- Књига о Јову
- <
- 14
- >

14
Крај: Јов се тужи на ништавност човека и узалуд тражи утешну наду.
1 Човек рођен од жене кратка је века и пун немира.
2 Као цвет ниче, и одсеца се,
и бежи као сен, и не остаје.
3 И на таквог отвараш око своје,
и мене водиш на суд са собом!
4 Ко ће чисто извадити из нечиста?
Нико.
5 Измерени су дани његови,
број месеца његових у Тебе је;
поставио си му међу, преко које не може прећи.
6 Одврати се од њега да почине
докле не наврши као надничар дан свој.
7 Јер за дрво има надања, ако се посече,
да ће се још омладити
и да неће бити без изданка;
8 Ако и остари у земљи корен његов
и у праху изумре пањ његов,
9 Чим осети воду, опет напупи
и пусти гране као присад.
10 А човек умире изнемогао;
и кад издахне човек, где је?
11 Као кад вода отече из језера
и река опадне и усахне,
12 Тако човек кад легне, не устаје више;
докле је небеса неће се пробудити
нити ће се пренути ода сна свог.
13 О да ме хоћеш у гробу сакрити
и склонити ме докле не утоли гнев Твој,
и да ми даш рок кад ћеш ме се опоменути!
14 Кад умре човек, хоће ли оживети?
Све дане времена које ми је одређено чекаћу
докле ми дође промена.
15 Зазваћеш, и ја ћу Ти се одазвати;
дело руку својих пожелећеш.
16 А сада бројиш кораке моје,
и ништа не остављаш за грех мој.
17 Запечаћени су у тобоцу моји преступи,
и завезујеш безакоња моја.
18 Заиста, као што гора падне и распадне се,
и као што се стена одвали с места свог,
19 И као што вода спира камење
и поводањ односи прах земаљски,
тако надање човечије обраћаш у ништа.
20 Надвлађујеш га једнако, те одлази,
мењаш му лице и отпушташ га.
21 Ако синови његови буду у части, он не зна;
ако ли у срамоти, он се не брине.
22 Само тело док је жив болује,
и душа његова у њему тужи.

- Књига о Јову
- <
- 14
- >

Public Domain