoj je Gospod otvorio srce da pomno sluša ono što je Pavle govorio. 
A kada je bila krštena zajedno sa svojim ukućanima, molila nas je: „Ako smatrate da zaista verujem u Gospoda, dođite u moju kuću i ostanite!“ Tako nas je ubedila. 
Dok smo jednom išli u bogomolju, sreli smo jednu robinju opsednutu pogađačkim duhom. Ona je proricanjem donosila veliku dobit svojim gospodarima. 
Išla je za Pavlom i za nama vičući: „Ovi ljudi su sluge Boga Svevišnjega! Oni vam objavljuju put spasenja!“ 
Ovo je činila danima. Kad je to Pavlu dojadilo, okrenuo se i rekao duhu: „Naređujem ti u ime Isusa Hrista da izađeš iz nje!“ Duh je istog časa izašao iz nje. 
Kada su njeni gospodari videli da im je propala nada za zaradu, uhvatili su Pavla i Silu i odvukli ih na gradski trg pred vlasti. 
Pošto su ih izveli pred zapovednike, rekoše: „Ovi ljudi, Jevreji, bune naš grad, 
i propovedaju običaje, koje mi kao Rimljani ne smemo da prihvatimo niti da vršimo.“ 
Na to gomila navali na njih, a zapovednici strgoše odeću sa njih i narediše da se išibaju. 
Pošto su ih išibali, bacili su ih u tamnicu i zapovedili tamničaru da ih pomno čuva. 
Primivši takvo naređenje, on ih je bacio u najzabačeniju ćeliju u tamnici, a na noge im stavio okove. 
Oko ponoći Pavle i Sila su se molili i pevali himne Bogu, a zatvorenici su ih slušali. 
Iznenada je nastao jak zemljotres, tako da su se potresli temelji zatvora. Sva su se vrata otvorila, a okovi spali sa svih zatvorenika. 
Tamničar se trgne iz sna, pa kada vide da su tamnička vrata otvorena, potegne mač da se ubije misleći da su zatvorenici pobegli. 
Međutim, Pavle glasno uzviknu: „Ne čini sebi nikakva zla, jer smo svi ovde!“ 
Tada je tamničar potražio svetlo, utrčao i drhteći se bacio pred Pavla i Silu. 
Zatim ih je izveo iz ćelije i upitao ih: „Recite mi, gospodo, šta treba da uradim da bih se spasao?“ 
„Veruj u Gospoda Isusa Hrista, pa ćeš biti spasen i ti i tvoji ukućani“ – odgovorili su mu. 
Zatim su njemu i svim njegovim ukućanima navestili reč Gospodnju. 
Još istog noćnog časa ih je odveo i oprao im rane. Odmah zatim je bio kršten on i svi njegovi. 
Onda ih je pozvao u svoju kuću i poslužio ih hranom radujući se sa celim svojim domom što je poverovao u Boga. 
Kada je svanulo, zapovednici su poslali sudske službenike tamničaru i poručili mu: „Oslobodi one ljude.“ 
Tamničar je onda rekao Pavlu: „Zapovednici su poručili da vas oslobodim. Zato sad izađite i pođite u miru.“ 
Pavle im je odgovorio: „Bez sudskog postupka su nas javno išibali i bacili u tamnicu iako smo rimski građani. Zar sada hoće da nas potajno izbace? Ne dolazi u obzir! Neka lično dođu, pa neka nas izvedu.“ 
Kada su sudski službenici preneli ove reči zapovednicima, ovi su se uplašili čuvši da su Pavle i Sila rimski građani. 
Došli su k njima i izvinili im se, pa su ih izveli iz ćelije i zamolili ih da napuste grad. 
Kad su izašli iz tamnice, otišli su do Lidijine kuće gde su videli i ohrabrili braću. Zatim su otišli odande. 
