Knjiga proroka Isaije.
21.
Proroštvo primorskoj pustinji. Kao što vihori po Negevu huje, iz pustinje pristižu, iz zemlje strahotne. 
Otkriveno mi je strašno viđenje – podlac podlost čini, pustošnik pustoši: „Na juriš, Elame! Na opsadu, Midijo! Dokrajčiću sve uzdahe njene!“ 
Zato bedra moja probadaju probadi; bolovi me spopadaju kao porodilju; smućen sam nad onim što čujem, užasnut sam pred onim što vidim. 
Zbunjeno je srce moje, groza me snađe. Suton mog uživanja pretvori se u jezivost. 
Postavi sto! Prostiri prostirku! Jedi! Pij! Ustajte, glavari! Mažite štitove! 
Jer Gospod je meni ovako rekao: „Idi, postavi stražara! Pa što vidi, to neka ti javi. 
Ako vidi konjanike, kako jašu po dvojica, jahače na magarcima, jahače na kamilama, neka dobro pazi, neka pazi što pažljivije.“ 
I povika stražar sa stražarnice: „Gospodaru moj, stojim danju neprestano, i celu noć na banku gde sam postavljen. 
I gle ovo: dolaze konjanici, jašu po dvojica. Tada on progovori i reče: ’Pade, pade Vavilon! Svi kipovi njegovih bogova o zemlju se razbiše.’“ 
Vršeno moje, zrno s gumna mojeg! – što sam čuo od Gospoda nad vojskama, Boga Izrailjeva, to vam objavljujem. 
Proroštvo o Dumi. Dođe mi zov iz Sira: „Stražari, koje je doba noći? Stražari, koje je doba noći?“ 
Stražar odgovara: „Dolazi jutro, pa opet noć. Ako ćete iskati, ištite! Vratite se! Dođite!“ 
Proroštvo Arapima. U čestarima arapskim počivate, karavani dedanski. 
Pristupite žednom, iznesite vodu, stanovnici zemlje temeske, s hlebom svojim pred begunce izađite. 
Jer oni beže pred mačevima, ispred mača isukanog, i ispred luka napetoga, i ispred boja žestokoga. 
Da, ovako mi je rekao Gospodar: „Još jedna godina, kao što su godine najamničke, i iščeznuće sva slava kedarska. 
Od mnogobrojnih strelaca među muškarcima iz Kedra, malo će ih ostati. Jer je to rekao Gospod, Bog Izrailjev.“ 
