Матеј.
13.
И онај дан изишавши Исус из куће сеђаше крај мора. 
И сабраше се око Њега људи многи, тако да мора ући у лађу и сести; а народ сав стајаше по брегу. 
И Он им казива много у причама говорећи: Гле, изиђе сејач да сеје. 
И кад сејаше, једна зрна падоше крај пута, и дођоше птице и позобаше их; 
а друга падоше на каменита места, где не беше много земље, и одмах изникоше; јер не беше у дубину земље. 
И кад обасја сунце, повенуше, и будући да немаху жила, посахнуше. 
А друга падоше у трње, и нарасте трње, и подави их. 
А друга падоше на земљу добру, и доношаху род, једно по сто, а једно по шездесет, а једно по тридесет. 
Ко има уши да чује нека чује. 
И приступивши ученици рекоше Му: Зашто им говориш у причама? 
А Он одговарајући рече им: Вама је дано да знате тајне царства небеског, а њима није дано. 
Јер ко има, даће му се, и претећи ће му; а који нема, узеће му се и оно што има. 
Зато им говорим у причама, јер гледајући не виде, и чујући не чују нити разумеју. 
И збива се на њима пророштво Исаијино, које говори: Ушима ћете чути, и нећете разумети; и очима ћете гледати, и нећете видети. 
Јер је одрвенило срце ових људи, и ушима тешко чују, и очи су своје затворили да како не виде очима, и ушима не чују, и срцем не разумеју, и не обрате се да их исцелим. 
А благо вашим очима што виде, и ушима вашим што чују. 
Јер вам кажем заиста да су многи пророци и праведници желели видети шта ви видите, и не видеше; и чути шта ви чујете, и не чуше. 
Ви пак чујте причу о сејачу: 
Свакоме који слуша реч о царству и не разуме, долази нечастиви и краде посејано у срцу његовом: то је око пута посејано. 
А на камену посејано то је који слуша реч и одмах с радости прими је, 
али нема корена у себи, него је непостојан, па кад буде до невоље или га потерају речи ради, одмах удари натраг. 
А посејано у трњу то је који слуша реч, но брига овог света и превара богатства загуше реч, и без рода остане. 
А посејано на доброј земљи то је који слуша реч и разуме, који дакле и род рађа, и доноси један по сто, а један по шездесет, а један по тридесет. 
Другу причу каза им говорећи: Царство је небеско као човек који посеја добро семе у пољу свом, 
а кад људи поспаше, дође његов непријатељ и посеја кукољ по пшеници, па отиде. 
А кад ниче усев и род донесе, онда се показа кукољ. 
Тада дођоше слуге домаћинове и рекоше му: Господару! Ниси ли ти добро семе сејао на својој њиви? Откуда дакле кукољ? 
А он рече им: Непријатељ човек то учини. А слуге рекоше му: Хоћеш ли дакле да идемо да га почупамо? 
А он рече: Не; да не би чупајући кукољ почупали заједно с њиме пшеницу. 
Оставите нека расте обоје заједно до жетве; и у време жетве рећи ћу жетеоцима: Саберите најпре кукољ, и свежите га у снопље да га сажежем; а пшеницу свезите у житницу моју. 
Другу причу каза им говорећи: Царство је небеско као зрно горушичино које узме човек и посеје на њиви својој, 
које је истина најмање од свију семена, али кад узрасте, веће је од свега поврћа, и буде дрво да птице небеске долазе, и седају на његовим гранама. 
Другу причу каза им: Царство је небеско као квасац који узме жена и метне у три копање брашна док све не ускисне. 
Све ово у причама говори Исус људима, и без приче ништа не говораше им: 
Да се збуде шта је казао пророк говорећи: Отворићу у причама уста своја, казаћу сакривено од постања света. 
Тада остави Исус људе, и дође у кућу. И приступише к Њему ученици Његови говорећи: Кажи нам причу о кукољу на њиви. 
А Он одговарајући рече им: Који сеје добро семе оно је Син човечији; 
а њива је свет; а добро семе синови су царства, а кукољ синови су зла; 
а непријатељ који га је посејао јесте ђаво; а жетва је последак овог века; а жетеоци су анђели. 
Као што се дакле кукољ сабира, и огњем сажиже, тако ће бити на крају овог века. 
Послаће Син човечији анђеле своје, и сабраће из царства Његовог све саблазни и који чине безакоње. 
И бациће их у пећ огњену: онде ће бити плач и шкргут зуба. 
Тада ће се праведници засјати као сунце у царству Оца свог. Ко има уши да чује нека чује. 
Још је царство небеско као благо сакривено у пољу, које нашавши човек сакри и од радости зато отиде и све што има продаде и купи поље оно. 
Још је царство небеско као човек трговац који тражи добар бисер, 
па кад нађе једно многоцено зрно бисера, отиде и продаде све што имаше и купи га. 
Још је царство небеско као мрежа која се баци у море и заграби од сваке руке рибе; 
која кад се напуни, извукоше је на крај, и седавши, избраше добре у судове, а зле бацише напоље. 
Тако ће бити на послетку века: изићи ће анђели и одлучиће зле од праведних. 
И бациће их у пећ огњену: онде ће бити плач и шкргут зуба. 
Рече им Исус: Разуместе ли ово? Рекоше Му: Да, Господе. 
А Он им рече: Зато је сваки књижевник који се научио царству небеском као домаћин који износи из клети своје ново и старо. 
И кад сврши Исус приче ове, отиде оданде. 
И дошавши на постојбину своју, учаше их по зборницама њиховим тако да Му се дивљаху, и говораху: Откуд овоме премудрост ова и моћи? 
Није ли ово дрводељин син? Не зове ли се мати његова Марија, и браћа његова Јаков, и Јосија, и Симон, и Јуда? 
И сестре његове нису ли све код нас? Откуд њему ово све? 
И саблажњаваху се о Њега. А Исус рече им: Нема пророка без части осим на постојбини својој и у дому свом. 
И не створи онде чудеса многих за неверство њихово. 
