2. Korinćanima.
2.
Odlučio sam, naime, da vam moj dolazak ne priredi ponovo žalost. 
Jer ako ja vas ožalostim, ko će mene da obraduje? Da neće onaj koga ja ožalostim? 
Ovo sam vam napisao baš zato da me ne bi, prilikom mog dolaska, ožalostili oni koji bi trebalo da mi pričine radost. Uveren sam, naime, da je moja radost – radost svih vas. 
Pisao sam vam ovo uz mnoge suze, iz velike nevolje i sa strepnjom u srcu, ne da vas ožalostim, nego da vam dam do znanja koliko je obilna ljubav koju imam za vas. 
Ako je neko kome naneo žalost, nije je naneo meni, nego donekle, da ne preteram, svima vama. 
Tom čoveku je dovoljan ukor većine. 
Zato mu vi radije oprostite i utešite ga, da ga ne slomi prevelika žalost. 
Stoga vas molim da potvrdite svoju ljubav za njega. 
Ovo sam vam pisao da proverim kakvi ste i da li ste u svemu poslušni. 
Kome, dakle, vi oprostite, tome opraštam i ja. Jer ako sam ja nešto kome oprostio, oprostio sam radi vas pred Hristom, 
da nas Satana ne prevari. Znamo, naime, kakve su mu namere. 
Kada sam došao u Troadu da propovedam Radosnu vest o Hristu, Gospod mi je otvorio vrata za rad. 
No, i pored toga duša mi je bila nespokojna što nisam našao Tita, svoga brata. Zato sam se oprostio sa njima i otišao u Makedoniju. 
Ali hvala Bogu koji nas u Hristu uvek vodi u pobedničkoj povorci, te preko nas svuda širi miris znanja o sebi. 
Jer mi smo Hristov ugodni miris među onima koji se spasavaju i među onima koji propadaju. 
Onima koji propadaju, mi smo zadah smrti koji ubija, a onima koji se spasavaju, miomiris koji donosi život. I ko je za sve ovo podoban? 
Zaista, mi nismo kao mnogi koji trguju rečju Božijom, nego kao poslani od Boga, iskreno propovedamo pred Bogom, kao oni koji su u Hristu. 
