Priče Solomonove.
23.
Kad sa vladarom sedaš da jedeš pažljivo razmotri šta je pred tobom; 
nož ćeš staviti pod grlo svoje ako si alav. 
Ne žudi za njegovim đakonijama, jer je to varljiva hrana. 
Ne napinji se da stekneš bogatstvo i svoje se pameti prođi. 
Pustiš li na njega oči svoje, gle njega nema, jer je sebi načinilo krila poput orla, što se vine u nebesa. 
Ne jedi hranu samoživca, ne poželi đakonije njegove. 
Jer kako se on u sebi preračunava, baš je takav kada ti kaže – „Jedi i pij!“ – a srce mu nije s tobom. 
Izbljuvaćeš zalogaj koji si pojeo, proćerdaćeš sve ljubazne reči svoje. 
Ne govori ušima bezumnog, jer će prezreti poruku tvojih reči. 
Ne pomiči drevni međaš, ne zalazi u njive siročadi. 
Jer je jak njihov Otkupitelj, odbraniće njihov slučaj od tebe. 
Srce svoje predaj opomeni, svoje uši poučnim rečima. 
Ne uskraćuj kaznu detetu, jer neće da umre ako ga i udariš šibom. 
Tuci ga šibom i dušu mu od Sveta mrtvih spasi. 
O, moj sine, ako ti je srce mudro i moje se srce raduje; 
raduje se nutrina moja, kad ti usne čestito govore. 
Nek ti srce grešnicima ne zavidi, u bogobojaznosti ti povazdan budi. 
Nema sumnje, budućnost postoji, tvoja nada neće propasti. 
Sine moj, poslušaj i mudar budi, svoje srce ti na put usmeri. 
Ne druži se sa onima što se vinom opijaju, sa onima koji žderu meso. 
Jer, osiromašiće i pijanica i izelica, mamurluk će ih obući u dronjke. 
Slušaj oca svoga što te je rodio, majku svoju ne preziri ni kada ostari. 
Istinu kupuj i ne prodaji mudrost, prekor i pouku. 
Jako se raduje otac pravednog sina, ko je rodio mudrog sina uživa u njemu. 
Neka se raduju i otac tvoj i majka tvoja, neka se veseli ona koja te je rodila. 
Srce mi svoje daj, sine moj, i neka ti oči počivaju na putevima mojim. 
Jer bludnica je duboka jama, tuđinka je uzano ždrelo. 
Ona je ko lopov što vreba iz potaje i među muškarcima umnožava neverne. 
Ko to kuka? Ko to ječi? Ko se svađa? Ko to prigovara? Ko ima rane bezrazložne i kome su zakrvavljene oči? 
Onima što se izležavaju kraj vina, onima što idu da probaju vino izmešano. 
Ne gledaj vino dok se rumeni, dok se svetluca u čaši, dok lagano klizi. 
Kao zmija na kraju ujeda, kao otrovnica ubada. 
Čudne će prizore da vide oči tvoje i srce govoriće ludorije. 
Bićeš kao onaj što leži usred mora, kao onaj što leži navrh jarbola. 
I reći ćeš: „Udarili su me, a bolestan nisam, tukli su me, osetio nisam. Kada ću se probuditi da ponovo potražim piće?“ 
