Knjiga o Jovu.
42.
Tada je Jov odgovorio Gospodu ovim rečima: 
„Ja znam da si ti svemoguć, nezadržive su tvoje namere! 
Pitao si: ’Ko je taj što neznanjem pokriva savet?’ Eto, govorio sam, a nisam shvatao stvari koje su mi bile čudesne da bi ih poznavao! 
Rekao si: ’Molim te, čuj me, ja ću da govorim! Ja ću tebe da pitam a ti mi razjasni.’ 
Ušima sam slušao o tebi a sada sam te i očima video! 
Zato se sam sebe gadim! U prašini i pepelu ja se kajem!“ 
A kada je Gospod Jovu kazao sve ove reči, Gospod se obratio i Elifasu iz Temana: „Planuo je moj gnev i na tebe i na tvoja dva prijatelja jer niste o meni – poput moga sluge Jova – govorili tačno! 
Zato uzmite za sebe sedam junaca i sedam ovnova, pa idite Jovu, mome sluzi. Tada za sebe prinesite svespalnicu. I neka se Jov, sluga moj, pomoli za vas. Zaista, uslišiću ga i neću da vas kaznim za ludost, što niste govorili o meni tačno, kao moj sluga Jov.“ 
Tako su Elifas iz Temana, Vildad iz Suša i Sofar iz Namata otišli i uradili kako im je Gospod zapovedio. A Gospod je uslišio Jova. 
Gospod je Jovu vratio sve oteto, nakon što se on pomolio za svoje prijatelje. I još je Gospod uvećao i udvostručio sve što je Jov imao. 
Došla su mu sva njegova braća, sve sestre njegove i svi koji su ga ranije poznavali. Sa njim su jeli hleb u njegovoj kući, tešili su ga i žalili zbog svih nevolja koje mu je Gospod naneo. Svako mu je dao po kesit i svako po jedan zlatan prsten. 
Elem, Gospod je više blagoslovio Jova na kraju nego na početku. Tako je imao četrnaest hiljada ovaca, šest hiljada kamila, hiljadu pari volova i hiljadu magarica. 
Dobio je sedam sinova i tri ćerke. 
Prvu je nazvao Jemima, drugu Kesija a treću Karen-Apuha. 
Po svoj zemlji nije bilo žena lepih kao Jovove ćerke. Otac im je dao nasledstvo među njihovom braćom. 
Jov je nakon ovoga živeo stotinu četrdeset godina. Dočekao je i svoju decu i njihove potomke do četvrtog naraštaja. 
Tako je umro Jov, star i sit života.
