Knjiga proroka Nauma.
2.
Pred tebe je stao onaj što te rasejava! Čuvaj utvrđenje, pazi na put, učvrsti bedra, okrepi sasvim svoju snagu! 
Jer, Gospod će da obnovi Jakovljev ponos kao slavu Izrailja, premda su ih opustošili dušmani i posekli im loze. 
Crven je štit ratnika njegovih, junaci su obučeni u skerlet, sijaju metalni okovi bojnih kola, a u danu kad se spremi i čempresi se tresu. 
Po ulicama mahnitaju bojna kola, vršljaju po trgovima, izgledaju kao baklje, galopiraju kao munje. 
Setiće se svojih vojskovođa koji će se spoticati na svojim marševima, žuriti njenim zidinama i već spremnoj barikadi. 
Ustave će se otvoriti i dvor će se podlokati. 
Tako je urađeno: razotkrivena je i odvedena. Njene sluškinje zapevaju, pijuču kao golubice, u prsa se tuku. 
Kao jezero je Niniva još od prvih dana, ali oni sada beže. „Stanite! Stanite!“ Ali niko se okrenuo nije. 
Otimajte srebro! Otimajte zlato! Nema mere zalihama i obilju svake dragocene stvari. 
Opustelo, poharano i ojađeno! Tope se srca, klecaju kolena i bedra sva, svima su smrknuta lica. 
Gde je lavlja jazbina, gde brlog za laviće? Gde su išli lav, lavica i mladunče, a da ih niko plašio nije? 
Lav je lovio dovoljno za mladunce, davio plen za svoje lavice, svoju pećinu punio plenom i svoj brlog mesom. 
„Evo me protiv tebe – govori Gospod nad vojskama – da tvoja bojna kola pretvorim u dim. Mač će da pojede laviće tvoje i tvoj ću plen da istrebim iz zemlje. Povik glasnika tvojih više se neće čuti.“ 
