Knjiga proroka Isaije.
50.
Govori Gospod: „Gde je potvrda o razvodu za vašu mater kojom sam je otpustio? Ili: ko je poverilac kome sam vas prodao? Gle, zbog krivica vaših vi ste prodani. Zbog neverstva svoga vaša mati je otpuštena. 
Zašto, kad sam bio došao, nikog nije bilo? Kad sam bio zvao, odazvao se niko nije? Zar je tako kratko skraćena ruka moja, te ne može izbaviti? Ili: zar snage u meni nema, te ne mogu osloboditi? Gle, pretnjom svojom isušujem more, pretvaram reke u pustinju. Raspadaju se ribe njihove kad vode nema, i umru od žeđi. 
Nebesa oblačim u crninu, i kostret im kao prekrivači.“ 
Gospodar Gospod dade mi jezik učen da znam okrepiti umornoga. Rečju me budi; iz jutra u jutro budi me na uho da ga slušam kao učeni. 
Gospodar Gospod otvorio mi je uho, a ja nisam okretao pleća, niti sam ustuknuo. 
Leđa sam svoja podmetao onima koji me tuku, a obraze svoje onima koji mi bradu čupaju, lice svoje zaklanjao nisam od uvreda i od pljuvanja. 
A Gospodar Gospod meni pomoć daje da se ne postidim, zato sam svoj obraz u kremen pretvorio i znam da se posramiti neću. 
Blizu je onaj koji me pravda. Ko će sa mnom da se parniči? Stanimo zajedno. Ko će protiv mene? Nek mi priđe bliže. 
Gle, Gospodar Gospod meni pomaže. Ko je taj koji će me okriviti? Eto, svi oni će se istrošiti kao haljina, moljac će ih pojesti. 
Ko se među vama boji Gospoda i sluša glas njegovog sluge, koji je išao po tamninama, a nije imao videla; uzdao se u ime Gospodnje, oslanjao na Boga svojega. 
Eno, svi vi koji palite vatru opasujući se iskrama, odoste u plamen svoje vatre i u iskre vašeg sagorevanja; od ruke moje to će vam biti: ležaćete u mukama. 
