2. Цареви.
17.
Дванаесте године царовања Ахазовог над Јудом зацари се у Самарији над Израиљем Осија, син Илин, и царова девет година. 
И чињаше што је зло пред Господом, али не као цареви Израиљеви који бише пре њега. 
На њега дође Салманасар цар асирски, и Осија му поста слуга, те му плаћаше данак. 
Али цар асирски опази да Осија хоће да се одметне, јер Осија посла посланике к Соју, цару мисирском и не посла данак годишњи цару асирском; зато га опколи цар асирски и свезавши баци га у тамницу. 
А цар асирски прође сву земљу и дође на Самарију, и би је три године. 
Девете године Осијине узе цар асирски Самарију и одведе Израиља у Асирију и насели у Алају и у Авору на води Гозану и у градовима мидским. 
А то би што синови Израиљеви грешише Господу Богу свом, који их је извео из земље мисирске испод руке Фараона, цара мисирског, и бојаше се других богова, 
и ходише по уредбама народа који одагна Господ испред синова Израиљевих, и како чинише цареви Израиљеви; 
и тајно чинише синови Израиљеви шта није право пред Господом Богом њиховим, и поградише висине по свим градовима својим, од куле стражарске до градова озиданих. 
И подигоше ликове и лугове на сваком високом хуму и под сваким зеленим дрветом. 
И кађаху онуда по свим висинама као народи које одагна Господ испред њих, и чињаху зле ствари гневећи Господа. 
И служаху гадним боговима, за које им беше Господ рекао: Не чините то. 
И Господ опомињаше Израиља и Јуду преко свих пророка и свих виделаца говорећи: Вратите се са злих путева својих и држите заповести моје и уредбе моје по свему закону који сам заповедио оцима вашим и који сам вам послао по слугама својим пророцима. 
Али не послушаше; него беху тврдоврати као и оци њихови, који не вероваше Господу Богу свом. 
И одбацише уредбе Његове и завет Његов, који учини с оцима њиховим, и сведочанства Његова, којима им сведочаше, и ходише за ништавилом и посташе ништави, и за народима који беху око њих, за које им беше заповедио Господ да не чине као они. 
И оставише све заповести Господа Бога свог, и начинише себи ливене ликове, два телета, и лугове, и клањаше се свој војсци небеској, и служаше Валу. 
И проводише синове своје и кћери своје кроз огањ, и даваше се на врачање и гатање, и продаше се да чине зло пред Господом гневећи Га. 
Зато се Господ разгневи врло на Израиља, и одбаци их од себе, те не оста него само племе Јудино. 
Па ни Јуда не држаше заповести Господа Бога свог, него хођаше по уредбама које начинише Израиљци. 
Зато Господ поврже све семе Израиљево, и мучи их, и предаде их у руке онима који их плене, докле их и одбаци од себе. 
Јер се отцепише Израиљци од дома Давидовог, и поставише царем Јеровоама, сина Наватовог, а Јеровоам одби Израиљце од Господа и наведе их да греше грехом великим. 
И ходише синови Израиљеви у свим гресима Јеровоамовим које је он чинио, и не одступише од њих; 
докле Господ не одбаци Израиља од себе као што је говорио преко свих слуга својих пророка, и тако пресељен би Израиљ из земље своје у Асирску до данашњег дана. 
Потом доведе цар асирски људе из Вавилона и из Хуте и из Аве и из Емата и из Сефарвима, и насели их у градовима самаријским место Израиљаца, и наследише Самарију, и живљаху по градовима њеним. 
А кад почеше живети онде, не бојаху се Господа, а Господ посла на њих лавове, који их дављаху. 
Зато рекоше цару асирском говорећи: Ови народи које си довео и населио у градовима самаријским не знају законе Бога оне земље; зато посла на њих лавове, који их ето море, јер не знају законе Бога оне земље. 
Тада заповеди цар асирски и рече: Одведите онамо једног од свештеника које сте довели оданде, па нека иде и седи онде, нека их учи закону Бога оне земље. 
И тако један од свештеника, које беху одвели из Самарије, дође и настани се у Ветиљу, и учаше их како ће се бојати Господа. 
Али начинише себи сваки народ своје богове, и пометаше их у куће висина, које беху начинили Самарјани, сваки народ у својим градовима у којима живљаху. 
Јер Вавилоњани начинише Сокот-Веноту, а Хућани начинише Нергала, а Емаћани начинише Асима; 
и Ављани начинише Ниваза и Тартака, а Сефарвимци спаљиваху синове своје огњем Адрамелеху и Анамелеху боговима сефарвимским. 
Али се бојаху Господа, и поставише између себе свештенике висинама, који им служаху у домовима висина; 
бојаху се Господа, али и својим боговима служаху по обичају оних народа из којих их преселише. 
И до данашњег дана раде по старим обичајима; не боје се Господа, а не раде ни по својим уредбама и обичајима, ни по закону и заповести што је заповедио Господ синовима Јакова, коме наде име Израиљ; 
с којима учини Господ завет и заповеди им и рече: Не бојте се других богова нити им се клањајте нити им служите нити им приносите жртава; 
него Господа, који вас је извео из земље мисирске силом великом и мишицом подигнутом, Њега се бојте и Њему се клањајте и Њему приносите жртве; 
и уредбе и правила и закон и заповести што вам је написао држите извршујући их увек, и не бојте се других богова. 
И не заборављајте завет који је учинио с вама, и не бојте се других богова. 
Него Господа Бога свог бојте се, и Он ће вас избавити из руку свих непријатеља ваших. 
Али не послушаше, него радише по старом свом обичају. 
Тако ови народи бојаху се Господа и идолима својим служаху; и синови њихови и синови синова њихових чине до данашњег дана онако како су чинили оци њихови. 
