Psalam.
55.
Horovođi, uz žičane instrumente. Davidova poučna pesma. Poslušaj, Bože, molitvu moju; od moje se molbe ne sakrivaj. 
Dobro me počuj i usliši me. Nespokojan sam i smeten u žalopojci svojoj; 
od glasa protivnika, zbog pritiska zlikovca, jer navališe na mene nevolju i u gnevu zamrzeše me. 
U meni je srce moje ustreptalo i smrtni užas na mene je pao. 
Strah i strepnja došli su na mene, jeza me je ophrvala. 
Govorim: „Ko će mi dati krila golubice? Ja bih da odletim i skrasim se. 
Baš daleko ja bih odleteo, skrasio se u pustinji. Sela 
Pohitaću u sklonište svoje, zbog vetra što kovitla i zbog oluje.“ 
Smeti ih, Gospode, jezik im rascepi; jer vidim nasilje i sukob u gradu. 
Dan i noć zidine mu obilaze, u njemu su zloba i stradanje. 
U njemu je razaranje, s trgova mu ne nestaju tlačenje i prevara. 
Jer nije neprijatelj taj koji me vređa – ja bih to pretrpeo; ni onaj što me mrzi nije taj koji mi čini šta veliko – od njega bih se ja sakrio; 
već ti – čovek meni ravan – prijatelj moj bliski koji me poznaje; 
sa kim sam se rado savetovao, u Dom Božiji išao u mnoštvu. 
Smrt neka ih zaskoči; u Svet mrtvih neka živi odu, jer je zlo tamo gde borave, u njima samima. 
Ja ću Boga da zazovem i Gospod će da me spase. 
Jadaću se, uzdisaću uveče, ujutro i u podne; i on moj glas čuće. 
Otkupiće u miru dušu moju iz boja protiv mene, jer je mnogo onih što mi se protive. 
Čuće Bog, poniziće ih onaj što stoluje od davnina; Sela one što se ne menjaju i koji se Boga ne boje. 
Svoju ruku diže na one s kojima je u miru, svoj savez raskida. 
Usta su mu meka kao maslo, a rat mu je u srcu; reči su mu od ulja mekše, a ipak su mačevi isukani. 
Na Gospoda tovar svoj prebaci i on će te podržati; pravedniku neće dati nikad da se zatetura. 
A ti ćeš ih, Bože, oboriti u ždrelo, u jamu; krvoloci i varalice ni polovinu svojih dana doživeti neće. A ja se u tebe uzdam. 
