Psalam.
132.
Pesma poklonička. O, Gospode, Davida se seti i svih muka njegovih; 
kako se Gospodu zakleo i zavetovao Silnom Jakovljevom: 
„U šator doma svoga neću ući, na postelju kreveta svog neću leći; 
očima sna neću dati, ni kapcima da se spuste; 
dok ne nađem mesto za Gospoda, Prebivalište Silnom Jakovljevom!“ 
Gle! Mi smo za to u Efrati čuli, u poljima jarimskim našli smo ga. 
Pođimo u Prebivalište njegovo! Poklonimo se kod podnožja njegovih nogu! 
Uzdigni se, o, Gospode, na mesto svog počinka; ti i Kovčeg Sile tvoje! 
Sveštenici nek ogrnu pravdu, tvoji verni nek radosno kliču. 
Zbog Davida, sluge svoga, ne okreći se od lica svog pomazanika. 
Davidu se istinski zakleo Gospod i poreći neće: „Jednog od tvojih potomaka postaviću na tvoj presto. 
Ako sinovi tvoji budu držali moj savez i propise moje, što ću ih učiti, i sinovi će njihovi doveka sedeti na prestolu tvome.“ 
Da, Gospod je Sion izabrao, za Prebivalište svoje poželeo ga je: 
„Doveka je ovo mesto mog počinka, tu ću da boravim jer sam tako poželeo. 
Šta mu treba, daću izobilno; uboge mu nahraniću hlebom. 
U spasenje ću mu obući sveštenike, verni će mu podcikivati, klicati. 
Daću da Davidu rog moći uzraste, svetiljku ću da postavim za svog pomazanika. 
U sramotu ja zaviću dušmane njegove, a na njemu njegova će kruna da zablista!“ 
