- Postanje (1. Moj)
- <
- 8
- >

8
1 Ipak, Bog se setio Noja i svih životinja i sve stoke što je bila s njim u plovilu; pokrenuo je vetar da duva nad zemljom i voda se povukla. 2 Zatvorili su se izvori bezdana i okna na nebesima, te je pljusak sa neba prestao. 3 Voda se postepeno povlačila sa zemlje. Nakon stotinu pedeset dana voda je opala. 4 A sedamnaestoga dana sedmog meseca plovilo se zaustavilo na bregovima Ararata. 5 Voda je neprestano opadala do desetog meseca, a prvog dana tog meseca su se pokazali planinski vrhovi.
6 Nakon četrdeset dana Noje otvori prozor koji je načinio, 7 pa pošalje gavrana koji je odletao i doletao dok se voda na zemlji nije isušila. 8 Onda je poslao golubicu da vidi da li se voda povukla sa zemlje. 9 Ali golubica nije našla čvrsto tlo da spusti svoje noge, pa se vratila k Noju u plovilo zato što je voda još uvek pokrivala celu zemlju. On pruži ruku, uzme golubicu i unese je k sebi u plovilo. 10 Sačekao je još sedam dana pa je ponovo poslao golubicu iz plovila. 11 Golubica se vratila uveče, i gle, u kljunu joj svež maslinov list. Po tome je Noje znao da je opala voda sa zemlje. 12 Onda je pričekao još sedam dana pa je poslao golubicu. No, ona mu se nije više vratila.
13 Šest stotina prve godine Nojevog života, prvog meseca, prvog dana u mesecu, voda se povukla sa zemlje. Noje skine poklopac sa plovila, pogleda, a ono, površina zemlje suva. 14 Drugog meseca, dvadeset sedmoga dana u mesecu, zemlja je bila suva.
15 Bog reče Noju: 16 „Izađi iz plovila ti, tvoja žena, tvoji sinovi i žene tvojih sinova s tobom. 17 Sa sobom povedi sva živa bića, sve životinje koje su s tobom: ptice, stoku i sve gmizavce što puze po zemlji. Neka vrve zemljom, plode se i množe se po zemlji!“
18 I Noje izađe sa svojim sinovima, sa svojom ženom i sa ženama svojih sinova. 19 I sve životinje, svi gmizavci, sve ptice, sva stvorenja što puze po zemlji izađu iz plovila, vrsta za vrstom.
20 Tada Noje sagradi žrtvenik Gospodu, te uzme od sve čiste stoke i svih čistih ptica i prinese na žrtveniku žrtve svespalnice. 21 Gospod omirisa ugodni miris, pa reče u svom srcu: „Nikad više neću zemlju izručiti prokletstvu zbog čoveka, jer su čovekove namere zle od detinjstva, niti ću ikad više uništiti sva živa bića koja sam stvorio.
22 Sve dok bude zemlje,
setve i žetve,
studeni i vrućine,
leta i zime,
dana i noći,
nikada neće prestati.“

- Postanje (1. Moj)
- <
- 8
- >

© 2005 2017 Biblica