Пета књига Мојсијева која се зове Закони поновљени.
1.
Ово су речи које говори Мојсије свему Израиљу с ону страну Јордана, у пустињи, у пољу према Црвеном мору, између Фарана и Тофола и Ловона и Асирота и Дизава, 
једанаест дана хода од Хорива преко горе Сира до Кадис-Варније. 
А беше четрдесете године први дан једанаестог месеца, кад Мојсије каза синовима Израиљевим све што му беше заповедио Господ да им каже, 
пошто уби Сиона, цара аморејског који живљаше у Есевону, и Ога цара васанског који живљаше у Астароту и у Едрајину. 
С оне стране Јордана у земљи моавској поче Мојсије казивати овај закон говорећи: 
Господ Бог наш рече нам на Хориву говорећи: Доста сте били на овој гори. 
Обрните се и подигните се и идите ка гори аморејској и у сву околину њену, у равнице и у брда и у долине, и на југ и на брегове морске, у земљу хананску и на Ливан и до реке велике, реке Ефрата. 
Ето, дао сам вам земљу, уђите у њу, и узмите земљу, за коју се заклео Господ оцима вашим, Авраму, Исаку и Јакову, да ће им је дати и семену њиховом након њих. 
И рекох вам онда говорећи: Не могу вас носити сам. 
Господ Бог ваш умножио вас је, и ето вас данас има много као звезда небеских. 
Господ Бог отаца ваших да вас умножи још хиљаду пута више, и да вас благослови као што вам је казао. 
Како бих ја сам носио муке ваше, бремена ваша и распре ваше? 
Дајте из племена својих људе мудре и веште и познате да вам их поставим за старешине. 
Тада ми одговористе и рекосте: Добро је да се учини шта си казао. 
Тада узевши старешине од племена ваших, људе мудре и познате, поставих вам их за старешине, за хиљаднике и стотинаре и педесетаре и десетаре и управитеље по племенима вашим. 
И заповедих онда судијама вашим говорећи: Саслушавајте распре међу браћом својом и судите право између човека и брата његовог и између дошљака који је с њим. 
Не гледајте ко је ко на суду, саслушајте и малог и великог, не бојте се никога, јер је суд Божији, а ствар која би вам била тешка изнесите преда ме да је чујем. 
И заповедих вам онда све што ћете чинити. 
Потом отишавши од Хорива пређосмо сву ону пустињу велику и страшну, коју видесте, идући ка гори аморејској, као што нам заповеди Господ Бог наш, и дођосмо до Кадис-Варније. 
Тада вам рекох: Дођосте до горе аморејске, коју нам даје Господ Бог наш. 
Гле, дао ти је Господ Бог твој ту земљу, иди и узми је, као што ти је рекао Господ Бог отаца твојих; не бој се и не плаши се. 
А ви сви дођосте к мени и рекосте: Да пошаљемо људе пред собом да нам уходе земљу, и да нам јаве за пут којим ћемо ићи и за градове у које ћемо доћи, 
и то ми би по вољи, и узех између вас дванаест људи, из сваког племена по једног; 
и они се подигоше и изишавши на гору дођоше до потока Есхола, и уходише земљу; 
и набраше рода оне земље и донесоше нам, и јавише нам говорећи: Добра је земља, коју нам даје Господ Бог наш. 
Али не хтесте ићи него се супротисте заповести Господа Бога свог. 
И викасте у шаторима својим говорећи: Мрзи на нас Господ, зато нас изведе из земље мисирске, да нас да у руке Аморејцима и да нас потре. 
Куда да идемо? Браћа наша уплашише срце наше говорећи: Народ је већи и виши од нас, градови су велики и ограђени до неба, па и синове Енакове видесмо овде. 
А ја вам рекох: Не плашите се и не бојте их се. 
Господ Бог ваш, који иде пред вама, Он ће се бити за вас онако како вам је учинио у Мисиру на ваше очи, 
и у пустињи, где си видео како те је носио Господ Бог твој, као што човек носи сина свог, целим путем којим сте ишли докле дођосте до овог места. 
Али зато опет не веровасте Господу Богу свом, 
који иђаше пред вама путем тражећи вам место где бисте стали, иђаше ноћу у огњу да вам светли путем којим бисте ишли, а дању у облаку. 
И чу Господ глас речи ваших, и разгневи се и закле се говорећи: 
Ниједан од овог рода злог неће видети ове добре земље, за коју се заклех да ћу дати вашим оцима, 
осим Халева, сина Јефонијиног; он ће је видети, и њему ћу дати земљу по којој је ишао, и синовима његовим, јер се сасвим држао Господа. 
Па и на мене се разгневи Господ с вас; и рече: Ни ти нећеш ући онамо. 
Исус, син Навин, који те служи, он ће ући онамо, њега утврди; јер ће је он разделити синовима Израиљевим у наследство. 
А деца ваша, за коју рекосте да ће постати робље, синови ваши, који данас не знају ни шта је добро ни шта је зло, они ће ући онамо, и њима ћу је дати и они ће је наследити. 
Ви, пак, вратите се и идите у пустињу к Црвеном Мору. 
А ви одговористе и рекосте ми: Сагрешисмо Господу; ићи ћемо и бићемо се сасвим како нам је заповедио Господ Бог наш. И узевши сваки своје оружје хтесте изаћи на гору. 
А Господ ми рече: Кажи им: Не идите и не бијте се, јер нисам међу вама, да не изгинете пред непријатељима својим. 
И ја вам рекох, али не послушасте, него се опресте заповести Господњој, и навалисте на гору. 
Тада изиђоше пред вас Амореји, који сеђаху у оној планини, и погнаше вас као што чине пчеле, и побише вас на Сиру па до Орме. 
И вративши се плакасте пред Господом, али Господ не послуша глас ваш нити окрете ухо своје к вама. 
И остадосте у Кадису дуго времена докле онде стајасте. 
