Лука.
22.
Приближаваше се пак празник пријесних хлебова који се зове пасха. 
И гледаху главари свештенички и књижевници како би Га убили; али се бојаху народа. 
А сотона уђе у Јуду, који се зваше Искариот, и који беше један од дванаесторице. 
И отишавши говори с главарима свештеничким и са старешинама како ће им Га издати. 
И они се обрадоваше, и уговорише да му даду новце. 
И он се обрече, и тражаше згодно време да им Га преда тајно од народа. 
А дође дан пресних хлебова у који требаше клати пасху; 
и посла Петра и Јована рекавши: Идите уготовите нам пасху да једемо. 
А ови Му рекоше: Где хоћеш да уготовимо? 
А Он им рече: Ето кад уђете у град, срешће вас човек који носи воду у крчагу; идите за њим у кућу у коју он уђе, 
и кажите домаћину: Учитељ вели: где је гостионица где ћу јести пасху с ученицима својим? 
И он ће вам показати велику собу прострту; онде уготовите. 
А они отидоше и нађоше као што им каза; и уготовише пасху. 
И кад дође час, седе за трпезу, и дванаест апостола с Њим. 
И рече им: Врло сам желео да ову пасху једем с вама пре него пострадам; 
јер вам кажем да је одселе нећу јести док се не сврши у царству Божијем. 
И узевши чашу даде хвалу, и рече: Узмите је и разделите међу собом; 
јер вам кажем да нећу пити од рода виноградског док не дође царство Божије. 
И узевши хлеб даде хвалу, и преломивши га даде им говорећи: Ово је тело моје које се даје за вас; ово чините за мој спомен. 
А тако и чашу по вечери, говорећи: Ова је чаша нови завет мојом крви која се за вас пролива. 
Али ево рука издајника мог са мном је на трпези. 
И Син човечији, дакле, иде као што је уређено; али тешко човеку ономе који Га издаје! 
И они сташе тражити међу собом који би, дакле, од њих био који ће то учинити. 
А поста и препирање међу њима који би се држао међу њима да је највећи. 
А Он им рече: Цареви народни владају народом, а који њиме управљају, зову се добротвори. 
Али ви немојте тако; него који је највећи међу вама нека буде као најмањи, и који је старешина нека буде као слуга. 
Јер који је већи, који седи за трпезом или који служи? Није ли онај који седи за трпезом? А ја сам међу вама као слуга. 
А ви сте они који сте се одржали са мном у мојим напастима. 
И ја остављам вама царство као што је Отац мој мени оставио: 
Да једете и пијете за трпезом мојом у царству мом, и да седите на престолима и судите над дванаест колена Израиљевих. 
Рече пак Господ: Симоне! Симоне! Ево вас иште сотона да би вас чинио као пшеницу. 
А ја се молих за тебе да твоја вера не престане; и ти кад год обративши се утврди браћу своју. 
А он Му рече: Господе! С Тобом готов сам и у тамницу и на смрт ићи. 
А Он рече: Кажем ти, Петре! Данас неће запевати петао док се трипут не одрекнеш да ме познајеш. 
И рече им: Кад вас послах без кесе и без торбе и без обуће, еда вам шта недостаде? А они рекоше: Ништа. 
А Он им рече: Али сад који има кесу нека је узме, тако и торбу; а који нема нека прода хаљину своју и купи нож. 
Јер вам кажем да још и ово треба на мени да се изврши што стоји у писму: И међу злочинце метнуше Га. Јер шта је писано за мене, свршује се. 
А они рекоше: Господе! Ево овде два ножа. А Он им рече: Доста је. 
И изишавши отиде по обичају на гору маслинску; а за Њим отидоше ученици Његови. 
А кад дође на место рече им: Молите се Богу да не паднете у напаст. 
И сам одступи од њих како се може каменом добацити, и клекнувши на колена мољаше се Богу 
говорећи: Оче! Кад би хтео да пронесеш ову чашу мимо мене! Али не моја воља него Твоја да буде. 
А анђео Му се јави с неба, и крепи Га. 
И будући у борењу, мољаше се боље; зној пак Његов беше као капље крви које капаху на земљу. 
И уставши од молитве дође к ученицима својим, и нађе их, а они спавају од жалости, 
и рече им: Што спавате? Устаните, молите се Богу да не паднете у напаст. 
Док Он још пак говораше, гле, народ и један од дванаесторице, који се зваше Јуда, иђаше пред њима, и приступи к Исусу да Га целива. Јер им он беше дао знак: Кога целивам онај је. 
А Исус му рече: Јуда! Зар целивом издајеш Сина човечијег? 
А кад они што беху с Њим видеше шта ће бити, рекоше Му: Господе, да бијемо ножем? 
И удари један од њих слугу поглавара свештеничког, и одсече му десно ухо. 
А Исус одговарајући рече: Оставите то. И дохвативши се до уха његовог исцели га. 
А главарима свештеничким и војводама црквеним и старешинама који беху дошли на Њ рече Исус: Зар као на хајдука изиђосте с ножевима и кољем да ме ухватите? 
Сваки дан био сам с вама у цркви и не дигосте руку на мене; али је сад ваш час и област таме. 
А кад Га ухватише, одведоше Га и уведоше у двор поглавара свештеничког. А Петар иђаше за Њим издалека. 
А кад они наложише огањ насред двора и сеђаху заједно, и Петар сеђаше међу њима. 
Видевши га, пак, једна слушкиња где седи код огња, и погледавши на њ рече: и овај беше с њим. 
А он Га се одрече говорећи: Жено! Не познајем га. 
И мало затим, виде га други и рече: и ти си од њих. А Петар рече: Човече! Нисам. 
И пошто прође око једног сахата, други неко потврђиваше говорећи: Заиста и овај беше с њим; јер је Галилејац. 
А Петар рече: Човече! Не знам шта говориш. И одмах док он још говораше запева петао. 
И обазревши се Господ погледа на Петра, и Петар се опомену речи Господње како му рече: Пре него петао запева одрећи ћеш ме се трипут. 
И изишавши напоље плака горко. 
А људи који држаху Исуса ругаху Му се, и бијаху Га. 
И покривши Га, бијаху Га по образу и питаху Га говорећи: Прореци ко Те удари? 
И друге многе хуле говораху на Њ. 
И кад свану, сабраше се старешине народне и главари свештенички и књижевници, и одведоше Га у свој суд 
говорећи: Јеси ли ти Христос? Кажи нам. А Он им рече: Ако вам и кажем, нећете веровати. 
А ако вас и запитам, нећете ми одговорити, нити ћете ме пустити. 
Одселе ће Син човечији седити с десне стране силе Божије. 
Сви пак рекоше: Ти ли си дакле син Божји? А Он им рече: Ви кажете да сам ја. 
А они рекоше: Шта нам требају више сведочанства? Јер сами чусмо из уста његових. 
