Knjiga proroka Isaije.
15.
Proroštvo protiv Moava: „Obnoć je opustošen Ar; srušen je Moav! Obnoć je opustošen Kir; srušen je Moav! 
U hram i Devon ona se uspinje na uzvišicu da plače; nad Navavom i nad Medevom nariče narod moavski; a sve su glave ogolele i sve brade obrijane; 
po ulicama su vrećama zaogrnuti, na njihovim krovovima i po trgovima svi oni nariču i plačući silaze. 
Esevon i Elealija jauču, glas njihov se čuje do Jase. Zato drhću ratnici moavski, u grču je duša njihova. 
Zato jeca srce moje zbog Moavaca, begunci njihovi beže do Soara, Eglat-Selisije, plačući se penju na Luit; putem oronajimskim razleže se jauk nad ruševinama. 
Jer su se isušile vode nimrimske, trava je usahla, bilje propalo, zelenila više nema. 
Zato ko je nešto uštedeo i skladišta njihova, taj će to nositi na Potok vrba. 
Jer jauk se razleže do granice s Moavom, naricanje mu je do Eglajima, naricanje mu je do Vir-Elima. 
Ta, pune su krvi vode dimonske, a ja ću još dodati Dimonu jednog lava na moavske begunce i na preostale u zemlji.“ 
