Knjiga proroka Jeremije.
6.
Beži i sklanjaj se iz Jerusalima, narode Venijaminov! U Tekuji zatrubi u trubu, a u Vet-Keremu vatrom dajte znak, jer se sa severa nadvija propast i veliko razaranje. 
Razoriću lepuškastu i razmaženu ćerku sionsku! 
Njoj dolaze pastiri sa svojim stadima, oko nje podižu šatore i svaki će da pase po svom delu.“ 
„Pozivajte na boj protiv nje! Ustanimo i krenimo na njih usred bela dana. Jao nama! Dan izmače i večernje senke su se izdužile. 
Ustanimo i krenimo da joj po noći razorimo dvorove!“ 
Jer govori Gospod nad vojskama: „Secite stabla i naspite bedem protiv Jerusalima. Grad će taj da odgovara zbog tlačenja što je svud po njemu. 
Kao što bunar čuva hladnu vodu tako i on čuva zlo svoje. Nasilje i pustoš se čuju u njemu, a preda mnom stalno bolest su i rane. 
Pouči se, Jerusalime, da se ne bi od tebe odvojila moja duša, da te ne bih pretvorio u opustošenu zemlju u kojoj niko ne boravi.“ 
Govori Gospod nad vojskama: „Temeljno će kao lozu popabirčiti ostatak Izrailjev. Vrati svoju ruku kao berač grožđa nad mladicu.“ 
Kome da govorim, da upozoravam, a da čuju? Evo, neobrezano im je uho i ne mogu da sa pažnjom čuju. Evo, Gospodnja se reč za njih pretvorila u ruglo i u njoj ne uživaju. 
Pun sam gneva Gospodnjeg, iznurilo me je da ga zadržavam. „Izlij ga po deci na ulici i na skup mladića. I muža i ženu će zahvatiti, i stare i vremenite. 
Njihove će se kuće predati drugima, baš kao i polja i žene, jer ja ću podići svoju ruku na stanovnike zemlje – govori Gospod. 
Baš svi, od malog pa do velikog među njima grabe nepošteni dobitak. Od proroka pa do sveštenika, baš svi varaju. 
Oni mom narodu olako leče prelom pričajući: ’Mir! Mir!’ A nema mira. 
Jesu li se zastideli zato što su učinili gadost? Baš se nimalo nisu zastideli i ne znaju za stid. Zato će pasti među one što padaju i u času kada ih kaznim biće sapleteni – govori Gospod.“ 
Ovako kaže Gospod: „Stanite na puteve, gledajte i pitajte za staze od davnina. Pa koji je put dobar, idite njime, i nađite spokoj svojim dušama. Ali oni rekoše: ’Nećemo da idemo!’ 
Stražare sam postavio nad vama: ’Pazite na zvuk trube!’ Ali su mi oni rekli: ’Nećemo da pazimo!’ 
Zato slušajte, narodi, i poznaj, zajednico, šta je s njima: 
Poslušaj zemljo! Evo donosim propast na ovaj narod, plod samih njihovih spletki. Jer za moje reči nisu marili i moj su Zakon prezreli. 
Šta će meni tamjan što dolazi iz Save i cimet iz daleke zemlje? Ne prihvatam vaše svespalnice. I u ostalim žrtvama ne uživam.“ 
I zato kaže Gospod: „Evo, daću ovom narodu kamenje spoticanja, pa će se spoticati o njih. Nastradaće i očevi i sinovi, sused i njegov prijatelj.“ 
Evo kako govori Gospod: „Gle, narod dolazi iz severne zemlje! Veliki će narod biti podignut iz najdaljih zemljinih krajeva. 
Oni drže luk i koplje. Okrutni su i nemilosrdni, a glas im huči kao more. Jašu konje spremni kao ratnik protiv tebe, ćerko sionska.“ 
Čuli smo o njima glas i ruke su nam klonule, obuzeli su nas zebnja i bol kao porodilju. 
Ne izlazi u polje i ne idi putem, jer je užas odasvud i mač neprijateljev. 
Ćerko mog naroda, opaši kostret i valjaj se u pepelu. Žali kao za jedincem, gorko plači jer će nenadano doći na nas zatirač. 
„Postavio sam te kao ispitivača metala među moj narod, kao utvrđenje, da ispitaš i oprobaš njihov put. 
Svi su oni najgori odmetnici, idu pa kleveću. Oni su od bronze i gvožđa, svi su zatirači. 
Mehovi se zapališe od vreline i vatra je spalila olovo. Zalud neko pretapa i kali, jer zlikovce ne može da odvoji. 
’Srebro odbačeno’, zvaće se, jer ih je Gospod odbacio.“ 
