Дела апостолска.
8.
Савле пак беше пристао на његову смрт. А у тај дан постаде велико гоњење на цркву јерусалимску, и сви се расејаше по крајевима јудејским и самаријским осим апостола. 
А људи побожни укопаше Стефана и велики плач учинише над њим. 
А Савле досађиваше цркви, јер иђаше по кућама, и вуцијаше људе и жене те предаваше у тамницу. 
А они што се беху расејали пролажаху проповедајући реч. 
А Филип сишавши у град самаријски проповедаше им Христа. 
А народ пажаше једнодушно на оно што говораше Филип, слушајући и гледајући знаке које чињаше: 
Јер духови нечисти с великом виком излажаху из многих у којима беху, и многи узети и хроми оздравише. 
И би велика радост у граду оном. 
А беше један човек, по имену Симон, који пре чараше у граду и довођаше у чудо народ самаријски, говорећи да је он нешто велико; 
на ког гледаху сви, и мало и велико, говорећи: Ово је велика сила Божја. 
А зато гледаху на њега што их много времена чинима удивљаваше. 
Кад пак вероваше Филипу који проповедаше јеванђеље о царству Божјем, и о имену Исуса Христа, крштаваху се и људи и жене. 
Тада и Симон верова, и крстивши се оста код Филипа; и видећи дела и знаке велике који се чињаху дивљаше се врло. 
А кад чуше апостоли који беху у Јерусалиму да Самарија прими реч Божју, послаше к њима Петра и Јована. 
Који сишавши помолише се Богу за њих да приме Духа Светог; 
јер још ни на једног не беше дошао, него беху само крштени у име Господа Исуса. 
Тада апостоли метнуше руке на њих, и они примише Духа Светог. 
А кад виде Симон да се даје Дух Свети кад апостоли метну руке, донесе им новце 
говорећи: Дајте и мени ову власт да кад метнем руке на кога прими Духа Светог. 
А Петар му рече: Новци твоји с тобом да буду у погибао, што си помислио да се дар Божји може добити за новце. 
Нема теби дела ни исета у овој речи; јер срце твоје није право пред Богом. 
Покај се дакле од ове своје пакости, и моли се Богу да би ти се опростила помисао срца твог. 
Јер те видим да си у горкој жучи и у свези неправде. 
А Симон одговарајући рече: Помолите се ви Господу за мене да не наиђе на мене ништа од овог што рекосте. 
Тако они посведочивши и говоривши реч Господњу вратише се у Јерусалим, и многим селима самаријским проповедише јеванђеље. 
А анђео Господњи рече Филипу говорећи: Устани и иди у подне на пут који силази од Јерусалима у Газу и пуст је. 
И уставши пође. И гле, човек Арапин, ушкопљеник, властелин Кандакије царице арапске, што беше над свим њеним ризницама, који беше дошао у Јерусалим да се моли Богу, 
па се враћаше, и седећи на колима својим читаше пророка Исаију. 
А Дух рече Филипу: Приступи и прилепи се тим колима. 
А Филип притрчавши чу га где чита пророка Исаију, и рече: А разумеш ли шта читаш? 
А он рече: Како бих могао разумети ако ме ко не упути? И умоли Филипа те се попе и седе с њим. 
А место из писма које читаше беше ово: Као овца на заклање одведе се, и нем као јагње пред оним који га стриже, тако не отвори уста својих. 
У Његовом понижењу укиде се суд Његов. А род Његов ко ће исказати? Јер се Његов живот узима од земље. 
Онда ушкопљеник одговори Филипу и рече: Молим те, за кога ово говори пророк? Или за себе или за кога другог? 
А Филип отворивши уста своја, и почевши од писма овог, приповеди му јеванђеље Исусово. 
Како иђаху путем дођоше на некакву воду; и рече ушкопљеник: Ево воде, шта брани мени да се крстим? 
А Филип му рече: Ако верујеш од свега срца свог, можеш. А он одговарајући рече: Верујем да је Исус Христос Син Божји. 
И заповеди да стану кола, и сиђоше оба на воду, и Филип и ушкопљеник, и крсти га. 
А кад изиђоше из воде, Дух Свети паде на ушкопљеника, а анђео Господњи узе Филипа, и више га не виде ушкопљеник; него отиде путем својим радујући се. 
А Филип се обрете у Азоту; и пролазећи проповедаше јеванђеље свима градовима, док не дође у Ћесарију. 
