Rimljanima.
9.
Govorim istinu u Hristu. Moja savest mi po Svetom Duhu svedoči da ne lažem, 
kad kažem da osećam veliku žalost i da me srce neprestano boli 
za svoju braću, moje srodnike po telesnom poreklu. Radi njih bih želeo da sam budem proklet i odvojen od Hrista. 
Oni su Izrailjci: njima pripada sinovstvo, slava, savezi, njima je dan Zakon, bogosluženje i obećanja. 
Njihovi su i preci, a od njih vodi ljudsko poreklo i Hristos, koji je nad svima Bog. Njemu nek je slava doveka! Amin. 
Ipak, Božija reč nije zatajila. Jer nisu svi koji su po rođenju Izrailjci, pravi Izrailjci, 
niti su Avrahamova deca svi koji su njegovo potomstvo, nego: „Preko Isaka će se tvoje potomstvo nastaviti.“ 
To znači da deca po telesnom poreklu nisu Božija deca. Samo se deca rođena na osnovu obećanja računaju u Avrahamovo potomstvo. 
Ovo je reč obećanja: „Doći ću u ovo vreme, i Sara će imati sina.“ 
I ne samo ona. Na isti način je i Reveka začela s našim praocem Isakom. 
Naime, sinovi se tada još nisu bili rodili, niti su učinili ni dobro ni zlo. Tada joj je Bog, da bi učinio trajnom odluku o izabranju, 
koje ne zavisi od učinjenih dela, nego od onoga koji poziva, rekao: „Stariji će mlađemu služiti.“ 
Baš kao što je napisano: „Jakova sam zavoleo, a Isava zamrzeo.“ 
Dakle, šta da kažemo? Da li je Bog nepravedan? Nikako! 
Jer je Mojsiju rekao: „Smilovaću se kome hoću da se smilujem, i iskazaću milosrđe kome hoću da iskažem milosrđe.“ 
Prema tome, ništa ne zavisi od nečije želje ili truda, nego od Boga koji se smiluje. 
Pismo, naime, kaže faraonu: „Podigao sam te da na tebi pokažem svoju silu, i da se moje ime razglasi po celom svetu.“ 
Prema tome, smiluje se na koga hoće, i otvrdne koga hoće. 
Ali ti ćeš mi reći: „Zašto onda Bog i dalje traži krivicu na ljudima? Jer, ko može da se suprotstavi njegovoj volji?“ 
Čoveče, pa ko si ti da se raspravljaš s Bogom? Hoće li glinena posuda reći onome koji ju je načinio: „Zašto si me takvom načinio?“ 
Konačno, zar grnčar nema pravo da od iste gline načini jednu posudu za svečane prilike, a drugu za svakodnevnu upotrebu? 
A šta ako je Bog, želeći da pokaže svoj gnev i obznani svoju moć, s velikim strpljenjem podnosio posude gneva, one koji su dozreli za propast? 
On je to učinio kako bi objavio bogatstvo svoje slave na posudama njegovog milosrđa, koje je unapred pripremio za njegovu slavu. 
To smo mi, koje je Bog pozvao ne samo od Jevreja, nego i od neznabožaca. 
Kao što kaže prorok Osija: „Narod koji nije moj narod nazvaću svojim narodom, i onu koja nije voljena, voljenom.“ 
„A na mestu gde im se reklo: ’Vi niste narod moj’, nazvaće se ’sinovima živoga Boga.’“ 
A Isaija kliče o Izrailju: „Ako bude broj sinova Izrailjevih kao pesak na morskoj obali, samo će se ostatak spasti, 
jer Gospod će ispuniti svoju reč, ostvariti je na zemlji.“ 
Kao što je prorok Isaija prorekao: „Da nam Gospod nad vojskama nije ostavio potomstvo, bili bismo kao Sodoma i nalik na Gomoru.“ 
Dakle, šta ćemo zaključiti? Da su neznabošci, koji se nisu trudili da steknu pravednost pred Bogom, stekli tu pravednost, pravednost do koje se dolazi verom. 
Međutim, narod izrailjski, koji je težio za zakonom koji bi vodio k pravednosti, nije dostigao taj zakon. 
Zašto? Zato što nisu nastojali da do njega dođu verom, nego delima. Tako su se spotakli o kamen. 
Kao što je u Pismu napisano: „Evo, postavljam na Sionu kamen za spoticanje i stenu za posrtanje. Ali, ko u njega poveruje, neće se postideti.“ 
