Knjiga proroka Jeremije.
15.
Gospod mi je rekao: „Ako bi Mojsije i Samuilo stali pred mene ne bi se moja duša priklonila ovom narodu. Oteraj ih od mene! Neka idu. 
A ako ti kažu: ’A gde da idemo?’, ti im odgovori: ’Ovako kaže Gospod: U smrt, ko je za smrt; pod mač, ko je za mač; u glad, ko je za glad; u izgnanstvo, ko je za izgnanstvo.’ 
Navaliću na njih četiri stvari – govori Gospod – mač što ubija, pse što trgaju, ptice nebeske i zveri zemaljske što proždiru i tamane. 
Učiniću ih prizorom grozote za sva carstva sveta zbog Judinog cara Manasije, sina Jezekijinog, zbog onog što je uradio u Jerusalimu. 
O, Jerusalime, ko će da ti se smiluje?! Ko će da te požali i ko da ti svrati i upita te za zdravlje? 
Ti si mene napustio – govori Gospod – ustuknuo si, a ja ću zamahnuti rukom na tebe i razoriću te. Umorilo me je da ti popuštam. 
Razvejaću ih vilama na vratima zemlje. Pobiću decu mom narodu, satrću ih jer se ne kaju zbog svojih puteva. 
Više nego morskog peska biće preda mnom udovica, majki mladića protiv kojih ću dovesti zatirača usred dana. Učiniću da se iznenada na njih strovale muka i užas. 
Klonula je ona što je sedmoro rodila, dah je ispustila, sunce joj je zašlo još za dana. Posramljena je, zacrvenela se, a njihov ostatak ću dati maču njihovih neprijatelja – govori Gospod.“ 
Kuku majko, što si me rodila! Čovek sam nesloge, čovek oko kog se gloži cela zemlja! Nitʼ sam pozajmljivao, nitʼ su mi pozajmljivali, a svaki me proklinje. 
Gospod odgovori: „Oslobodiću te zaista za tvoje dobro. Zaista ću dati da te neprijatelj moli u vreme pogroma i u vreme nevolje. 
Slomi li ko gvožđe, gvožđe sa severa i bronzu? 
Tvoja dobra i imanja tvoja dajem kao plen, u bescenje, za sve tvoje grehe po svim tvojim granicama. 
Predaću te neprijateljima tvojim u zemlji koju ne znaš, da im služiš; jer moj gnev je vatru zapalio i protiv tebe ona bukti.“ 
O, Gospode, ti znaš, ti me se seti. Seti me se i osveti se za mene onima što me kinje. Ne daj da me zbriše sporost tvoga gneva. Ti znaš da za tebe trpim ruglo. 
Tvoje reči su se našle i ja sam ih pojeo! Tvoje reči su postale radost i veselje mome srcu! Jer, tvoje je ime prizvano na mene, o, Gospode, Bože nad vojskama! 
Ja ne sedim u društvu veseljaka i ne veselim se. Sedim sam, baš zbog ruke tvoje, jer si me jarošću preplavio. 
Zašto mome bolu nema kraja? Zašto mojoj rani nema leka, što odbija da bude izlečena? A ti si mi stvarno kao potok nepostojan, voda što presuši. 
I zato ovako kaže Gospod: „Ako se vratiš, izlečiću te i preda mnom ćeš stajati. I ako razdvojiš vredno od bezvrednog bićeš kao moja usta. I oni će se okretati tebi ali ti ne smeš da se okrećeš k njima. 
Napraviću od tebe utvrđeni bronzani zid za narod ovaj. Boriće se protiv tebe, ali te neće nadvladati. Jer ja sam s tobom da te spasem i izbavljam – govori Gospod. 
Izbaviću te iz ruku zlikovaca! Iz šaka svirepih otkupiću te!“ 
