Knjiga proroka Osije.
14.
Gospodu se, Bogu svome, Izrailju vrati, jer si posrnuo u krivici svojoj! 
Ponesite sa sobom reči, Gospodu se vratite. Kažite mu: „Krivicu nam svaku ti oprosti, molitvu usliši; kako bismo ti prineli plod usana svojih kao junce kada žrtvujemo! 
Asirija nas spasti neće i na konjima nećemo jahati. Nećemo opet govoriti, delu ruku naših: ’Bože naš!’ Jer siroče smilovanje u tebi nalazi.“ 
„Izlečiću otpadništvo njihovo, dobrovoljno voleću ih jer se od njih jarost moja odvratila. 
Izrailju biću kao zora, procvetaće kao ljiljan, pustiće korenje kao kedar livanski. 
Nicaće mu mladice, kao maslina raskošan će biti, mirisaće kao kedar livanski. 
Vratiće se da žive u senci njegovoj. Proklijaće kao žito, raširiti kao loza, pročuće se kao vino sa Livana. 
O, Jefreme, šta ja imam s idolima? Ja, ja ću da uslišim, ja ću da se staram, ja sam kao zelen čempres. Od mene ćeš ti svoj plod da primiš.“ 
Ko je mudar nek ovo razume, ove stvari nek umni razazna: Gospodnji su ispravni putevi. Pravednici hodaju po njima, odmetnici na njima posrću.
