Филибљанима.
2.
Ако има дакле које поучење у Христу, или ако има која утеха љубави, ако има која заједница духа, ако има које срце жалостиво и милост, 
испуните моју радост, да једно мислите, једну љубав имате, једнодушни и једномислени: 
Ништа не чините успркос или за празну славу; него понизношћу чините један другог већег од себе. 
Не гледајте сваки за своје, него и за других. 
Јер ово да се мисли међу вама шта је и у Христу Исусу, 
који, ако је и био у обличју Божијем, није се отимао да се упореди с Богом; 
него је понизио сам себе узевши обличје слуге, поставши као и други људи и на очи нађе се као човек. 
Понизио сам себе поставши послушан до саме смрти, а смрти крстове. 
Зато и Бог Њега повиси, и дарова Му име које је веће од сваког имена. 
Да се у име Исусово поклони свако колено оних који су на небу и на земљи и под земљом; 
и сваки језик да призна да је Господ Исус Христос на славу Бога Оца. 
Тако, љубазни моји, као што ме свагда слушасте, не само кад сам код вас, него и сад много већма кад нисам код вас, градите спасење своје са страхом и дрхтањем. 
Јер је Бог што чини у вама да хоћете и учините као што Му је угодно. 
Све чините без вике и премишљања. 
Да будете прави и цели, деца Божја без мане усред рода неваљалог и поквареног, у коме светлите као видела на свету, 
придржавајући реч живота, на моју хвалу за дан Христов, да ми не буде узалуд трчање и труд. 
Но ако и жртвован будем на жртву и службу вере ваше, радујем се, и радујем се с вама свима. 
Тако и ви радујте се и будите са мном радосни. 
А надам се у Господа Исуса да ћу скоро послати к вама Тимотија, да се и ја развеселим разабравши како сте ви. 
Јер ниједног немам једнаке мисли са собом који се управо брине за вас. 
Јер сви траже шта је њихово, а не шта је Христа Исуса. 
А његово поштење познајете, јер као дете оцу са мном је послужио у јеванђељу. 
Њега, дакле, надам се да ћу послати одмах како разберем шта је за мене. 
А надам се у Господу да ћу и сам скоро доћи к вама. 
Али нађох за потребно да пошаљем к вама брата Епафродита, свог помагача и другара у војевању, а вашег посланика и слугу моје потребе; 
јер жељаше од срца вас све да види, и жаљаше што сте чули да је боловао. 
Јер беше болестан до смрти; но Бог помилова га, не само њега него и мене, да ми не дође жалост на жалост. 
Зато га послах скорије, да се обрадујете кад га опет видите, и мени да олакша мало. 
Примите га, дакле, у Господу са сваком радости, и такве поштујте; 
јер за дело Христово дође до саме смрти, не маривши за свој живот да накнади у служби мојој што вас немам. 
