Priče Solomonove.
31.
Poruke cara Lemuila, proroštva kojim ga je poučila njegova majka: 
„Čuj, sine moj! Čuj, sine utrobe moje! Čuj, sine zaveta mojih! 
Ne daj svoju snagu ženama, ni puteve svoje onima što ruše careve. 
Nije za careve, Lemuilo, nije za careve da piju vino i za vladare sklonost žestokom piću. 
Da ne bi uz piće zaboravili šta su odredbe, pa onda uskratili pravo svim ojađenima. 
Žestoko piće ostavi za umirućeg i vino za unesrećenu dušu. 
Neka takav pije, neka zaboravi svoju bedu i svog jada neka se ne seća. 
Govori umesto bezglasnog i zastupaj sve ljude koji umiru. 
Govori i sudi pravedno, odbrani pravo siromaha i ubogog.“ 
Ko da nađe čestitu ženu? Takva vredi mnogo više od dragulja. 
U nju se pouzdaje srce njenog muža i neće ostati bez dobitka. 
Dobro, a ne zlo ona mu čini kroz sve dane života svoga. 
Prihvata se vune i lana pa uživa u radu ruku svojih. 
Ona je poput trgovačkih galija, jer izdaleka donosi sebi hleba. 
Diže se dok je još mrklo, hranu deli ukućanima i poslove sluškinjama svojim. 
Razgleda njivu pa je kupi, od zarade svojih ruku sadi vinograd. 
Odvažno se prihvata posla i mišice svoje jača. 
Uviđa da dobro zarađuje i svetiljka joj se po noći ne gasi. 
Rukama se preslice dohvata, dlanovima prihvata vreteno. 
Siromahu otvara šaku, ruke pruža ubogome. 
Ne strahuje za ukućane kada je sneg, jer svi u domu nose dvostruku odeću. 
Pokrivače sebi šije i odeću od tankoga platna i skerleta. 
Poznaje se njen muž na vratima kada sedi sa starešinama zemlje. 
Ona šije lanene košulje i prodaje ih, pojasevima snabdeva trgovce. 
Oblači se u čast i u diku i smeje se danu što dolazi. 
Mudro otvara usta svoja, a na jeziku su joj pouke istine. 
Nadgleda kako joj ukućani žive i ne jede hleb u dokolici. 
Sinovi njeni se dižu i blagosiljaju je, a njen je muž hvali: 
„Čestite su mnoge žene ali ti ih sve nadmašuješ!“ 
Dopadljivost je zavodljiva i lepota je prolazna, ali će hvaljena biti žena koja se Gospoda boji. 
Podajte joj nešto od ploda njenih ruku i neka je na vratima grada hvale dela njena!
