Јован.
6.
Потом отиде Исус преко мора галилејског код Тиверијаде. 
И за Њим иђаше мноштво народа, јер виђаху чудеса Његова која чињаше на болесницима. 
А Исус изиђе на гору, и онде сеђаше са ученицима својим. 
А беше близу пасха, празник јеврејски. 
Подигнувши, дакле, Исус очи, и видевши да мноштво народа иде к Њему, рече Филипу: Где ћемо купити хлеба да ови једу? 
А ово говораше кушајући га, јер сам знаше шта ће чинити. 
Одговори Му Филип: Двеста гроша хлеба није доста да сваком од њих по мало допадне. 
Рече Му један од ученика Његових, Андрија, брат Симона Петра: 
Овде има једно момче које има пет хлебова јечмених и две рибе; али шта је то на толики свет! 
А Исус рече: Посадите људе. А беше траве много на ономе месту. Посади се дакле људи на број око пет хиљада. 
А Исус узевши оне хлебове, и давши хвалу, даде ученицима, а ученици онима који беху посађени; тако и од риба колико хтеше. 
И кад се наситише, рече ученицима својим: Скупите комаде што претекоше да ништа не пропадне. 
И скупише, и напунише дванаест котарица комада од пет хлебова јечмених што претече иза оних што су јели. 
А људи видевши чудо које учини Исус говораху: Ово је заиста онај пророк који треба да дође на свет. 
А кад разуме Исус да хоће да дођу да Га ухвате и да Га учине царем, отиде опет у гору сам. 
А кад би увече сиђоше ученици Његови на море, 
и уђоше у лађу, и пођоше преко мора у Капернаум. И већ се беше смркло, а Исус не беше дошао к њима. 
А море се подизаше од великог ветра. 
Возивши, пак, око двадесет и пет или тридесет потркалишта угледаше Исуса где иде по мору и беше дошао близу до лађе, и уплашише се. 
А Он им рече: Ја сам; не бојте се. 
Онда Га с радошћу узеше у лађу; и одмах лађа би на земљи у коју иђаху. 
Сутрадан, пак, народ који стајаше преко мора кад виде да лађе друге не беше онде осим оне једне што у њу уђоше ученици Његови, и да не уђе Исус с ученицима својим у лађу него сами ученици Његови отидоше, 
а друге лађе из Тиверијаде дођоше близу оног места где једоше хлеб кад Господ даде хвалу, 
кад виде народ да Исуса не беше онде ни ученика Његових, уђоше и они у лађе, и дођоше у Капернаум да траже Исуса. 
И нашавши Га преко мора рекоше Му: Рави! Кад си дошао овамо? 
Исус им одговори и рече: Заиста, заиста вам кажем: не тражите ме што чудеса видесте, него што једосте хлеба и наситисте се. 
Старајте се не за јело које пролази, него за јело које остаје за вечни живот, које ће вам дати Син човечији, јер овог потврди Отац Бог. 
А они Му рекоше: Шта ћемо чинити да радимо дела Божија? 
Одговори Исус и рече им: Ово је дело Божије да верујете оног кога Он посла. 
А они Му рекоше: Какав дакле ти показујеш знак да видимо и да верујемо? Шта радиш ти? 
Очеви наши једоше ману у пустињи, као што је написано: Хлеб с неба даде им да једу. 
Тада им рече Исус: Заиста, заиста вам кажем: Мојсије не даде вама хлеб с неба, него вам Отац мој даје хлеб истинити с неба; 
јер је хлеб Божији онај који силази с неба и даје живот свету. 
Тада Му рекоше: Господе! Дај нам свагда тај хлеб. 
А Исус им рече: Ја сам хлеб живота: Који мени долази неће огладнети, и који мене верује неће никад ожеднети. 
Него вам казах да ме и видесте и не верујете. 
Све што мени даје Отац к мени ће доћи; и који долази к мени нећу га истерати напоље. 
Јер сиђох с неба не да чиним вољу своју, него вољу Оца који ме посла. 
А ово је воља Оца који ме посла да од оног што ми даде ништа не изгубим, него да га васкрснем у последњи дан. 
А ово је воља Оног који ме посла да сваки који види Сина и верује Га има живот вечни; и ја ћу га васкрснути у последњи дан. 
Тада викаху Јевреји на Њега што рече: Ја сам хлеб који сиђе с неба. 
И говораху: Није ли ово Исус, син Јосифов, коме ми знамо оца и матер? Како дакле он говори: Ја сиђох с неба? 
Онда Исус одговори и рече им: Не вичите међу собом. 
Нико не може доћи к мени ако га не довуче Отац који ме посла; и ја ћу га васкрснути у последњи дан. 
У пророцима стоји написано: и биће сви научени од Бога. Сваки који чује од Оца и научи, доћи ће к мени. 
Не да је ко видео Оца осим Оног који је од Бога: Он виде Оца. 
Заиста, заиста вам кажем: који верује мене има живот вечни. 
Ја сам Хлеб живота. 
Очеви ваши једоше ману у пустињи, и помреше. 
Ово је хлеб који силази с неба: да који од Њега једе не умре. 
Ја сам хлеб живи који сиђе с неба; који једе од овог хлеба живеће вавек; и хлеб који ћу ја дати тело је моје, које ћу дати за живот света. 
А Јевреји се препираху међу собом говорећи: Како може овај дати нама тело своје да једемо? 
А Исус им рече: Заиста, заиста вам кажем: ако не једете тело Сина човечијег и не пијете крв Његову, нећете имати живот у себи. 
Који једе моје тело и пије моју крв има живот вечни, и ја ћу га васкрснути у последњи дан: 
Јер је тело моје право јело и крв моја право пиће. 
Који једе моје тело и пије моју крв стоји у мени и ја у њему. 
Као што ме посла живи Отац, и ја живим Оца ради; и који једе мене и он ће живети мене ради. 
Ово је хлеб који сиђе с неба: не као што ваши очеви једоше ману, и помреше; који једе хлеб овај живеће вавек. 
Ово рече у зборници кад учаше у Капернауму. 
Тада многи од ученика Његових који слушаху рекоше: Ово је тврда беседа! Ко је може слушати? 
А Исус знајући у себи да ученици Његови вичу на то, рече им: Зар вас ово саблажњава? 
А кад видите Сина човечијег да одлази горе где је пре био? 
Дух је оно што оживљава; тело не помаже ништа. Речи које вам ја рекох дух су и живот су. 
Али имају неки међу вама који не верују. Јер знаше Исус од почетка који су што не верују, и ко ће Га издати. 
И рече: Зато вам рекох да нико не може доћи к мени ако му не буде дано од Оца мог. 
Од тада многи од ученика Његових отидоше натраг, и више не иђаху с Њим. 
А Исус рече дванаесторици: Да нећете и ви отићи? 
Тада Му одговори Симон Петар: Господе! Коме ћемо ићи? Ти имаш речи вечног живота. 
И ми веровасмо и познасмо да си Ти Христос, Син Бога Живога. 
Исус им одговори: Не изабрах ли ја вас дванаесторицу, и један је од вас ђаво? 
А говораше за Јуду Симонова Искариота, јер Га он хтеде издати, и беше један од дванаесторице. 
