- Приче Соломунове
- <
- 6
- >

6
Треба се чувати јемства, лењости, злобе и прељубе.
1 Сине мој, кад се подјемчиш за пријатеља свог,
и даш руку своју туђинцу,
2 Везао си се речима уста својих,
ухватио си се речима уста својих.
3 Зато учини тако, сине мој, и опрости се,
јер си допао у руке ближњему свом;
иди, припадни, и навали на ближњег свог.
4 Не дај сна очима својим,
ни веђама својим дрема.
5 Отми се као срна из руке ловцу,
и као птица из руке птичару.
6 Иди к мраву, лењивче,
гледај путеве његове, и омудрај.
7 Нема вођу ни управитеља ни господара;
8 И опет приправља лети себи храну,
збира уз жетву пићу своју.
9 Докле ћеш, лењивче, лежати?
Кад ћеш устати од сна свог?
10 Док мало проспаваш, док мало продремљеш,
док мало склопиш руке да прилегнеш,
11 У том ће доћи сиромаштво твоје као путник
и оскудица твоја као оружан човек.
12 Човек неваљао и нитков
ходи са злим устима;
13 Намигује очима, говори ногама, показује прстима;
14 Свака му је опачина у срцу,
кује зло свагда, замеће свађу.
15 Зато ће уједанпут доћи погибао његова,
часом ће се сатрти и неће бити лека.
16 На ово шесторо мрзи Господ,
и седмо је гад души његовој:
17 Очи поносите,
језик лажљив
и руке које проливају крв праву,
18 Срце које кује зле мисли,
ноге које брзо трче на зло,
19 Лажан сведок који говори лаж,
и ко замеће свађу међу браћом.
20 Чувај, сине мој, заповест оца свог,
и не остављај науке матере своје.
21 Привежи их себи на срце засвагда,
и свежи их себи око грла.
22 Куда год пођеш, водиће те;
кад заспиш, чуваће те;
кад се пробудиш, разговараће те;
23 Јер је заповест жижак, и наука је видело,
и пут је животни карање које поучава;
24 Да те чувају од зле жене,
од језика којим ласка жена туђа.
25 Не зажели у срцу свом лепоту њену,
и немој да те ухвати веђама својим.
26 Јер са жене курве спада човек на комад хлеба,
и жена пуста лови драгоцену душу.
27 Хоће ли ко узети огња у недра,
а хаљине да му се не упале?
28 Хоће ли ко ходити по живом угљевљу,
а ногу да не ожеже?
29 Тако бива ономе који иде к жени ближњег свог;
неће бити без кривице ко је се год дотакне.
30 Не срамоте лупежа који украде да насити душу своју,
будући гладан;
31 Него кад га ухвате плати самоседмо,
да све имање дома свог.
32 Али ко учини прељубу са женом, безуман је,
душу своју губи ко тако чини;
33 Муке и руга допада,
и срамота се његова не може избрисати.
34 Јер је љубавна сумња жестока у мужа
и не штеди на дан освете;
35 Не мари ни за какав откуп,
и не прима ако ћеш и много дарова давати.

- Приче Соломунове
- <
- 6
- >

Public Domain