GEN 1:1 U početku stvori Bog nebo i zemlju.
GEN 1:2 A zemlja beše bez obličja i pusta, i beše tama nad bezdanom; i duh Božji dizaše se nad vodom.
GEN 1:3 I reče Bog: Neka bude svetlost. I bi svetlost.
GEN 1:4 I vide Bog svetlost da je dobra; i rastavi Bog svetlost od tame.
GEN 1:5 I svetlost nazva Bog dan, a tamu nazva noć. I bi veče i bi jutro, dan prvi.
GEN 1:6 Potom reče Bog: Neka bude svod posred vode, da rastavlja vodu od vode.
GEN 1:7 I stvori Bog svod, i rastavi vodu pod svodom od vode nad svodom; i bi tako.
GEN 1:8 A svod nazva Bog nebo. I bi veče i bi jutro, dan drugi.
GEN 1:9 Potom reče Bog: Neka se sabere voda što je pod nebom na jedno mesto, i neka se pokaže suvo. I bi tako.
GEN 1:10 I suvo nazva Bog zemlja, a zborišta vodena nazva mora; i vide Bog da je dobro.
GEN 1:11 Opet reče Bog: Neka pusti zemlja iz sebe travu, bilje, što nosi seme, i drvo rodno, koje rađa rod po svojim vrstama, u kome će biti seme njegovo na zemlji. I bi tako.
GEN 1:12 I pusti zemlja iz sebe travu, bilje, što nosi seme po svojim vrstama, i drvo, koje rađa rod, u kome je seme njegovo po njegovim vrstama. I vide Bog da je dobro.
GEN 1:13 I bi veče i bi jutro, dan treći.
GEN 1:14 Potom reče Bog: Neka budu videla na svodu nebeskom, da dele dan i noć, da budu znaci vremenima i danima i godinama;
GEN 1:15 i neka svetle na svodu nebeskom, da obasjavaju zemlju. I bi tako.
GEN 1:16 I stvori Bog dva videla velika: videlo veće da upravlja danom, i videlo manje da upravlja noću, i zvezde.
GEN 1:17 I postavi ih Bog na svodu nebeskom da obasjavaju zemlju.
GEN 1:18 I da upravljaju danom i noću, i da dele svetlost od tame. I vide Bog da je dobro.
GEN 1:19 I bi veče i bi jutro, dan četvrti.
GEN 1:20 Potom reče Bog: Neka vrve po vodi žive duše, i ptice neka lete iznad zemlje pod svod nebeski.
GEN 1:21 I stvori Bog kitove velike i sve žive duše što se miču, što provrveše po vodi po vrstama svojim, i sve ptice krilate po vrstama njihovim. I vide Bog da je dobro;
GEN 1:22 i blagoslovi ih Bog govoreći: Rađajte se i množite se, i napunite vodu po morima, i ptice neka se množe na zemlji.
GEN 1:23 I bi veče i bi jutro, dan peti.
GEN 1:24 Potom reče Bog: Neka zemlja pusti iz sebe duše žive po vrstama njihovim, stoku i sitne životinje i zveri zemaljske po vrstama njihovim. I bi tako.
GEN 1:25 I stvori Bog zveri zemaljske po vrstama njihovim, i stoku po vrstama njenim, i sve sitne životinje na zemlji po vrstama njihovim. I vide Bog da je dobro.
GEN 1:26 Potom reče Bog: Da načinimo čoveka po svom obličju, kao što smo mi, koji će biti gospodar od riba morskih i od ptica nebeskih i od stoke i od cele zemlje i od svih životinja što se miču po zemlji.
GEN 1:27 I stvori Bog čoveka po obličju svom, po obličju Božjem stvori ga; muško i žensko stvori ih.
GEN 1:28 I blagoslovi ih Bog, i reče im Bog: Rađajte se i množite se, i napunite zemlju, i vladajte njom, i budite gospodari od riba morskih i od ptica nebeskih i od svih zveri što se miče po zemlji.
GEN 1:29 I još reče Bog: Evo, dao sam vam sve bilje što nosi seme po svoj zemlji, i sva drveta rodna koja nose seme; to će vam biti za hranu.
GEN 1:30 A svim zverima zemaljskim i svim pticama nebeskim i svemu što se miče na zemlji i u čemu ima duša živa, dao sam svu travu da jedu. I bi tako.
GEN 1:31 Tada pogleda Bog sve što je stvorio, i gle, dobro beše veoma. I bi veče i bi jutro, dan šesti.
GEN 2:1 Tako se dovrši nebo i zemlja i sva vojska njihova.
GEN 2:2 I svrši Bog do sedmog dana dela svoja, koja učini; i počinu u sedmi dan od svih dela svojih, koja učini;
GEN 2:3 i blagoslovi Bog sedmi dan, i posveti ga, jer u taj dan počinu od svih dela svojih, koja učini.
GEN 2:4 To je postanje neba i zemlje, kad postaše, kad Gospod Bog stvori zemlju i nebo,
GEN 2:5 I svaku biljku poljsku, dokle je još ne beše na zemlji, i svaku travku poljsku, dokle još ne nicaše; jer Gospod Bog još ne pusti dažda na zemlju, niti beše čoveka da radi zemlju,
GEN 2:6 ali se podizaše para sa zemlje da natapa svu zemlju.
GEN 2:7 A stvori Gospod Bog čoveka od praha zemaljskog, i dunu mu u nos duh životni; i posta čovek duša živa.
GEN 2:8 I nasadi Gospod Bog vrt u Edemu na istoku; i onde namesti čoveka, kog stvori.
GEN 2:9 I učini Gospod Bog, te nikoše iz zemlje svakakva drveća lepa za gledanje i dobra za jelo, i drvo od života usred vrta i drvo od znanja dobra i zla.
GEN 2:10 A voda tečaše iz Edema natapajući vrt, i odande se deliše u četiri reke.
GEN 2:11 Jednoj je ime Fison, ona teče oko cele zemlje evilske, a onde ima zlata,
GEN 2:12 i zlato je one zemlje vrlo dobro; onde ima i bdela i dragog kamena oniha.
GEN 2:13 A drugoj je reci ime Geon, ona teče oko cele zemlje huske.
GEN 2:14 A trećoj je reci ime Hidekel, ona teče k asirskoj. A četvrta je reka Efrat.
GEN 2:15 I uzevši Gospod Bog čoveka namesti ga u vrtu edemskom, da ga radi i da ga čuva.
GEN 2:16 I zapreti Gospod Bog čoveku govoreći: Jedi slobodno sa svakog drveta u vrtu;
GEN 2:17 ali s drveta od znanja dobra i zla, s njega ne jedi; jer u koji dan okusiš s njega, umrećeš.
GEN 2:18 I reče Gospod Bog: Nije dobro da je čovek sam; da mu načinim druga prema njemu.
GEN 2:19 Jer Gospod Bog stvori od zemlje sve zveri poljske i sve ptice nebeske, i dovede k Adamu da vidi kako će koju nazvati, pa kako Adam nazove koju životinju onako da joj bude ime;
GEN 2:20 i Adam nadede ime svakom živinčetu i svakoj ptici nebeskoj i svakoj zveri poljskoj; ali se ne nađe Adamu drug prema njemu.
GEN 2:21 I Gospod Bog pusti tvrd san na Adama, te zaspa; pa mu uze jedno rebro, i mesto popuni mesom;
GEN 2:22 i Gospod Bog stvori ženu od rebra, koje uze Adamu, i dovede je k Adamu.
GEN 2:23 A Adam reče: Sada eto kost od mojih kosti, i telo od mog tela. Neka joj bude ime čovečica, jer je uzeta od čoveka.
GEN 2:24 Zato će ostaviti čovek oca svog i mater svoju, i prilepiće se k ženi svojoj, i biće dvoje jedno telo.
GEN 2:25 A behu oboje goli. Adam i žena mu, i ne beše ih sramota.
GEN 3:1 Ali zmija beše lukava mimo sve zveri poljske, koje stvori Gospod Bog; pa reče ženi: Je li istina da je Bog kazao da ne jedete sa svakog drveta u vrtu?
GEN 3:2 A žena reče zmiji: Mi jedemo rod sa svakog drveta u vrtu;
GEN 3:3 samo rod s onog drveta usred vrta, kazao je Bog, ne jedite i ne dirajte u nj, da ne umrete.
GEN 3:4 A zmija reče ženi: Nećete vi umreti;
GEN 3:5 nego zna Bog da će vam se u onaj dan kad okusite s njega otvoriti oči, pa ćete postati kao bogovi i znati šta je dobro šta li zlo.
GEN 3:6 I žena videći da je rod na drvetu dobar za jelo i da ga je milina gledati i da je drvo vrlo drago radi znanja, uzabra rod s njega i okusi, pa dade i mužu svom, te i on okusi.
GEN 3:7 Tada im se otvoriše oči, i videše da su goli; pa spletoše lišća smokovog i načiniše sebi pregače.
GEN 3:8 I začuše glas Gospoda Boga, koji iđaše po vrtu kad zahladi; i sakri se Adam i žena mu ispred Gospoda Boga među drveta u vrtu.
GEN 3:9 A Gospod Bog viknu Adama i reče mu: Gde si?
GEN 3:10 A on reče: Čuh glas Tvoj u vrtu, pa se poplaših, jer sam go, te se sakrih.
GEN 3:11 A Bog reče: Ko ti kaza da si go? Da nisi jeo s onog drveta što sam ti zabranio da ne jedeš s njega?
GEN 3:12 A Adam reče: Žena koju si udružio sa mnom, ona mi dade s drveta, te jedoh.
GEN 3:13 A Gospod Bog reče ženi: Zašto si to učinila? A žena odgovori: Zmija me prevari, te jedoh.
GEN 3:14 Tada reče Gospod Bog zmiji: Kad si to učinila, da si prokleta mimo svako živinče i mimo sve zveri poljske; na trbuhu da se vučeš i prah da jedeš do svog veka.
GEN 3:15 I još mećem neprijateljstvo između tebe i žene i između semena tvog i semena njenog; ono će ti na glavu stajati a ti ćeš ga u petu ujedati.
GEN 3:16 A ženi reče: Tebi ću mnoge muke zadati kad zatrudniš, s mukama ćeš decu rađati, i volja će tvoja stajati pod vlašću muža tvog, i on će ti biti gospodar.
GEN 3:17 Pa onda reče Adamu: Što si poslušao ženu i okusio s drveta s kog sam ti zabranio rekavši da ne jedeš s njega, zemlja da je prokleta s tebe, s mukom ćeš se od nje hraniti do svog veka;
GEN 3:18 Trnje i korov će ti rađati, a ti ćeš jesti zelje poljsko;
GEN 3:19 Sa znojem lica svog ješćeš hleb, dokle se ne vratiš u zemlju od koje si uzet; jer si prah, i u prah ćeš se vratiti.
GEN 3:20 I Adam nadede ženi svojoj ime Jeva, zato što je ona mati svima živima.
GEN 3:21 I načini Gospod Bog Adamu i ženi njegovoj haljine od kože, i obuče ih u njih.
GEN 3:22 I reče Gospod Bog: Eto, čovek posta kao jedan od nas znajući šta je dobro šta li zlo; ali sada da ne pruži ruku svoju i uzbere i s drveta od života, i okusi, te do veka živi.
GEN 3:23 I Gospod Bog izagna ga iz vrta edemskog da radi zemlju, od koje bi uzet;
GEN 3:24 i izagnav čoveka postavi pred vrtom edemskim heruvima s plamenim mačem, koji se vijaše i tamo i amo, da čuva put ka drvetu od života.
GEN 4:1 Iza toga Adam pozna Jevu ženu svoju, a ona zatrudne i rodi Kajina, i reče: Dobih čoveka od Gospoda.
GEN 4:2 I rodi opet brata njegovog Avelja. I Avelj posta pastir a Kajin ratar.
GEN 4:3 A posle nekog vremena dogodi se, te Kajin prinese Gospodu prinos od roda zemaljskog;
GEN 4:4 a i Avelj prinese od prvina stada svog i od njihove pretiline. I Gospod pogleda na Avelja i na njegov prinos,
GEN 4:5 a na Kajina i na njegov prinos ne pogleda. Zato se Kajin rasrdi veoma, i lice mu se promeni.
GEN 4:6 Tada reče Gospod Kajinu: Što se srdiš? Što li ti se lice promeni?
GEN 4:7 Nećeš li biti mio, kad dobro činiš? A kad ne činiš dobro, greh je na vratima. A volja je njegova pod tvojom vlašću, i ti si mu stariji.
GEN 4:8 Posle govoraše Kajin s Aveljem bratom svojim. Ali kad behu u polju, skoči Kajin na Avelja brata svog, i ubi ga.
GEN 4:9 Tada reče Gospod Kajinu: Gde ti je brat Avelj? A on odgovori: Ne znam; zar sam ja čuvar brata svog?
GEN 4:10 A Bog reče: Šta učini! Glas krvi brata tvog viče sa zemlje k meni.
GEN 4:11 I sada, da si proklet na zemlji, koja je otvorila usta svoja da primi krv brata tvog iz ruke tvoje.
GEN 4:12 Kad zemlju uzradiš, neće ti više davati blaga svog. Bićeš potukač i begunac na zemlji.
GEN 4:13 A Kajin reče Gospodu: Krivica je moja velika da mi se ne može oprostiti.
GEN 4:14 Evo me teraš danas iz ove zemlje da se krijem ispred Tebe, i da se skitam i potucam po zemlji, pa će me ubiti ko me udesi.
GEN 4:15 A Gospod mu reče: Zato ko ubije Kajina, sedam će se puta to pokajati. I načini Gospod znak na Kajinu da ga ne ubije ko ga udesi.
GEN 4:16 I otide Kajin ispred Gospoda, i naseli se u zemlji naidskoj na istoku prema Edemu.
GEN 4:17 I pozna Kajin ženu svoju, a ona zatrudne i rodi Enoha. I sazida grad i prozva ga po imenu sina svog Enoh.
GEN 4:18 A Enohu rodi se Gaidad; a Gaidad rodi Maleleila; a Maleleilo rodi Matusala; a Matusal rodi Lameha.
GEN 4:19 I uze Lameh dve žene: jednoj beše ime Ada a drugoj Sela.
GEN 4:20 I Ada rodi Jovila; od njega se narodiše koji žive pod šatorima i stoku pasu.
GEN 4:21 A bratu njegovom beše ime Juval; od njega se narodiše gudači i svirači.
GEN 4:22 A i Sela rodi Tovela, koji beše vešt kovati svašta od bronze i od gvožđa; a sestra Tovelu beše Noema.
GEN 4:23 I reče Lameh svojim ženama, Adi i Seli: Čujte glas moj, žene Lamehove, poslušajte reči moje: ubiću čoveka za ranu svoju i mladića za masnicu svoju.
GEN 4:24 Kad će se Kajin osvetiti sedam puta, Lameh će sedamdeset i sedam puta.
GEN 4:25 A Adam opet pozna ženu svoju, i ona rodi sina, i nade mu ime Sit, jer mi, reče, Bog dade drugog sina za Avelja, kog ubi Kajin.
GEN 4:26 I Situ se rodi sin, kome nadede ime Enos. Tada se poče prizivati ime Gospodnje.
GEN 5:1 Ovo je pleme Adamovo. Kad Bog stvori čoveka po obličju svom stvori ga.
GEN 5:2 Muško i žensko stvori ih, i blagoslovi ih, i nazva ih čovek, kad biše stvoreni.
GEN 5:3 I požive Adam sto trideset godina, i rodi sina po obličju svom, kao što je on, i nadede mu ime Sit.
GEN 5:4 A rodiv Sita požive Adam osam stotina godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:5 tako požive Adam svega devet stotina trideset godina; i umre.
GEN 5:6 A Sit požive sto pet godina, i rodi Enosa;
GEN 5:7 a rodiv Enosa požive Sit osam stotina sedam godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:8 tako požive Sit svega devet stotina dvanaest godina; i umre.
GEN 5:9 A Enos požive devedeset godina, i rodi Kajinana;
GEN 5:10 a rodiv Kajinana požive Enos osam stotina petnaest godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:11 tako požive Enos svega devet stotina pet godina; i umre.
GEN 5:12 A Kajinan požive sedamdeset godina, i rodi Maleleila;
GEN 5:13 a rodiv Maleleila požive Kajinan osam stotina i četrdeset godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:14 tako požive Kajinan svega devet stotina deset godina; i umre.
GEN 5:15 A Maleleilo požive šezdeset pet godina, i rodi Jareda;
GEN 5:16 a rodiv Jareda požive Maleleilo osam stotina trideset godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:17 tako požive Maleleilo svega osam stotina devedeset pet godina; i umre.
GEN 5:18 A Jared požive sto i šezdeset i dve godine, i rodi Enoha;
GEN 5:19 a rodiv Enoha požive Jared osam stotina godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:20 tako požive Jared svega devet stotina šezdeset dve godine, i umre.
GEN 5:21 A Enoh požive šezdeset pet godina, i rodi Matusala;
GEN 5:22 a rodiv Matusala požive Enoh jednako po volji Božjoj trista godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:23 tako požive Enoh svega trista šezdeset pet godina;
GEN 5:24 i živeći Enoh jednako po volji Božjoj, nestade ga jer ga uze Bog.
GEN 5:25 A Matusal požive sto osamdeset sedam godina, i rodi Lameha;
GEN 5:26 a rodiv Lameha požive Matusal sedam stotina osamdeset dve godine, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:27 tako požive Matusal svega devet stotina i šezdeset i devet godina; i umre.
GEN 5:28 A Lameh požive sto osamdeset i dve godine, i rodi sina,
GEN 5:29 i nadede mu ime Noje govoreći: Ovaj će nas odmoriti od poslova naših i od truda ruku naših na zemlji, koju prokle Gospod.
GEN 5:30 A rodiv Noja požive Lameh pet stotina devedeset pet godina, rađajući sinove i kćeri;
GEN 5:31 tako požive Lameh svega sedam stotina sedamdeset sedam godina; i umre.
GEN 5:32 A Noju kad bi pet stotina godina, rodi Noje Sima, Hama i Jafeta.
GEN 6:1 A kad se ljudi počeše množiti na zemlji, i kćeri im se narodiše.
GEN 6:2 Videći sinovi Božji kćeri čovečije kako su lepe uzimaše ih za žene koje hteše.
GEN 6:3 A Gospod reče: Neće se duh moj do veka preti s ljudima, jer su telo; neka im još sto dvadeset godina.
GEN 6:4 A beše tada divova na zemlji; a i posle, kad se sinovi Božji sastajahu sa kćerima čovečijim, pa im one rađahu sinove; to behu silni ljudi, od starine na glasu.
GEN 6:5 I Gospod videći da je nevaljalstvo ljudsko veliko na zemlji, i da su sve misli srca njihovog svagda samo zle,
GEN 6:6 pokaja se Gospod što je stvorio čoveka na zemlji, i bi mu žao u srcu.
GEN 6:7 I reče Gospod: Hoću da istrebim sa zemlje ljude, koje sam stvorio, od čoveka do stoke i do sitne životinje i do ptica nebeskih; jer se kajem što sam ih stvorio.
GEN 6:8 Ali Noje nađe milost pred Gospodom.
GEN 6:9 Ovo su događaji Nojevi: Noje beše čovek pravedan i bezazlen svog veka; po volji Božjoj svagda življaše Noje.
GEN 6:10 I rodi Noje tri sina: Sima, Hama i Jafeta.
GEN 6:11 A zemlja se pokvari pred Bogom, i napuni se zemlja bezakonja.
GEN 6:12 I pogleda Bog na zemlju, a ona beše pokvarena; jer svako telo pokvari put svoj na zemlji.
GEN 6:13 I reče Bog Noju: Kraj svakom telu dođe preda me, jer napuniše zemlju bezakonja; i evo hoću da ih zatrem sa zemljom.
GEN 6:14 Načini sebi kovčeg od drveta gofera, i načini pregratke u kovčegu; i zatopi ga smolom iznutra i spolja.
GEN 6:15 I načini ga ovako; u dužinu neka bude trista lakata, u širinu pedeset lakata, i u visinu trideset lakata;
GEN 6:16 pusti dosta svetlosti u kovčeg; i krov mu svedi ozgo od lakta; i udari vrata kovčegu sa strane; i načini ga na tri boja: donji, drugi i treći.
GEN 6:17 Jer evo pustiću potop na zemlju da istrebim svako telo u kome ima živa duša pod nebom; šta je god na zemlji sve će izginuti.
GEN 6:18 Ali ću s tobom učiniti zavet svoj: i ući ćeš u kovčeg ti i sinovi tvoji i žena tvoja i žene sinova tvojih s tobom.
GEN 6:19 I od svega živog, od svakog tela, uzećeš u kovčeg po dvoje, da sačuvaš u životu sa sobom, a muško i žensko neka bude.
GEN 6:20 Od ptica po vrstama njihovim, od stoke po vrstama njenim, i od svega što se miče na zemlji po vrstama njegovim, od svega po dvoje neka uđe s tobom, da ih sačuvaš u životu.
GEN 6:21 I uzmi sa sobom svega što se jede, i čuvaj kod sebe, da bude hrane tebi i njima.
GEN 6:22 I Noje učini, kako mu zapovedi Bog, sve onako učini.
GEN 7:1 I reče Gospod Noju: Uđi u kovčeg ti i sav dom tvoj; jer te nađoh pravedna pred sobom ovog veka.
GEN 7:2 Uzmi sa sobom od svih životinja čistih po sedmoro, sve mužjaka i ženku njegovu; a od životinja nečistih po dvoje, mužjaka i ženku njegovu,
GEN 7:3 takođe i od ptica nebeskih po sedam, mužjaka i ženku njegovu, da im se sačuva seme na zemlji.
GEN 7:4 Jer ću do sedam dana pustiti dažd na zemlju za četrdeset dana i četrdeset noći, i istrebiću sa zemlje svako telo živo, koje sam stvorio.
GEN 7:5 I Noje učini sve što mu zapovedi Gospod.
GEN 7:6 A beše Noju šest stotina godina kad dođe potop na zemlju.
GEN 7:7 I uđe Noje u kovčeg i sinovi njegovi i žena njegova i žene sinova njegovih s njim radi potopa.
GEN 7:8 Od životinja čistih i od životinja nečistih i od ptica i od svega što se miče po zemlji,
GEN 7:9 uđe k Noju u kovčeg po dvoje, muško i žensko, kao što beše Bog zapovedio Noju.
GEN 7:10 A u sedmi dan dođe potop na zemlju.
GEN 7:11 Kad je bilo Noju šest stotina godina, te godine drugog meseca, sedamnaesti dan toga meseca, taj dan razvališe se svi izvori velikog bezdana, i otvoriše se ustave nebeske;
GEN 7:12 i udari dažd na zemlju za četrdeset dana i četrdeset noći.
GEN 7:13 Taj dan uđe u kovčeg Noje i Sim i Ham i Jafet, sinovi Nojevi, i žena Nojeva i tri žene sinova njegovih s njima;
GEN 7:14 oni, i svakojake zveri po vrstama svojim, i svakojaka stoka po vrstama svojim, i šta se god miče po zemlji po vrstama svojim, i ptice sve po vrstama svojim, i šta god leti i ima krila,
GEN 7:15 dođe k Noju u kovčeg po dvoje od svakog tela, u kome ima živa duša,
GEN 7:16 muško i žensko od svakog tela uđoše, kao što beše Bog zapovedio Noju; pa Gospod zatvori za njim.
GEN 7:17 I bi potop na zemlji za četrdeset dana; i voda dođe i uze kovčeg, i podiže ga od zemlje.
GEN 7:18 I navali voda, i usta jako po zemlji, i kovčeg stade ploviti vodom.
GEN 7:19 I navaljivaše voda sve većma po zemlji, i pokri sva najviša brda što su pod celim nebom.
GEN 7:20 Petnaest lakata dođe voda iznad brda, pošto ih pokri.
GEN 7:21 Tada izgibe svako telo što se micaše na zemlji, ptice i stoka, i zveri i sve što gamiže po zemlji, i svi ljudi.
GEN 7:22 Sve što imaše dušu živu u nosu, sve što beše na suvom, pomre.
GEN 7:23 I istrebi se svako telo živo na zemlji, i ljudi i stoka i šta god gamiže i ptice nebeske, sve, velim, istrebi se sa zemlje; samo Noje osta i šta s njim beše u kovčegu.
GEN 7:24 I stajaše voda povrh zemlje sto pedeset dana.
GEN 8:1 A Bog se opomenu Noja i svih zveri i sve stoke što behu s njim u kovčegu; i posla Bog vetar na zemlju da uzbije vodu.
GEN 8:2 I zatvoriše se izvori bezdanu i ustave nebeske, i dažd s neba prestade.
GEN 8:3 I stade voda opadati na zemlji, i jednako opadaše posle sto pedeset dana;
GEN 8:4 te se ustavi kovčeg sedmog meseca dana sedamnaestog na planini Araratu.
GEN 8:5 I voda opadaše sve većma do desetog meseca; i prvog dana desetog meseca pokazaše se vrhovi od brda.
GEN 8:6 A posle četrdeset dana otvori Noje prozor na kovčegu, koji beše načinio;
GEN 8:7 i ispusti gavrana, koji jednako odletaše i doletaše dokle ne presahnu voda na zemlji.
GEN 8:8 Pa pusti i golubicu da bi video je li opala voda sa zemlje.
GEN 8:9 A golubica ne našavši gde bi stala nogom svojom vrati se k njemu u kovčeg, jer još beše voda po svoj zemlji; i Noje pruživši ruku uhvati je i uze k sebi u kovčeg.
GEN 8:10 I počeka još sedam dana, po opet ispusti golubicu iz kovčega.
GEN 8:11 I pred veče vrati se k njemu golubica, i gle, u kljunu joj list maslinov, koji beše otkinula; tako pozna Noje da je opala voda sa zemlje.
GEN 8:12 Ali počeka još sedam dana, pa opet ispusti golubicu, a ona mu se više ne vrati.
GEN 8:13 Šest stotina prve godine veka Nojevog prvi dan prvog meseca usahnu voda na zemlji; i Noje otkri krov na kovčegu, i ugleda zemlju suvu.
GEN 8:14 A drugog meseca dvadeset sedmog dana beše sva zemlja suva.
GEN 8:15 Tada reče Bog Noju govoreći:
GEN 8:16 Izađi iz kovčega ti i žena tvoja i sinovi tvoji i žene sinova tvojih s tobom;
GEN 8:17 sve zveri što su sa tobom od svakog tela, ptice i stoku i šta god gamiže po zemlji, izvedi sa sobom, neka se raziđu po zemlji, i neka se plode i množe na zemlji.
GEN 8:18 I iziđe Noje i sinovi njegovi i žena njegova i žene sinova njegovih s njim.
GEN 8:19 Sve zveri, sve sitne životinje, sve ptice i sve što se miče po zemlji po svojim vrstama iziđoše iz kovčega.
GEN 8:20 I načini Noje žrtvenik Gospodu, i uze od svake čiste stoke i od svih ptica čistih, i prinese na žrtveniku žrtve paljenice.
GEN 8:21 I Gospod omirisa miris ugodni, i reče u srcu svom: Neću više kleti zemlje s ljudi, što je misao srca čovečijeg zla od malena; niti ću više ubijati sve što živi, kao što učinih.
GEN 8:22 Od sada dokle bude zemlje, neće nestajati setve ni žetve, studeni ni vrućine, leta ni zime, dana ni noći.
GEN 9:1 I Bog blagoslovi Noja i sinove njegove, i reče im: Rađajte se i množite se i napunite zemlju;
GEN 9:2 i sve zveri zemaljske i sve ptice nebeske i sve što ide po zemlji i sve ribe morske neka vas se boje i straše; sve je predano u vaše ruke.
GEN 9:3 Šta se god miče i živi, neka vam bude za jelo, sve vam to dadoh kao zelenu travu.
GEN 9:4 Ali ne jedite mesa s dušom njegovom, a to mu je krv.
GEN 9:5 Jer ću i vašu krv, duše vaše, iskati; od svake ću je zveri iskati; iz ruke samog čoveka, iz ruke svakog brata njegovog iskaću dušu čovečiju.
GEN 9:6 Ko prolije krv čovečiju, njegovu će krv proliti čovek; jer je Bog po svom obličju stvorio čoveka.
GEN 9:7 Rađajte se dakle i množite se; narodite se veoma na zemlji i namnožite se na njoj.
GEN 9:8 I reče Bog Noju i sinovima njegovim s njim, govoreći:
GEN 9:9 A ja evo postavljam zavet svoj s vama i s vašim semenom nakon vas,
GEN 9:10 i sa svim životinjama, što su s vama od ptica, od stoke i od svih zveri zemaljskih što su s vama, sa svačim što je izašlo iz kovčega, i sa svim zverima zemaljskim.
GEN 9:11 Postavljam zavet svoj s vama, te odsele neće nijedno telo poginuti od potopa, niti će više biti potopa da zatre zemlju.
GEN 9:12 I reče Bog: Evo znak zaveta koji postavljam između sebe i vas i svake žive tvari, koja je s vama do veka:
GEN 9:13 Metnuo sam dugu svoju u oblake, da bude znak zaveta između mene i zemlje.
GEN 9:14 Pa kad oblake navučem na zemlju, videće se duga u oblacima,
GEN 9:15 i opomenuću se zaveta svog koji je između mene i vas i svake duše žive u svakom telu, i neće više biti od vode potopa da zatre svako telo.
GEN 9:16 Duga će biti u oblacima, pa ću je pogledati, i opomenuću se večnog zaveta između Boga i svake duše žive u svakom telu koje je na zemlji.
GEN 9:17 I reče Bog Noju: To je znak zaveta koji sam učinio između sebe i svakog tela na zemlji.
GEN 9:18 A behu sinovi Nojevi koji izađoše iz kovčega: Sim i Ham i Jafet; a Ham je otac Hanancima.
GEN 9:19 To su tri sina Nojeva, i od njih se naseli sva zemlja.
GEN 9:20 A Noje poče raditi zemlju, i posadi vinograd.
GEN 9:21 I napiv se vina opi se, i otkri se nasred šatora svog.
GEN 9:22 A Ham, otac Hanancima, vide golotinju oca svog, i kaza obojici braće svoje na polju.
GEN 9:23 A Sim i Jafet uzeše haljinu, i ogrnuše je obojica na ramena svoja, i idući natraške pokriše njom golotinju oca svog, licem natrag okrenuvši se da ne vide golotinje oca svog.
GEN 9:24 A kad se Noje probudi od vina, dozna šta mu je učinio mlađi sin,
GEN 9:25 i reče: Proklet da je Hanan, i da bude sluga slugama braće svoje!
GEN 9:26 I još reče: Blagosloven da je Gospod Bog Simov, i Hanan da mu bude sluga!
GEN 9:27 Bog da raširi Jafeta da živi u šatorima Simovim, a Hanan da im bude sluga!
GEN 9:28 I požive Noje posle potopa trista pedeset godina.
GEN 9:29 A svega požive Noje devet stotina pedeset godina; i umre.
GEN 10:1 A ovo su plemena sinova Nojevih, Sima, Hama i Jafeta, kojima se rodiše sinovi posle potopa.
GEN 10:2 Sinovi Jafetovi: Gomer i Magog i Madaj i Javan i Tovel i Meseh i Tiras.
GEN 10:3 A sinovi Gomerovi: Ashenas i Rifat i Togarma.
GEN 10:4 A sinovi Javanovi: Elisa i Tarsis, Kitim i Dodanim.
GEN 10:5 Od njih se razdeliše ostrva narodna na zemljama svojim, svako po jeziku svom i po porodicama svojim, u narodima svojim.
GEN 10:6 A sinovi Hamovi: Hus i Mesrain, Fud i Hanan.
GEN 10:7 A sinovi Husovi: Sava i Avila i Savata i Regma i Savataka. A sinovi Regmini: Sava i Dedan.
GEN 10:8 Hus rodi i Nevroda; a on prvi bi silan na zemlji;
GEN 10:9 beše dobar lovac pred Gospodom; zato se kaže: Dobar lovac pred Gospodom kao Nevrod.
GEN 10:10 A početak carstvu njegovom beše Vavilon i Oreh i Arhad i Halani u zemlji Senaru.
GEN 10:11 Iz te zemlje izađe Asur, i sazida Nineviju i Rovot grad i Halah,
GEN 10:12 i Dasem između Ninevije i Halaha; to je grad velik.
GEN 10:13 A Mesrain rodi Ludeje i Enemeje i Laveje i Neftaleje,
GEN 10:14 i Patroseje i Hasmeje, odakle izađoše Filisteji i Gaftoreji.
GEN 10:15 A Hanan rodi Sidona, prvenca svog, i Heta,
GEN 10:16 i Jevuseja i Amoreja i Gergeseja,
GEN 10:17 i Eveja i Arukeja i Aseneja,
GEN 10:18 i Arvadeja i Samareja i Amateja. A posle se rasejaše plemena hananejska.
GEN 10:19 I behu međe hananejske od Sidona idući na Gerar pa do Gaze, i idući na Sodom i Gomor i Adamu i Sevojim pa do Dasa.
GEN 10:20 To su sinovi Hamovi po porodicama svojim i po jezicima svojim, u zemljama svojim i u narodima svojim.
GEN 10:21 I Simu rodiše se sinovi, najstarijem bratu Jafetovom, ocu svih sinova Everovih.
GEN 10:22 Sinovi Simovi behu: Elam i Asur i Arfaksad i Lud i Aram.
GEN 10:23 A sinovi Aramovi: Uz i Ul i Gater i Mas.
GEN 10:24 A Arfaksad rodi Salu, a Sala rodi Evera.
GEN 10:25 A Everu se rodiše dva sina: jednom beše ime Falek, jer se u njegovo vreme razdeli zemlja, a bratu njegovom ime Jektan.
GEN 10:26 A Jektan rodi Elmodada i Saleta i Sarmota i Jaraha,
GEN 10:27 i Odora i Evila i Deklu,
GEN 10:28 i Evala i Avimaila i Savu,
GEN 10:29 i Ufira i Evilu i Jovava; ti svi behu sinovi Jektanovi.
GEN 10:30 I življahu od Mase, kako se ide na Safir do gora istočnih.
GEN 10:31 To su sinovi Simovi po porodicama svojim i po jezicima svojim, u zemljama svojim i u narodima svojim.
GEN 10:32 To su porodice sinova Nojevih po plemenima svojim, u narodima svojim; i od njih se razdeliše narodi po zemlji posle potopa.
GEN 11:1 A beše na celoj zemlji jedan jezik i jednake reči.
GEN 11:2 A kad otidoše od istoka, nađoše ravnicu u zemlji senarskoj, i naseliše se onde.
GEN 11:3 Pa rekoše među sobom: Hajde da pravimo ploče i da ih u vatri pečemo. I behu im opeke mesto kamena i smola zemljana mesto kreča.
GEN 11:4 Posle rekoše: Hajde da sazidamo grad i kulu, kojoj će vrh biti do neba, da stečemo sebi ime, da se ne bismo rasejali po zemlji.
GEN 11:5 A Gospod siđe da vidi grad i kulu, što zidahu sinovi čovečiji.
GEN 11:6 I reče Gospod: Gle, narod jedan, i jedan jezik u svih, i to počeše raditi, i neće im smetati ništa da ne urade šta su naumili.
GEN 11:7 Hajde da siđemo, i da im pometemo jezik, da ne razumeju jedan drugog šta govore.
GEN 11:8 Tako ih Gospod rasu odande po svoj zemlji, te ne sazidaše grada.
GEN 11:9 Zato se prozva Vavilon, jer onde pomete Gospod jezik cele zemlje, i odande ih rasu Gospod po svoj zemlji.
GEN 11:10 Ovo je pleme Simovo: beše Simu sto godina, kad rodi Arfaksada, druge godine posle potopa.
GEN 11:11 A rodiv Arfaksada požive Sim pet stotina godina, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:12 A Arfaksad požive trideset i pet godina, i rodi Salu;
GEN 11:13 a rodiv Salu požive Arfaksad četiri stotine i tri godine, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:14 A Sala požive trideset godina, i rodi Evera;
GEN 11:15 a rodiv Evera požive Sala četiri stotine i tri godine, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:16 A Ever požive trideset i četiri godine, i rodi Faleka;
GEN 11:17 a rodiv Faleka požive Ever četiri stotine i trideset godina, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:18 A Falek požive trideset godina, i rodi Ragava;
GEN 11:19 a rodiv Ragava požive Falek dvesta i devet godina, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:20 A Ragav požive trideset i dve godine, i rodi Seruha;
GEN 11:21 a rodiv Seruha požive Ragav dvesta i sedam godina, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:22 A Seruh požive trideset godina, i rodi Nahora;
GEN 11:23 a rodiv Nahora požive Seruh dvesta godina, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:24 A Nahor požive dvadeset i devet godina, i rodi Taru;
GEN 11:25 a rodiv Taru požive Nahor sto i devetnaest godina, rađajući sinove i kćeri.
GEN 11:26 A Tara požive sedamdeset godina, i rodi Avrama, Nahora i Arana.
GEN 11:27 A ovo je pleme Tarino: Tara rodi Avrama, Nahora i Arana; a Aran rodi Lota.
GEN 11:28 I umre Aran pre Tare oca svog na postojbini svojoj, u Uru haldejskom.
GEN 11:29 I oženi se Avram i Nahor, i ženi Avramovoj beše ime Sara a ženi Nahorovoj ime Melha, kći Arama oca Melhe i Jeshe.
GEN 11:30 A Sara beše nerotkinja, i ne imaše poroda.
GEN 11:31 I uze Tara sina svog Avrama i Lota sina Aronovog, unuka svog, i Saru snahu svoju, ženu Avrama sina svog; i pođoše zajedno iz Ura haldejskog da idu u zemlju hanansku, i dođoše do Harana, i onde se nastaniše.
GEN 11:32 I požive Tara svega dvesta i pet godina; i umre Tara u Haranu.
GEN 12:1 I reče Gospod Avramu: Idi iz zemlje svoje i od roda svog i iz doma oca svog u zemlju koju ću ti ja pokazati.
GEN 12:2 I učiniću od tebe velik narod, i blagosloviću te, i ime tvoje proslaviću, i ti ćeš biti blagoslov.
GEN 12:3 Blagosloviću one koji tebe uzblagosiljaju, i prokleću one koji tebe usproklinju; i u tebi će biti blagoslovena sva plemena na zemlji.
GEN 12:4 Tada pođe Avram, kao što mu kaza Gospod, i s njim pođe Lot. A beše Avramu sedamdeset i pet godina kad pođe iz Harana.
GEN 12:5 I uze Avram Saru ženu svoju i Lota sina brata svog sa svim blagom koje behu stekli i s dušama koje behu dobili u Haranu; i pođoše u zemlju hanansku, i dođoše u nju.
GEN 12:6 I pođe Avram tu zemlju do mesta Sihema i do ravnice moreške; a behu tada Hananeji u toj zemlji.
GEN 12:7 I javi se Gospod Avramu i reče: Tvom semenu daću zemlju ovu. I Avram načini onde žrtvenik Gospodu, koji mu se javio.
GEN 12:8 Posle otide odande na brdo, koje je prema istoku od Vetilja, i onde razape šator svoj, te mu Vetilj beše sa zapada a Gaj s istoka; i onde načini Gospodu žrtvenik, i prizva ime Gospodnje.
GEN 12:9 Odande otide Avram dalje idući na jug.
GEN 12:10 Ali nasta glad u onoj zemlji, te Avram siđe u Misir da se onde skloni; jer glad beše velika u onoj zemlji.
GEN 12:11 A kad se približi da već uđe u Misir, reče Sari ženi svojoj: Gle, znam da si žena lepa u licu.
GEN 12:12 Zato kad te vide Misirci reći će: Ovo mu je žena. Pa će me ubiti, a tebe će ostaviti u životu.
GEN 12:13 Nego hajde kaži da si mi sestra, te će meni biti dobro tebe radi i ostaću u životu uz tebe.
GEN 12:14 I kad dođe Avram u Misir, videše Misirci ženu da je vrlo lepa.
GEN 12:15 I videše je knezovi Faraonovi, i hvališe je pred Faraonom. I uzeše je u dvor Faraonov.
GEN 12:16 I on činjaše dobro Avramu nje radi, te imaše ovaca i goveda i magaraca i sluga i sluškinja i magarica i kamila.
GEN 12:17 Ali Gospod pusti velika zla na Faraona i na dom njegov radi Sare žene Avramove.
GEN 12:18 Tada dozva Faraon Avrama i reče mu: Šta mi to učini? Zašto mi nisi kazao da ti je žena?
GEN 12:19 Zašto si kazao: Sestra mi je? Te je uzeh za ženu. Sad eto ti žene, uzmi je, pa idi.
GEN 12:20 I Faraon zapovedi ljudima za nj, te ga ispratiše i ženu njegovu i šta god imaše.
GEN 13:1 Tako otide Avram iz Misira gore na jug, on i žena mu i sve što imaše, takođe i Lot s njim.
GEN 13:2 A beše Avram vrlo bogat stokom, srebrom i zlatom.
GEN 13:3 I iđaše svojim putevima od juga sve do Vetilja, do mesta gde mu prvo beše šator, između Vetilja i Gaja,
GEN 13:4 do mesta, gde pre beše načinio žrtvenik; i onde prizva Avram ime Gospodnje.
GEN 13:5 A i Lot koji iđaše s Avramom imaše ovaca i goveda i šatora.
GEN 13:6 I zemlja ne mogaše ih nositi zajedno, jer blago njihovo beše veliko da ne mogoše živeti zajedno,
GEN 13:7 i beše svađa među pastirima Avramove stoke i pastirima Lotove stoke. A u to vreme živehu Hananeji i Ferezeji u onoj zemlji.
GEN 13:8 Pa Avram reče Lotu: Nemoj da se svađamo ja i ti, ni moji pastiri i tvoji pastiri; jer smo braća.
GEN 13:9 Nije li ti otvorena cela zemlja? Odeli se od mene. Ako ćeš ti na levo, ja ću na desno; ako li ćeš ti na desno ja ću na levo.
GEN 13:10 Tada Lot podiže oči svoje i sagleda svu ravnicu jordansku, kako celu natapaše reka, beše kao vrt Gospodnji, kao zemlja misirska, sve do Zagora, pre nego Gospod zatre Sodom i Gomor.
GEN 13:11 I Lot izabra sebi svu ravnicu jordansku, i otide Lot na istok; i razdeliše se jedan od drugog:
GEN 13:12 Avram življaše u zemlji hananskoj, a Lot življaše po gradovima u onoj ravnici premeštajući svoje šatore do Sodoma.
GEN 13:13 A ljudi u Sodomu behu nevaljali, i grešahu Gospodu veoma.
GEN 13:14 A Gospod reče Avramu, pošto se Lot odeli od njega: Podigni sada oči svoje, pa pogledaj s mesta gde si na sever i na jug i na istok i na zapad.
GEN 13:15 Jer svu zemlju što vidiš tebi ću dati i semenu tvom do veka.
GEN 13:16 I učiniću da semena tvog bude kao praha na zemlji; ako ko uzmože izbrojati prah na zemlji, moći će izbrojati i seme tvoje.
GEN 13:17 Ustani, i prolazi tu zemlju u dužinu i u širinu; jer ću je tebi dati.
GEN 13:18 I Avram diže šatore, i dođe i naseli se u ravnici mamrijskoj, koja je kod Hevrona, i onde načini žrtvenik Gospodu.
GEN 14:1 A kad beše Amarfal car senarski, Arion car elasarski, Hodologomor car elamski i Targal car gojimski,
GEN 14:2 zavojevaše na Valu cara sodomskog, i na Varsu cara gomorskog, i na Senara cara adamskog, i na Simovora cara sevojimskog i na cara od Valake, koja je sada Sigor.
GEN 14:3 Svi se ovi skupiše u dolini sidimskoj koja je sada slano more.
GEN 14:4 Dvanaest godina behu služili Hodologomoru, pa trinaeste godine odmetnuše se.
GEN 14:5 A četrnaeste godine dođe Hodologomor i carevi koji behu s njim, i pobiše Rafaje u Astarotu karnajimskom i Zuzeje u Amu i Omeje u polju kirijatajskom,
GEN 14:6 i Horeje u planini njihovoj Siru do ravnice faranske pokraj pustinje.
GEN 14:7 Od tuda vrativši se dođoše u En-Mispat, koji je sada Kadis, i isekoše sve koji živehu u zemlji amaličkoj, i Amoreje koji živehu u Asason-Tamaru.
GEN 14:8 Tada iziđe car sodomski i car gomorski i car adamski i car sevojimski i car od Valake, koje je sada Sigor, izađoše na njih u dolinu sidimsku,
GEN 14:9 na Hodologomora cara elamskog, i na Targala cara gojimskog, i na Amarfala cara senarskog, i na Arioha cara elasarskog, četiri cara na pet.
GEN 14:10 A u dolini sidimskoj beše mnogo rupa iz kojih se vadila smola; i pobeže car sodomski i car gomorski, i onde padoše, a šta osta pobeže u planinu.
GEN 14:11 I uzeše sve blago u Sodomu i Gomoru i svu hranu njihovu, i otidoše.
GEN 14:12 Uzeše i Lota, sinovca Avramovog, i blago njegovo, i otidoše, jer živeše u Sodomu.
GEN 14:13 A dođe jedan koji beše utekao, te javi Avramu Jevrejinu, koji živeše u ravni Mamrija Amorejina, brata Esholu i brata Avnanu, koji behu u veri s Avramom.
GEN 14:14 A kad Avram ču da mu se zarobio sinovac, naoruža sluge svoje, trista osamnaest, koji se rodiše u njegovoj kući, i pođe u poteru do Dana.
GEN 14:15 Onde razdelivši svoje udari na njih noću sa slugama svojim, i razbi ih, i otera ih do Hovala, koji je na levo od Damaska,
GEN 14:16 i povrati sve blago; povrati i Lota sinovca svog s blagom njegovim, i žene i ljude.
GEN 14:17 A car sodomski iziđe mu na susret kad se vrati razbivši Hodologomora i careve što behu s njim, u dolinu Savinu, koje je sada dolina careva.
GEN 14:18 A Melhisedek car salimski iznese hleb i vino; a on beše sveštenik Boga Višnjeg.
GEN 14:19 I blagoslovi ga govoreći: Blagosloven da je Avram Bogu Višnjem, čije je nebo i zemlja!
GEN 14:20 I blagosloven da je Bog Višnji, koji predade neprijatelje tvoje u ruke tvoje! I dade mu Avram desetak od svega.
GEN 14:21 A car sodomski reče Avramu: Daj meni ljude, a blago uzmi sebi.
GEN 14:22 A Avram reče caru sodomskom: Dižem ruku svoju ka Gospodu Bogu Višnjem, čije je nebo i zemlja, zaklinjući se:
GEN 14:23 Ni konca ni remena od obuće neću uzeti od svega što je tvoje, da ne kažeš: Ja sam obogatio Avrama;
GEN 14:24 osim što su pojeli momci, i osim dela ljudima koji su išli sa mnom, Esholu, Avnanu i Mamriju, oni neka uzmu svoj deo.
GEN 15:1 Posle ovih stvari dođe Avramu reč Gospodnja u utvari govoreći: Ne boj se, Avrame, ja sam ti štit, i plata je tvoja vrlo velika.
GEN 15:2 A Avram reče Gospode, Gospode, šta ćeš mi dati kad živim bez dece, a pa kome će ostati moja kuća to je Elijezer ovaj Damaštanin?
GEN 15:3 Još reče Avram: Eto meni nisi dao poroda, pa će sluga rođen u kući mojoj biti moj naslednik.
GEN 15:4 A gle, Gospod mu progovori: Neće taj biti naslednik tvoj, nego koji će izaći od tebe taj će ti biti naslednik.
GEN 15:5 Pa ga izvede napolje i reče mu: Pogledaj na nebo i prebroj zvezde, ako ih možeš prebrojati. I reče mu: Tako će ti biti seme tvoje.
GEN 15:6 I poverova Avram Bogu, a On mu primi to u pravdu.
GEN 15:7 I reče mu: Ja sam Gospod, koji te izvedoh iz Ura haldejskog da ti dam zemlju ovu da bude tvoja.
GEN 15:8 A on reče: Gospode, Gospode, po čemu ću poznati da će biti moja?
GEN 15:9 I reče mu: Prinesi mi junicu od tri godine i kozu od tri godine i ovna od tri godine i grlicu i golupče.
GEN 15:10 I on uze sve to, i raseče na pole, i metnu sve pole jednu prema drugoj; ali ne raseče ptice.
GEN 15:11 A ptice sletahu na te mrtve životinje; a Avram ih odgoniše.
GEN 15:12 A kad sunce beše na zalasku, uhvati Avrama tvrd san, i gle, strah i mrak velik obuze ga.
GEN 15:13 I Gospod reče Avramu: Znaj zacelo da će seme tvoje biti došljaci u zemlji tuđoj, pa će joj služiti, i ona će ih mučiti četiri stotine godina.
GEN 15:14 Ali ću suditi i narodu kome će služiti; a posle će oni izaći s velikim blagom.
GEN 15:15 A ti ćeš otići k ocima svojim u miru, i bićeš pogreben u dobroj starosti.
GEN 15:16 A oni će se u četvrtom kolenu vratiti ovamo; jer gresima amorejskim još nije kraj.
GEN 15:17 A kad se sunce smiri i kad se smrče, gle, peć se dimljaše, i plamen ognjeni prolažaše između onih delova.
GEN 15:18 Taj dan učini Gospod zavet s Avramom govoreći: Semenu tvom dadoh zemlju ovu od vode misirske do velike vode, vode Efrata,
GEN 15:19 kenejsku, kenezejsku i kedmonejsku,
GEN 15:20 i hetejsku i ferezejsku i rafajsku,
GEN 15:21 i amorejsku i hananejsku i gergesejsku i jevusejsku.
GEN 16:1 Ali Sara žena Avramova ne rađaše mu dece. A imaše robinju Misirku, po imenu Agara.
GEN 16:2 Pa reče Sara Avramu: Gospod me je zatvorio da ne rodim; nego idi k robinji mojoj, ne bih li dobila dece od nje. I Avram prista na reč Sarinu.
GEN 16:3 I Sara žena Avramova uze Agaru Misirku robinju svoju, i dade je za ženu Avramu mužu svom posle deset godina otkako se nastani Avram u zemlji hananskoj.
GEN 16:4 I on otide k Agari, i ona zatrudne; a kad vide da je trudna, ponese se od gospođe svoje.
GEN 16:5 A Sara reče Avramu: Uvreda moja pade na tebe; ja ti metnuh na krilo robinju svoju, a ona videvši da je trudna ponese se od mene. Gospod će suditi meni i tebi.
GEN 16:6 A Avram reče Sari: Eto, robinja je tvoja u tvojim rukama, učini s njom šta ti je volja. I Sara je stade zlostavljati, te ona pobeže od nje.
GEN 16:7 Ali anđeo Gospodnji nađe je kod studenca u pustinji, kod studenca na putu u Sur.
GEN 16:8 I reče joj: Agaro, robinjo Sarina, otkud ideš, kuda li ideš? A ona reče: Bežim od Sare gospođe svoje.
GEN 16:9 A anđeo joj Gospodnji reče: Vrati se gospođi svojoj, i pokori joj se.
GEN 16:10 Opet joj reče anđeo Gospodnji: Umnožiću veoma seme tvoje, da se neće moći prebrojati od množine.
GEN 16:11 Još joj reče anđeo Gospodnji: Eto si trudna, i rodićeš sina, i nadeni mu ime Ismailo; jer je Gospod video muku tvoju.
GEN 16:12 A biće čovek ubica; ruka će se njegova dizati na svakog a svačija na njega, i nastavaće na pogledu svoj braći svojoj.
GEN 16:13 Tada Agara prizva ime Gospoda koji govori s njom: Ti si Bog, koji vidi. Jer govoraše: Zar još gledam iza Onog koji me vide?
GEN 16:14 Toga radi zove se studenac onaj studenac Živoga koji me vidi; a on je između Kadisa i Varada.
GEN 16:15 I rodi Agara Avramu sina; i nadede Avram sinu svom, kog mu rodi Agara, ime Ismailo.
GEN 16:16 A beše Avramu osamdeset i šest godina kad mu Agara rodi Ismaila.
GEN 17:1 A kad Avramu bi devedeset i devet godina, javi mu se Gospod i reče mu: Ja sam Bog Svemogući, po mojoj volji živi, i budi pošten.
GEN 17:2 I učiniću zavet između sebe i tebe, i vrlo ću te umnožiti.
GEN 17:3 A Avram pade ničice. I Gospod mu još govori i reče:
GEN 17:4 Od mene evo zavet moj s tobom da ćeš biti otac mnogim narodima.
GEN 17:5 Zato se više nećeš zvati Avram nego će ti ime biti Avraam, jer sam te učinio ocem mnogih naroda;
GEN 17:6 daću ti porodicu vrlo veliku, i načiniću od tebe narode mnoge, i carevi će izaći od tebe.
GEN 17:7 A postavljam zavet svoj između sebe i tebe i semena tvog nakon tebe od kolena do kolena, da je zavet večan, da sam Bog tebi i semenu tvom nakon tebe;
GEN 17:8 i daću tebi i semenu tvom nakon tebe zemlju u kojoj si došljak, svu zemlju hanansku u državu večnu, i biću im Bog.
GEN 17:9 I reče Bog Avramu: Ti pak drži zavet moj, ti i seme tvoje nakon tebe od kolena do kolena.
GEN 17:10 A ovo je zavet moj između mene i vas i semena tvog nakon tebe koji ćete držati: da se obrezuju između vas sve muškinje.
GEN 17:11 A obrezivaćete okrajak tela svog, da bude znak zaveta između mene i vas.
GEN 17:12 Svako muško dete kad mu bude osam dana da se obrezuje od kolena do kolena, rodilo se u kući ili bilo kupljeno za novce od kojih god stranaca, koje ne bude od semena tvog.
GEN 17:13 Da se obrezuje koje se rodi u kući tvojoj i koje se kupi za novce tvoje; tako će biti zavet moj na telu vašem zavet večan.
GEN 17:14 A neobrezano muško, kome se ne obreže okrajak tela njegovog, da se istrebi iz naroda svog, jer pokvari zavet moj.
GEN 17:15 I još reče Bog Avramu: A Saru ženu svoju ne zovi je više Sara nego neka joj bude ime Saara.
GEN 17:16 I ja ću je blagosloviti, i daću ti sina od nje; blagosloviću je, i biće mati mnogim narodima, i carevi narodima izaći će od nje.
GEN 17:17 Tada pade Avram ničice i nasmeja se govoreći u srcu svom: Eda će se čoveku od sto godina roditi sin? I Sari? Eda će žena od devedeset godina roditi?
GEN 17:18 I Avram reče Bogu: Neka živ bude Ismailo pred Tobom!
GEN 17:19 I reče Bog: Zaista Sara žena tvoja rodiće ti sina, i nadećeš mu ime Isak; i postaviću zavet svoj s njim da bude zavet večan semenu njegovom nakon njega.
GEN 17:20 A i za Ismaila uslišio sam te; evo blagoslovio sam ga, i daću mu porodicu veliku, i umnožiću ga veoma; i rodiće dvanaest knezova, i načiniću od njega velik narod.
GEN 17:21 A zavet svoj učiniću s Isakom kad ti ga rodi Sara, do godine u ovo doba.
GEN 17:22 I Bog izgovorivši otide od Avrama gore.
GEN 17:23 I Avram uze Ismaila sina svog i sve koji se rodiše u domu njegovom i koje god beše kupio za svoje novce, sve muškinje od domaćih svojih; i obreza okrajak tela njihovog u isti dan, kao što mu kaza Bog.
GEN 17:24 A beše Avramu devedeset i devet godina kad obreza okrajak tela svog.
GEN 17:25 A Ismailu sinu njegovom beše trinaest godina kad mu se obreza okrajak tela njegovog.
GEN 17:26 U jedan dan obreza se Avram i sin mu Ismailo,
GEN 17:27 i svi domašnji njegovi, rođeni u kući i kupljeni za novce od stranaca, biše obrezani s njim.
GEN 18:1 Posle mu se javi Gospod u ravnici mamrijskoj kad seđaše na vratima pred šatorom svojim u podne.
GEN 18:2 Podigavši oči svoje pogleda, i gle, tri čoveka stajaše prema njemu. I ugledavši ih potrča im u susret ispred vrata šatora svog, i pokloni se do zemlje;
GEN 18:3 i reče: Gospode, ako sam našao milost pred Tobom, nemoj proći sluge svog.
GEN 18:4 Da vam donesem malo vode i operite noge, te se naslonite malo pod ovim drvetom.
GEN 18:5 I izneću malo hleba, te potkrepite srce svoje, pa onda pođite, kad idete pored sluge svog. I rekoše: Učini šta si kazao.
GEN 18:6 I Avram otrča u šator k Sari, i reče: Brže zamesi tri kopanje belog brašna i ispeci pogače.
GEN 18:7 Pa otrča ka govedima i uhvati tele mlado i dobro, i dade ga momku da ga brže zgotovi.
GEN 18:8 Pa onda iznese masla i mleka i tele koje beše zgotovio, i postavi im, a sam stajaše pred njima pod drvetom dokle jeđahu.
GEN 18:9 I oni mu rekoše: Gde je Sara žena tvoja? A on reče: Eno je pod šatorom.
GEN 18:10 A jedan između njih reče: Dogodine u ovo doba opet ću doći k tebi, a Sara će žena tvoja imati sina. A Sara slušaše na vratima od šatora iza njega.
GEN 18:11 A Avram i Sara behu stari i vremeniti, i u Sare beše prestalo šta biva u žena.
GEN 18:12 Zato se nasmeja Sara u sebi govoreći: Pošto sam ostarela, sad li će mi doći radost? A i gospodar mi je star.
GEN 18:13 Tada reče Gospod Avramu: Što se smeje Sara govoreći: Istina li je da ću roditi kad sam ostarela?
GEN 18:14 Ima li šta teško Gospodu? Dogodine u ovo doba opet ću doći k tebi, a Sara će imati sina.
GEN 18:15 A Sara udari u bah govoreći: Nisam se smejala. Jer se uplaši. Ali On reče: Nije istina, nego si se smejala.
GEN 18:16 Potom ustaše ljudi odande, i pođoše put Sodoma; a Avram pođe s njima da ih isprati.
GEN 18:17 A Gospod reče: Kako bih tajio od Avrama šta ću učiniti,
GEN 18:18 kad će od Avrama postati velik i silan narod, i u njemu će se blagosloviti svi narodi na zemlji?
GEN 18:19 Jer znam da će zapovediti sinovima svojim i domu svom nakon sebe da se drže puteva Gospodnjih i da čine što je pravo i dobro, da bi Gospod navršio na Avramu šta mu je obećao.
GEN 18:20 I reče Gospod: Vika je u Sodomu i Gomoru velika, i greh je njihov grdan.
GEN 18:21 Zato ću sići da vidim eda li sve čine kao što vika dođe preda me; ako li nije tako, da znam.
GEN 18:22 I ljudi okrenuvši se pođoše put Sodoma; ali Avram još stajaše pred Gospodom,
GEN 18:23 i pristupiv Avram reče: Hoćeš li pogubiti i pravednog s nepravednim?
GEN 18:24 Može biti da ima pedeset pravednika u gradu; hoćeš li i njih pogubiti, i nećeš oprostiti mestu za onih pedeset pravednika što su u njemu?
GEN 18:25 Nemoj to činiti, ni gubiti pravednika s nepravednikom, da bude pravedniku kao i nepravedniku; nemoj; eda li sudija cele zemlje neće suditi pravo?
GEN 18:26 I reče Gospod: Ako nađem u Sodomu pedeset pravednika u gradu, oprostiću celom mestu njih radi.
GEN 18:27 A Avram odgovori i reče: Gle, sada bih progovorio Gospodu, ako i jesam prah i pepeo.
GEN 18:28 Može biti pravednika pedeset manje pet, hoćeš li za onih pet potrti sav grad? Odgovori: Neću, ako nađem četrdeset i pet.
GEN 18:29 I stade dalje govoriti, i reče: Može biti da će se naći četrdeset. Reče: Neću radi onih četrdeset.
GEN 18:30 Potom reče: Nemoj se gneviti, Gospode, što ću reći; može biti da će se naći trideset. I reče: Neću, ako nađem trideset.
GEN 18:31 Opet reče: Gle sada bih progovorio Gospodu; može biti da će se naći dvadeset. Reče: Neću ih pogubiti za onih dvadeset.
GEN 18:32 Najposle reče: Nemoj se gneviti, Gospode, što ću još jednom progovoriti; može biti da će se naći deset. Reče: Neću ih pogubiti radi onih deset.
GEN 18:33 I Gospod otide svršivši razgovor sa Avramom; a Avram se vrati na svoje mesto.
GEN 19:1 A uveče dođoše dva anđela u Sodom; a Lot seđaše na vratima sodomskim; i kad ih ugleda, ustade te ih srete, i pokloni se licem do zemlje,
GEN 19:2 i reče: Hodite, gospodo, u kuću sluge svog, i prenoćite i operite noge svoje; pa sutra rano kad ustanete pođite svojim putem. A oni rekoše: Ne, nego ćemo prenoćiti na ulici.
GEN 19:3 Ali on navali na njih, te se uvratiše k njemu i uđoše u kuću njegovu, i on ih ugosti, i ispeče hlebova presnih, i jedoše.
GEN 19:4 I još ne behu legli, a građani Sodomljani slegoše se oko kuće, staro i mlado, sav narod sa svih krajeva,
GEN 19:5 i vikahu Lota i govorahu mu: Gde su ljudi što dođoše sinoć k tebi? Izvedi ih k nama da ih poznamo.
GEN 19:6 A Lot iziđe k njima pred vrata zatvorivši vrata za sobom,
GEN 19:7 i reče im: Nemojte, braćo, činiti zla.
GEN 19:8 Evo imam dve kćeri, koje još ne poznaše čoveka; njih ću vam izvesti, pa činite s njima šta vam je volja; samo ne dirajte u ove ljude, jer su zato ušli pod moj krov.
GEN 19:9 A oni rekoše: Hodi amo. Pa onda rekoše: Ovaj je sam došao amo da živi kao došljak, pa još hoće da nam sudi; sad ćemo tebi učiniti gore nego njima. Pa navališe jako na čoveka, na Lota, i stadoše istavljati vrata.
GEN 19:10 A ona dva čoveka digoše ruke, i uvukoše Lota sebi u kuću, i zatvoriše vrata.
GEN 19:11 A ljude što behu pred vratima kućnim ujedanput oslepiše od najmanjeg do najvećeg, te ne mogahu naći vrata.
GEN 19:12 Tada ona dva čoveka rekoše Lotu: Ako imaš ovde još koga svog, ili zeta ili sina ili kćer, ili koga god svog u ovom gradu, gledaj nek idu odavde;
GEN 19:13 jer hoćemo da zatremo mesto ovo, jer je vika njihova velika pred Gospodom, pa nas posla Gospod da ga zatremo.
GEN 19:14 I iziđe Lot, i kaza zetovima svojim, za koje htede dati kćeri svoje, i reče im: Ustajte, idite iz mesta ovog, jer će sada zatrti Gospod grad ovaj. Ali se zetovima njegovim učini da se šali.
GEN 19:15 A kad zora zabele, navališe anđeli na Lota govoreći: Ustani, uzmi ženu svoju, i dve kćeri svoje koje su tu, da ne pogineš u bezakonju grada tog.
GEN 19:16 A on se stade ščinjati, te ljudi uzeše za ruku njega i ženu njegovu i dve kćeri njegove, jer ga beše žao Gospodu i izvedoše ga i pustiše ga iza grada.
GEN 19:17 I kad ih izvedoše napolje, reče jedan: Izbavi dušu svoju i ne obziri se natrag i u celoj ovoj ravni da nisi stao; beži na ono brdo da ne pogineš.
GEN 19:18 A Lot im reče: Nemoj, Gospode!
GEN 19:19 Gle, sluga tvoj nađe milost pred Tobom, i milost je Tvoja prevelika koju mi učini sačuvavši mi život; ali ne mogu uteći na brdo da me ne stigne zlo i ne poginem.
GEN 19:20 Eno grad blizu; onamo se može uteći, a mali je; da bežimo onamo; ta mali je, te ću ostati živ.
GEN 19:21 A on mu reče: Eto poslušaću te i zato, i neću zatrti grada, za koji reče.
GEN 19:22 Brže beži onamo; jer ne mogu činiti ništa dok ne stigneš onamo. Zato se prozva onaj grad Sigor.
GEN 19:23 I kad sunce ogranu po zemlji, Lot dođe u Sigor.
GEN 19:24 Tada pusti Gospod na Sodom i na Gomor od Gospoda s neba dažd od sumpora i ognja,
GEN 19:25 i zatre one gradove i svu onu ravan, i sve ljude u gradovima i rod zemaljski.
GEN 19:26 Ali žena Lotova beše se obazrela idući za njim, i posta slan kamen.
GEN 19:27 A sutradan rano ustavši Avram, otide na mesto gde je stajao pred Gospodom;
GEN 19:28 i pogleda na Sodom i Gomor i svu okolinu po onoj ravni, i ugleda, a to se dizaše dim od zemlje kao dim iz peći.
GEN 19:29 Ali kad Bog zatiraše gradove u onoj ravni, opomenu se Bog Avrama, i izvede Lota iz propasti kad zatre gradove gde živeše Lot.
GEN 19:30 A Lot otide iz Sigora i stani se na onom brdu s dve kćeri svoje, jer se bojaše ostati u Sigoru; i živeše u pećini s dve kćeri svoje.
GEN 19:31 A starija reče mlađoj: Naš je otac star, a nema nikoga na zemlji da dođe k nama, kao što je običaj po svoj zemlji.
GEN 19:32 Hajde da damo ocu vina neka se opije, pa da legnemo s njim, eda bismo sačuvale seme ocu svom.
GEN 19:33 I dadoše ocu vina onu noć; i došavši starija leže s ocem svojim, i on ne oseti ni kad ona leže ni kad ustade.
GEN 19:34 A sutradan reče starija mlađoj: Gle, noćas spavah s ocem svojim. Da mu damo vina i doveče, pa idi ti i lezi s njim, eda bismo sačuvale seme ocu svom.
GEN 19:35 Pa i to veče dadoše ocu vina, i ustavši mlađa leže s njim, i on ne oseti ni kad ona leže ni kad ustade.
GEN 19:36 I obe kćeri Lotove zatrudneše od oca svog.
GEN 19:37 I starija rodi sina, i nadede mu ime Moav; od njega su Moavci do današnjeg dana.
GEN 19:38 Pa i mlađa rodi sina, i nadede mu ime Ven-Amije; od njega su Amonci do današnjeg dana.
GEN 20:1 A Avram otide odande na jug, i stani se između Kadisa i Sura; i živeše kao došljak u Geraru.
GEN 20:2 I govoraše za ženu svoju Saru: Sestra mi je. A car gerarski Avimeleh posla te uze Saru.
GEN 20:3 Ali dođe Bog Avimelehu noću u snu, i reče mu: Gle, poginućeš sa žene koju si uzeo, jer ima muža.
GEN 20:4 A Avimeleh ne beše se nje dotakao, i zato reče: Gospode, eda li ćeš i pravedan narod pogubiti?
GEN 20:5 Nije li mi sam kazao: Sestra mi je? A i ona sama kaza: Brat mi je. Učinio sam u čistoti srca svog i u pravdi ruku svojih.
GEN 20:6 Tada mu reče Bog u snu: Znam da si učinio u čistoti srca svog, zato te sačuvah da mi ne sagrešiš, i ne dadoh da je se dotakneš.
GEN 20:7 A sada vrati čoveku ženu njegovu, jer je prorok, i moliće se za te, te ćeš ostati živ. Ako li ne vratiš, znaj da ćeš umreti ti i svi tvoji.
GEN 20:8 I ujutru rano usta Avimeleh, i sazva sve sluge svoje, i kaza im sve ovo da čuju. I uplašiše se ljudi veoma.
GEN 20:9 Tada Avimeleh dozva Avrama i reče mu: Šta si nam učinio? Šta li sam ti zgrešio, te navuče na me i na carstvo moje toliko zlo? Učinio si mi šta ne valja činiti.
GEN 20:10 I još reče Avimeleh Avramu: Šta ti je bilo, te si to učinio?
GEN 20:11 A Avram odgovori: Govorih: jamačno nema straha Božjeg u ovom mestu, pa će me ubiti radi žene moje.
GEN 20:12 A upravo i jeste mi sestra, kći oca mog; ali nije kći moje matere, pa pođe za me.
GEN 20:13 A kad me Bog izvede iz doma oca mog, ja joj rekoh: Učini dobro, i kaži za me gde god dođemo: Brat mi je.
GEN 20:14 Tada Avimeleh uze ovaca i goveda i sluga i sluškinja, te dade Avramu, i vrati mu Saru ženu njegovu.
GEN 20:15 I reče Avimeleh Avramu: Evo, zemlja ti je moja otvorena, živi slobodno gde ti je volja.
GEN 20:16 A Sari reče: Evo dao sam tvom bratu hiljadu srebrnika; gle, on ti je očima pokrivalo pred svima koji budu s tobom; i to sve da ti je za nauku.
GEN 20:17 I Avram se pomoli Bogu, i isceli Bog Avimeleha i ženu njegovu i sluškinje njegove, te rađahu.
GEN 20:18 Jer Gospod beše sasvim zatvorio svaku matericu u domu Avimelehovom radi Sare žene Avramove.
GEN 21:1 I Gospod pohodi Saru, kao što beše rekao i učini Gospod Sari kao što beše kazao.
GEN 21:2 Jer zatrudne i rodi Sara Avramu sina u starosti njegovoj u isto vreme kad kaza Gospod.
GEN 21:3 I Avram nadede ime sinu koji mu se rodi, kog mu rodi Sara, Isak.
GEN 21:4 I obreza Avram sina svog Isaka kad bi od osam dana, kao što mu zapovedi Bog.
GEN 21:5 A Avramu beše sto godina kad mu se rodi sin Isak.
GEN 21:6 A Sara reče: Bog mi učini smeh; ko god čuje, smejaće mi se.
GEN 21:7 I reče: Ko bi rekao Avramu da će Sara dojiti decu? Ipak mu rodih sina u starosti njegovoj.
GEN 21:8 A kad dete doraste da se odbije od sise, učini Avram veliku gozbu onaj dan kad odbiše Isaka od sise.
GEN 21:9 I Sara vide sina Agare Misirke, koja ga rodi Avramu, gde se podsmeva;
GEN 21:10 pa reče Avramu: Oteraj ovu robinju sa sinom njenim, jer sin ove robinje neće biti naslednik s mojim sinom, s Isakom.
GEN 21:11 A to Avramu bi vrlo krivo radi sina njegovog.
GEN 21:12 Ali Bog reče Avramu: Nemoj da ti je krivo radi deteta i radi robinje tvoje. Šta ti je god kazala Sara, poslušaj; jer će ti se u Isaku seme prozvati.
GEN 21:13 Ali ću i od sina robinjinog učiniti narod, jer je tvoje seme.
GEN 21:14 I Avram ustav ujutru rano, uze hleba i mešinu vode, i dade Agari metnuvši joj na leđa, i dete, i otpusti je. A ona otišavši lutaše po pustinji virsavskoj.
GEN 21:15 A kad nesta vode u mešini, ona baci dete pod jedno drvo,
GEN 21:16 pa otide koliko se može strelom dobaciti, i sede prema njemu; jer govoraše: Da ne gledam kako će umreti dete. I sedeći prema njemu stade glasno plakati.
GEN 21:17 A Bog ču glas detinji, i anđeo Božji viknu s neba Agaru, i reče joj: Šta ti je Agaro? Ne boj se, jer Bog ču glas detinji odande gde je.
GEN 21:18 Ustani, digni dete i uzmi ga u naručje; jer ću od njega učiniti velik narod.
GEN 21:19 I Bog joj otvori oči, te ugleda studenac; i otišavši napuni mešinu vode, i napoji dete.
GEN 21:20 I Bog beše s detetom, te odraste, i živeše u pustinji i posta strelac.
GEN 21:21 A živeše u pustinji Faranu. I mati ga oženi iz zemlje misirske.
GEN 21:22 U to vreme reče Avimeleh i Fihol vojvoda njegov Avramu govoreći: Bog je s tobom u svemu što radiš.
GEN 21:23 Zakuni mi se sada Bogom da nećeš prevariti mene ni sina mog ni unuka mog nego da ćeš dobro onako kako sam ja tebi činio i ti činiti meni i zemlji u kojoj si došljak.
GEN 21:24 A Avram reče: Hoću se zakleti.
GEN 21:25 Ali Avram prekori Avimeleha za studenac, koji uzeše na silu sluge Avimelehove.
GEN 21:26 A Avimeleh reče: Ne znam ko je to učinio; niti mi ti kaza, niti čuh do danas.
GEN 21:27 Tada Avram uze ovaca i goveda, i dade Avimelehu, i uhvati veru među sobom.
GEN 21:28 A Avram odluči sedam jaganjaca iz stada.
GEN 21:29 A Avimeleh reče Avramu: Šta će ono sedam jaganjaca što si odlučio?
GEN 21:30 A on odgovori: Da primiš iz moje ruke ono sedam jaganjaca, da mi bude svedočanstvo da sam ja iskopao ovaj studenac.
GEN 21:31 Otuda se prozva ono mesto Virsaveja, jer se onde zakleše obojica.
GEN 21:32 Tako uhvatiše veru na Virsaveji. Tada se diže Avimeleh i Fihol vojvoda njegov, i vratiše se u zemlju filistejsku.
GEN 21:33 A Avram posadi lug na Virsaveji, i onde prizva ime Gospoda Boga Večnog.
GEN 21:34 I Avram živeše kao došljak u zemlji filistejskoj mnogo vremena.
GEN 22:1 Posle toga htede Bog okušati Avrama, pa mu reče: Avrame! A on odgovori: Evo me.
GEN 22:2 I reče mu Bog: Uzmi sada sina svog, jedinca svog milog, Isaka, pa idi u zemlju Moriju, i spali ga na žrtvu tamo na brdu gde ću ti kazati.
GEN 22:3 I sutradan rano ustavši Avram osamari magarca svog, i uze sa sobom dva momka i Isaka sina svog; i nacepavši drva za žrtvu podiže se i pođe na mesto koje mu kaza Bog.
GEN 22:4 Treći dan podigavši oči svoje Avram ugleda mesto iz daleka.
GEN 22:5 I reče Avram momcima svojim: Ostanite vi ovde s magarcem, a ja i dete idemo onamo, pa kad se pomolimo Bogu, vratićemo se k vama.
GEN 22:6 I uzevši Avram drva za žrtvu naprti Isaku sinu svom, a sam uze u svoje ruke ognja i nož; pa otidoše obojica zajedno.
GEN 22:7 Tada reče Isak Avramu ocu svom: Oče! A on reče: Šta je, sine! I reče Isak: Eto ognja i drva, a gde je jagnje za žrtvu?
GEN 22:8 A Avram odgovori: Bog će se, sinko, postarati za jagnje sebi na žrtvu. I iđahu obojica zajedno.
GEN 22:9 A kad dođoše na mesto koje mu Bog kaza, Avram načini onde žrtvenik, i metnu drva na nj, i svezavši Isaka sina svog metnu ga na žrtvenik vrh drva;
GEN 22:10 i izmahnu Avram rukom svojom i uze nož da zakolje sina svog.
GEN 22:11 Ali anđeo Gospodnji viknu ga s neba, i reče: Avrame! Avrame! A on reče: Evo me.
GEN 22:12 A anđeo reče: Ne diži ruku svoju na dete, i ne čini mu ništa; jer sada poznah da se bojiš Boga, kad nisi požalio sina svog, jedinca svog, mene radi.
GEN 22:13 I Avram podigavši oči svoje pogleda; i gle, ovan iza njega zapleo se u česti rogovima; i otišavši Avram uze ovna i spali ga na žrtvu mesto sina svog.
GEN 22:14 I nazva Avram ono mesto Gospod će se postarati. Zato se i danas kaže: Na brdu, gde će se Gospod postarati.
GEN 22:15 I anđeo Gospodnji opet viknu s neba Avrama.
GEN 22:16 I reče: Sobom se zakleh, veli Gospod: kad si tako učinio, i nisi požalio sina svog, jedinca svog,
GEN 22:17 zaista ću te blagosloviti i seme tvoje veoma umnožiti, da ga bude kao zvezda na nebu i kao peska na bregu morskom; i naslediće seme tvoje vrata neprijatelja svojih;
GEN 22:18 i blagosloviće se u semenu tvom svi narodi na zemlji, kad si poslušao glas moj.
GEN 22:19 Tada se Avram vrati k momcima svojim, te se digoše, i otidoše zajedno u Virsaveju, jer Avram živeše u Virsaveji.
GEN 22:20 Posle toga javiše Avramu govoreći: Gle, i Melha rodi sinove bratu tvom Nahoru:
GEN 22:21 Uza prvenca i Vuza brata mu, i Kamuila, oca Aramovog,
GEN 22:22 i Hazada i Azava i Faldesa i Jeldafa i Vatuila.
GEN 22:23 A Vatuilo rodi Reveku. Osam ih rodi Melha Nahoru bratu Avramovom.
GEN 22:24 I inoča njegova, po imenu Revma, rodi i ona Taveka i Gama i Tohosa i Moha.
GEN 23:1 A požive Sara sto i dvadeset i sedam godina; to su godine veka Sarinog;
GEN 23:2 i umre Sara u Kirijat-Arvi, a to je Hevron, u zemlji hananskoj. I dođe Avram da ožali Saru i oplače.
GEN 23:3 A kad usta Avram od mrtvaca svog, reče sinovima Hetovim govoreći:
GEN 23:4 Stranac sam i došljak kod vas; dajte mi da imam grob kod vas da pogrebem mrtvaca svog ispred očiju svojih.
GEN 23:5 A sinovi Hetovi odgovoriše Avramu govoreći mu:
GEN 23:6 Čuj nas, gospodaru; ti si knez od Boga među nama; u najboljem grobu našem pogrebi mrtvaca svog; niko između nas neće ti zatvoriti grob svoj da ne pogrebeš mrtvaca svog.
GEN 23:7 Tada usta Avram i pokloni se narodu zemlje one, sinovima Hetovim;
GEN 23:8 i reče im govoreći: Ako hoćete da pogrebem mrtvaca svog ispred očiju svojih, poslušajte me, i govorite za mene Efronu sinu Sarovom,
GEN 23:9 neka mi da pećinu u Makpeli, koja je nakraj njive njegove; za novce neka mi je da među vama koliko vredi, da imam grob.
GEN 23:10 A Efron seđaše usred sinova Hetovih. Pa reče Efron Hetejin Avramu pred sinovima Hetovim, koji slušahu, pred svim koji ulažahu na vrata grada njegovog, govoreći:
GEN 23:11 Ne, gospodaru; čuj me: poklanjam ti njivu, i pećinu kod nje poklanjam ti: pred sinovima naroda svog poklanjam ti je, pogrebi mrtvaca svog.
GEN 23:12 A Avram se pokloni narodu zemlje one,
GEN 23:13 i reče Efronu pred narodom zemlje one govoreći: Ako si voljan čuj me; da ti dam šta vredi njiva, uzmi od mene, pa ću onda pogrepsti mrtvaca svog onde.
GEN 23:14 A Efron odgovori Avramu govoreći mu:
GEN 23:15 Gospodaru, čuj me; zemlja vredi četiri stotine sikala srebra između mene i tebe; šta je to? Samo ti pogrebi mrtvaca svog.
GEN 23:16 A Avram čuvši Efrona izmeri mu srebro, koje reče pred sinovima Hetovim, četiri stotine sikala srebra, kako su išli među trgovcima.
GEN 23:17 I njiva Efronova u Makpeli prema Mamriji, njiva s pećinom koja je na njoj, i sva drveta na njivi i po međi njenoj unaokolo,
GEN 23:18 posta Avramova pred sinovima Hetovim, pred svima koji ulaze na vrata grada onog.
GEN 23:19 Potom pogrebe Avram Saru ženu svoju u pećini na njivi Makpeli prema Mamriji, a to je Hevron, u zemlji hananskoj.
GEN 23:20 I potvrdiše sinovi Hetovi njivu i pećinu na njoj Avramu da ima grob.
GEN 24:1 A Avram beše star i vremenit, i Gospod beše blagoslovio Avrama u svemu;
GEN 24:2 i reče Avram sluzi svom najstarijem u kući svojoj, koji beše nad svim dobrom njegovim: Metni ruku svoju pod stegno moje,
GEN 24:3 da te zakunem Gospodom Bogom nebeskim i Bogom zemaljskim da nećeš dovesti žene sinu mom između kćeri ovih Hananeja, među kojima živim;
GEN 24:4 nego da ćeš otići u zemlju moju i u rod moj i dovesti ženu sinu mom Isaku.
GEN 24:5 A sluga mu reče: i ako devojka ne htedbude poći sa mnom u ovu zemlju; hoću li odvesti sina tvog u zemlju iz koje si se iselio?
GEN 24:6 A Avram mu reče: Pazi da ne odvedeš sina mog onamo.
GEN 24:7 Gospod Bog nebeski, koji me je uzeo iz doma oca mog i iz zemlje roda mog, i koji mi je rekao i zakleo mi se govoreći: Semenu ću tvom dati zemlju ovu, On će poslati anđela svog pred tobom da dovedeš ženu sinu mom odande.
GEN 24:8 Ako li devojka ne htedbude poći s tobom, onda da ti je prosta zakletva moja; samo sina mog nemoj odvesti onamo.
GEN 24:9 I metnu sluga ruku svoju pod stegno Avramu gospodaru svom, i zakle mu se za ovo.
GEN 24:10 Tada sluga uze deset kamila između kamila gospodara svog da ide, jer sve blago gospodara njegovog beše pod njegovom rukom; i otišavši dođe u Mesopotamiju do grada Nahorovog.
GEN 24:11 I pusti kamile da poležu iza grada kod studenca pred veče kad izlaze građanke da zahvataju vode;
GEN 24:12 i reče: Gospode Bože gospodara mog Avrama, daj mi sreću danas i učini milost gospodaru mom Avramu.
GEN 24:13 Evo, ja ću stajati kod ovog studenca, a građanke će doći da zahvataju vode.
GEN 24:14 Kojoj devojci kažem: Nagni krčag svoj da se napijem, a ona reče: Na pij, i kamile ću ti napojiti; daj to da bude ona koju si namenio sluzi svom Isaku; i po tome da poznam da si učinio milost gospodaru mom.
GEN 24:15 I on još ne izgovori, a to Reveka, kći Vatuila sina Melhe žene Nahora brata Avramovog, dođe s krčagom na ramenu.
GEN 24:16 I beše vrlo lepa, još devojka, još je čovek ne beše poznao. Ona siđe na izvor, i natoči krčag, i pođe;
GEN 24:17 a sluga iskoči pred nju, i reče; daj mi da se napijem malo vode iz krčaga tvog.
GEN 24:18 A ona reče: Na pij, gospodaru. I brže spusti krčag na ruku svoju, i napoji ga.
GEN 24:19 I kad ga napoji, reče: i kamilama ću tvojim naliti neka se napiju.
GEN 24:20 I brže izruči krčag svoj u pojilo, pa opet otrča na studenac da nalije, i nali svim kamilama njegovim.
GEN 24:21 A čovek joj se divljaše, i ćutaše, neće li poznati je li Gospod dao sreću putu njegovom ili nije.
GEN 24:22 A kad se kamile napiše, izvadi čovek zlatnu grivnu od po sikala i metnu joj oko čela, i dve narukvice metnu joj na ruke od deset sikala zlata.
GEN 24:23 I reče: Čija si kći? Kaži mi. Ima li u kući oca tvog mesta za nas da prenoćimo?
GEN 24:24 A ona mu reče: Ja sam kći Vatuila sina Melšinog, koga rodi Nahoru.
GEN 24:25 Još reče: Ima u nas mnogo slame i piće i mesta za noćište.
GEN 24:26 Tada čovek savivši se pokloni se Gospodu,
GEN 24:27 i reče: Blagosloven da je Gospod Bog gospodara mog Avrama, što ne ostavi milost svoju i veru svoju prema gospodaru mom, i putem dovede me Gospod u dom rodbine gospodara mog.
GEN 24:28 A devojka otrča i sve ovo kaza u domu matere svoje.
GEN 24:29 A Reveka imaše brata, kome ime beše Lavan; i istrča Lavan k čoveku na studenac,
GEN 24:30 kako vide grivnu i narukvice na rukama sestre svoje i ču gde Reveka sestra mu reče: Tako mi kaza čovek; dođe k čoveku; a on stajaše kod kamila na studencu.
GEN 24:31 I reče: Hodi, koji si blagosloven od Gospoda; što bi stajao napolju? Spremio sam kuću, ima mesta i za kamile.
GEN 24:32 I dovede čoveka u kuću, i rastovari kamile; i dodaše slame i piće kamilama, i donesoše vode za noge njemu i ljudima što behu s njim;
GEN 24:33 i postaviše mu da jede; ali on reče: Neću jesti dokle ne kažem stvar svoju. A Lavan mu reče: Govori.
GEN 24:34 Tada reče: Ja sam sluga Avramov.
GEN 24:35 A Gospod je blagoslovio gospodara mog veoma, te je postao velik, i dao mu je ovaca i goveda, i srebra i zlata, i sluga i sluškinja, i kamila i magaraca.
GEN 24:36 I još Sara žena gospodara mog rodi sina gospodaru mom u starosti njegovoj, i on mu dade sve što ima.
GEN 24:37 A mene zakle gospodar moj govoreći: Nemoj dovesti sinu mom žene između kćeri ovih Hananeja, među kojima živim;
GEN 24:38 nego idi u dom oca mog i u rod moj, da dovedeš ženu sinu mom.
GEN 24:39 A ja rekoh gospodaru svom: Može biti da devojka neće hteti poći sa mnom.
GEN 24:40 A on mi reče: Gospod, po čijoj volji svagda živeh, poslaće anđela svog s tobom, i daće sreću tvom putu da dovedeš ženu sinu mom od roda mog, iz doma oca mog.
GEN 24:41 Onda će ti biti prosta zakletva moja, kad otideš u rod moj; ako ti je i ne dadu, opet će ti biti prosta zakletva moja.
GEN 24:42 I kad dođoh danas na studenac, rekoh: Gospode Bože gospodara mog Avrama, ako si dao sreću putu mom, kojim idem,
GEN 24:43 evo, ja ću stajati kod studenca: koja devojka dođe da zahvati vode, i ja joj kažem: Daj mi da se napijem malo vode iz krčaga tvog,
GEN 24:44 a ona mi odgovori: i ti pij i kamilama ću tvojim naliti; to neka bude žena koju je namenio Gospod sinu gospodara mog.
GEN 24:45 Ja još ne izgovorih u srcu svom, a dođe Reveka s krčagom na ramenu, i sišavši na izvor zahvati; i ja joj rekoh: Daj mi da se napijem.
GEN 24:46 A ona brže spustivši sa sebe krčag reče: Na pij, i kamile ću ti napojiti. I kad se napih, napoji i kamile moje.
GEN 24:47 I zapitah je govoreći: Čija si kći? A ona odgovori: Ja sam kći Vatuila sina Nahorovog, kog mu rodi Melha. Tada joj metnuh grivnu oko čela i narukvice na ruke;
GEN 24:48 i padoh i poklonih se Gospodu, i zahvalih Gospodu Bogu gospodara mog Avrama, što me dovede pravim putem da nađem kćer brata gospodara svog za sina njegovog.
GEN 24:49 Ako ćete dakle učiniti ljubav i veru gospodaru mom, kažite mi; ako li nećete, kažite mi, da idem na desno ili na levo.
GEN 24:50 A Lavan i Vatuilo odgovarajući rekoše: Od Gospoda je ovo došlo; mi ti ne možemo kazati ni zlo ni dobro.
GEN 24:51 Eto, Reveka je u tvojoj vlasti, uzmi je pa idi, i neka bude žena sinu tvog gospodara, kao što kaza Gospod.
GEN 24:52 A kad ču sluga Avramov reči njihove, pokloni se Gospodu do zemlje;
GEN 24:53 i izvadi zaklade srebrne i zlatne i haljine, i dade Reveci; takođe i bratu njenom i materi njenoj dade darove.
GEN 24:54 Potom jedoše i piše on i ljudi koji behu s njim, i prenoćiše. A kad ujutru ustaše, reče sluga: Pustite me gospodaru mom.
GEN 24:55 A brat i mati njena rekoše: Neka ostane devojka kod nas koji dan, barem deset dana, pa onda neka ide.
GEN 24:56 A on im reče: Nemojte me zadržavati, kad je Gospod dao sreću mom putu; pustite me da idem gospodaru svom.
GEN 24:57 Tada rekoše: Da zovemo devojku, i upitamo šta ona veli.
GEN 24:58 I dozvaše Reveku i rekoše joj: Hoćeš ići s ovim čovekom? A ona odgovori: Hoću.
GEN 24:59 I pustiše Reveku sestru svoju i dojkinju njenu sa slugom Avramovim i ljudima njegovim.
GEN 24:60 I blagosloviše Reveku i rekoše joj: Sestro naša, da se namnožiš na hiljade hiljada, i seme tvoje da nasledi vrata svojih neprijatelja!
GEN 24:61 I podiže se Reveka s devojkama svojim, i posedaše na kamile, i pođoše s čovekom; i sluga uzevši Reveku otide.
GEN 24:62 A Isak iđaše vraćajući se od studenca Živoga koji me vide jer življaše u južnom kraju;
GEN 24:63 a beše izašao Isak u polje pred veče da se pomoli Bogu; i podigavši oči svoje ugleda kamile gde idu.
GEN 24:64 I Reveka podigavši oči svoje ugleda Isaka, te skoči s kamile,
GEN 24:65 i reče sluzi: Ko je onaj čovek što ide preko polja pred nas? A sluga reče: Ono je gospodar moj. I ona uze pokrivalo i pokri lice.
GEN 24:66 I pripovedi sluga Isaku sve što je svršio.
GEN 24:67 I odvede je Isak u šator Sare matere svoje; i uze Reveku, i ona mu posta žena, i omile mu. I Isak se uteši za materom svojom.
GEN 25:1 A Avram uze drugu ženu, po imenu Heturu.
GEN 25:2 I ona mu rodi Zomrana i Joksana i Madana i Madijana i Jesvoka i Soijena.
GEN 25:3 A Joksan rodi Savana i Dedana. A Dedanovi sinovi biše Asurim i Latusim i Laomim.
GEN 25:4 A sinovi Madijanovi: Efar i Afir i Enoh i Avida i Eldaga. Svi behu deca Heturina.
GEN 25:5 A Avram dade sve što imaše Isaku;
GEN 25:6 a sinovima svojih inoča dade Avram dare, i opravi ih od Isaka sina svog još za života svog na istok, u istočni kraj.
GEN 25:7 I veka Avramovog što požive beše sto i sedamdeset i pet godina.
GEN 25:8 I onemoćav umre Avram u dobroj starosti, sit života, i bi pribran k rodu svom.
GEN 25:9 I pogreboše ga Isak i Ismailo u pećini makpelskoj na njivi Efrona sina Sara Hetejina, koja je prema Mamriji;
GEN 25:10 na njivi koju kupi Avram od sinova Hetovih, onde je pogreben Avram sa Sarom ženom svojom.
GEN 25:11 I po smrti Avramovoj blagoslovi Bog Isaka sina njegovog; a Isak živeše kod studenca Živoga koji me vidi.
GEN 25:12 A ovo je pleme Ismaila sina Avramovog, kog rodi Avramu Agara Misirka robinja Sarina,
GEN 25:13 i ovo su imena sinova Ismailovih, kako se zvahu u plemenima svojim; prvenac Ismailov Navajot, pa Kidar i Navdeilo i Masam,
GEN 25:14 i Masma i Duma i Masa,
GEN 25:15 i Hadar i Teman i Jetur i Nafis i Kedma.
GEN 25:16 To su sinovi Ismailovi, i to su im imena po selima i gradovima njihovim, dvanaest knezova nad svojim narodima.
GEN 25:17 A godine su veka Ismailovog sto i trideset i sedam godina. Posle onemoćav umre, i bi pribran k rodu svom.
GEN 25:18 I živehu od Evilata do Sura prema Misiru, kako se ide u Asiriju; i dopade mu prema svoj braći svojoj da živi.
GEN 25:19 A ovo je pleme Isaka sina Avramovog: Avram rodi Isaka;
GEN 25:20 a Isaku beše četrdeset godina kad se oženi Revekom, kćerju Vatuila Sirina iz Mesopotamije, sestrom Lavana Sirina.
GEN 25:21 I Isak se moljaše Gospodu za ženu svoju, jer beše nerotkinja; i umoli Gospoda, te zatrudne Reveka žena njegova.
GEN 25:22 Ali udarahu jedno o drugo deca u utrobi njenoj, te reče: Ako je tako, na šta sam? I otide da pita Gospoda.
GEN 25:23 A Gospod joj reče: Dva su plemena u utrobi tvojoj, i dva će naroda, izaći iz tebe; i jedan će narod biti jači od drugog naroda, i veći će služiti manjem.
GEN 25:24 I kad dođe vreme da rodi, a to blizanci u utrobi njenoj.
GEN 25:25 I prvi izađe crven, sav kao runo rutav, i nadeše mu ime Isav.
GEN 25:26 A posle izađe brat mu, držeći rukom za petu Isava; i nadeše mu ime Jakov. A beše Isaku šezdeset godina, kad ih rodi Reveka.
GEN 25:27 I deca odrastoše, i Isav posta lovac i ratar, a Jakov beše čovek krotak i bavljaše se u šatorima.
GEN 25:28 I Isak milovaše Isava, jer rado jeđaše lov njegov; a Reveka milovaše Jakova.
GEN 25:29 Jednom Jakov skuva jelo, a Isav dođe iz polja umoran.
GEN 25:30 I reče Isav Jakovu: Daj mi da jedem to jelo crveno, jer sam umoran. Otuda se prozva Edom.
GEN 25:31 A Jakov mu reče: Prodaj mi danas prvenaštvo svoje.
GEN 25:32 A Isav odgovori: Evo, hoću da umrem, pa šta će mi prvenaštvo?
GEN 25:33 A Jakov reče: Zakuni mi se danas. I on mu se zakle; tako prodade svoje prvenaštvo Jakovu.
GEN 25:34 I Jakov dade Isavu hleba i skuvanog leća, i on se najede i napi, pa usta i otide. Tako Isav nije mario za prvenaštvo svoje.
GEN 26:1 Ali nasta glad u zemlji svrh prve gladi koja beše za vremena Avramovog; i Isak otide k Avimelehu caru filistejskom u Gerar.
GEN 26:2 I javi mu se Gospod i reče: Nemoj ići u Misir, nego sedi u zemlji koju ću ti kazati.
GEN 26:3 Sedi u toj zemlji, i ja ću biti s tobom, i blagosloviću te; jer ću tebi i semenu tvom dati sve ove zemlje, i potvrdiću zakletvu, kojom sam se zakleo Avramu ocu tvom.
GEN 26:4 I umnožiću seme tvoje da ga bude kao zvezda na nebu, i daću semenu tvom sve ove zemlje; i u semenu tvom blagosloviće se svi narodi na zemlji,
GEN 26:5 zato što je Avram slušao glas moj i čuvao naredbu moju, zapovesti moje i pravila moja i zakone moje.
GEN 26:6 I osta Isak u Geraru.
GEN 26:7 A ljudi u mestu onom pitahu za ženu njegovu, a on govoraše: Sestra mi je. Jer se bojaše kazati: Žena mi je; da me, veli, ne ubiju ovi ljudi radi Reveke, jer je lepa.
GEN 26:8 I kad provede mnogo vremena onde, dogodi se, te pogleda Avimeleh car filistejski s prozora, i vide Isaka gde se šali s Revekom ženom svojom.
GEN 26:9 I dozva Avimeleh Isaka i reče: Ta to ti je žena; kako si kazao: Sestra mi je? A Isak mu odgovori: Rekoh: da ne poginem s nje.
GEN 26:10 A Avimeleh reče: Šta si nam učinio? Lako je mogao ko od naroda ovog leći s tvojom ženom, te bi nas ti uvalio u greh.
GEN 26:11 I zapovedi Avimeleh svemu narodu svom govoreći: Ko se dotakne ovog čoveka ili žene njegove, poginuće.
GEN 26:12 I Isak stade sejati u onoj zemlji, i dobi one godine po sto, tako ga blagoslovi Gospod.
GEN 26:13 I obogati se čovek, i napredovaše sve većma, te posta silan.
GEN 26:14 I imaše ovaca i goveda i mnogo sluga; a Filisteji mu zaviđahu,
GEN 26:15 pa sve studence koje behu iskopale sluge oca njegovog za vremena Avrama oca njegovog zaroniše Filisteji, i zasuše ih zemljom.
GEN 26:16 I Avimeleh reče Isaku: Idi od nas, jer si postao silniji od nas.
GEN 26:17 I Isak otide, odande, i razape šatore u dolini gerarskoj, i nastani se onde.
GEN 26:18 I stade Isak otkopavati studence, koji behu iskopani za vremena Avrama oca njegovog, i koje zaroniše Filisteji po smrti Avramovoj; i prozva ih imenima koja im beše nadeo otac njegov.
GEN 26:19 I kopajući sluge Isakove u onom dolu nađoše studenac žive vode.
GEN 26:20 Ali se svađaše pastiri gerarski s pastirima Isakovim govoreći: Naša je voda. I nadede ime onom studencu Esek, jer se svadiše s njim.
GEN 26:21 Posle iskopaše drugi studenac, pa se i oko njega svađaše, zato ga nazva Sitna.
GEN 26:22 Tada se podiže odande, i iskopa drugi studenac, i oko njega ne bi svađe; zato ga nazva Rehovot, govoreći: Sad nam dade Gospod prostora da rastemo u ovoj zemlji.
GEN 26:23 I otide odande gore u Virsaveju.
GEN 26:24 I istu noć javi mu se Gospod, i reče: Ja sam Bog Avrama oca tvog. Ne boj se, jer sam ja s tobom, i blagosloviću te i umnožiću seme tvoje Avrama radi sluge svog.
GEN 26:25 I načini onde žrtvenik, i prizva ime Gospodnje; i onde razape šator svoj; i sluge Isakove iskopaše onde studenac.
GEN 26:26 I dođe k njemu Avimeleh iz Gerara s Ohozatom prijateljem svojim i s Fiholom vojvodom svojim.
GEN 26:27 A Isak im reče: Što ste došli k meni, kad mrzite na me i oteraste me od sebe?
GEN 26:28 A oni rekoše: Videsmo zaista da je Gospod s tobom, pa rekosmo: Neka bude zakletva između nas, između nas i tebe; hajde da uhvatimo veru s tobom;
GEN 26:29 da nam ne činiš zla, kao što se mi tebe ne dotakosmo i kao što mi tebi samo dobro činismo, i pustismo te da ideš na miru, i eto si blagosloven od Gospoda.
GEN 26:30 Tada ih on ugosti; te jedoše i piše.
GEN 26:31 A sutradan ustavši rano, zakleše se jedan drugom, i otpusti ih Isak i otidoše od njega s mirom.
GEN 26:32 Isti dan došavši sluge Isakove kazaše mu za studenac koji iskopaše, i rekoše mu: Nađosmo vodu.
GEN 26:33 I nazva ga Saveja; otuda se zove grad onaj Virsaveja do današnjeg dana.
GEN 26:34 A kad bi Isavu četrdeset godina, uze za ženu Juditu, kćer Veoha Hetejina, i Vasematu kćer Elona Hetejina.
GEN 26:35 I one zadavahu mnogo jada Isaku i Reveci.
GEN 27:1 Kad Isak ostare i oči mu potamneše, te ne videše, dozva Isava starijeg sina svog, i reče mu: Sine! A on odgovori: Evo me.
GEN 27:2 Tada reče: Evo ostareo sam, ne znam kad ću umreti;
GEN 27:3 uzmi oružje svoje, tul i luk, i izađi u planinu, te mi ulovi lov;
GEN 27:4 i zgotovi mi jelo po mojoj volji, i donesi mi da jedem, pa da te blagoslovi duša moja dok nisam umro.
GEN 27:5 A Reveka ču šta Isak reče sinu svom Isavu. I Isav otide u planinu da ulovi lov i donese.
GEN 27:6 A Reveka reče Jakovu, sinu svom govoreći: Gle, čuh oca tvog gde govori s Isavom, bratom tvojim i reče:
GEN 27:7 Donesi mi lov, i zgotovi jelo da jedem, pa da te blagoslovim pred Gospodom dok nisam umro.
GEN 27:8 Nego sada, sine, poslušaj me šta ću ti kazati.
GEN 27:9 Idi sada k stadu i donesi dva dobra jareta, da zgotovim ocu tvom jelo od njih, kako rado jede.
GEN 27:10 Pa ćeš uneti ocu da jede i da te blagoslovi dok nije umro.
GEN 27:11 A Jakov reče Reveci materi svojoj: Ali je Isav brat moj rutav, a ja sam gladak;
GEN 27:12 može me opipati otac, pa će se osetiti da sam ga hteo prevariti, te ću navući na se prokletstvo mesto blagoslova.
GEN 27:13 A mati mu reče: Neka prokletstvo tvoje, sine padne na mene; samo me poslušaj, i idi i donesi mi.
GEN 27:14 Tada otišavši uze i donese materi svojoj; a mati njegova zgotovi jelo kako jeđaše rado otac njegov.
GEN 27:15 Pa onda uze Reveka najlepše haljine starijeg sina svog, koje behu u nje kod kuće, i obuče Jakova mlađeg sina svog.
GEN 27:16 I jarećim kožicama obloži mu ruke i vrat gde beše gladak.
GEN 27:17 I dade Jakovu sinu svom u ruke jelo i hleb što zgotovi.
GEN 27:18 A on uđe k ocu svom i reče: Oče. A on odgovori: Evo me; koji si ti, sine?
GEN 27:19 I Jakov reče ocu svom: Ja, Isav tvoj prvenac; učinio sam kako si mi rekao; digni se, posadi se da jedeš lov moj, pa da me blagoslovi duša tvoja.
GEN 27:20 A Isak reče sinu svom: Kad brže nađe, sine? A on reče: Gospod Bog tvoj dade, te izađe preda me.
GEN 27:21 Tada reče Isak Jakovu: Hodi bliže, sine da te opipam jesi li sin moj Isav ili ne.
GEN 27:22 I pristupi Jakov k Isaku ocu svom, a on ga opipa, pa reče: Glas je Jakovljev, ali ruke su Isavove.
GEN 27:23 I ne pozna ga, jer mu ruke behu kao u Isava brata njegovog rutave: Zato ga blagoslovi;
GEN 27:24 i reče mu: Jesi li ti sin moj Isav? A on odgovori: Ja sam.
GEN 27:25 Tada reče: A ti daj, sine, da jedem lov tvoj, pa da te blagoslovi duša moja. I dade mu, te jede; pa mu donese i vino te pi.
GEN 27:26 Potom Isak, otac njegov reče mu: Hodi sine, celivaj me.
GEN 27:27 I on pristupi i celiva ga; a Isak oseti miris od haljina njegovih, i blagoslovi ga govoreći: Gle, miris sina mog kao miris od polja koje blagoslovi Gospod.
GEN 27:28 Bog ti dao rose nebeske, i dobre zemlje i pšenice i vina izobila!
GEN 27:29 Narodi ti služili i plemena ti se klanjala! Bio gospodar braći svojoj i klanjali ti se sinovi matere tvoje! Proklet bio koji tebe usproklinje, a blagosloven koji tebe uzblagosilja!
GEN 27:30 A kad Isak blagoslovi Jakova, i Jakov otide ispred Isaka oca svog, u taj čas dođe Isav brat njegov iz lova.
GEN 27:31 Pa zgotovi i on jelo i unese ocu svom, i reče mu: Ustani, oče, da jedeš šta ti je sin ulovio, pa da me blagoslovi duša tvoja.
GEN 27:32 A Isak otac njegov reče mu: Ko si ti? A on reče: Ja, sin tvoj, prvenac tvoj Isav.
GEN 27:33 Tada se prepade Isak, i reče: Ko? Da gde je onaj koji ulovi i donese mi lova, i od svega jedoh pre nego ti dođe, i blagoslovih ga? On će i ostati blagosloven.
GEN 27:34 A kad ču Isav reči oca svog, vrisnu glasno i ožalosti se veoma, i reče ocu svom: Blagoslovi i mene, oče.
GEN 27:35 A on mu reče: Dođe brat tvoj s prevarom, i odnese tvoj blagoslov.
GEN 27:36 A Isav reče: Pravo je što mu je ime Jakov, jer me već drugom prevari. Prvenaštvo mi uze, pa eto sada mi uze i blagoslov. Potom reče: Nisi li i meni ostavio blagoslov?
GEN 27:37 A Isak odgovori, i reče Isavu: Eto sam ga postavio tebi za gospodara; i svu braću njegovu dadoh mu da mu budu sluge; pšenicom i vinom ukrepih ga; pa šta bih sada tebi učinio, sine?
GEN 27:38 I Isav reče ocu svom: Eda li je samo jedan blagoslov u tebe, oče? Blagoslovi i mene, oče. I stade glasno plakati Isav.
GEN 27:39 A Isak otac njegov odgovarajući reče mu: Evo, stan će ti biti na rodnoj zemlji i rosi nebeskoj ozgo.
GEN 27:40 Ali ćeš živeti od mača svog, i bratu ćeš svom služiti; ali će doći vreme, te ćeš pošto se naplačeš skršiti jaram njegov s vrata svog.
GEN 27:41 I Isav omrze ljuto na Jakova radi blagoslova, kojim ga blagoslovi otac, i govoraše u srcu svom: Blizu su žalosni dani oca mog, tada ću ubiti Jakova brata svog.
GEN 27:42 I kazaše Reveci reči Isava sina njenog starijeg, a ona poslavši dozva Jakova mlađeg sina svog, i reče mu: Gle, Isav brat tvoj teši se time što hoće da te ubije.
GEN 27:43 Nego, sine, poslušaj šta ću ti kazati; ustani i beži k Lavanu bratu mom u Haran.
GEN 27:44 I ostani kod njega neko vreme dokle prođe srdnja brata tvog,
GEN 27:45 dokle se gnev brata tvog odvrati od tebe, te zaboravi šta si mu učinio; a onda ću ja poslati da te dovedu odande. Zašto bih ostala bez obojice vas u jedan dan?
GEN 27:46 A Isaku reče Reveka: Omrzao mi je život radi ovih Hetejaka. Ako se Jakov oženi Hetejkom, kakvom između kćeri ove zemlje, na šta mi život?
GEN 28:1 Tada Isak dozva Jakova, i blagoslovi ga, i zapovedi mu i reče: Nemoj da se oženiš kojom između kćeri hananejskih.
GEN 28:2 Ustani, idi u Padan-Aram u dom Vatuila oca matere svoje, i odande se oženi između kćeri Lavana ujaka svog.
GEN 28:3 A Bog Svemogući da te blagoslovi, i da ti da veliku porodicu i umnoži te, da od tebe postane mnoštvo naroda,
GEN 28:4 i da ti da blagoslov Avramov, tebi i semenu tvom s tobom, da naslediš zemlju u kojoj si došljak, koju Bog dade Avramu.
GEN 28:5 Tako opravi Isak Jakova, i on pođe u Padan-Aram k Lavanu sinu Vatuila Sirina, bratu Reveke matere Jakovljeve i Isavove.
GEN 28:6 A Isav vide gde Isak blagoslovi Jakova i opravi ga u Padan-Aram da se odande oženi, i gde blagosiljajući ga zapovedi mu i reče: Nemoj da se oženiš kojom između kćeri hananejskih,
GEN 28:7 i gde Jakov posluša oca svog i mater svoju, i otide u Padan-Aram;
GEN 28:8 i vide Isav da kćeri hananejske nisu po volji Isaku ocu njegovom.
GEN 28:9 Pa otide Isav k Ismailu, i uze za ženu preko žena svojih Maeletu, kćer Ismaila sina Avramovog, sestru Naveotovu.
GEN 28:10 A Jakov otide od Virsaveje idući u Haran.
GEN 28:11 I dođe na jedno mesto, i onde zanoći, jer sunce beše zašlo; i uze kamen na onom mestu, i metnu ga sebi pod glavu, i zaspa na onom mestu.
GEN 28:12 I usni, a to lestve stajahu na zemlji a vrhom ticahu u nebo, i gle, anđeli Božji po njima se penjahu i silažahu;
GEN 28:13 i gle, na vrhu stajaše Gospod, i reče: Ja sam Gospod Bog Avrama oca tvog i Bog Isakov; tu zemlju na kojoj spavaš tebi ću dati i semenu tvom;
GEN 28:14 i semena će tvog biti kao praha na zemlji, te ćeš se raširiti na zapad i na istok i na sever i na jug, i svi narodi na zemlji blagosloviće se u tebi i u semenu tvom.
GEN 28:15 I evo, ja sam s tobom, i čuvaću te kuda god pođeš, i dovešću te natrag u ovu zemlju, jer te neću ostaviti dokle god ne učinim šta ti rekoh.
GEN 28:16 A kad se Jakov probudi od sna, reče: Zacelo je Gospod na ovom mestu; a ja ne znah.
GEN 28:17 I uplaši se, i reče: Kako je strašno mesto ovo! Ovde je doista kuća Božja, i ovo su vrata nebeska.
GEN 28:18 I usta Jakov ujutru rano, i uze kamen što beše metnuo sebi pod glavu, i utvrdi ga za spomen i preli ga uljem.
GEN 28:19 I prozva ono mesto Vetilj, a pre beše ime onom gradu Luz.
GEN 28:20 I učini Jakov zavet, govoreći: Ako Bog bude sa mnom i sačuva me na putu kojim idem i da mi hleba da jedem i odela da se oblačim,
GEN 28:21 i ako se vratim na miru u dom oca svog, Gospod će mi biti Bog;
GEN 28:22 a kamen ovaj koji utvrdih za spomen biće dom Božji; i šta mi god daš, od svega ću deseto dati Tebi.
GEN 29:1 Tada se podiže Jakov i otide u zemlju istočnu.
GEN 29:2 I obzirući se ugleda studenac u polju; i gle, tri stada ovaca ležahu kod njega, jer se na onom studencu pojahu stada, a veliki kamen beše studencu na vratima.
GEN 29:3 Onde se skupljahu sva stada, te pastiri odvaljivahu kamen s vrata studencu i pojahu stada, i posle opet privaljivahu kamen na vrata studencu na njegovo mesto.
GEN 29:4 I Jakov im reče: Braćo, odakle ste? Rekoše: Iz Harana smo.
GEN 29:5 A on im reče: Poznajete li Lavana sina Nahorovog? Oni rekoše: Poznajemo.
GEN 29:6 On im reče: Je li zdrav? Rekoše: Jeste, i evo Rahilje kćeri njegove, gde ide sa stadom.
GEN 29:7 I on reče: Eto još je rano, niti je vreme vraćati stoku; napojte stoku pa idite i pasite je.
GEN 29:8 A oni rekoše: Ne možemo, dokle se ne skupe sva stada, da odvalimo kamen s vrata studencu, onda ćemo napojiti stoku.
GEN 29:9 Dok on još govoraše s njima, dođe Rahilja sa stadom oca svog, jer ona pasaše ovce.
GEN 29:10 A kad Jakov vide Rahilju kćer Lavana ujaka svog, i stado Lavana ujaka svog, pristupi Jakov i odvali kamen studencu s vrata, i napoji stado Lavana ujaka svog.
GEN 29:11 I poljubi Jakov Rahilju, i povikavši zaplaka se.
GEN 29:12 I kaza se Jakov Rahilji da je rod ocu njenom i da je sin Revečin; a ona otrča te javi ocu svom.
GEN 29:13 A kad Lavan ču za Jakova sina sestre svoje, istrča mu na susret, i zagrli ga i poljubi, i uvede u svoju kuću. I on pripovedi Lavanu sve ovo.
GEN 29:14 A Lavan mu reče: Ta ti si kost moja i telo moje. I osta kod njega ceo mesec dana.
GEN 29:15 Tada reče Lavan Jakovu: Zar badava da mi služiš, što si mi rod? Kaži mi šta će ti biti plata?
GEN 29:16 A Lavan imaše dve kćeri: starijoj beše ime Lija, a mlađoj Rahilja.
GEN 29:17 I u Lije behu kvarne oči, a Rahilja beše lepog stasa i lepog lica.
GEN 29:18 I Jakovu omile Rahilja, te reče: Služiću ti sedam godina za Rahilju, mlađu kćer tvoju.
GEN 29:19 A Lavan mu reče: Bolje tebi da je dam nego drugom; ostani kod mene.
GEN 29:20 I odsluži Jakov za Rahilju sedam godina, i učiniše mu se kao nekoliko dana, jer je ljubljaše.
GEN 29:21 I reče Jakov Lavanu: Daj mi ženu, jer mi se navrši vreme, da legnem s njom.
GEN 29:22 I sazva Lavan sve ljude iz onog mesta i učini gozbu.
GEN 29:23 A uveče uze Liju kćer svoju i uvede je k Jakovu, i on leže s njom.
GEN 29:24 I Lavan dade Zelfu robinju svoju Liji kćeri svojoj da joj bude robinja.
GEN 29:25 A kad bi ujutru, gle, ono beše Lija; te reče Jakov Lavanu: Šta si mi to učinio? Ne služim li za Rahilju kod tebe? Zašto si me prevario?
GEN 29:26 A Lavan mu reče: Ne biva u našem mestu da se uda mlađa pre starije.
GEN 29:27 Navrši nedelju dana s tom, pa ćemo ti dati i drugu za službu što ćeš služiti kod mene još sedam godina drugih.
GEN 29:28 Jakov učini tako, i navrši s njom nedelju dana, pa mu dade Lavan Rahilju kćer svoju za ženu.
GEN 29:29 I dade Lavan Rahilji kćeri svojoj robinju svoju Valu da joj bude robinja.
GEN 29:30 I tako leže Jakov s Rahiljom; i voljaše Rahilju nego Liju, i stade služiti kod Lavana još sedam drugih godina.
GEN 29:31 A Gospod videći da Jakov ne mari za Liju, otvori njoj matericu, a Rahilja osta nerotkinja.
GEN 29:32 I Lija zatrudne, i rodi sina, i nadede mu ime Ruvim, govoreći: Gospod pogleda na jade moje, sada će me ljubiti muž moj.
GEN 29:33 I opet zatrudne, i rodi sina i reče: Gospod ču da sam prezrena, pa mi dade i ovog. I nadede mu ime Simeun.
GEN 29:34 I opet zatrudne, i rodi sina, i reče: Da ako se sada već priljubi k meni muž moj, kad mu rodih tri sina. Zato mu nadeše ime Levije.
GEN 29:35 I zatrudne opet, i rodi sina, i reče: Sada ću hvaliti Gospoda. Zato mu nadede ime Juda; i presta rađati.
GEN 30:1 A Rahilja videvši gde ne rađa dece Jakovu, pozavide sestri svojoj; i reče Jakovu: Daj mi dece, ili ću umreti.
GEN 30:2 A Jakov se rasrdi na Rahilju, i reče: Zar sam ja a ne Bog koji ti ne da poroda?
GEN 30:3 A ona reče: Eto robinje moje Vale, lezi s njom, neka rodi na mojim kolenima, pa ću i ja imati dece od nje.
GEN 30:4 I dade mu Valu robinju svoju za ženu, i Jakov leže s njom.
GEN 30:5 I zatrudne Vala, i rodi Jakovu sina.
GEN 30:6 A Rahilja reče: Gospod mi je sudio i čuo glas moj, te mi dade sina. Zato mu nadede ime Dan.
GEN 30:7 I Vala robinja Rahiljina zatrudne opet, i rodi drugog sina Jakovu;
GEN 30:8 a Rahilja reče: Borah se žestoko sa sestrom svojom, ali odoleh. I nadede mu ime Neftalim.
GEN 30:9 A Lija videvši gde presta rađati uze Zelfu robinju svoju i dade je Jakovu za ženu.
GEN 30:10 I rodi Zelfa robinja Lijina Jakovu sina;
GEN 30:11 i Lija reče: Dođe četa. I nadede mu ime Gad.
GEN 30:12 Opet rodi Zelfa robinja Lijina drugog sina Jakovu;
GEN 30:13 i reče Lija: Blago meni, jer će me blaženom zvati žene. Zato mu nadede ime Asir.
GEN 30:14 A Ruvim iziđe u vreme žetve pšenične i nađe mandragoru u polju, i donese je Liji materi svojoj. A Rahilja reče Liji: Daj mi mandragoru sina svog.
GEN 30:15 A ona joj reče: Malo li ti je što si mi uzela muža? Hoćeš da mi uzmeš i mandragoru sina mog? A Rahilja joj reče: Neka noćas spava s tobom za mandragoru sina tvog.
GEN 30:16 I uveče kad se Jakov vraćaše iz polja, iziđe mu Lija na susret i reče: Spavaćeš kod mene, jer te kupih za mandragoru sina svog. I spava kod nje onu noć.
GEN 30:17 A Bog usliši Liju, te ona zatrudne, i rodi Jakovu petog sina.
GEN 30:18 I reče Lija: Gospod mi dade platu moju što dadoh robinju svoju mužu svom. I nadede mu ime Isahar.
GEN 30:19 I zatrudne Lija opet, i rodi Jakovu šestog sina;
GEN 30:20 i reče Lija: Dariva me Gospod darom dobrim; da ako se sada već priljubi k meni muž moj, jer mu rodih šest sinova. Zato mu nadede ime Zavulon.
GEN 30:21 Najposle rodi kćer, i nadede joj ima Dina.
GEN 30:22 Ali se Gospod opomenu Rahilje; i uslišivši je otvori joj matericu.
GEN 30:23 I zatrudne, i rodi sina, i reče: Uze Bog sramotu moju.
GEN 30:24 I nadede mu ime Josif, govoreći: Neka mi doda Gospod još jednog sina.
GEN 30:25 A kad Rahilja rodi Josifa, reče Jakov Lavanu: Pusti me da idem u svoje mesto i u svoju zemlju.
GEN 30:26 Daj mi žene moje, za koje sam ti služio, i decu moju, da idem, jer znaš kako sam ti služio.
GEN 30:27 A Lavan mu reče: Nemoj, ako sam našao milost pred tobom; vidim da me je blagoslovio Gospod tebe radi.
GEN 30:28 I još reče: Išti koliko hoćeš plate, i ja ću ti dati.
GEN 30:29 A Jakov mu odgovori: Ti znaš kako sam ti služio i kakva ti je stoka postala kod mene.
GEN 30:30 Jer je malo bilo što si imao dokle ja ne dođoh; ali se umnoži veoma, jer te Gospod blagoslovi kad ja dođoh. Pa kad ću i ja tako sebi kuću kućiti?
GEN 30:31 I reče mu Lavan: Šta hoćeš da ti dam? A Jakov odgovori: Ne treba ništa da mi daš; nego ću ti opet pasti stoku i čuvati, ako ćeš mi učiti ovo:
GEN 30:32 Da zađem danas po svoj stoci tvojoj, i odlučim sve što je šareno i s belegom, i sve što je crno između ovaca, i šta je s belegom i šareno između koza, pa šta posle bude tako, ono da mi je plata.
GEN 30:33 Tako će mi se posle posvedočiti pravda moja pred tobom kad dođeš da vidiš zaslugu moju: Šta god ne bude šareno ni s belegom ni crno između ovaca i koza u mene, biće kradeno.
GEN 30:34 A Lavan reče: Eto, neka bude kako si kazao.
GEN 30:35 I odluči Lavan isti dan jarce s belegom i šarene i sve koze s belegom i šarene, i sve na čem beše šta belo, i sve crno između ovaca, i predade sinovima svojim.
GEN 30:36 I ostavi daljine tri dana hoda između sebe i Jakova. I Jakov pasaše ostalu stoku Lavanovu.
GEN 30:37 I uze Jakov zelenih prutova topolovih i leskovih i kestenovih, i naguli ih do beline koja beše na prutovima.
GEN 30:38 I metaše naguljene prutove pred stoku u žlebove i korita kad dolažaše stoka da pije, da bi se upaljivala kad dođe da pije.
GEN 30:39 I upaljivaše se stoka gledajući u prutove, i šta se mlađaše beše s belegom, prutasto i šareno.
GEN 30:40 I Jakov odlučivaše mlad, i obraćaše stado Lavanovo da gleda u šarene i u sve crne; a svoje stado odvajaše i ne obraćaše ga prema stadu Lavanovom.
GEN 30:41 I kad se god upaljivaše stoka rana, metaše Jakov prutove u korita pred oči stoci da bi se upaljivala gledajući u prutove;
GEN 30:42 a kad se upaljivaše pozna stoka, ne metaše; tako pozne bivahu Lavanove a rane Jakovljeve.
GEN 30:43 I tako se taj čovek obogati vrlo, te imaše mnogo stoke i sluga i sluškinja i kamila i magaraca.
GEN 31:1 A Jakov ču gde sinovi Lavanovi govore: Jakov uze sve što beše našeg oca, i od onog što beše našeg oca steče sve ovo blago.
GEN 31:2 I vide Jakov gde lice Lavanovo nije prema njemu kao pre.
GEN 31:3 I Gospod reče Jakovu: Vrati se u zemlju otaca svojih i u rod svoj, i ja ću biti s tobom.
GEN 31:4 I poslavši Jakov dozva Rahilju i Liju u polje k stadu svom.
GEN 31:5 I reče im: Vidim gde lice oca vašeg nije prema meni kao pre; ali je Bog oca mog bio sa mnom.
GEN 31:6 I vi znate da sam služio ocu vašem kako sam god mogao;
GEN 31:7 a otac me je vaš varao i menjao mi platu deset puta; ali mu Bog ne dade da me ošteti;
GEN 31:8 kad on reče: Šta bude šareno neka ti je plata, onda se mladilo sve šareno; a kad reče: S belegom šta bude neka ti je plata, onda se mladilo sve s belegom.
GEN 31:9 Tako Bog uze stoku ocu vašem i dade je meni;
GEN 31:10 jer kad se upaljivaše stoka, podigoh oči svoje i videh u snu, a to ovnovi i jarci što skaču na ovce i koze behu šareni, s belegama prutastim i kolastim.
GEN 31:11 A anđeo Gospodnji reče mi u snu: Jakove! A ja odgovorih: Evo me.
GEN 31:12 A on reče: Podigni sad oči svoje i gledaj, ovnovi i jarci što skaču na ovce i koze, šareni su, s belegama prutastim i kolastim; jer videh sve što ti čini Lavan.
GEN 31:13 Ja sam Bog od Vetilja, gde si prelio kamen i učinio mi zavet; ustani sada i idi iz ove zemlje, i vrati se na postojbinu svoju.
GEN 31:14 Tada odgovori Rahilja i Lija, i rekoše mu: Eda li još imamo kakav deo i nasledstvo u domu oca svog?
GEN 31:15 Nije li nas držao kao tuđinke kad nas je prodao? Pa je još i naše novce jednako jeo.
GEN 31:16 Jer sve ovo blago što uze Gospod ocu našem, naše je i naše dece. Zato čini sve što ti je Gospod kazao.
GEN 31:17 I podiže se Jakov, i metnu decu svoju i žene svoje na kamile;
GEN 31:18 i odvede svu stoku svoju i sve blago što beše stekao, stoku koju beše stekao u Padan-Aramu, i pođe k Isaku ocu svom u zemlju hanansku.
GEN 31:19 A Lavan beše otišao da striže ovce svoje; i Rahilja ukrade idole ocu svom.
GEN 31:20 I Jakov otide kradom od Lavana Sirina ne javivši mu da hoće da ide.
GEN 31:21 I pobeže sa svim blagom svojim, i podiže se te pređe preko vode, i uputi se ka gori Galadu.
GEN 31:22 A treći dan javiše Lavanu da je pobegao Jakov.
GEN 31:23 I uze sa sobom braću svoju, i pođe za njim u poteru, i za sedam dana stiže ga na gori Galadu.
GEN 31:24 Ali Bog dođe Lavanu Sirinu noću u snu, i reče mu: Čuvaj se da ne govoriš s Jakovom ni lepo ni ružno.
GEN 31:25 I stiže Lavan Jakova; a Jakov beše razapeo šator svoj na gori, pa i Lavan takođe razape svoj s braćom svojom na gori Galadu.
GEN 31:26 I Lavan reče Jakovu: Šta učini te kradom pobeže od mene i odvede kćeri moje kao na mač otete?
GEN 31:27 Zašto tajno pobeže i kradom otide od mene? Niti mi reče da te ispratim s veseljem i s pesmama, s bubnjevima i guslama?
GEN 31:28 Niti mi dade da izljubim sinove svoje i kćeri svoje? Ludo si radio.
GEN 31:29 Mogao bih vam dosaditi; ali Bog oca vašeg noćas mi reče govoreći: Čuvaj se da ne govoriš s Jakovom ni lepo ni ružno.
GEN 31:30 Idi dakle kad si se tako uželeo kuće oca svog; ali zašto ukrade bogove moje?
GEN 31:31 A Jakov odgovori i reče: Bojah se i mišljah hoćeš silom oteti kćeri svoje od mene.
GEN 31:32 A bogove svoje u koga nađeš, onaj neka ne živi više; pred našom braćom traži šta je tvoje u mene, pa uzmi. Jer Jakov nije znao da ih je ukrala Rahilja.
GEN 31:33 I uđe Lavan u šator Jakovljev i u šator Lijin i u šator dveju robinja, i ne nađe ih; i izašav iz šatora Lijina uđe u šator Rahiljin.
GEN 31:34 A Rahilja uze idole i sakri ih pod samar kamile svoje i sede ozgo; i Lavan pipaše po celom šatoru, i ne nađe.
GEN 31:35 A ona reče ocu svom: Nemoj se srditi, gospodaru, što ti ne mogu ustati, jer mi je šta u žena biva. Traživši dakle ne nađe idole svoje.
GEN 31:36 I Jakov se rasrdi, i stade koriti Lavana, i govoreći reče mu: Šta sam učinio, šta sam skrivio, te si me tako žestoko terao?
GEN 31:37 Pipao si sav prtljag moj, pa šta si našao iz svoje kuće? Daj ovamo pred moju i svoju braću, neka rasude između nas dvojice.
GEN 31:38 Evo dvadeset godina bih kod tebe: ovce tvoje i koze tvoje ne jaloviše se, a ovnova iz stada tvog ne jedoh.
GEN 31:39 Šta bi zverje zaklalo nisam ti donosio, sam sam podmirivao; od mene si iskao što bi mi bilo ukradeno danju ili noću.
GEN 31:40 Danju me ubijaše vrućina a noću mraz; i san mi ne padaše na oči.
GEN 31:41 Tako mi je bio dvadeset godina u tvojoj kući; služio sam ti četrnaest godina za dva kćeri tvoje i šest godina za stoku tvoju, i platu si mi menjao deset puta.
GEN 31:42 Da nije Bog oca mog, Bog Avramov, i strah Isakov bio sa mnom, bi me zacelo otpustio prazna. Ali je Bog video nevolju moju i trud ruku mojih, pa te ukori noćas.
GEN 31:43 A Lavan odgovori Jakovu i reče: Ove su kćeri moje kćeri, i ovi su sinovi moji sinovi, i ova stoka moja stoka, i šta god vidiš sve je moje; pa šta bih učinio danas kćerima svojim ili sinovima njihovim koje rodiše?
GEN 31:44 Nego hajde da uhvatimo veru, ja i ti, da bude svedočanstvo između mene i tebe.
GEN 31:45 I Jakov uze kamen i utvrdi ga za spomen.
GEN 31:46 I reče Jakov braći svojoj; nakupite kamenja. I nakupiše kamenja i složiše na gomilu, i jedoše na gomili.
GEN 31:47 I Lavan ga nazva Jegar-Sahadut, a Jakov ga nazva Galed.
GEN 31:48 I reče Lavan: Ova gomila neka bude svedok između mene i tebe danas. Zato se prozva Galed.
GEN 31:49 A prozva se i Mispa, jer reče Lavan: Neka Gospod gleda između mene i tebe, kad ne uzmožemo videti jedan drugog.
GEN 31:50 Ako ucveliš kćeri moje i ako uzmeš žene preko mojih kćeri, neće čovek biti između nas nego gle Bog svedok između mene i tebe.
GEN 31:51 I još reče Lavan Jakovu: Gledaj ovu gomilu i gledaj ovaj spomenik, koji podigoh između sebe i tebe.
GEN 31:52 Svedok je ova gomila i svedok je ovaj spomenik, da ni ja neću preći preko ove gomile k tebi ni ti k meni da nećeš preći preko ove gomile i spomenika ovog na zlo.
GEN 31:53 Bog Avramov i bogovi Nahorovi, bogovi oca njihovog, neka sude među nama. A Jakov se zakle strahom oca svog Isaka.
GEN 31:54 I Jakov prinese žrtvu na gori, i sazva braću svoju na večeru; i jedoše pa noćiše na gori.
GEN 31:55 A ujutru rano usta Lavan, i izljubi svoju unučad i kćeri svoje, i blagoslovi ih, pa otide, i vrati se u svoje mesto.
GEN 32:1 A Jakov otide svojim putem; i sretoše ga anđeli Božiji;
GEN 32:2 a kad ih ugleda Jakov, reče: Ovo je logor Božji. I prozva ono mesto Mahanaim.
GEN 32:3 I Jakov posla pred sobom glasnike k Isavu bratu svom u zemlju Sir, krajinu edomsku.
GEN 32:4 I zapovedi im govoreći: Ovako kažite gospodaru mom Isavu: Sluga tvoj Jakov ovako kaže: Bio sam došljak kod Lavana i bavio se do sad.
GEN 32:5 A imam volova i magaraca, ovaca i sluga, i sluškinja, i poslah da javim tebi gospodaru svom, eda bih našao milost pred tobom.
GEN 32:6 I vratiše se glasnici k Jakovu i rekoše mu: Idosmo do brata tvog Isava, i eto on ti ide na susret s četiri stotine momaka.
GEN 32:7 A Jakov se uplaši jako i zabrinu se; pa razdeli svoje ljude i ovce i goveda i kamile u dve čete.
GEN 32:8 I reče: Ako Isav udari na jednu četu i razbije je, da ako druga uteče.
GEN 32:9 I reče Jakov: Bože oca mog Avrama i Bože oca mog Isaka, Gospode, koji si mi kazao: Vrati se u zemlju svoju i u rod svoj, i ja ću ti biti dobrotvor!
GEN 32:10 Nisam vredan tolike milosti i tolike vere što si učinio sluzi svom; jer samo sa štapom svojim pređoh preko Jordana, a sada sam gospodar od dve čete.
GEN 32:11 Izbavi me iz ruke brata mog, iz ruke Isavove, jer se bojim da ne dođe i ubije mene i mater s decom.
GEN 32:12 A Ti si kazao: Zaista ja ću ti biti dobrotvor, i učiniću seme tvoje da bude kao peska morskog, koji se ne može izbrojati od množine.
GEN 32:13 I zanoći onde onu noć, i uze šta mu dođe do ruke, da pošalje na dar Isavu bratu svom,
GEN 32:14 dvesta koza s dvadeset jaraca, dvesta ovaca s dvadeset ovnova,
GEN 32:15 trideset kamila dojilica s kamiladima, četrdeset krava s desetoro teladi, dvadeset magarica s desetoro magaradi.
GEN 32:16 I predade ih slugama svojim, svako stado napose, i reče slugama: Idite napred preda mnom, ostavljajući dosta mesta između jednog stada i drugog.
GEN 32:17 I zapovedi prvom govoreći: Kad sretneš Isava, brata mog, pa te zapita: Čiji si? I kuda ideš? I čije je to što goniš pred sobom?
GEN 32:18 A ti reci: Sluge tvog Jakova, a ovo šalje na dar gospodaru svom Isavu, a eto i sam ide za nama.
GEN 32:19 Tako zapovedi i drugom i trećem i svima koji iđahu za stadom, i reče: Tako kažite Isavu kad naiđete na nj.
GEN 32:20 I još kažite: Eto, Jakov sluga tvoj ide za nama. Jer govoraše: Ublažiću ga darom koji ide preda mnom, pa ću mu onda videti lice, da ako me lepo primi.
GEN 32:21 Tako otide dar napred, a on prenoći onu noć kod čete svoje.
GEN 32:22 I po noći usta, i uze obe žene i dve robinje i jedanaestoro dece svoje; i prebrodi brod Javok.
GEN 32:23 A pošto njih uze i prevede preko potoka, preturi i ostalo što imaše.
GEN 32:24 A kad osta Jakov sam, tada se jedan čovek rvaše s njim do zore.
GEN 32:25 I kad vide da ga ne može svladati, udari ga po zglavku u stegnu, te se Jakovu iščaši stegno iz zglavka, kad se čovek rvaše s njim.
GEN 32:26 Pa onda reče: Pusti me, zora je. A Jakov mu reče: Neću te pustiti dokle me ne blagosloviš.
GEN 32:27 A čovek mu reče: Kako ti je ime. A on odgovori: Jakov.
GEN 32:28 Tada mu reče: Odsele se nećeš zvati Jakov, nego Izrailj; jer si se junački borio i s Bogom i s ljudima, i odoleo si.
GEN 32:29 A Jakov zapita i reče: Kaži mi kako je tebi ime. A On reče: Što pitaš kako mi je ime? I blagoslovi ga onde.
GEN 32:30 I Jakov nadede ime onom mestu Fanuil; jer, veli, Boga videh licem k licu, i duša se moja izbavi.
GEN 32:31 I sunce mu se rodi kad prođe Fanuil, i hramaše na stegno svoje.
GEN 32:32 Zato sinovi Izrailjevi ne jedu krajeve od mišića na zglavku u stegnu do današnjeg dana, što se Jakovu povrediše krajevi od mišića na zglavku u stegnu.
GEN 33:1 A Jakov podigavši oči svoje pogleda, a to Isav ide, i četiri stotine ljudi s njim. I razdeli decu uz Liju i uz Rahilju i uz dve robinje.
GEN 33:2 I namesti napred robinje i njihovu decu, pa Liju i njenu decu za njima, a najposle Rahilju i Josifa.
GEN 33:3 A sam prođe napred, i pokloni se do zemlje sedam puta dokle dođe do brata svog.
GEN 33:4 A Isav pritrča preda nj i zagrli ga i pade mu oko vrata i celiva ga, i obojica se zaplakaše,
GEN 33:5 i Isav podigavši oči ugleda žene i decu, pa reče: Ko su ti ono? A Jakov reče: Deca, koju Bog milostivo darova sluzi tvom.
GEN 33:6 I pristupiše robinje s decom svojom, i pokloniše se.
GEN 33:7 Potom pristupi i Lija i deca njena, i pokloniše se; a najposle pristupi Josif i Rahilja, i pokloniše se.
GEN 33:8 A Isav reče: Šta će ti čitava vojska ona koju sretoh? A on reče: Da nađem milost pred gospodarem svojim.
GEN 33:9 A Isav reče: Ima, brate, u mene dosta; neka tebi šta je tvoje.
GEN 33:10 A Jakov reče: Ne; ako sam sada našao milost pred tobom, primi dar iz moje ruke, jer videh lice tvoje kao da videh lice Božje, tako si me lepo dočekao.
GEN 33:11 Primi dar moj, koji ti je doveden; jer me je obilato obdario Bog, i imam svega. I navali na nj, te primi.
GEN 33:12 Posle reče Isav: Hajde da idemo, ići ću i ja s tobom.
GEN 33:13 A Jakov mu reče: Zna gospodar moj da su ova deca nejaka, i imam ovaca i krava dojilica, pa ako ih usteram jedan dan, poginuće mi sve stado.
GEN 33:14 Nego gospodar moj neka ide pred slugom svojim, a ja ću polako ići, koliko mogu deca i stoka, dokle dođem ka gospodaru svom u Sir.
GEN 33:15 A Isav reče: A ono da ti ostavim nekoliko ljudi što su sa mnom. A on reče: Na šta? Daj da nađem milost pred gospodarem svojim.
GEN 33:16 I tako Isav vrati se isti dan svojim putem u Sir.
GEN 33:17 A Jakov otide u Sokot, i onde načini sebi kuću a stoci svojoj načini staje; zato nazva ono mesto Sokot.
GEN 33:18 Posle dođe Jakov zdravo u grad Sihem u zemlji hananskoj, vrativši se iz Padan-Arama, i namesti se prema gradu.
GEN 33:19 I kupi komad zemlje, gde razape šator svoj, od sinova Emora oca Sihemovog za sto novaca.
GEN 33:20 I načini onde žrtvenik, i nazva ga: Silni Bog Izrailjev.
GEN 34:1 A Dina kći Lijina, koju rodi Jakovu, izađe da gleda devojke u onom kraju.
GEN 34:2 A ugleda je Sihem, sin Emora Efejina, kneza od one zemlje, i uze je i leže s njom i osramoti je.
GEN 34:3 I prionu srce njegovo za Dinu kćer Jakovljevu, i devojka mu omile, i on joj se umiljavaše.
GEN 34:4 I reče Sihem Emoru ocu svom govoreći: Oženi me ovom devojkom.
GEN 34:5 A Jakov ču da je osramotio Dinu kćer njegovu; a sinovi njegovi behu u polju sa stokom njegovom, i Jakov oćute dokle oni ne dođu.
GEN 34:6 A Emor otac Sihemov iziđe k Jakovu da se razgovori s njim.
GEN 34:7 A kad dođoše sinovi Jakovljevi iz polja i čuše šta je bilo, žao bi ljudima vrlo i razgneviše se veoma, što učini sramotu Izrailju obležav kćer Jakovljevu, kako ne bi valjalo činiti.
GEN 34:8 Tada im reče Emor govoreći: Sin moj Sihem srcem prionu za vašu kćer; podajte mu je za ženu.
GEN 34:9 I oprijateljite se s nama; kćeri svoje udajite za nas i kćerima našim ženite se.
GEN 34:10 Pa živite s nama, i zemlja će vam biti otvorena; nastanite se i trgujte i držite baštine u njoj.
GEN 34:11 I reče Sihem ocu devojčinom i braći joj: Da nađem milost pred vama, i daću šta mi god kažete.
GEN 34:12 Ištite mi koliko god hoćete uzdarja i dara, ja ću dati šta god kažete; samo mi dajte devojku za ženu.
GEN 34:13 A sinovi Jakovljevi odgovoriše Sihemu i Emoru ocu njegovom prevarno, jer osramoti Dinu sestru njihovu.
GEN 34:14 I rekoše im: Ne možemo to učiniti ni dati sestre svoje za čoveka neobrezanog, jer je to sramota nama.
GEN 34:15 Nego ćemo vam učiniti po volji, ako ćete se izjednačiti s nama i obrezati sve muškinje između sebe.
GEN 34:16 Onda ćemo udavati svoje kćeri za vas i ženićemo se vašim kćerima, i postaćemo jedan narod.
GEN 34:17 Ako li ne pristanete da se obrežete, mi ćemo uzeti svoju devojku i otići ćemo.
GEN 34:18 I po volji biše reči njihove Emoru i Sihemu sinu Emorovom.
GEN 34:19 I momak ne oklevaše učiniti to; jer mu kći Jakovljeva omile veoma; i on beše najviše poštovan između svih u kući oca svog.
GEN 34:20 I otide Emor i sin mu Sihem na vrata grada svog, i rekoše građanima govoreći:
GEN 34:21 Ovi ljudi hoće mirno da žive s nama, da se nastane u ovoj zemlji i da trguju po njoj; a evo zemlja je široka i za njih; pa ćemo se kćerima njihovim ženiti i svoje ćemo kćeri udavati za njih.
GEN 34:22 Ali će tako pristati da žive s nama i da postanemo jedan narod, ako se sve muškinje među nama obrežu, kao što su oni obrezani.
GEN 34:23 Njihova stoka i njihovo blago i sva goveda njihova neće li biti naša? Složimo se samo s njima, pa će ostati kod nas.
GEN 34:24 I koji izlažahu na vrata grada njegovog, svi poslušaše Emora i Sihema sina njegovog; i obreza se sve muškinje, svi koji izlažahu na vrata grada njegovog.
GEN 34:25 A treći dan kad oni behu u bolovima, uzeše dva sina Jakovljeva Simeun i Levije, braća Dinina, svaki svoj mač i uđoše slobodno u grad i pobiše sve muškinje.
GEN 34:26 Ubiše i Emora i sina mu Sihema oštrim mačem, i uzevši Dinu iz kuće Sihemove otidoše.
GEN 34:27 Tada dođoše sinovi Jakovljevi na pobijene, i opleniše grad, jer u njemu bi osramoćena sestra njihova.
GEN 34:28 I uzeše ovce njihove i goveda njihova i magarce njihove, šta god beše u gradu i šta bod beše u polju.
GEN 34:29 I sve blago njihovo, i svu decu i žene njihove pohvataše i odvedoše, i šta god beše u kojoj kući.
GEN 34:30 A Jakov reče Simeunu i Leviju; smetoste me, i omraziste me narodu ove zemlje, Hananejima i Ferezejima; u mene ima malo ljudi, pa ako se skupe na me, hoće me ubiti te ću se istrebiti ja i dom moj.
GEN 34:31 A oni rekoše: Zar sa sestrom našom da rade kao s kurvom?
GEN 35:1 A Bog reče Jakovu: Ustani, idi gore u Vetilj i onde stani; i načini onde žrtvenik Bogu, koji ti se javio kad si bežao od Isava brata svog.
GEN 35:2 I Jakov reče porodici svojoj i svima koji behu s njim: Bacite tuđe bogove što su u vas, i očistite se i preobucite se;
GEN 35:3 pa da se dignemo i idemo gore u Vetilj, da načinim onde žrtvenik Bogu, koji me čuo u dan nevolje moje i bio sa mnom na putu kojim sam išao.
GEN 35:4 I dadoše Jakovu sve bogove tuđe koji behu u njihovim rukama, i oboce, koje imahu u ušima; i Jakov ih zakopa pod hrastom kod Sihema.
GEN 35:5 Potom otidoše. A strah Božji dođe na gradove koji behu oko njih, te se ne digoše u poteru za sinovima Izrailjevim.
GEN 35:6 I Jakov i sva čeljad što beše s njim dođoše u Luz u zemlji hananskoj, a to je Vetilj.
GEN 35:7 I onde načini žrtvenik, i nazva ono mesto: Bog vetiljski, jer mu se onde javi Bog, kad je bežao od brata svog.
GEN 35:8 Tada umre Devora dojkinja Revečina, i pogreboše je ispod Vetilja pod hrastom, koji nazva Jakov Alon-Vakut.
GEN 35:9 I javi se Bog Jakovu opet, pošto iziđe iz Padan-Arama, i blagoslovi ga,
GEN 35:10 i reče mu Bog: Ime ti je Jakov; ali se odsele nećeš zvati Jakov, nego će ti ime biti Izrailj. I nadede mu ime Izrailj.
GEN 35:11 I još mu reče Bog: Ja sam Bog Svemogući; rasti i množi se; narod i mnogi će narodi postati od tebe, i carevi će izaći iz bedara tvojih.
GEN 35:12 I daću ti zemlju koju sam dao Avramu i Isaku, i nakon tebe semenu tvom daću zemlju ovu.
GEN 35:13 Potom otide od njega Bog s mesta gde mu govori.
GEN 35:14 A Jakov metnu spomenik na istom mestu gde mu Bog govori, spomenik od kamena, i pokropi ga kropljenjem, i preli ga uljem.
GEN 35:15 I Jakov prozva mesto gde mu govori Bog Vetilj.
GEN 35:16 I otidoše od Vetilja. A kad im osta još malo puta do Efrate, porodi se Rahilja, i beše joj težak porođaj.
GEN 35:17 I kad se veoma mučaše, reče joj babica: Ne boj se, imaćeš još jednog sina.
GEN 35:18 A kad se rastavljaše s dušom te umiraše, nazva ga Venonija; ali mu otac nadede ime Venijamin.
GEN 35:19 I umre Rahilja, i pogreboše je na putu koji ide u Efratu, a to je Vitlejem.
GEN 35:20 I metnu Jakov spomenik na grob njen. To je spomenik na grobu Rahiljinom do današnjeg dana.
GEN 35:21 Odatle otišavši Izrailj razape šator svoj iza kule migdol-ederske.
GEN 35:22 I kad Izrailj živeše u onoj zemlji, otide Ruvim i leže s Valom inočom oca svog. I to doču Izrailj. A imaše Jakov dvanaest sinova.
GEN 35:23 Sinovi Lijini behu: Ruvim prvenac Jakovljev, i Simeun i Levije i Juda i Isahar i Zavulon;
GEN 35:24 a sinovi Rahiljini: Josif i Venijamin;
GEN 35:25 a sinovi Vale robinje Rahiljine: Dan i Neftalim;
GEN 35:26 a sinovi Zelfe robinje Lijine: Gad i Asir. To su sinovi Jakovljevi, koji mu se rodiše u Padan-Aramu.
GEN 35:27 I Jakov dođe k Isaku ocu svom u Mamriju u Kirijat-Arvu, koje je Hevron, gde Avram i Isak behu došljaci.
GEN 35:28 A Isaku beše sto i osamdeset godina;
GEN 35:29 i onemoćav umre Isak, i bi pribran k rodu svom star i sit života; i pogreboše ga Isav i Jakov sinovi njegovi.
GEN 36:1 A ovo je pleme Isavovo, a on je Edom.
GEN 36:2 Isav se oženi između kćeri hananejskih Adom kćerju Eloma Hetejina, i Olivemom kćerju Ane sina Sevegona Evejina,
GEN 36:3 i Vasematom kćerju Ismailovom, sestrom Naveotovom.
GEN 36:4 I rodi Ada Isavu Elifasa, a Vasemata rodi Raguila.
GEN 36:5 A Olivema rodi Jeusa i Jegloma i Koreja. To su sinovi Isavovi, koji mu se rodiše u zemlji hananskoj.
GEN 36:6 I Isav uze žene svoje i sinove svoje i kćeri svoje i sve domašnje svoje, i stada svoja i svu stoku svoju i sve blago svoje što beše stekao u zemlji hananskoj; pa otide u drugu zemlju daleko od Jakova brata svog.
GEN 36:7 Jer im blago beše vrlo veliko, te ne mogahu živeti zajedno; niti ih zemlja gde behu došljaci mogaše nositi od množine stoke njihove.
GEN 36:8 I Isav živeše na planini Siru Isav je Edom.
GEN 36:9 A ovo je pleme Isava oca Edomcima na planini Siru.
GEN 36:10 Ovo su imena sinova Isavovih: Elifas sin Ade žene Isavove, i Ratuilo sin Vasemate žene Isavove.
GEN 36:11 A Elifasovi sinovi behu: Teman, Omar, Sofar, Gotom i Kenez.
GEN 36:12 A Tamna beše inoča Elifasu sinu Isavovom, i rodi Elifasu Amalika. To su sinovi Ade žene Isavove.
GEN 36:13 A ovo su sinovi Raguilovi: Nahot, Zare, Some i Moze. To behu sinovi Vasemate, žene Isavove.
GEN 36:14 A ovo su sinovi Oliveme kćeri Ane sina Sevegonovog, žene Isavove. Ona rodi Isavu Jeusa i Jegloma i Koreja.
GEN 36:15 Ovo su starešine sinova Isavovih: sinovi Elifasa prvenca Isavovog: starešina Teman, starešina Omar, starešina Sofar, starešina Kenez,
GEN 36:16 starešina Korej, starešina Gotim, starešina Amalik. To su starešine od Elifasa u zemlji edomskoj. To su sinovi Adini.
GEN 36:17 A sinovi Raguila sina Isavovog: starešina Nahot, starešina Zare, starešina Some, starešina Moze. To su starešine od Raguila u zemlji edomskoj. To su sinovi Vasemate žene Isavove.
GEN 36:18 A sinovi Oliveme žene Isavove: starešina Jeus, starešina Jeglom, starešina Korej: to su starešine od Oliveme kćeri Anine, žene Isavove.
GEN 36:19 To su sinovi Isavovi, i to su starešine njihove; a on je Edom.
GEN 36:20 A ovo su sinovi Sira Horejina, koji živehu u onoj zemlji: Lotan i Soval i Sevegon i Ana,
GEN 36:21 i Dison i Asar i Rison. To su starešine Horejima, sinovi Sirovi u zemlji edomskoj.
GEN 36:22 A sinovi Lotanovi behu Horije i Emam, a sestra Lotanova beše Tamna.
GEN 36:23 A ovo su sinovi Sovalovi: Golam i Manahat i Gevil i Sofar i Omar.
GEN 36:24 A ovo su sinovi Sevegonovi: Aije i Ana. A taj je Ana koji pronađe tople izvore u pustinji pasući magarice Sevegona oca svog.
GEN 36:25 A ovo su deca Anina: Dison i Olivema kći Anina.
GEN 36:26 A ovo su sinovi Disonovi: Amada i Asvan i Itran i Haran.
GEN 36:27 A ovo su sinovi Asarovi: Valam i Zavan i Akan.
GEN 36:28 A ovo su sinovi Risonovi: Uz i Aran.
GEN 36:29 I ovo su starešine Horejima: starešina Lotan, starešina Soval, starešina Sevegon, starešina Ana,
GEN 36:30 starešina Dison, starešina Asar, starešina Rison. To su starešine Horejima, kako im starešovahu u zemlji Siru.
GEN 36:31 A ovo su carevi koji carovaše u zemlji edomskoj pre nego se zacari car nad sinovima Izrailjevim.
GEN 36:32 Carova u edomskoj Valak sin Veorov, a gradu mu beše ime Denava.
GEN 36:33 A kad umre Valak, zacari se na njegovo mesto Jovav sin Zarin od Vosore.
GEN 36:34 A kad umre Jovav, zacari se na njegovo mesto Asom od zemlje temanovske.
GEN 36:35 A kad umre Asom, zacari se na njegovo mesto Adad sin Varadov, koji iseče Madijane u polju moavskom, a gradu mu beše ime Geten.
GEN 36:36 A kad umre Adad, zacari se na njegovo mesto Samada, iz Masekasa.
GEN 36:37 A kad umre Samada, zacari se na njegovo mesto Saul iz Rovota na reci.
GEN 36:38 A kad umre Saul, zacari se na njegovo mesto Valenon sin Ahovorov.
GEN 36:39 A kad umre Valenon sin Ahovorov, zacari se na njegovo mesto Adar, a grad mu se zvaše Fogor, a ženi mu beše ime Meteveila, koja beše kći Matraide kćeri Mezevove.
GEN 36:40 I ovo su plemena starešinama od Isava po porodicama njihovim, po mestima njihovim, po imenima njihovim: starešina Tamna, starešina Gola, starešina Jeter,
GEN 36:41 starešina Olivema, starešina Ila, starešina Finon,
GEN 36:42 starešina Kenez, starešina Teman, starešina Mazar,
GEN 36:43 starešina Magedilo, starešina Zafoj: to su starešine edomske kako nastavahu u svojoj zemlji. Ovaj Isav bi otac Edomcima.
GEN 37:1 A Jakov živeše u zemlji gde mu je otac bio došljak, u zemlji hananskoj.
GEN 37:2 Ovo su događaji Jakovljevi. Josif kad beše momak od sedamnaest godina, pasaše stoku s braćom svojom, koju rodiše Vala i Zelfa žene oca njegovog; i donošaše Josif zle glasove o njima ocu svom.
GEN 37:3 A Izrailj ljubljaše Josifa najvećma izmeću svih sinova svojih, jer mu se rodio pod starost; i načini mu šarenu haljinu.
GEN 37:4 A braća videći gde ga otac ljubi najvećma između sve braće njegove, stadoše mrzeti na nj tako da mu ne mogahu lepu reč progovoriti.
GEN 37:5 Uz to usni Josif san i pripovedi braći svojoj, te oni još većma omrznu na nj.
GEN 37:6 Jer im reče: Da čujete san što sam snio:
GEN 37:7 Vezasmo snoplje u polju, pa moj snop usta i ispravi se, a vaši snopovi iđahu unaokolo i klanjahu se snopu mom.
GEN 37:8 Tada mu braća rekoše: Da nećeš još biti car nad nama i zapovedati nam? Stoga još većma stadoše mrzeti na nj radi snova njegovih i radi reči njegovih.
GEN 37:9 Posle opet usni drugi san, i pripovedi braći svojoj govoreći: Usnih opet san, a to se sunce i mesec i jedanaest zvezda klanjahu meni.
GEN 37:10 A pripovedi i ocu svom i braći svojoj; ali ga otac prekori i reče mu: Kakav je to san što si snio? Eda li ćemo doći ja i mati tvoja i braća tvoja da se klanjamo tebi do zemlje?
GEN 37:11 I zaviđahu mu braća; ali otac njegov čuvaše ove reči.
GEN 37:12 A kad braća njegova otidoše da pasu stoku oca svog kod Sihema,
GEN 37:13 reče Izrailj Josifu: Ne pasu li braća tvoja stoku kod Sihema? Hajde da te pošaljem k njima. A on reče: Evo me.
GEN 37:14 A on mu reče: Idi, vidi kako su braća tvoja i kako je stoka, pa dođi da mi javiš. I opravi ga iz doline hevronske, i on otide put Sihema.
GEN 37:15 I čovek jedan nađe ga a on luta po polju; te ga zapita govoreći: Šta tražiš?
GEN 37:16 A on reče: Tražim braću svoju; kaži mi, molim te, gde su sa stokom?
GEN 37:17 A čovek reče: Otišli su odavde, jer čuh gde rekoše: Hajdemo u Dotaim. I otide Josif za braćom svojom, i nađe ih u Dotaimu.
GEN 37:18 A oni ga ugledaše iz daleka; i dok još ne dođe blizu njih, stadoše se dogovarati da ga ubiju,
GEN 37:19 i rekoše među sobom: Gle, evo onog što sne sanja.
GEN 37:20 Hajde sada da ga ubijemo i da ga bacimo u koju od ovih jama, pa ćemo kazati: Ljuta ga je zverka izjela. Onda ćemo videti šta će biti od njegovih snova.
GEN 37:21 Ali Ruvim kad ču to, izbavi ga iz ruku njihovih rekavši: Nemojte da ga ubijemo.
GEN 37:22 I još im reče Ruvim: Nemojte krv prolivati; bacite ga u ovu jamu u pustinji, a ne dižite ruke na nj. A on ga htede izbaviti iz ruku njihovih i odvesti k ocu.
GEN 37:23 I kad Josif dođe k braći svojoj, svukoše s njega haljinu njegovu, haljinu šarenu, koju imaše na sebi.
GEN 37:24 I uhvativši ga baciše ga u jamu; a jama beše prazna, ne beše vode u njoj.
GEN 37:25 Posle sedoše da jedu. I podigavši oči ugledaše, a to gomila Ismailjaca iđaše od Galada s kamilama natovarenim mirisavog korenja i tamjana i smirne, te nošahu u Misir.
GEN 37:26 I reče Juda braći svojoj: Kakva će biti korist što ćemo ubiti brata svog i zatajiti krv njegovu?
GEN 37:27 Hajde da ga prodamo ovim Ismailjcima pa da ne dižemo ruke svoje na nj, jer nam je brat, naše je telo. I poslušaše ga braća njegova.
GEN 37:28 Pa kad trgovci madijanski behu pored njih, oni izvukoše i izvadiše Josifa iz jame, i prodadoše Josifa Ismailjcima za dvadeset srebrnika; i oni odvedoše Josifa u Misir.
GEN 37:29 A kad se Ruvim vrati k jami, a to nema Josifa u jami; tada razdre haljine svoje,
GEN 37:30 pa se vrati k braći svojoj, i reče: Nema deteta; a ja kuda ću?
GEN 37:31 Tada uzeše haljinu Josifovu, i zaklavši jare zamočiše haljinu u krv,
GEN 37:32 pa onda poslaše šarenu haljinu ocu njegovom poručivši: Nađosmo ovu haljinu, vidi je li haljina sina tvog ili nije.
GEN 37:33 A on je pozna i reče: Sina je mog haljina; ljuta ga je zverka izjela; Josif je doista raskinut.
GEN 37:34 I razdre Jakov haljine svoje, i veza kostret oko sebe, i tužaše za sinom svojim dugo vremena.
GEN 37:35 I svi sinovi njegovi i sve kćeri njegove ustadoše oko njega tešeći ga, ali se on ne dade utešiti, nego govoraše: S tugom ću u grob leći za sinom svojim. Pa i njegov otac plakaše za njim.
GEN 37:36 A Madijani prodadoše ga u Misir Petefriju, dvoraninu Faraonovom, zapovedniku stražarskom.
GEN 38:1 A u to vreme dogodi se, te Juda otide od braće svoje i uvrati se kod nekog Odolamejca, kome ime beše Iras.
GEN 38:2 I onde vide Juda kćer nekog Hananejca, kome ime beše Sava, i uze je i leže s njom;
GEN 38:3 i ona zatrudne i rodi sina, kome nadede ime Ir.
GEN 38:4 I opet zatrudnevši rodi sina, kome nadede ime Avnan.
GEN 38:5 I opet rodi sina, i nadede mu ime Silom; a Juda beše u Hasvi kad ona toga rodi.
GEN 38:6 I Juda oženi prvenca svog Ira devojkom po imenu Tamara.
GEN 38:7 Ali Ir prvenac Judin beše nevaljao pred Gospodom, i ubi ga Gospod.
GEN 38:8 A Juda reče Avnanu: Uđi k ženi brata svog i oženi se njom na ime bratovo, da podigneš seme bratu svom.
GEN 38:9 A Avnan, znajući da neće biti njegov porod, kad leže sa ženom brata svog prosipaše na zemlju, da ne rodi dece bratu svom.
GEN 38:10 Ali Gospodu ne bi milo što činjaše, te ubi i njega.
GEN 38:11 I Juda reče Tamari snasi svojoj: Ostani udovicom u kući oca svog dokle odraste Silom sin moj. Jer govoraše: Da ne umre i on kao braća mu. I otide Tamara, i živeše u kući oca svog.
GEN 38:12 A kad prođe mnogo vremena, umre kći Savina, žena Judina. I kad se Juda uteši, pođe u Tamnu k ljudima što mu strižahu ovce, sam s Irasom prijateljem svojim Odolamejcem.
GEN 38:13 I javiše Tamari govoreći: Eto svekar tvoj ide u Tamnu da striže ovce svoje.
GEN 38:14 A ona skide sa sebe udovičko ruho svoje, i uze pokrivalo i pokri lice, i sede na raskršće na putu koji ide u Tamnu. Jer vide da je Silom odrastao, a nju još ne udaše za nj.
GEN 38:15 A Juda kada vide, pomisli da je kurva, jer beše pokrila lice svoje.
GEN 38:16 Pa svrnu s puta k njoj i reče joj: Pusti da legnem s tobom. Jer nije poznao da mu je snaha. A ona reče: Šta ćeš mi dati da legneš sa mnom?
GEN 38:17 A on reče: Poslaću ti jare iz stada. A ona reče: Ali da mi daš zalog dokle ga ne pošalješ.
GEN 38:18 A on reče: Kakav zalog da ti dam? A ona reče: Eto, prsten i rubac, i štap što ti je u ruci. I on joj dade, te leže s njom, i ona zatrudne od njega.
GEN 38:19 Posle ustavši Tamara otide i skide pokrivalo sa sebe i obuče udovičko ruho.
GEN 38:20 A Juda posla jare po prijatelju svom Odolamejcu da mu donese natrag od žene zalog. Ali je on ne nađe.
GEN 38:21 Pa pitaše ljude po onom mestu gde je ona bila govoreći: Gde je ona kurva što je bila na raskršću na ovom putu? A oni rekoše: Nije ovde bilo kurve.
GEN 38:22 I vrati se k Judi i reče: Ne nađoh je, nego još rekoše meštani: Nije ovde bilo kurve.
GEN 38:23 A Juda reče: Neka joj, da se ne sramotimo; ja sam slao jare, ali je ti ne nađe.
GEN 38:24 A kad prođe do tri meseca dana, javiše Judi govoreći: Tamara snaha tvoja učini preljubu, i evo zatrudne od preljube. A Juda reče: Izvedite je da se spali.
GEN 38:25 A kad je povedoše, posla k svekru svom i poruči: S čovekom čije je ovo zatrudnela sam. I reče: Traži čiji je ovaj prsten i rubac i štap.
GEN 38:26 A Juda pozna i reče: Pravija je od mene, jer je ne dadoh sinu svom Silomu. I više ne leže s njom.
GEN 38:27 A kad dođe vreme da rodi, a to blizanci u utrobi njenoj.
GEN 38:28 I kad se porađaše, jedno dete pomoli ruku, a babica uze i veza mu crven konac oko ruke govoreći: Ovaj je prvi.
GEN 38:29 Ali on uvuče ruku, i gle izađe brat njegov, a ona reče: Kako prodre? Prodiranje neka ti bude. I nadeše mu ime Fares.
GEN 38:30 A posle izađe brat mu, kome oko ruke beše crveni konac, i nadeše mu ime Zara.
GEN 39:1 A Josifa odvedoše u Misir; i Petefrije dvoranin Faraonov, zapovednik stražarski, čovek Misirac, kupi ga od Ismailjaca, koji ga odvedoše onamo.
GEN 39:2 I Gospod beše s Josifom, te bi srećan, i živeše u kući gospodara svog Misirca.
GEN 39:3 I gospodar njegov vide da je Gospod s njim i da sve što radi Gospod vodi u napredak u ruci njegovoj.
GEN 39:4 I Josif steče milost u njega, i dvoraše ga; a najposle postavi ga nad celim domom svojim, i šta god imaše njemu dade u ruke.
GEN 39:5 A kad ga postavi nad domom svojim i nad svim što imaše, od tada Gospod blagoslovi dom toga Misirca radi Josifa; i blagoslov Gospodnji beše na svemu što imaše u kući i u polju.
GEN 39:6 I ostavi u Josifovim rukama sve što imaše, i ne razbiraše nizašta osim jela koje jeđaše. A Josif beše lepog stasa i lepog lica.
GEN 39:7 I dogodi se posle, te se žena gospodara njegovog zagleda u Josifa, i reče: Lezi sa mnom.
GEN 39:8 A on ne hte, nego reče ženi gospodara svog: Eto gospodar moj ne razbira nizašta šta je u kući, nego šta god ima dade meni u ruke.
GEN 39:9 Ni sam nije veći od mene u ovoj kući, i ništa ne krije od mene osim tebe, jer si mu žena; pa kako bih učinio tako grdno zlo i Bogu zgrešio?
GEN 39:10 I ona govoraše takve reči Josifu svaki dan, ali je ne posluša da legne s njom ni da se bavi kod nje.
GEN 39:11 A jedan dan kad dođe Josif u kuću da radi svoj posao, a ne beše nikoga od domašnjih u kući,
GEN 39:12 ona ga uhvati za haljinu govoreći: Lezi sa mnom. Ali on ostavivši joj u rukama haljinu svoju pobeže i otide.
GEN 39:13 A kad ona vide gde joj ostavi u rukama haljinu svoju i pobeže,
GEN 39:14 viknu čeljad svoju, i reče im govoreći: Gledajte, doveo nam je čoveka Jevrejina da nas sramoti; dođe k meni da legne sa mnom, a ja povikah glasno;
GEN 39:15 a on kad ču gde vičem, ostavi haljinu svoju kod mene i pobeže i otide.
GEN 39:16 I ona ostavi haljinu njegovu kod sebe dok mu gospodar dođe kući.
GEN 39:17 A tada mu reče ovako govoreći: Sluga Jevrejin, koga si nam doveo, dođe k meni da me osramoti;
GEN 39:18 a ja povikah glasno, te on ostavi haljinu svoju kod mene i pobeže.
GEN 39:19 A kad gospodar njegov ču reči žene svoje gde mu reče: To mi je učinio sluga tvoj, razgnevi se vrlo.
GEN 39:20 I gospodar Josifov uhvati ga, i baci ga u tamnicu, gde ležahu sužnji carski: i bi onde u tamnici.
GEN 39:21 Ali Gospod beše s Josifom i raširi milost svoju nad njim i učini te omile tamničaru.
GEN 39:22 I poveri tamničar Josifu sve sužnje u tamnici, i šta je god trebalo onde činiti on uređivaše.
GEN 39:23 I tamničar ne nadgledaše ništa što beše u Josifovoj ruci, jer Gospod beše s njim; i šta god činjaše, Gospod vođaše u napredak.
GEN 40:1 Posle toga dogodi se, te peharnik cara misirskog i hlebar skriviše gospodaru svom, caru misirskom.
GEN 40:2 I Faraon se razgnevi na ta dva dvoranina, na starešinu nad peharnicima i na starešinu nad hlebarima;
GEN 40:3 i baci ih u tamnicu u kući zapovednika stražarskog, gde Josif beše sužanj.
GEN 40:4 A zapovednik stražarski odredi im Josifa da ih služi; i behu dugo u tamnici.
GEN 40:5 I usniše san obojica u jednu noć, svaki po značenju svog sna za sebe, i peharnik i hlebar cara misirskog, koji behu sužnji u tamnici.
GEN 40:6 I sutradan kad dođe Josif k njima, pogleda ih, a oni behu vrlo neveseli.
GEN 40:7 Pa zapita dvorane Faraonove, koji behu sužnji s njim u kući gospodara njegovog, i reče: Što ste danas lica neveselog?
GEN 40:8 A oni mu rekoše: San usnismo obojica, a nema ko da nam kaže šta znače. A Josif im reče: Šta znače, nije li u Boga? Ali pripovedite mi.
GEN 40:9 I starešina nad peharnicima pripovedi san svoj Josifu govoreći: Snih, a preda mnom čokot;
GEN 40:10 i na čokotu behu tri loze, i napupi i procvate, i grožđe na njemu uzre;
GEN 40:11 a u ruci mi beše čaša Faraonova, te pobrah zrelo grožđe i iscedih ga u čašu Faraonovu, i dodadoh čašu Faraonu.
GEN 40:12 A Josif mu reče: Ovo znači: tri su loze tri dana.
GEN 40:13 Još tri dana, i Faraon brojeći svoje dvorane uzeće i tebe, i opet te postaviti u pređašnju službu, i opet ćeš mu dodavati čašu kao i pre dok si mu bio peharnik.
GEN 40:14 Ali nemoj zaboraviti mene kad budeš u dobru, učini milost i pomeni za me Faraonu, i izvedi me iz ove kuće.
GEN 40:15 Jer su me ukrali iz zemlje jevrejske, a ovde nisam ništa učinio da me bace u ovu jamu.
GEN 40:16 A kad vide starešina nad hlebarima kako lepo kaza san, reče Josifu: i ja snih, a meni na glavi tri kotarice bele;
GEN 40:17 i u najgornjoj kotarici beše svakojakih kolača za Faraona, i ptice jeđahu iz kotarice na mojoj glavi.
GEN 40:18 A Josif odgovori i reče: Ovo znači: tri kotarice tri su dana.
GEN 40:19 Još tri dana, i Faraon brojeći dvorane svoje izbaciće te i obesiće te na vešala, i ptice će jesti s tebe meso.
GEN 40:20 I kad dođe treći dan, to beše dan u koji se rodio Faraon, i učini Faraon gozbu svim slugama svojim, i naiđe među slugama svojim na starešinu nad peharnicima i na starešinu nad hlebarima;
GEN 40:21 i povrati starešinu nad peharnicima u službu da dodaje čašu Faraonu;
GEN 40:22 a starešinu nad hlebarima obesi, kao što kaza Josif.
GEN 40:23 I starešina nad peharnicima ne opomenu se Josifa, nego ga zaboravi.
GEN 41:1 A posle dve godine dana usni Faraon, a on stoji na jednoj reci.
GEN 41:2 I gle, iz reke izađe sedam krava lepih i debelih, i stadoše pasti po obali.
GEN 41:3 I gle, iza njih izađe iz reke sedam drugih krava, ružnih i mršavih, i stadoše pored onih krava na obali.
GEN 41:4 I ove krave ružne i mršave pojedoše onih sedam krava lepih i debelih. U tom se probudi Faraon.
GEN 41:5 Pa opet zaspav usni drugom, a to sedam klasova izraste iz jednog stabla jedrih i lepih;
GEN 41:6 a iza njih isklija sedam klasova malih i šturih;
GEN 41:7 pa ovi klasovi mali pojedoše onih sedam velikih i jedrih. U tom se probudi Faraon i vide da je san.
GEN 41:8 I kad bi ujutru, on se zabrinu u duhu, i poslavši sazva sve gatare misirske i sve mudrace, i pripovedi im šta je snio; ali niko ne može kazati Faraonu šta znači.
GEN 41:9 Tada progovori starešina nad peharnicima Faraonu i reče: Danas se opomenuh greha svog.
GEN 41:10 Kad se Faraon rasrdi na sluge svoje i baci u tamnicu u kući zapovednika stražarskog mene i starešinu nad hlebarima,
GEN 41:11 usnismo jednu noć ja i on, svaki za sebe po značenju sna svog usnismo.
GEN 41:12 A onde beše s nama momče Jevrejče, sluga zapovednika stražarskog, i mi mu pripovedismo sne, a on nam kaza šta čiji san znači.
GEN 41:13 I zbi se kako nam kaza: mene povrati Faraon u službu, a onog obesi.
GEN 41:14 Tada Faraon posla po Josifa, i brže ga izvedoše iz tamnice, a on se obrija i preobuče se, te izađe pred Faraona.
GEN 41:15 A Faraon reče Josifu: Usnih san, pa mi niko ne ume da kaže šta znači; a za tebe čujem da umeš kazivati sne.
GEN 41:16 A Josif odgovori Faraonu i reče: To nije u mojoj vlasti, Bog će javiti dobro Faraonu.
GEN 41:17 I reče Faraon Josifu: Usnih, a ja stojim kraj reke na obali.
GEN 41:18 I gle, iz reke izađe sedam krava debelih i lepih, te stadoše pasti po obali.
GEN 41:19 I gle, iza njih izađe sedam drugih krava rđavih, i vrlo ružnih i mršavih, kakvih nisam video u celoj zemlji misirskoj.
GEN 41:20 I ove krave mršave i ružne pojedoše onih sedam debelih,
GEN 41:21 i kad im biše u trbuhu, ne poznavaše se da su im u trbuhu, nego opet behu onako ružne kao pre. U tom se probudih.
GEN 41:22 Pa opet usnih, a to sedam klasova izraste iz jednog stabla jedrih i lepih;
GEN 41:23 a iza njih isklija sedam malih, tankih i šturih.
GEN 41:24 I ovi tanki klasovi proždreše onih sedam lepih. I ovo pripovedih gatarima, ali mi ni jedan ne zna kazati šta znači.
GEN 41:25 A Josif reče Faraonu: Oba su sna Faraonova jednaka; Bog javlja Faraonu šta je naumio.
GEN 41:26 Sedam lepih krava jesu sedam godina, i sedam lepih klasova jesu sedam godina; oba su sna jednaka.
GEN 41:27 A sedam krava mršavih i ružnih, što izađoše iza onih, jesu sedam godina; i sedam klasova sitnih i šturih biće sedam godina gladnih.
GEN 41:28 To je što rekoh Faraonu: Bog kaže Faraonu šta je naumio.
GEN 41:29 Evo doći će sedam godina vrlo rodnih svoj zemlji misirskoj.
GEN 41:30 A iza njih nastaće sedam gladnih godina, gde će se zaboraviti sve obilje u zemlji misirskoj, jer će glad satrti zemlju,
GEN 41:31 te se neće znati to obilje u zemlji od gladi potonje, jer će biti vrlo velika.
GEN 41:32 A što je dva puta uzastopce Faraon snio, to je zato što je zacelo Bog tako naumio, i na skoro će to učiniti Bog.
GEN 41:33 Nego sada neka potraži Faraon čoveka mudrog i razumnog, pa neka ga postavi nad zemljom misirskom.
GEN 41:34 I neka gleda Faraon da postavi starešine po zemlji, i pokupi petinu po zemlji misirskoj za sedam rodnih godina;
GEN 41:35 neka skupljaju od svakog žita za rodnih godina koje idu, i neka snesu pod ruku Faraonovu svakog žita u sve gradove, i neka čuvaju,
GEN 41:36 da se nađe hrane zemlji za sedam godina gladnih, kad nastanu, da ne propadne zemlja od gladi.
GEN 41:37 I ovo se učini dobro Faraonu i svim slugama njegovim.
GEN 41:38 I reče Faraon slugama svojim: Možemo li naći čoveka kakav je ovaj, u kome bi duh bio Božji?
GEN 41:39 Pa reče Faraon Josifu: Kad je tebi javio Bog sve ovo, nema nikoga tako mudrog i razumnog kao što si ti.
GEN 41:40 Ti ćeš biti nad domom mojim, i sav će ti narod moj usta ljubiti; samo ću ovim prestolom biti veći od tebe.
GEN 41:41 I još reče Faraon Josifu: Evo, postavljam te nad svom zemljom misirskom.
GEN 41:42 I skide Faraon prsten s ruke svoje i metnu ga Josifu na ruku, i obuče ga u haljine od tankog platna, i obesi mu zlatnu verižicu o vratu,
GEN 41:43 i posadi ga na kola koja behu druga za njegovim, i zapovedi da pred njim viču: Klanjajte se! I da ga je postavio nad svom zemljom misirskom.
GEN 41:44 I još reče Faraon Josifu: Ja sam Faraon, ali bez tebe neće niko maći ruke svoje ni noge svoje u svoj zemlji misirskoj.
GEN 41:45 I dade Faraon Josifu ime Psontomfanih, i oženi ga Asenetom kćerju Potifere sveštenika onskog. I pođe Josif po zemlji misirskoj.
GEN 41:46 A beše Josifu trideset godina kad izađe pred Faraona cara misirskog. I otišavši od Faraona obiđe svu zemlju misirsku.
GEN 41:47 I za sedam rodnih godina rodi zemlja svašta izobila.
GEN 41:48 I stade Josif kupiti za tih sedam godina svakog žita što beše po zemlji misirskoj, i snositi žito u gradove; u svaki grad snošaše žito s njiva koje behu oko njega.
GEN 41:49 Tako nakupi Josif žita vrlo mnogo koliko je peska morskog, tako da ga presta meriti, jer mu ne beše broja.
GEN 41:50 I dokle još ne nasta gladna godina, rodiše se Josifu dva sina, koje mu rodi Aseneta kći Potifere sveštenika onskog.
GEN 41:51 I prvencu nadede Josif ime Manasija, govoreći: Jer mi Bog dade da zaboravim svu muku svoju i sav dom oca svog.
GEN 41:52 A drugom nadede ime Jefrem, govoreći: Jer mi Bog dade da rastem u zemlji nevolje svoje.
GEN 41:53 Ali prođe sedam godina rodnih u zemlji misirskoj;
GEN 41:54 i nasta sedam godina gladnih, kao što je Josif napred kazao. I beše glad po svim zemljama, a po svoj zemlji misirskoj beše hleba.
GEN 41:55 Ali najposle nasta glad i po svoj zemlji misirskoj, i narod povika k Faraonu za hleb; a Faraon reče svima Misircima: Idite k Josifu, pa šta vam on kaže ono činite.
GEN 41:56 I kad glad beše po svoj zemlji, otvori Josif sve žitnice, i prodavaše Misircima. I glad posta vrlo velika u zemlji misirskoj.
GEN 41:57 I iz svih zemalja dolažahu u Misir k Josifu da kupuju; jer posta glad u svakoj zemlji.
GEN 42:1 A Jakov videći da ima žita u Misiru, reče sinovima svojim: Šta gledate jedan na drugog?
GEN 42:2 I reče: Eto čujem da u Misiru ima žita; idite onamo te nam kupite otuda, da ostanemo živi i ne pomremo.
GEN 42:3 I desetorica braće Josifove otidoše da kupe žita u Misiru.
GEN 42:4 A Venijamina brata Josifovog ne pusti otac s braćom govoreći: Da ga ne bi zadesilo kako zlo.
GEN 42:5 I dođoše sinovi Izrailjevi da kupe žita s ostalima koji dolažahu; jer beše glad u zemlji hananskoj.
GEN 42:6 A Josif upravljaše zemljom, i prodavaše žito svemu narodu po zemlji. I braća Josifova došavši pokloniše mu se licem do zemlje.
GEN 42:7 A Josif ugledavši braću pozna ih; ali se učini da ih ne poznaje, i oštro im progovori i reče: Odakle ste došli? A oni rekoše: Iz zemlje hananske, da kupimo hrane.
GEN 42:8 Josif dakle pozna braću svoju; ali oni njega ne poznaše.
GEN 42:9 I opomenu se Josif snova koje je snio za njih; i reče im: Vi ste uhode; došli ste da vidite gde je zemlja slaba.
GEN 42:10 A oni mu rekoše: Nismo, gospodaru; nego sluge tvoje dođoše da kupe hrane.
GEN 42:11 Svi smo sinovi jednog čoveka, pošteni ljudi, nikada nisu sluge tvoje bile uhode.
GEN 42:12 A on im reče: Nije istina, nego ste došli da vidite gde je zemlja slaba.
GEN 42:13 A oni rekoše: Nas je bilo dvanaest braće, sluga tvojih, sinova jednog čoveka u zemlji hananskoj; i eno, najmlađi je danas kod oca našeg, a jednog nema više.
GEN 42:14 A Josif im reče: Kažem ja da ste vi uhode.
GEN 42:15 Nego hoću da se uverim ovako: tako živ bio Faraon, nećete izaći odavde dokle ne dođe ovamo najmlađi brat vaš.
GEN 42:16 Pošljite jednog između sebe neka dovede brata vašeg, a vi ćete ostati ovde u tamnici, pa ću videti je li istina šta govorite; inače ste uhode, tako živ bio Faraon.
GEN 42:17 I zatvori ih u tamnicu na tri dana.
GEN 42:18 A treći dan reče im Josif: Ako ste radi životu, ovo učinite, jer se ja Boga bojim:
GEN 42:19 Ako ste pošteni ljudi, jedan brat između vas neka ostane u tamnici, a vi idite i odnesite žita koliko treba porodicama vašim.
GEN 42:20 Pa onda dovedite k meni najmlađeg brata svog da se posvedoče reči vaše i da ne izginete. I oni učiniše tako.
GEN 42:21 I rekoše jedan drugom: Doista se ogrešismo o brata svog, jer videsmo muku duše njegove kad nam se moljaše, pa ga se oglušismo; zato dođe na nas ova muka.
GEN 42:22 A Ruvim odgovori im govoreći: Nisam li vam govorio: Nemojte se grešiti o dete? Ali me ne poslušaste; i zato se evo traži od nas krv njegova.
GEN 42:23 A oni ne znahu da ih Josif razume, jer se s njim razgovarahu preko tumača.
GEN 42:24 A Josif okrete se od njih, i zaplaka se. Potom se opet okrete k njima, i progovori s njima, i uzevši između njih Simeuna veza ga pred njima.
GEN 42:25 I zapovedi Josif da im naspu vreće žita, pa i novce šta je koji dao da metnu svakome u vreću, i da im dadu brašnjenice na put. I tako bi učinjeno.
GEN 42:26 I natovarivši žito svoje na magarce svoje otidoše.
GEN 42:27 A jedan od njih otvoriv svoju vreću da nahrani magarca svog u jednoj gostionici, vide novce svoje ozgo u vreći.
GEN 42:28 I reče braći svojoj: Ja dobih natrag novce svoje, evo ih u mojoj vreći. I zadrhta srce u njima i uplašiše se govoreći jedan drugom: Šta nam to učini Bog?
GEN 42:29 I došavši k Jakovu ocu svom u zemlju hanansku, pripovediše mu sve što im se dogodi, govoreći:
GEN 42:30 Oštro govoraše s nama čovek, koji zapoveda u onoj zemlji, i dočeka nas kao uhode.
GEN 42:31 A kad mu rekosmo: Mi smo pošteni ljudi, nikad nismo bili uhode;
GEN 42:32 bilo nas je dvanaest braće, sinova oca našeg; jednog već nema, a najmlađi je danas kod oca našeg u zemlji hananskoj;
GEN 42:33 reče nam čovek, koji zapoveda u onoj zemlji: Ovako ću doznati jeste li pošteni ljudi: brata jednog između sebe ostavite kod mene, a šta vam treba za porodice vaše gladi radi, uzmite i idite.
GEN 42:34 Posle dovedite k meni brata svog najmlađeg, da se uverim da niste uhode nego pošteni ljudi; brata ću vam vratiti, i moći ćete trgovati po ovoj zemlji.
GEN 42:35 A kad izručivahu vreće svoje, gle, svakome u vreći behu u zavežljaju novci njegovi; i videvši zavežljaje novaca svojih uplašiše se i oni i otac im.
GEN 42:36 I reče im Jakov otac njihov: Potrste mi decu; Josifa nema, Simeuna nema, pa hoćete i Venijamina da uzmete; sve se skupilo na me.
GEN 42:37 A Ruvim progovori i reče ocu svom: Dva sina moja ubij, ako ti ga ne dovedem natrag; daj ga u moje ruke, i ja ću ti ga opet dovesti.
GEN 42:38 A on reče: Neće ići sin moj s vama, jer je brat njegov umro i on osta sam, pa ako bi ga zadesilo kako zlo na putu na koji ćete ići, svalili bi ste me stara s tugom u grob.
GEN 43:1 Ali glad beše vrlo velika u onoj zemlji.
GEN 43:2 Pa kad pojedoše žito koje behu doneli iz Misira, reče im otac: Idite opet, i kupite nam malo hrane.
GEN 43:3 A Juda mu progovori i reče: Tvrdo nam se zarekao onaj čovek govoreći: Nećete videti lice moje, ako ne bude s vama brat vaš.
GEN 43:4 Ako ćeš pustiti s nama brata našeg, ići ćemo i kupićemo ti hrane.
GEN 43:5 Ako li nećeš pustiti, nećemo ići, jer nam je rekao onaj čovek: Nećete videti lice moje, ako ne bude s vama brat vaš.
GEN 43:6 A Izrailj reče: Što mi to zlo učiniste i kazaste čoveku da imate još jednog brata?
GEN 43:7 A oni rekoše: Čovek je potanko raspitivao za nas i za rod naš govoreći: Je li vam jošte živ otac? Imate li još braće? A mi mu odgovorismo kako nas pitaše. Jesmo li mogli kako znati da će kazati: Dovedite brata svog?
GEN 43:8 I reče Juda Izrailju ocu svom: Pusti dete sa mnom, pa ćemo se podignuti i otići, da ostanemo živi i ne pomremo i mi i ti i naša deca.
GEN 43:9 Ja ti se jamčim za nj, iz moje ga ruke išti; ako ti ga ne dovedem natrag i preda te ne stavim, da sam ti kriv do veka.
GEN 43:10 Da nismo toliko oklevali, do sada bismo se dva puta vratili.
GEN 43:11 Onda reče Izrailj otac njihov: Kad je tako, učinite ovo: uzmite šta najlepše ima u ovoj zemlji u svoje vreće, i ponesite čoveku onom dar: malo tamjana i malo meda, mirisavog korenja i smirne, urme i badema.
GEN 43:12 A novaca ponesite dvojinom, i uzmite novce što behu ozgo u vrećama vašim i odnesite natrag, može biti da je pogreška.
GEN 43:13 I uzmite brata svog, pa ustanite i idite opet k onom čoveku.
GEN 43:14 A Bog Svemogući da vam da da nađete milost u onog čoveka, da vam pusti brata vašeg drugog i Venijamina; ako li ostanem bez dece, nek ostanem bez dece.
GEN 43:15 Tada uzevši dare i novaca dvojinom, uzevši i Venijamina, podigoše se i otidoše u Misir, i izađoše pred Josifa.
GEN 43:16 A Josif kad vide s njima Venijamina, reče čoveku koji upravljaše kućom njegovom: Odvedi ove ljude u kuću, pa nakolji mesa i zgotovi, jer će u podne sa mnom jesti ovi ljudi.
GEN 43:17 I učini čovek kako Josif reče, i uvede ljude u kuću Josifovu.
GEN 43:18 A oni se bojahu kad ih čovek vođaše u kuću Josifovu, i rekoše: Za novce koji pre behu metnuti u vreće naše vodi nas, dokle smisli kako će nas okriviti, da nas zarobi i uzme naše magarce.
GEN 43:19 Pa pristupivši k čoveku koji upravljaše kućom Josifovom, progovoriše mu na vratima kućnim,
GEN 43:20 i rekoše: Čuj, gospodaru; došli smo bili i pre, i kupismo hrane;
GEN 43:21 pa kad dođosmo u jednu gostionicu i otvorismo vreće, a to novci svakog nas behu ozgo u vreći njegovoj, novci naši na meru; i evo smo ih doneli natrag;
GEN 43:22 a druge smo novce doneli da kupimo hrane; ne znamo ko nam metnu novce naše u vreće.
GEN 43:23 A on im reče: Budite mirni, ne bojte se; Bog vaš i Bog oca vašeg metnuo je blago u vreće vaše; novci su vaši bili u mene. I izvede im Simeuna.
GEN 43:24 I uvede ih čovek u kuću Josifovu, i donese im vode te opraše noge, i magarcima njihovim položi.
GEN 43:25 I pripraviše dar čekajući dokle dođe Josif u podne, jer čuše da će oni onde jesti.
GEN 43:26 I kad Josif dođe kući, iznesoše mu dar koji imahu kod sebe, i pokloniše mu se do zemlje.
GEN 43:27 A on ih zapita kako su, i reče: Kako je otac vaš stari, za koga mi govoriste? Je li jošte živ?
GEN 43:28 A oni rekoše: Dobro je sluga tvoj, otac naš; još je živ. I pokloniše mu se.
GEN 43:29 A on pogledavši vide Venijamina brata svog, sina matere svoje, i reče: Je li vam to najmlađi brat vaš za kog mi govoriste? I reče: Bog da ti bude milostiv, sinko!
GEN 43:30 A Josifu goraše srce od ljubavi prema bratu svom, te brže potraži gde će plakati, i ušavši u jednu sobu plaka onde.
GEN 43:31 Posle umiv se izađe, i ustežući se reče: Dajte jelo.
GEN 43:32 I donesoše njemu najposle i Misircima koji obedovahu u njega, jer ne mogahu Misirci jesti s Jevrejima, jer je to nečisto Misircima.
GEN 43:33 A seđahu pred njim stariji po stareštvu svom a mlađi po mladosti svojoj. I zgledahu se od čuda.
GEN 43:34 I uzimajući jela ispred sebe slaše njima, i Venijaminu dopade pet puta više nego drugima. I piše i napiše se s njim.
GEN 44:1 I zapovedi Josif čoveku što upravljaše kućom njegovom govoreći: Naspi ovim ljudima u vreće žita koliko mogu poneti, i svakome u vreću metni ozgo novce njegove.
GEN 44:2 I čašu moju, čašu srebrnu, metni najmlađem u vreću odozgo i novce za njegovo žito. I učini kako mu Josif reče.
GEN 44:3 A ujutru kad svanu, otpustiše ljude s magarcima njihovim.
GEN 44:4 A kad izađoše iz mesta i još ne behu daleko, reče Josif čoveku što upravljaše kućom njegovom: Ustani, idi brže za onim ljudima, i kad ih stigneš reci im: Zašto vraćate zlo za dobro?
GEN 44:5 Nije li to čaša iz koje pije moj gospodar? I neće li po njoj zacelo poznati kakvi ste? Zlo ste radili što ste to učinili.
GEN 44:6 I on ih stiže, i reče im tako.
GEN 44:7 A oni mu rekoše: Zašto govoriš, gospodaru, takve reči? Sačuvaj Bože da sluge tvoje učine takvo šta!
GEN 44:8 Eno smo ti doneli natrag iz zemlje hananske novce koje nađosmo ozgo u vrećama svojim, pa kako bismo ukrali iz kuće gospodara tvog srebro ili zlato?
GEN 44:9 U kog se između sluga tvojih nađe, onaj neka pogine, i svrh toga mi ćemo biti robovi gospodaru mom.
GEN 44:10 A on reče: Neka bude kako rekoste; ali u koga se nađe, onaj da mi bude rob, a vi ostali nećete biti krivi.
GEN 44:11 I brže poskidaše svi na zemlju vreće svoje, i razrešiše svaki svoju vreću.
GEN 44:12 A on stade tražiti počevši od najstarijeg, i kad dođe na najmlađeg, nađe se čaša u vreći Venijaminovoj.
GEN 44:13 Tada razdreše haljine svoje, i natovarivši svaki svoj tovar na svog magarca vratiše se u grad.
GEN 44:14 I dođe Juda s braćom svojom Josifu u kuću, dok on još beše kod kuće, i padoše pred njim na zemlju.
GEN 44:15 A Josif im reče: Šta ste to učinili? Zar niste znali da čovek kao što sam ja može zacelo doznati?
GEN 44:16 Tada reče Juda: Šta da ti kažemo, gospodaru? Šta da govorimo? Kako li da se pravdamo? Bog je otkrio zločinstvo tvojih sluga. Evo, mi smo svi robovi tvoji, gospodaru, i mi i ovaj u koga se našla čaša.
GEN 44:17 A Josif reče: Bože sačuvaj! Neću ja to; u koga se našla čaša on neka mi bude rob, a vi idite s mirom ocu svom.
GEN 44:18 Ali Juda pristupiv k njemu reče: Čuj me, gospodaru; dopusti da progovori sluga tvoj gospodaru svom, i neka se gnev tvoj ne raspali na slugu tvog, jer si ti kao sam Faraon.
GEN 44:19 Gospodar moj zapita sluge svoje govoreći: Imate li oca ili brata?
GEN 44:20 A mi rekosmo gospodaru svom: Imamo starog oca i brata najmlađeg, koji mu se rodi u starosti; a njegov je brat umro, i on osta sam od matere svoje, i otac ga pazi.
GEN 44:21 A ti reče slugama svojim: Dovedite mi ga da vidim svojim očima.
GEN 44:22 I rekosmo gospodaru svom: Neće moći dete ostaviti oca svog; da ostavi oca svog, odmah će otac umreti.
GEN 44:23 A ti reče slugama svojim: Ako ne dođe brat vaš najmlađi, nećete videti lice moje.
GEN 44:24 A kad se vratismo k sluzi tvom a ocu mom, kazasmo mu reči gospodara mog.
GEN 44:25 Posle reče nam otac: Idite opet, kupite nam hrane.
GEN 44:26 A mi rekosmo: Ne možemo ići, osim ako bude brat naš najmlađi s nama, onda ćemo ići, jer ne možemo videti lica onog čoveka, ako ne bude s nama brat naš najmlađi.
GEN 44:27 A sluga tvoj, otac moj, reče nam: Znate da mi je žena rodila dva sina.
GEN 44:28 I jedan od njih otide od mene, i rekoh: Zacelo ga je raskinula zverka; i do sada ga ne videh.
GEN 44:29 Ako i ovog odvedete od mene i zadesi ga kako zlo, svalićete me starog u grob s tugom.
GEN 44:30 Pa sada da otidem k sluzi tvom, ocu svom, a ovo dete da ne bude s nama, kako je duša onog vezana za dušu ovog,
GEN 44:31 umreće kad vidi da nema deteta, te će sluge tvoje svaliti starog slugu tvog, a oca svog, s tugom u grob.
GEN 44:32 A tvoj se sluga podjemčio za dete ocu svom rekavši: Ako ti ga ne dovedem natrag, da sam kriv ocu svom do veka.
GEN 44:33 Zato neka sluga tvoj ostane mesto deteta, da bude rob gospodaru mom, a dete neka ide s braćom svojom.
GEN 44:34 Jer kako bih se vratio k ocu svom bez deteta, da gledam jade koji bi mi oca zadesili?
GEN 45:1 Tada Josif ne mogući se uzdržati pred ostalima koji stajahu oko njega, povika: Izađite svi napolje. Tako ne osta niko kod njega kad se Josif pokaza braći svojoj.
GEN 45:2 Pa briznu plakati tako da čuše Misirci, ču i dom Faraonov.
GEN 45:3 I reče Josif braći svojoj: Ja sam Josif; je li mi otac još u životu? Ali mu braća ne mogahu odgovoriti, jer se prepadoše od njega.
GEN 45:4 A Josif reče braći svojoj: Pristupite bliže k meni. I pristupiše; a on reče ja sam Josif brat vaš, kog prodadoste u Misir.
GEN 45:5 A sada nemojte žaliti niti se kajati što me prodadoste ovamo, jer Bog mene posla pred vama radi života vašeg.
GEN 45:6 Jer je već dve godine dana glad u zemlji, a biće još pet godina, gde neće biti ni oranja ni žetve.
GEN 45:7 A Bog me posla pred vama, da vas sačuva na zemlji i da vam izbavi život izbavljenjem prevelikim.
GEN 45:8 I tako niste me vi opravili ovamo nego sam Bog, koji me postavi ocem Faraonu i gospodarem od svega doma njegovog i starešinom nad svom zemljom misirskom.
GEN 45:9 Vratite se brže k ocu mom i kažite mu: Ovako veli sin tvoj Josif: Bog me je postavio gospodarem svemu Misiru, hodi k meni, nemoj oklevati.
GEN 45:10 Sedećeš u zemlji gesemskoj i bićeš blizu mene, ti i sinovi tvoji i sinovi sinova tvojih, i ovce tvoje i goveda tvoja i šta je god tvoje.
GEN 45:11 I ja ću te hraniti onde, jer će još pet godina biti glad, da ne pogineš od gladi ti i dom tvoj i šta je god tvoje.
GEN 45:12 A eto vidite očima svojim, i brat moj Venijamin svojim očima, da vam ja iz usta govorim.
GEN 45:13 Kažite ocu mom svu slavu moju u Misiru i šta ste god videli; pohitajte i dovedite ovamo oca mog.
GEN 45:14 Tada pade oko vrata Venijaminu bratu svom i plaka. I Venijamin plaka o vratu njegovom.
GEN 45:15 I izljubi svu braću svoju i isplaka se nad njima. Potom se braća njegova razgovarahu s njim.
GEN 45:16 I ču se glas u kući Faraonovoj, i rekoše: Dođoše braća Josifu. I milo bi Faraonu i slugama njegovim;
GEN 45:17 i reče Faraon Josifu: Kaži braći svojoj: Ovako učinite: natovarite magarce svoje, pa idite i vratite se u zemlju hanansku,
GEN 45:18 pa uzmite oca svog i čeljad svoju, i dođite k meni, i daću vam najbolje što ima u zemlji misirskoj, i ješćete najbolje obilje ove zemlje.
GEN 45:19 A ti im zapovedi: Ovako učinite: uzmite sa sobom iz zemlje misirske kola za decu svoju i za žene svoje, i povedite oca svog i dođite ovamo;
GEN 45:20 a na pokućstvo svoje ne gledajte, jer šta ima najbolje u svoj zemlji misirskoj vaše je.
GEN 45:21 I sinovi Izrailjevi učiniše tako; i Josif im dade kola po zapovesti Faraonovoj; dade im i brašnjenice na put.
GEN 45:22 I svakome dade po dve haljine, a Venijaminu dade trista srebrnika i petore haljine.
GEN 45:23 A ocu svom posla još deset magaraca natovarenih najlepših stvari što ima u Misiru, i deset magarica natovarenih žita i hleba i jestiva ocu na put.
GEN 45:24 Tako opravi braću svoju, i pođoše; i reče im: Nemojte se koriti putem.
GEN 45:25 Tako se vratiše iz Misira, i dođoše u zemlju hanansku k Jakovu ocu svom.
GEN 45:26 I javiše mu i rekoše: Još je živ Josif, i zapoveda nad svom zemljom misirskom. A u njemu srce prenemože, jer im ne verovaše.
GEN 45:27 Ali kad mu kazaše sve reči Josifove, koje im je Josif rekao, i vide kola, koja posla Josif po oca, tada ožive duh Jakova oca njihovog;
GEN 45:28 i reče Izrailj: Dosta mi je kad je još živ sin moj Josif; idem da ga vidim dokle nisam umro.
GEN 46:1 Tada pođe Izrailj sa svim šta imaše, i došav u Virsaveju prinese žrtvu Bogu oca svog Isaka.
GEN 46:2 I Bog reče Izrailju noću u utvari: Jakove! Jakove! A on odgovori: Evo me.
GEN 46:3 I Bog mu reče: Ja sam Bog, Bog oca tvog; ne boj se otići u Misir; jer ću onde načiniti od tebe narod velik.
GEN 46:4 Ja ću ići s tobom u Misir, i ja ću te odvesti onamo, i Josif će metnuti ruku svoju na oči tvoje.
GEN 46:5 I pođe Jakov od Virsaveje; i sinovi Izrailjevi posadiše Jakova, oca svog i decu svoju i žene svoje na kola koja posla Faraon po nj.
GEN 46:6 I uzeše stoku svoju i blago svoje što behu stekli u zemlji hananskoj; i dođoše u Misir Jakov i sva porodica njegova.
GEN 46:7 Sinove svoje i sinove sinova svojih, kćeri svoje i kćeri sinova svojih, i svu porodicu svoju dovede sa sobom u Misir.
GEN 46:8 A ovo su imena dece Izrailjeve što dođoše u Misir: Jakov i sinovi njegovi. Prvenac Jakovljev Ruvim;
GEN 46:9 i sinovi Ruvimovi: Enoh, Faluj, Esron i Harmija.
GEN 46:10 A sinovi Simeunovi: Jemuilo, Jamin, Aod, Jahin, Soar i Saul, sin jedne Hananejke.
GEN 46:11 Sinovi Levijevi: Girson, Kat i Merarije.
GEN 46:12 Sinovi Judini: Ir, Avnan, Silom, Fares i Zara; a umrli behu Ir i Avnan u zemlji hananskoj, ali behu sinovi Faresovi Esrom i Jemuilo.
GEN 46:13 Sinovi Isaharovi: Tola, Fuva, Jov, i Simron.
GEN 46:14 Sinovi Zavulonovi: Sered, Alon, i Ahojilo.
GEN 46:15 To su sinovi Lijini, koje rodi Jakovu u Padan-Aramu, i jošte Dina kći njegova. Svega duša, sinova njegovih i kćeri njegovih beše trideset i tri.
GEN 46:16 Sinovi Gadovi: Sifon, Agije, Sunije, Esvon, Irije, Arodije i Arilije.
GEN 46:17 Sinovi Asirovi: Jemna, Jesva, Jesvija i Verija, i sestra njihova Sara. A sinovi Verijini Hovor i Melhilo.
GEN 46:18 To su sinovi Zelfe, koju dade Lavan Liji kćeri svojoj, i ona ih rodi Jakovu, šesnaest duša.
GEN 46:19 A sinovi Rahilje žene Jakovljeve: Josif i Venijamin.
GEN 46:20 A Josifu se rodiše u Misiru od Asenete, kćeri Potifere sveštenika onskog: Manasija i Jefrem.
GEN 46:21 A sinovi Venijaminovi: Vela, Veher, Asvil, Gira, Naman, Ihije, Ros, Mupim, Upim i Arad.
GEN 46:22 To su sinovi Rahiljini što se rodiše Jakovu, svega četrnaest duša.
GEN 46:23 I sin Danov: Asom.
GEN 46:24 A sinovi Neftalimovi: Asilo, Gunije, Jeser i Silim.
GEN 46:25 To su sinovi Vale, koju dade Lavan Rahilji kćeri svojoj i ona ih rodi Jakovu; svega sedam duša.
GEN 46:26 A svega duša što dođoše s Jakovom u Misir, a izađoše od bedara njegovih, osim žena sinova Jakovljevih, svega duša beše šezdeset i šest.
GEN 46:27 I dva sina Josifova koji mu se rodiše u Misiru; svega dakle duša doma Jakovljevog, što dođoše u Misir, beše sedamdeset.
GEN 46:28 A Judu posla Jakov napred k Josifu, da mu javi da izađe preda nj u Gesem. I dođoše u zemlju gesemsku.
GEN 46:29 A Josif upreže u kola svoja, i izađe na susret Izrailju ocu svom u Gesem; i kad ga vide Jakov, pade mu oko vrata, i plaka dugo o vratu njegovom.
GEN 46:30 I reče Izrailj Josifu: Sada ne marim umreti kad sam te video da si jošte živ.
GEN 46:31 A Josif reče braći svojoj i domu oca svog: Idem da javim Faraonu; ali ću mu kazati: Braća moja i dom oca mog iz zemlje hananske dođoše k meni;
GEN 46:32 a ti su ljudi pastiri i svagda su se bavili oko stoke, i dovedoše ovce svoje i goveda svoja i šta god imaju.
GEN 46:33 A kad vas Faraon dozove, reći će vam: Kakvu radnju radite?
GEN 46:34 A vi kažite: Pastiri su bile sluge tvoje od mladosti, i mi i stari naši; da biste ostali u zemlji gesemskoj; jer su Misircima svi pastiri nečisti.
GEN 47:1 I otišavši Josif javi Faraonu i reče: Otac moj i braća moja s ovcama svojim i s govedima svojim i sa svim što imaju dođoše iz zemlje hananske, i evo ih u zemlji gesemskoj.
GEN 47:2 I uzevši nekolicinu braće svoje, pet ljudi, izvede ih pred Faraona.
GEN 47:3 A Faraon reče braći njegovoj: Kakvu radnju radite? A oni rekoše Faraonu: Pastiri su sluge tvoje, i mi i naši stari.
GEN 47:4 Još rekoše Faraonu: Dođosmo da živimo kao došljaci u ovoj zemlji, jer nema paše za stoku tvojih sluga, jer je velika glad u zemlji hananskoj; a sada dopusti da žive u zemlji gesemskoj sluge tvoje.
GEN 47:5 A Faraon reče Josifu: Otac tvoj i braća tvoja dođoše k tebi;
GEN 47:6 u tvojoj je vlasti zemlja misirska; na najboljem mestu u ovoj zemlji naseli oca svog i braću svoju, neka žive u zemlji gesemskoj; i ako koje znaš između njih da su vredni ljudi, postavi ih nad mojom stokom.
GEN 47:7 Posle dovede Josif i Jakova oca svog i izvede ga pred Faraona, i blagoslovi Jakov Faraona.
GEN 47:8 A Faraon reče Jakovu: Koliko ti ima godina?
GEN 47:9 Odgovori Jakov Faraonu: Meni ima sto i trideset godina, kako sam došljak. Malo je dana života mog i zli su bili, niti stižu vek otaca mojih, koliko su oni živeli.
GEN 47:10 I blagosloviv Jakov Faraona otide od Faraona.
GEN 47:11 A Josif naseli oca svog i braću svoju, i dade im dobro u zemlji misirskoj na najboljem mestu te zemlje, u zemlji rameskoj, kao što zapovedi Faraon.
GEN 47:12 I hranjaše Josif hlebom oca svog i braću svoju i sav dom oca svog do najmanjeg.
GEN 47:13 Ali nesta hleba u svoj zemlji, jer glad beše vrlo velika, i uzmuči se zemlja misirska i zemlja hananska od gladi.
GEN 47:14 I pokupi Josif sve novce što se nalažahu po zemlji misirskoj i po zemlji hananskoj za žito, koje kupovahu, i slagaše novce u kuću Faraonovu.
GEN 47:15 A kad nesta novca u zemlji misirskoj i u zemlji hananskoj, stadoše svi Misirci dolaziti k Josifu govoreći: Daj nam hleba; zašto da mremo kod tebe, što novaca nema?
GEN 47:16 A Josif im govoraše: Dajte stoku svoju, pa ću vam dati hleba za stoku, kad je nestalo novca.
GEN 47:17 I dovođahu stoku svoju k Josifu, i Josif im davaše hleba za konje i za ovce i za goveda i za magarce. Tako ih prehrani onu godinu hlebom za svu stoku njihovu.
GEN 47:18 A kad prođe ona godina, stadoše opet dolaziti k njemu druge godine govoreći: Ne možemo tajiti od gospodara svog, ali je novaca nestalo, i stoka koju imasmo u našeg je gospodara; i nije ostalo ništa da donesemo gospodaru svom osim telesa naših i njiva naših.
GEN 47:19 Zašto da mremo na tvoje oči? Evo i nas i naših njiva; kupi nas i njive naše za hleb, da s njivama svojim budemo robovi Faraonu, i daj žita da ostanemo živi i ne pomremo i da zemlja ne opusti.
GEN 47:20 Tako pokupova Josif Faraonu sve njive u Misiru, jer Misirci prodavahu svaki svoju njivu, kad glad uze jako maha među njima. I zemlja posta Faraonova.
GEN 47:21 A narod preseli u gradove od jednog kraja Misira do drugog.
GEN 47:22 Samo ne kupi svešteničke njive; jer Faraon odredi deo sveštenicima, i hranjahu se od svog dela, koji im dade Faraon, te ne prodaše svojih njiva.
GEN 47:23 A Josif reče narodu: Evo kupih danas vas i njive vaše Faraonu; evo vam seme, pa zasejte njive.
GEN 47:24 A šta bude roda, daćete peto Faraonu, a četiri dela neka budu vama za seme po njivama i za hranu vama i onima koji su po kućama vašim i za hranu deci vašoj.
GEN 47:25 A oni rekoše: Ti si nam život sačuvao; neka nađemo milost pred gospodarem svojim da budemo robovi Faraonu.
GEN 47:26 I postavi Josif zakon do današnjeg dana za njive misirske da se daje peto Faraonu; samo njive svešteničke ne postaše Faraonove.
GEN 47:27 A deca Izrailjeva življahu u zemlji misirskoj u kraju gesemskom, i držahu ga, i narodiše se i namnožiše se veoma.
GEN 47:28 I Jakov požive u zemlji misirskoj sedamnaest godina; a svega bi Jakovu sto i četrdeset i sedam godina.
GEN 47:29 A kad se približi vreme Izrailju da umre, dozva sina svog Josifa, i reče mu: Ako sam našao milost pred tobom, metni ruku svoju pod stegno moje, i učini mi milost i veru, nemoj me pogrepsti u Misiru;
GEN 47:30 nego neka ležim kod otaca svojih; i ti me odnesi iz Misira i pogrebi me u grobu njihovom. A on reče: Učiniću kako si kazao.
GEN 47:31 I reče mu Jakov: Zakuni mi se. I on mu se zakle. I pokloni se Izrailj preko uzglavlja od odra svog.
GEN 48:1 Posle javiše Josifu: Eno, otac ti je bolestan. A on povede sa sobom dva sina svoja, Manasiju i Jefrema.
GEN 48:2 I javiše Jakovu i rekoše: Evo sin tvoj Josif ide k tebi. A Izrailj se okrepi, te sede na postelji svojoj.
GEN 48:3 I reče Jakov Josifu: Bog Svemogući javi se meni u Luzu u zemlji hananskoj, i blagoslovi me;
GEN 48:4 i reče mi: Učiniću te da narasteš i namnožiš se; i učiniću od tebe mnoštvo naroda, i daću zemlju ovu semenu tvom nakon tebe da je njihova do veka.
GEN 48:5 Sada dakle dva sina tvoja, što ti se rodiše u zemlji misirskoj pre nego dođoh k tebi u Misir, moji su, Jefrem i Manasija kao Ruvim i Simeun neka budu moji.
GEN 48:6 A deca koju rodiš posle njih, neka budu tvoja i neka se po imenu braće svoje zovu u nasledstvu svom.
GEN 48:7 Jer kad se vratih iz Padana, umre mi Rahilja u zemlji hananskoj na putu, kad beše još malo do Efrate; i pogreboh je na putu u Efratu, a to je Vitlejem.
GEN 48:8 A vide Izrailj sinove Josifove, reče: Ko su ovi?
GEN 48:9 A Josif reče ocu svom: Moji sinovi, koje mi Bog dade ovde. A on reče: Dovedi ih k meni, da ih blagoslovim.
GEN 48:10 A oči behu Izrailju otežale od starosti, te ne mogaše dobro videti. A kad mu ih privede, celiva ih i zagrli.
GEN 48:11 I reče Izrailj Josifu: Nisam mislio da ću videti lice tvoje; a gle, Bog mi dade da vidim i porod tvoj.
GEN 48:12 A Josif odmače ih od kolena njegovih i pokloni se licem do zemlje.
GEN 48:13 Pa ih uze Josif obojicu, Jefrema sebi s desne strane a Izrailju s leve, Manasiju pak sebi s leve strane a Izrailju s desne; i tako ih primače k njemu.
GEN 48:14 A Izrailj pruživši desnu ruku svoju metnu je na glavu Jefremu mlađem, a levu na glavu Manasiji, tako namestivši ruke navlaš, ako i jeste Manasija bio prvenac.
GEN 48:15 I blagoslovi Josifa govoreći: Bog, kome su svagda ugađali oci moji Avram i Isak, Bog, koji me je hranio od kako sam postao do današnjeg dana,
GEN 48:16 Anđeo, koji me je izbavljao od svakog zla, da blagoslovi decu ovu, i da se po mom imenu i po imenu otaca mojih Avrama i Isaka prozovu, i da se kao ribe namnože na zemlji!
GEN 48:17 A Josif kad vide gde otac metnu desnu ruku svoju na glavu Jefremu, ne bi mu milo, pa uhvati za ruku oca svog da je premesti s glave Jefremove na glavu Manasijinu.
GEN 48:18 I reče Josif ocu svom: Ne tako, oče; ovo je prvenac, metni desnicu njemu na glavu.
GEN 48:19 Ali otac njegov ne hte, nego reče: Znam, sine, znam; i od njega će postati narod, i on će biti velik; ali će mlađi brat njegov biti veći od njega, i seme će njegovo biti veliko mnoštvo naroda.
GEN 48:20 I blagoslovi ih u onaj dan i reče: Tobom će Izrailj blagosiljati govoreći: Bog da te učini kao Jefrema i kao Manasiju. Tako postavi Jefrema pred Manasiju.
GEN 48:21 Posle reče Izrailj Josifu: Evo ja ću skoro umreti; ali će Bog biti s vama i odvešće vas opet u zemlju otaca vaših.
GEN 48:22 I ja ti dajem jedan deo više nego braći tvojoj, koji uzeh iz ruku amorejskih mačem svojim i lukom svojim.
GEN 49:1 Posle sazva Jakov sinove svoje i reče: Skupite se da vam javim šta će vam biti do posletka.
GEN 49:2 Skupite se i poslušajte, sinovi Jakovljevi, poslušajte Izrailja oca svog.
GEN 49:3 Ruvime, ti si prvenac moj, krepost moja i početak sile moje; prvi gospodstvom i prvi snagom.
GEN 49:4 Navro si kao voda; nećeš biti prvi; jer si stao na postelju oca svog i oskvrnio je legav na nju.
GEN 49:5 Simeun i Levije, braća, mačevi su im oružje nepravdi.
GEN 49:6 U tajne njihove da ne ulazi duša moja, sa zborom njihovim da se ne sastavlja slava moja; jer u gnevu svom pobiše ljude, i za svoje veselje pokidaše volove.
GEN 49:7 Proklet da je gnev njihov, što beše nagao, i ljutina njihova, što beše žestoka; razdeliću ih po Jakovu, i rasuću ih po Izrailju.
GEN 49:8 Juda, tebe će hvaliti braća tvoja, a ruka će ti biti za vratom neprijateljima tvojim, i klanjaće ti se sinovi oca tvog.
GEN 49:9 Laviću Juda! S plena si se vratio, sine moj; spusti se i leže kao lav i kao ljuti lav; ko će ga probuditi?
GEN 49:10 Palica vladalačka neće se odvojiti od Jude niti od nogu njegovih onaj koji postavlja zakon, dokle ne dođe Onaj kome pripada, i Njemu će se pokoravati narodi.
GEN 49:11 Veže za čokot magare svoje, i za plemenitu lozu mlade od magarice svoje; u vinu pere haljinu svoju i ogrtač svoj u soku od grožđa.
GEN 49:12 Oči mu se crvene od vina i zubi bele od mleka.
GEN 49:13 Zavulon će živeti pokraj mora i gde pristaju lađe, a međa će mu biti do Sidona.
GEN 49:14 Isahar je magarac jak u kostima, koji leži u toru,
GEN 49:15 I vide da je počivanje dobro i da je zemlja mila, sagnuće ramena svoja da nosi, i plaćaće danak.
GEN 49:16 Dan će suditi svom narodu, kao jedno između plemena Izrailjevih.
GEN 49:17 Dan će biti zmija na putu i guja na stazi, koja ujeda konja za kičicu, te pada konj na uznako.
GEN 49:18 Gospode, Tebe čekam da me izbaviš.
GEN 49:19 A Gad, njega će vojska savladati; ali će najposle on nadvladati.
GEN 49:20 U Asira će biti obilata hrana, i on će davati slasti carske.
GEN 49:21 Neftalim je košuta puštena, i govoriće lepe reči.
GEN 49:22 Josif je rodna grana, rodna grana kraj izvora, kojoj se ogranci raširiše svrh zida.
GEN 49:23 Ako ga i ucveliše ljuto i streljaše na nj, i biše mu neprijatelji strelci,
GEN 49:24 Opet osta jak luk njegov i ojačaše mišice ruku njegovih od ruku jakog Boga Jakovljevog, odakle posta pastir, kamen Izrailju,
GEN 49:25 Od silnog Boga oca tvog, koji će ti pomagati, i od Svemogućeg, koji će te blagosloviti blagoslovima ozgo s neba, blagoslovima ozdo iz bezdana, blagoslovima od dojaka i od materice.
GEN 49:26 Blagoslovi oca tvog nadvisiše blagoslove mojih starih svrh brda večnih, neka budu nad glavom Josifovom i nad temenom odvojenog između braće.
GEN 49:27 Venijamin je vuk grabljivi, jutrom jede lov, a večerom deli plen.
GEN 49:28 Ovo su dvanaest plemena Izrailjevih, i ovo im otac izgovori kad ih blagoslovi, svako blagoslovom njegovim blagoslovi ih.
GEN 49:29 Potom im zapovedi i reče im: Kad se priberem k rodu svom, pogrebite me kod otaca mojih u pećini koja je na njivi Efrona Hetejina,
GEN 49:30 u pećini koja je na njivi makpelskoj prema Mamriji u zemlji hananskoj, koju kupi Avram s njivom u Efrona Hetejina da ima svoj grob.
GEN 49:31 Onde pogrebe Avrama i Saru ženu njegovu, onde pogreboše Isaka i Reveku ženu njegovu, i onde pogreboh Liju.
GEN 49:32 A kupljena je njiva i pećina na njoj u sinova Hetovih.
GEN 49:33 A kad izgovori Jakov zapovesti sinovima svojim, diže noge svoje na postelju, i umre, i pribran bi k rodu svom.
GEN 50:1 Tada Josif pade na lice ocu svom, i plaka nad njim celujući ga.
GEN 50:2 I zapovedi Josif slugama svojim lekarima da mirisima pomažu oca njegovog; i lekari pomazaše mirisima Izrailja.
GEN 50:3 I navrši mu se četrdeset dana, jer toliko dana treba onim koje pomažu mirisima; i plakaše za njim Misirci sedamdeset dana.
GEN 50:4 A kad prođoše žalosni dani, reče Josif domašnjima Faraonovim govoreći: Ako sam našao milost pred vama, govorite Faraonu i recite:
GEN 50:5 Otac me je moj zakleo govoreći: Evo, ja ću skoro umreti; u grobu mom, koji iskopah u zemlji hananskoj, onde me pogrebi. Pa sada da idem da pogrebem oca svog, a posle ću opet doći.
GEN 50:6 A Faraon mu reče: Idi, pogrebi oca svog kako te je zakleo.
GEN 50:7 I otide Josif da pogrebe oca svog; i s njim pođoše sve sluge Faraonove, starešine od doma njegovog i sve starešine od zemlje misirske.
GEN 50:8 I sav dom Josifov i braća njegova i dom oca njegovog; samo decu svoju i ovce svoje i goveda svoja ostaviše u zemlji gesemskoj.
GEN 50:9 A pođe s njim kola i konjanika toliko da beše vojska vrlo velika.
GEN 50:10 A kad dođoše na gumno Atadovo, koje je s one strane Jordana, plakaše onde mnogo i vrlo tužno; i Josif učini žalost za ocem svojim za sedam dana.
GEN 50:11 A ljudi iz one zemlje, Hananejci, kad videše plač na gumnu Atadovom, rekoše: U velikoj su žalosti Misirci. Zato prozvaše ono mesto s one strane Jordana Žalost misirska.
GEN 50:12 I učiniše mu sinovi njegovi kako im beše zapovedio.
GEN 50:13 Odnesoše ga sinovi njegovi u zemlju hanansku, i pogreboše ga u pećini na njivi makpelskoj, koju kupi Avram da ima svoj grob u Efrona Hetejina prema Mamriji.
GEN 50:14 I pogrebavši oca svog vrati se Josif u Misir i braća njegova i svi koji behu izašli s njim da pogrebu oca njegovog.
GEN 50:15 A braća Josifova videći gde im otac umre, rekoše: Može biti da se Josif srdi na nas, pa će nam se osvetiti za sve zlo što mu učinismo.
GEN 50:16 Zato poručiše Josifu: Otac tvoj zapovedi na samrti i reče:
GEN 50:17 Ovako kažite Josifu: Molim te, oprosti braći svojoj bezakonje i greh, što ti pakostiše; sada oprosti bezakonje slugama Boga oca tvog. A Josif zaplaka se kad mu to rekoše.
GEN 50:18 Posle dođoše i braća njegova i padoše pred njim i rekoše: Evo smo sluge tvoje.
GEN 50:19 A Josif im reče: Ne bojte se, zar sam ja mesto Boga?
GEN 50:20 Vi ste mislili zlo po me, ali je Bog mislio dobro, da učini šta se danas zbiva, da se sačuva u životu mnogi narod.
GEN 50:21 Ne bojte se dakle; ja ću hraniti vas i vašu decu. Tako ih uteši i oslobodi.
GEN 50:22 Tako življaše Josif u Misiru s domom oca svog, i požive sto i deset godina.
GEN 50:23 I vide Josif sinove Jefremove do trećeg kolena; i sinovi Mahira sina Manasijinog rodiše se i odrastoše na kolenima Josifovim.
GEN 50:24 I reče Josif braći svojoj: Ja ću skoro umreti; ali će vas zacelo Bog pohoditi, i izvešće vas iz ove zemlje u zemlju za koju se zakleo Avramu, Isaku i Jakovu.
GEN 50:25 I zakle Josif sinove Izrailjeve i reče: Zaista će vas pohoditi Bog; a vi onda odnesite kosti moje odavde.
GEN 50:26 Potom umre Josif, a beše mu sto i deset godina; i pomazavši ga mirisima metnuše ga u kovčeg u Misiru.
EXO 1:1 Ovo su imena sinova Izrailjevih koji dođoše u Misir, dođoše s Jakovom, svaki sa svojom porodicom:
EXO 1:2 Ruvim, Simeun, Levije i Juda,
EXO 1:3 Isahar, Zavulon i Venijamin,
EXO 1:4 Dan i Neftalim, Gad i Asir.
EXO 1:5 A svega beše ih od bedara Jakovljevih sedamdeset duša s Josifom, koji beše u Misiru.
EXO 1:6 A Josif umre i sva braća njegova i sav onaj naraštaj.
EXO 1:7 I sinovi Izrailjevi narodiše se i umnožiše se, i napredovaše i osiliše veoma, da ih se zemlja napuni.
EXO 1:8 Tada nasta nov car u Misiru, koji ne znaše za Josifa;
EXO 1:9 i reče narodu svom: Gle, narod sinova Izrailjevih veći je i silniji od nas.
EXO 1:10 Nego hajde mudro da postupamo s njima, da se ne množe, i kad nastane rat da ne pristanu s neprijateljima našim i ne udare na nas i ne odu iz zemlje.
EXO 1:11 I postaviše nad njima nastojnike da ih muče teškim poslovima; i građaše narod Izrailjev Faraonu gradove Pitom i Ramesu.
EXO 1:12 Ali što ga više mučahu to se više množaše i napredovaše, da se grožahu od sinova Izrailjevih.
EXO 1:13 I žestoko nagonjahu Misirci sinove Izrailjeve na poslove,
EXO 1:14 i zagorčavahu im život teškim poslovima, blatom i opekama i svakim radom u polju, i svakim drugim poslom, na koji ih žestoko nagonjahu.
EXO 1:15 I još zapovedi car misirski babicama jevrejskim, od kojih jednoj beše ime Sefora, a drugoj Fuva,
EXO 1:16 i reče: Kad babičite Jevrejke, i u porođaju vidite da je muško, ubijte ga, a kad bude žensko, nek ostane živo.
EXO 1:17 Ali se babice bojahu Boga, i ne činjahu kako im reče car misirski, nego ostavljahu decu u životu.
EXO 1:18 A car misirski dozva babice, i reče im: Zašto to činite, te ostavljate u životu mušku decu?
EXO 1:19 A babice rekoše Faraonu: Jevrejke nisu kao žene Misirke; jače su; dok im dođe babica, one već rode.
EXO 1:20 I Bog učini dobro babicama; i narod se umnoži i osili veoma;
EXO 1:21 i što se babice bojahu Boga, načini im kuće.
EXO 1:22 Tada zapovedi Faraon svemu narodu svom govoreći: Svakog sina koji se rodi bacite u vodu, a kćeri sve ostavljajte u životu.
EXO 2:1 A neko od plemena Levijevog otide i oženi se kćerju Levijevom.
EXO 2:2 I ona zatrudne i rodi sina; i videći ga lepog krijaše ga tri meseca.
EXO 2:3 A kad ga ne može više kriti, uže kovčežić od site, i obli ga smolom i paklinom, i metnu dete u nj, i odnese ga u trsku kraj reke.
EXO 2:4 A sestra njegova stade podalje da vidi šta će biti od njega.
EXO 2:5 A kći Faraonova dođe da se kupa u reci, i devojke njene hodahu kraj reke; i ona ugleda kovčežić u trsci, i posla dvorkinju svoju te ga izvadi.
EXO 2:6 A kad otvori, vide dete, i gle, dete plakaše; i sažali joj se, i reče: To je jevrejsko dete.
EXO 2:7 Tada reče sestra njegova kćeri Faraonovoj: Hoćeš li da idem da ti dozovem dojkinju Jevrejku, da ti doji dete?
EXO 2:8 A kći Faraonova reče joj: Idi. I otide devojčica, i dozva mater detinju.
EXO 2:9 I kći Faraonova reče joj: Uzmi ovo dete, i odoj mi ga, a ja ću ti platiti. I uze žena dete i odoji ga.
EXO 2:10 A kad dete odraste, odvede ga ka kćeri Faraonovoj, a ona ga posini; i nadede mu ime Mojsije govoreći: Jer ga iz vode izvadih.
EXO 2:11 I kad Mojsije beše velik, izađe k braći svojoj, i gledaše nevolju njihovu. I vide gde nekakav Misirac bije čoveka Jevrejina između braće njegove.
EXO 2:12 I obazrev se i tamo i amo, kad vide da nema nikoga, ubi Misirca, i zakopa ga u pesak.
EXO 2:13 I sutradan izađe opet, a to se dva Jevrejina svađahu, i reče onom koji činjaše krivo: Zašto biješ bližnjeg svog?
EXO 2:14 A on reče: Ko je tebe postavio knezom i sudijom nad nama? Hoćeš li da me ubiješ kao što si ubio Misirca? Tada se Mojsije uplaši i reče: Zaista se doznalo.
EXO 2:15 I Faraon čuvši za to tražaše da pogubi Mojsija. Ali Mojsije pobeže od Faraona i dođe u zemlju madijansku, i sede kod jednog studenca.
EXO 2:16 A sveštenik madijanski imaše sedam kćeri, i one dođoše i stadoše zahvatati vodu i nalivati u pojila da napoje stado oca svog.
EXO 2:17 A dođoše pastiri, i oteraše ih; a Mojsije usta i odbrani ih, i napoji im stado.
EXO 2:18 I one se vratiše k ocu svom Raguilu; a on reče: Što se danas tako brzo vratiste?
EXO 2:19 A one rekoše: Jedan Misirac odbrani nas od pastira, i nali nam i napoji stado.
EXO 2:20 A on reče kćerima svojim: Pa gde je? Zašto ostaviste tog čoveka? Zovite ga da jede.
EXO 2:21 I Mojsije se skloni da živi kod onog čoveka, i on dade Mojsiju kćer svoju Seforu.
EXO 2:22 I ona rodi sina, i on mu nadede ime Girsam, jer sam, reče, došljak u zemlji tuđoj.
EXO 2:23 A posle mnogo vremena umre car misirski; i uzdisahu od nevolje sinovi Izrailjevi i vikahu; i vika njihova radi nevolje dođe do Boga.
EXO 2:24 I Bog ču uzdisanje njihovo, i opomenu se Bog zaveta svog s Avramom, s Isakom i s Jakovom.
EXO 2:25 I pogleda Bog na sinove Izrailjeve, i vide ih.
EXO 3:1 A Mojsije pasaše stado Jotoru tastu svom, svešteniku madijanskom, i odvede stado preko pustinje, i dođe na goru Božiju Horiv.
EXO 3:2 I javi mu se anđeo Gospodnji u plamenu ognjenom iz kupine. I pogleda, a to kupina ognjem gori a ne sagoreva.
EXO 3:3 I Mojsije reče: Idem da vidim tu utvaru veliku, zašto ne sagoreva kupina.
EXO 3:4 A Gospod kad ga vide gde ide da vidi, viknu ga Bog iz kupine, i reče: Mojsije! Mojsije! A on odgovori: Evo me.
EXO 3:5 A Bog reče: Ne idi ovamo. Izuj obuću svoju s nogu svojih, jer je mesto gde stojiš sveta zemlja.
EXO 3:6 Još reče: Ja sam Bog oca tvog, Bog Avramov, Bog Isakov i Bog Jakovljev. A Mojsije zakloni lice svoje, jer ga strah beše gledati u Boga.
EXO 3:7 I reče Gospod: Dobro videh nevolju naroda svog u Misiru, i čuh viku njegovu od zla koje mu čine nastojnici, jer poznah muku njegovu.
EXO 3:8 I siđoh da ga izbavim iz ruku misirskih, i da ga izvedem iz one zemlje u zemlju dobru i prostranu, u zemlju gde mleko i med teče, na mesto gde su Hananeji i Heteji i Amoreji i Ferezeji i Jeveji i Jevuseji.
EXO 3:9 I sada evo vika sinova Izrailjevih dođe preda me, i videh muku, kojom ih muče Misirci.
EXO 3:10 Sada hajde da te pošaljem k Faraonu, da izvedeš narod moj, sinove Izrailjeve, iz Misira.
EXO 3:11 A Mojsije reče Bogu: Ko sam ja da idem k Faraonu i da izvedem sinove Izrailjeve iz Misira?
EXO 3:12 A Bog mu reče: Ja ću biti s tobom, i ovo neka ti bude znak da sam te ja poslao: kad izvedeš narod iz Misira, služićete Bogu na ovoj gori.
EXO 3:13 A Mojsije reče Bogu: Evo, kad otidem k sinovima Izrailjevim, pa im kažem: Bog otaca vaših posla me k vama, ako mi kažu: Kako Mu je ime? Šta ću im kazati?
EXO 3:14 A Gospod reče Mojsiju: Ja sam Onaj što jeste. I reče: Tako ćeš kazati sinovima Izrailjevim: Koji jeste, On me posla k vama.
EXO 3:15 I opet reče Bog Mojsiju: Ovako kaži sinovima Izrailjevim: Gospod Bog otaca vaših, Bog Avramov, Bog Isakov i Bog Jakovljev, posla me k vama; to je ime moje doveka, i to je spomen moj od kolena na koleno.
EXO 3:16 Idi, i skupi starešine izrailjske, pa im reci: Gospod Bog otaca vaših javi mi se, Bog Avramov, Isakov i Jakovljev, govoreći: Doista obiđoh vas, i videh kako vam je u Misiru.
EXO 3:17 Pa rekoh: Izvešću vas iz nevolje misirske u zemlju hananejsku i hetejsku i amorejsku i ferezejsku i jevejsku i jevusejsku, u zemlju gde teče mleko i med.
EXO 3:18 I oni će poslušati glas tvoj; pa ćeš ti i starešine izrailjske otići k caru misirskom, i reći ćete mu: Gospod Bog jevrejski srete nas, pa ti se molimo da izađemo tri dana hoda u pustinju da prinesemo žrtvu Gospodu Bogu svom.
EXO 3:19 A ja znam da vam neće dopustiti car misirski da izađete bez ruke krepke.
EXO 3:20 Ali ću pružiti ruku svoju, i udariću Misir svim čudesima svojim, koja ću učiniti u njemu: i posle će vas pustiti.
EXO 3:21 I učiniću da narod nađe ljubav u Misiraca, pa kad pođete, nećete poći prazni;
EXO 3:22 nego će svaka žena zaiskati u susede svoje i u domaćice svoje nakita srebrnog i nakita zlatnog i haljina; i metnućete na sinove svoje i na kćeri svoje, i oplenićete Misir.
EXO 4:1 A Mojsije odgovori i reče: Ali neće mi verovati ni poslušati glas moj; jer će reći: Nije ti se Gospod javio.
EXO 4:2 A Gospod mu reče: Šta ti je to u ruci? A on odgovori: Štap.
EXO 4:3 A Bog mu reče: Baci ga na zemlju. I baci ga na zemlju, a on posta zmija. I Mojsije pobeže od nje.
EXO 4:4 A Gospod reče Mojsiju: Pruži ruku svoju, pa je uhvati za rep. I pruži ruku svoju, i uhvati je, i opet posta štap u ruci njegovoj.
EXO 4:5 To učini, reče Gospod, da veruju da ti se javio Gospod Bog otaca njihovih, Bog Avramov, Bog Isakov i Bog Jakovljev.
EXO 4:6 I opet mu reče Gospod: Turi sada ruku svoju u nedra svoja. I on turi ruku svoju u nedra svoja; a kad je izvadi iz nedara, a to ruka mu gubava, bela kao sneg.
EXO 4:7 A Bog mu reče: Turi opet ruku svoju u nedra svoja. I opet turi ruku svoju u nedra svoja; a kad je izvadi iz nedara, a to opet postala kao i ostalo telo njegovo.
EXO 4:8 Tako, reče Bog, ako ti ne uzveruju i ne poslušaju glas tvoj za prvi znak, poslušaće za drugi znak.
EXO 4:9 Ako li ne uzveruju ni za ta dva znaka i ne poslušaju glas tvoj, a ti zahvati vode iz reke, i prolij na zemlju, i pretvoriće se voda koju zahvatiš iz reke, i provrći će se u krv na zemlji.
EXO 4:10 A Mojsije reče Gospodu: Molim Ti se, Gospode, nisam rečit čovek, niti sam pre bio niti sam otkako si progovorio sa slugom svojim, nego sam sporih usta i sporog jezika.
EXO 4:11 A Gospod mu reče: Ko je dao usta čoveku? Ili ko može stvoriti nemog ili gluvog ili okatog ili slepog? Zar ne ja, Gospod?
EXO 4:12 Idi dakle, ja ću biti s ustima tvojim, i učiću te šta ćeš govoriti.
EXO 4:13 A Mojsije reče: Molim Te, Gospode, pošlji onog koga treba da pošalješ.
EXO 4:14 I razgnevi se Gospod na Mojsija, i reče mu: Nije li ti brat Aron Levit? Znam da je on rečit; i evo on će te sresti, i kad te vidi obradovaće se u srcu svom.
EXO 4:15 Njemu ćeš kazati i metnućeš ove reči u usta njegova, i ja ću biti s tvojim ustima i s njegovim ustima, i učiću vas šta ćete činiti.
EXO 4:16 I on će mesto tebe govoriti narodu, i on će biti tebi mesto usta, a ti ćeš biti njemu mesto Boga.
EXO 4:17 A taj štap uzmi u ruku svoju, njim ćeš činiti čudesa.
EXO 4:18 I otide Mojsije, i vrati se k Jotoru tastu svom, i reče mu: Pusti me da idem, da se vratim k braći svojoj u Misiru, da vidim jesu li još u životu. I reče Jotor Mojsiju: Idi s mirom.
EXO 4:19 I reče Gospod Mojsiju u zemlji madijanskoj: Idi, vrati se u Misir, jer su pomrli svi koji su tražili dušu tvoju.
EXO 4:20 I uze Mojsije ženu svoju i sinove svoje, i posadi ih na magarca, i pođe natrag u zemlju misirsku. I uze Mojsije štap Božji u ruku svoju.
EXO 4:21 I reče Gospod Mojsiju: Kad otideš i vratiš se u Misir, gledaj da učiniš pred Faraonom sva čudesa koja ti metnuh u ruku: a ja ću učiniti da mu otvrdne srce i ne pusti narod.
EXO 4:22 A ti ćeš reći Faraonu: Ovako kaže Gospod: Izrailj je sin moj, prvenac moj.
EXO 4:23 I kazah ti: Pusti sina mog da mi posluži. A ti ga ne hte pustiti; evo ja ću ubiti sina tvog, prvenca tvog.
EXO 4:24 I kad beše na putu u gostionici, dođe k njemu Gospod i htede da ga ubije.
EXO 4:25 A Sefora uze oštar nož, i obreza sina svog, i okrajak baci k nogama njegovim govoreći: Ti si mi krvav zaručnik.
EXO 4:26 Tada ga ostavi Gospod; a ona radi obrezanja reče: Krvav zaručnik.
EXO 4:27 A Gospod reče Aronu: Iziđi u pustinju na susret Mojsiju. I otide i srete ga na gori Božijoj, i poljubi ga.
EXO 4:28 I Mojsije kaza Aronu sve reči Gospodnje, za koje ga posla, i sve znake koje mu zapovedi.
EXO 4:29 I otidoše Mojsije i Aron, i skupiše sve starešine sinova Izrailjevih.
EXO 4:30 I Aron kaza sve reči, koje beše rekao Gospod Mojsiju, a Mojsije učini znake pred narodom.
EXO 4:31 I narod verova; i razumeše da je Gospod pohodio sinove Izrailjeve i video nevolju njihovu; i savivši se pokloniše se.
EXO 5:1 A posle izađoše Mojsije i Aron pred Faraona, i rekoše mu: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Pusti narod moj da mi praznuju praznik u pustinji.
EXO 5:2 Ali Faraon reče: Ko je Gospod da poslušam glas njegov i pustim Izrailja? Ne znam Gospoda, niti ću pustiti Izrailja.
EXO 5:3 A oni rekoše: Bog jevrejski srete nas; molimo ti se da otidemo tri dana hoda u pustinju da prinesemo žrtvu Gospodu Bogu svom, da ne pošalje na nas pomor ili mač.
EXO 5:4 A car misirski reče im: Mojsije i Arone, zašto odvlačite narod od rada njegovog? Idite na svoj posao.
EXO 5:5 Još reče Faraon: Eto, naroda je mnogo u zemlji; a vi još hoćete da ostavlja svoje poslove.
EXO 5:6 I u isti dan zapovedi Faraon nastojnicima nad narodom i upraviteljima njegovim, i reče:
EXO 5:7 Od sad nemojte davati narodu plevu za opeke kao do sada, neka idu sami i kupe sebi plevu.
EXO 5:8 A koliko su opeka do sad načinjali toliko izgonite i od sad, niti šta smanjite; jer besposliče, i zato viču govoreći: Da idemo da prinesemo žrtvu Bogu svom.
EXO 5:9 Valja navaliti poslove na te ljude, pa će raditi i neće slušati lažljive reči.
EXO 5:10 I izašavši nastojnici narodni i upravitelji rekoše narodu govoreći: Tako veli Faraon: Ja vam neću davati plevu.
EXO 5:11 Idite sami i kupite sebi plevu gde nađete, a od posla vam se neće popustiti ništa.
EXO 5:12 I raziđe se narod po svoj zemlji misirskoj da čupa strnjiku mesto pleve.
EXO 5:13 A nastojnici navaljivahu govoreći: Svršujte poslove svoje koliko dolazi na dan, kao kad je bilo pleve.
EXO 5:14 I upravitelji sinova Izrailjevih, koje postaviše nad njima nastojnici Faraonovi, dopadahu boja, i govoraše im se: Zašto ni juče ni danas ne načiniste onoliko opeka koliko vam je određeno, kao pre?
EXO 5:15 I otidoše upravitelji sinova Izrailjevih, i povikaše k Faraonu govoreći: Zašto činiš tako slugama svojim?
EXO 5:16 Pleva se ne daje slugama tvojim, pa opet kažu nam: Gradite opeke. I evo biju sluge tvoje, a kriv je tvoj narod.
EXO 5:17 A on reče: Besposličite, besposličite, i zato govorite: Da idemo da prinesemo žrtvu Gospodu.
EXO 5:18 Nego idite, radite; pleva vam se neće davati, a opeke da dajete na broj.
EXO 5:19 I upravitelji sinova Izrailjevih videše da je zlo po njih što im se kaza: Da ne bude opeka manje na dan.
EXO 5:20 I otišavši od Faraona sretoše Mojsija i Arona, koji iziđoše pred njih.
EXO 5:21 Pa im rekoše: Gospod neka vas vidi i sudi, što nas omraziste Faraonu i slugama njegovim, i dadoste im mač u ruku da nas pobiju.
EXO 5:22 I Mojsije se vrati ka Gospodu i reče: Gospode, zašto si navukao to zlo na narod? Zašto si me poslao?
EXO 5:23 Jer otkako iziđoh pred Faraona i progovorih u tvoje ime, još gore postupa s narodom ovim, a Ti ne izbavi narod svoj.
EXO 6:1 A Gospod reče Mojsiju: Sad ćeš videti šta ću učiniti Faraonu; jer pod rukom krepkom pustiće ih, i isteraće ih iz zemlje svoje pod rukom krepkom.
EXO 6:2 Još govori Bog Mojsiju i reče mu: Ja sam Gospod.
EXO 6:3 I javio sam se Avramu, Isaku i Jakovu imenom Bog Svemogući, a imenom svojim, Gospod, ne bih im poznat.
EXO 6:4 I učinih zavet svoj s njima da ću im dati zemlju hanansku, zemlju u kojoj behu došljaci, u kojoj življahu kao stranci.
EXO 6:5 I čuh uzdisanje sinova Izrailjevih, koje Misirci drže u ropstvu, i opomenuh se zaveta svog.
EXO 6:6 Zato kaži sinovima Izrailjevim: Ja sam Gospod, i izvešću vas ispod bremena misirskih, i oprostiću vas ropstva njihovog, i izbaviću vas mišicom podignutom i sudovima velikim.
EXO 6:7 I uzeću vas da mi budete narod, i ja ću vam biti Bog, te ćete poznati da sam ja Gospod Bog vaš, koji vas izvodim ispod bremena misirskih.
EXO 6:8 Pak ću vas odvesti u svoju zemlju, za koju podigoh ruku svoju zaklinjući se da ću je dati Avramu, Isaku i Jakovu; i daću vam je u nasledstvo, ja Gospod.
EXO 6:9 I Mojsije kaza tako sinovima Izrailjevim; ali ne poslušaše Mojsija od slabosti duha svog i od ljutog ropstva.
EXO 6:10 I Gospod reče Mojsiju govoreći:
EXO 6:11 Idi, kaži Faraonu, caru misirskom, neka pusti sinove Izrailjeve iz zemlje svoje.
EXO 6:12 A Mojsije progovori pred Gospodom i reče: Eto, sinovi Izrailjevi ne poslušaše me, a kako će me poslušati Faraon, kad sam neobrezanih usana?
EXO 6:13 Ali Gospod govori Mojsiju i Aronu, i zapovedi im da idu k sinovima Izrailjevim i k Faraonu, da izvedu sinove Izrailjeve iz zemlje misirske.
EXO 6:14 Ovo su poglavice u domovima otaca svojih: sinovi Ruvima, prvenca Izrailjevog: Enoh i Faluj, Asron i Harmija; to su porodice Ruvimove.
EXO 6:15 A sinovi Simeunovi: Jemuilo i Jamin i Aod i Ahin i Sar i Saul, sin neke Hananejke; to su porodice Simeunove.
EXO 6:16 A ovo su imena sinova Levijevih po porodicama njihovim: Girson i Kat i Merarije; a Levije požive sto i trideset i sedam godina.
EXO 6:17 A ovo su sinovi Girsonovi: Lovenije i Semej po porodicama svojim.
EXO 6:18 A sinovi Katovi: Amram i Isar i Hevron i Ozilo; a Kat požive sto i trideset i tri godine.
EXO 6:19 A sinovi Merarijevi: Molija i Musija. To su porodice Levijeve po lozama svojim.
EXO 6:20 A Amram se oženi Johavedom bratučedom svojom, i ona mu rodi Arona i Mojsija. A požive Amram sto i trideset i sedam godina.
EXO 6:21 A sinovi Isarovi behu: Korej i Nafek i Zehrija.
EXO 6:22 A sinovi Ozilovi: Misailo i Elisafan i Segrija.
EXO 6:23 A Aron se oženi Jelisavetom kćerju Aminadavovom, sestrom Nasonovom; i ona mu rodi Nadava i Avijuda i Eleazara i Itamara.
EXO 6:24 A sinovi Korejevi behu: Asir i Elkana i Avijasar. To su porodice Korejeve.
EXO 6:25 I Eleazar, sin Aronov, oženi se jednom od kćeri Futilovih, i ona mu rodi Finesa. To su poglavice između otaca levitskih po svojim porodicama.
EXO 6:26 To je Aron i Mojsije, kojima reče Gospod: Izvedite sinove Izrailjeve iz zemlje misirske u četama njihovim.
EXO 6:27 To su koji govoriše Faraonu, caru misirskom, da izvedu sinove Izrailjeve iz Misira; to je Mojsije i to je Aron.
EXO 6:28 I kad Gospod govoraše Mojsiju u zemlji misirskoj,
EXO 6:29 reče Gospod Mojsiju govoreći: Ja sam Gospod; kaži Faraonu caru misirskom sve što sam ti kazao.
EXO 6:30 I Mojsije reče pred Gospodom: Evo sam neobrezanih usana, pa kako će me poslušati Faraon?
EXO 7:1 I Gospod reče Mojsiju: Evo, postavio sam te da si Bog Faraonu; a Aron brat tvoj biće prorok tvoj.
EXO 7:2 Govorićeš sve što ti zapovedim; Aron, pak, brat tvoj govoriće Faraonu da pusti sinove Izrailjeve iz zemlje svoje.
EXO 7:3 A ja ću učiniti da otvrdne srce Faraonu, te ću umnožiti znake svoje i čudesa svoja u zemlji misirskoj.
EXO 7:4 I neće vas ipak poslušati Faraon; a ja ću metnuti ruku svoju na Misir, i izvešću vojsku svoju, narod svoj, sinove Izrailjeve iz zemlje misirske sudovima velikim.
EXO 7:5 I poznaće Misirci da sam ja Gospod, kad dignem ruku svoju na Misir, i izvedem sinove Izrailjeve između njih.
EXO 7:6 I učini Mojsije i Aron, kako im zapovedi Gospod, tako učiniše.
EXO 7:7 A Mojsiju beše osamdeset godina, a Aronu osamdeset i tri godine, kad govorahu s Faraonom.
EXO 7:8 I reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
EXO 7:9 Kad vam kaže Faraon i reče: Učinite kako čudo, onda reci Aronu: Uzmi štap svoj, i baci ga pred Faraona; te će se premetnuti u zmiju.
EXO 7:10 I izađoše Mojsije i Aron pred Faraona, i učiniše kako zapovedi Gospod; i baci Aron štap svoj pred Faraona i pred sluge njegove, i premetnu se u zmiju.
EXO 7:11 A Faraon dozva mudrace i vračare; te i vračari misirski učiniše tako svojim vračanjem.
EXO 7:12 I baciše svaki svoj štap, i premetnuše se štapovi u zmije; ali štap Aronov proždre njihove štapove.
EXO 7:13 I otvrdnu srce Faraonovo, i ne posluša ih, kao što beše kazao Gospod.
EXO 7:14 I reče Gospod Mojsiju: Oteža srce Faraonovo; neće da pusti narod.
EXO 7:15 Idi ujutru k Faraonu. Gle, on će izaći na vodu, pa stani prema njemu na obali, a štap koji se bio premetnuo u zmiju uzmi u ruku.
EXO 7:16 I reci mu: Gospod Bog jevrejski posla me k tebi da ti kažem: Pusti narod moj da mi posluži u pustinji. Ali ti eto još ne posluša.
EXO 7:17 Zato Gospod ovako veli: Ovako ćeš poznati da sam ja Gospod: evo, udariću štapom što mi je u ruci po vodi što je u reci, i premetnuće se u krv.
EXO 7:18 I ribe u reci pomreće, i reka će se usmrdeti, i Misirci će se uzmučiti tražeći vode da piju iz reke.
EXO 7:19 I Gospod reče Mojsiju: Reci Aronu: Uzmi štap svoj, i pruži ruku svoju na vode misirske, na potoke, na reke i na jezera njihova i na sva zborišta voda njihovih; i premetnuće se u krv, i biće krv po svoj zemlji misirskoj, i po sudima drvenim i kamenim.
EXO 7:20 I učiniše Mojsije i Aron kako im zapovedi Gospod; i podigavši Aron štap svoj udari po vodi koja beše u reci pred Faraonom i slugama njegovim. I sva voda što beše u reci premetnu se u krv.
EXO 7:21 I pomreše ribe što behu u reci, i usmrde se reka tako da ne mogahu Misirci piti vode iz reke, i beše krv po svoj zemlji misirskoj.
EXO 7:22 Ali i vračari misirski učiniše tako svojim vračanjem; i srce Faraonu otvrdnu, te ih ne posluša, kao što beše kazao Gospod.
EXO 7:23 I okrenuvši se Faraon otide kući svojoj, i ne mari ni za to.
EXO 7:24 A Misirci svi kopaše oko reke tražeći vode da piju; jer ne mogahu piti vode iz reke.
EXO 7:25 I navrši se sedam dana kako reku udari Gospod.
EXO 8:1 I reče Gospod Mojsiju: Idi k Faraonu, i reci mu: Ovako veli Gospod: Pusti narod moj, da mi posluži.
EXO 8:2 Ako li nećeš pustiti, evo ću moriti svu zemlju žabama.
EXO 8:3 I reka će se napuniti žaba, i one će izaći i skakati tebi po kući i po kleti gde spavaš i po postelji tvojoj i po kućama sluga tvojih i naroda tvog i po pećima tvojim i po naćvama tvojim;
EXO 8:4 i na tebe i na narod tvoj i na sve sluge tvoje skakaće žabe.
EXO 8:5 I reče Gospod Mojsiju: Kaži Aronu: Pruži ruku svoju sa štapom svojim na reke i na potoke i na jezera, i učini nek izađu žabe na zemlju misirsku.
EXO 8:6 I pruži Aron ruku svoju na vode misirske, i izađoše žabe i pokriše zemlju misirsku.
EXO 8:7 Ali i vračari misirski učiniše tako svojim vračanjem, učiniše te izađoše žabe na zemlju misirsku.
EXO 8:8 A Faraon dozva Mojsija i Arona i reče: Molite Gospoda da ukloni žabe od mene i od naroda mog, pak ću pustiti narod da prinesu žrtvu Gospodu.
EXO 8:9 A Mojsije reče Faraonu: Čast da ti je nada mnom! Dokle da mu se molim za te i za sluge tvoje i za narod tvoj da odbije žabe od tebe i iz kuća tvojih, i samo u reci da ostanu?
EXO 8:10 A on reče: Do sutra. A Mojsije reče: Biće kako si kazao, da poznaš da niko nije kao Gospod Bog naš.
EXO 8:11 Otići će žabe od tebe i iz kuća tvojih i od sluga tvojih i od naroda tvog; samo će u reci ostati.
EXO 8:12 I otide Mojsije i Aron od Faraona; i zavapi Mojsije ka Gospodu za žabe koje beše pustio na Faraona.
EXO 8:13 A Gospod učini po reči Mojsijevoj; i pocrkaše žabe, i oprostiše ih se kuće i sela i polja.
EXO 8:14 I na gomile ih grtahu, da je smrdela zemlja.
EXO 8:15 A kad Faraon vide gde odahnu, otvrdnu mu srce, i ne posluša ih, kao što beše kazao Gospod.
EXO 8:16 A Gospod reče Mojsiju: Kaži Aronu: Pruži štap svoj, i udari po prahu na zemlji, nek se pretvori u uši po svoj zemlji misirskoj.
EXO 8:17 I učiniše tako: Aron pruži ruku svoju sa štapom svojim, i udari po prahu na zemlji, i postaše uši po ljudima i po stoci, sav prah na zemlji pretvori se u uši po celoj zemlji misirskoj.
EXO 8:18 A gledaše i vračari misirski vračanjem svojim da učine da postanu uši, ali ne mogoše. I behu uši po ljudima i po stoci.
EXO 8:19 I rekoše vračari Faraonu: Ovo je prst Božji. Ali opet otvrdnu srce Faraonu, te ih ne posluša kao što beše kazao Gospod.
EXO 8:20 A Gospod reče Mojsiju: Ustani rano i izađi pred Faraona, evo, on će izaći k vodi, pa mu reci: Ovako veli Gospod: Pusti narod moj da mi posluži.
EXO 8:21 Ako li ne pustiš narod moj, evo, pustiću na tebe i na sluge tvoje i na narod tvoj i na kuće tvoje svakojake bubine, i napuniće se bubina kuće misirske i zemlja na kojoj su.
EXO 8:22 Ali ću u taj dan odvojiti zemlju gesemsku, gde živi moj narod, i onde neće biti bubina, da poznaš da sam ja Gospod na zemlji.
EXO 8:23 I postaviću razliku između naroda svog i naroda tvog. Sutra će biti znak taj.
EXO 8:24 I učini Gospod tako, i dođoše silne bubine u kuću Faraonovu i u kuće sluga njegovih i u svu zemlju misirsku, da se sve u zemlji pokvari od bubina.
EXO 8:25 I Faraon dozva Mojsija i Arona, i reče im: Idite, prinesite žrtvu Bogu svom ovde u zemlji.
EXO 8:26 A Mojsije reče: Ne valja tako; jer bismo prineli na žrtvu Gospodu Bogu svom što je nečisto Misircima; a kad bismo prineli na žrtvu što je nečisto Misircima na oči njihove, ne bi li nas pobili kamenjem?
EXO 8:27 Tri dana hoda treba da idemo u pustinju da prinesemo žrtvu Gospodu Bogu svom, kao što nam je kazao.
EXO 8:28 A Faraon reče: Pustiću vas da prinesete žrtvu Gospodu Bogu svom u pustinji; ali da ne idete dalje; pa se molite za me.
EXO 8:29 A Mojsije reče: Evo ja idem od tebe, i moliću se Gospodu da otidu bubine od Faraona i od sluga njegovih i od naroda njegovog sutra; ali nemoj opet da prevariš, i da ne pustiš narod da prinese žrtvu Gospodu.
EXO 8:30 I otide Mojsije od Faraona, i pomoli se Gospodu.
EXO 8:31 I učini Gospod po reči Mojsijevoj, te otidoše bubine od Faraona i od sluga njegovih i od naroda njegovog; ne osta ni jedna.
EXO 8:32 Ali opet otvrdnu srce Faraonovo, i ne pusti narod.
EXO 9:1 Tada reče Gospod Mojsiju: Idi k Faraonu, i reci mu: Ovako veli Gospod Bog jevrejski: Pusti narod moj da mi posluži;
EXO 9:2 ako li ih ne pustiš nego ih još staneš zadržavati,
EXO 9:3 evo, ruka Gospodnja doći će na stoku tvoju u polju, na konje, na magarce, na kamile, na volove i na ovce, s pomorom vrlo velikim.
EXO 9:4 A odvojiće Gospod stoku izrailjsku od stoke misirske; te od svega što je sinova Izrailjevih neće poginuti ništa.
EXO 9:5 I postavio je Gospod rok rekavši: Sutra će to učiniti na zemlji Gospod.
EXO 9:6 I Gospod učini to sutradan, i sva stoka misirska uginu; a od stoke sinova Izrailjevih ne uginu nijedno.
EXO 9:7 I posla Faraon da vide, i gle, od stoke izrailjske ne uginu nijedno; ipak otvrdnu srce Faraonu, i ne pusti narod.
EXO 9:8 Tada reče Gospod Mojsiju i Aronu: Uzmite pepela iz peći pune pregršti, i Mojsije neka ga baci u nebo pred Faraonom;
EXO 9:9 i postaće prah po svoj zemlji misirskoj, a od njega će postati kraste pune gnoja i na ljudima i na stoci po svoj zemlji misirskoj.
EXO 9:10 I uzeše pepela iz peći, i stadoše pred Faraona, i baci ga Mojsije u nebo, i postaše kraste pune gnoja po ljudima i po stoci.
EXO 9:11 I vračari ne mogoše stajati pred Mojsijem od krasta; jer behu kraste i na vračarima i na svim Misircima.
EXO 9:12 I Gospod učini te otvrdnu srce Faraonovo, i ne posluša ih, kao što beše kazao Gospod Mojsiju.
EXO 9:13 Posle reče Gospod Mojsiju: Ustani rano i izađi pred Faraona, i reci mu: Ovako veli Gospod Bog jevrejski: Pusti narod moj da mi posluži.
EXO 9:14 Jer ću sada pustiti sva zla svoja na srce tvoje i na sluge tvoje i na narod tvoj, da znaš da niko nije kao ja na celoj zemlji.
EXO 9:15 Jer sada kad pružih ruku svoju, mogah i tebe i narod tvoj udariti pomorom, pa te ne bi više bilo na zemlji;
EXO 9:16 ali te ostavih da pokažem na tebi silu svoju, i da se pripoveda ime moje po svoj zemlji.
EXO 9:17 I ti se još podižeš na moj narod, i nećeš da ga pustiš?
EXO 9:18 Evo, sutra ću u ovo doba pustiti grad vrlo velik, kakvog nije bilo u Misiru otkako je postao pa dosada.
EXO 9:19 Zato sada pošlji, te skupi stoku svoju i šta god imaš u polju, jer će pasti grad na sve ljude i na stoku što se zateče u polju i ne bude skupljeno u kuću, i izginuće.
EXO 9:20 Koji se god između sluga Faraonovih poboja reči Gospodnje, on brže skupi sluge svoje i stoku svoju u kuću;
EXO 9:21 a koji ne maraše za reč Gospodnju, on ostavi sluge svoje i stoku svoju u polju.
EXO 9:22 I Gospod reče Mojsiju: Pruži ruku svoju k nebu, neka udari grad po svoj zemlji misirskoj, na ljude i na stoku i na sve bilje po polju u zemlji misirskoj.
EXO 9:23 I Mojsije pruži štap svoj k nebu, i Gospod pusti gromove i grad, da oganj skakaše na zemlju. I tako Gospod učini, te pade grad na zemlju misirsku.
EXO 9:24 A beše grad i oganj smešan s gradom silan veoma, kakvog ne beše u svoj zemlji misirskoj otkako je ljudi u njoj.
EXO 9:25 I pobi grad po svoj zemlji misirskoj šta god beše u polju od čoveka do živinčeta; i sve bilje u polju potre grad, i sva drveta u polju polomi.
EXO 9:26 Samo u zemlji gesemskoj, gde behu sinovi Izrailjevi, ne beše grada.
EXO 9:27 Tada posla Faraon, te dozva Mojsija i Arona, i reče im: Sada zgreših; Gospod je pravedan, a ja i moj narod jesmo bezbožnici.
EXO 9:28 Molite se Gospodu, jer je dosta, neka prestanu gromovi Božji i grad, pa ću vas pustiti, i više vas neće niko ustavljati.
EXO 9:29 A Mojsije mu reče: Kad izađem iza grada, raširiću ruke svoje ka Gospodu, a gromovi će prestati i grada neće više biti, da znaš da je Gospodnja zemlja.
EXO 9:30 A ti i sluge tvoje znam da se još nećete bojati Gospoda Boga.
EXO 9:31 I propade lan i ječam, jer ječam beše klasao, a lan se glavičio.
EXO 9:32 A pšenica i krupnik ne propade, jer beše pozno žito.
EXO 9:33 I Mojsije otišavši od Faraona iza grada raširi ruke svoje ka Gospodu, i prestaše gromovi i grad, i dažd ne padaše na zemlju.
EXO 9:34 Ali Faraon videvši gde presta dažd i grad i gromovi, stade opet grešiti, i srce mu otvrdnu i njemu i slugama njegovim.
EXO 9:35 Otvrdnu srce Faraonu, te ne pusti sinove Izrailjeve, kao što beše kazao Gospod preko Mojsija.
EXO 10:1 A Gospod reče Mojsiju: Idi k Faraonu, jer sam ja učinio da otvrdne srce njegovo i srce sluga njegovih, da učinim ove znake svoje među njima,
EXO 10:2 i da pripovedaš sinovima svojim i unucima svojim šta učinih u Misiru i kakve znake svoje pokazah na njima, da biste znali da sam ja Gospod.
EXO 10:3 I otide Mojsije i Aron k Faraonu, i rekoše mu: Ovako veli Gospod Bog jevrejski: Dokle ćeš se protiviti da se ne poniziš preda mnom? Pusti narod moj da mi posluži.
EXO 10:4 Jer ako nećeš pustiti narod moj, evo sutra ću naneti skakavce na zemlju tvoju;
EXO 10:5 i pokriće svu zemlju da se neće videti zemlja, i poješće ostatak što se sačuvao, koji vam je ostao iza grada, i poješće sva drveta što vam rastu u polju.
EXO 10:6 I napuniće ih se kuće tvoje i kuće svih sluga tvojih i kuće svih Misiraca, šta nisu videli oci tvoji ni oci otaca tvojih, otkako su postali na zemlji do danas. I okrenuvši se otide od Faraona.
EXO 10:7 A sluge rekoše Faraonu: Dokle će nas taj mučiti? Pusti ih neka posluže Gospodu Bogu svom. Zar još ne vidiš gde propade Misir?
EXO 10:8 I dozvaše opet Mojsija i Arona pred Faraona, i reče im: Idite, poslužite Gospodu Bogu svom. A koji su što će ići?
EXO 10:9 A Mojsije reče: S decom svojom i sa starcima svojim ići ćemo, sa sinovima svojim i sa kćerima svojim, sa stokom svojom sitnom i krupnom ići ćemo, jer imamo praznik Gospodnji.
EXO 10:10 A on im reče: Tako bio Gospod s vama, kako ću vas ja pustiti s decom vašom! Vidite da zlo mislite.
EXO 10:11 Neće biti tako; nego vi ljudi idite i poslužite Gospodu, jer to ištete. I otera ih od sebe Faraon.
EXO 10:12 Tada reče Gospod Mojsiju: Pruži ruku svoju na zemlju misirsku, da dođu skakavci na zemlju misirsku i pojedu sve bilje po zemlji, šta god osta iza grada.
EXO 10:13 I pruži Mojsije štap svoj na zemlju misirsku, i Gospod navede ustoku na zemlju, te duva celi dan i celu noć; a kad svanu, donese ustoka skakavce.
EXO 10:14 I dođoše skakavci na svu zemlju misirsku, i popadaše po svim krajevima misirskim silni veoma, kakvih pre nikada nije bilo niti će kad biti onakvih.
EXO 10:15 I pokriše svu zemlju, da se zemlja ne viđaše, i pojedoše svu travu na zemlji i sav rod na drvetima, što osta iza grada, i ne osta ništa zeleno od drveta i od bilja poljskog u svoj zemlji misirskoj.
EXO 10:16 Tada Faraon brže dozva Mojsija i Arona, i reče: Zgreših Gospodu Bogu vašem i vama.
EXO 10:17 Ali mi još sada samo oprosti greh moj, i molite se Gospodu Bogu svom da ukloni od mene samo ovu smrt.
EXO 10:18 I otide Mojsije od Faraona, i pomoli se Gospodu.
EXO 10:19 I okrenu Gospod vetar od zapada vrlo jak, koji uze skakavce i baci ih u Crveno more, i ne osta nijedan skakavac u celoj zemlji misirskoj.
EXO 10:20 Ali Gospod učini te otvrdnu srce Faraonu, i ne pusti sinove Izrailjeve.
EXO 10:21 I reče Gospod Mojsiju: Pruži ruku svoju k nebu, i biće tama po zemlji misirskoj takva da će je pipati.
EXO 10:22 I Mojsije pruži ruku svoju k nebu, i posta gusta tama po svoj zemlji misirskoj za tri dana.
EXO 10:23 Ne viđahu jedan drugog, i niko se ne mače s mesta gde beše za tri dana; ali se kod svih sinova Izrailjevih videlo po stanovima njihovim.
EXO 10:24 Tada Faraon dozva Mojsija, i reče: Idite, poslužite Gospodu; samo stoka vaša sitna i krupna neka ostane, a deca vaša neka idu s vama.
EXO 10:25 A Mojsije reče: Treba da nam daš i šta ćemo prineti i sažeći na žrtvu Gospodu Bogu svom;
EXO 10:26 zato i stoka naša nek ide s nama, da ne ostane ni papka, jer između nje treba da uzmemo čim ćemo poslužiti Gospodu Bogu svom, a ne znamo kojim ćemo poslužiti Gospodu dokle ne dođemo onamo.
EXO 10:27 Ali Gospod učini te otvrdnu srce Faraonu, i ne hte ih pustiti.
EXO 10:28 I reče mu Faraon: Idi od mene, i čuvaj se da mi više ne dođeš na oči, jer ako mi dođeš na oči, poginućeš.
EXO 10:29 A Mojsije reče: Pravo si kazao; neću ti više doći na oči.
EXO 11:1 A Gospod reče Mojsiju: Još ću jedno zlo pustiti na Faraona i na Misir, pa će vas onda pustiti; pustiće sasvim, i još će vas terati.
EXO 11:2 A sada kaži narodu neka svaki čovek ište u suseda svog i svaka žena u susede svoje nakita srebrnih i nakita zlatnih.
EXO 11:3 I Gospod učini te narod nađe ljubav u Misiraca; i sam Mojsije beše vrlo velik čovek u zemlji misirskoj kod sluga Faraonovih i kod naroda.
EXO 11:4 I reče Mojsije: Ovako veli Gospod: Oko ponoći proći ću kroz Misir,
EXO 11:5 i pomreće svi prvenci u zemlji misirskoj, od prvenca Faraonovog, koji htede sedeti na prestolu njegovom, do prvenca sluškinje za žrvnjem, i od stoke šta je god prvenac.
EXO 11:6 I biće vika velika po svoj zemlji misirskoj, kakve još nije bilo niti će je kad biti.
EXO 11:7 A kod sinova Izrailjevih nigde neće ni pas jezikom svojim maći ni među ljudima ni među stokom, da znate da je Gospod učinio razliku između Izrailjaca i Misiraca.
EXO 11:8 I doći će sve te sluge tvoje k meni, i pokloniće mi se govoreći: Idi, i ti i sav narod koji je pristao za tobom. I onda ću izaći. I otide Mojsije od Faraona s velikim gnevom.
EXO 11:9 A Gospod reče Mojsiju: Neće vas poslušati Faraon, da bih umnožio čudesa svoja u zemlji misirskoj.
EXO 11:10 I Mojsije i Aron učiniše sva ova čudesa pred Faraonom, a Gospod učini te otvrdnu srce Faraonu, i ne pusti sinove Izrailjeve iz zemlje svoje.
EXO 12:1 I reče Gospod Mojsiju i Aronu u zemlji misirskoj govoreći:
EXO 12:2 Ovaj mesec da vam je početak mesecima, da vam je prvi mesec u godini.
EXO 12:3 Kažite svemu zboru Izrailjevom i recite: Desetog dana ovog meseca svaki neka uzme jagnje ili jare, po porodicama, po jedno na dom;
EXO 12:4 ako li je dom mali za jagnje ili jare, neka uzme k sebi suseda, koji mu je najbliži, s onoliko duša koliko treba da mogu pojesti jagnje ili jare.
EXO 12:5 A jagnje ili jare da vam bude zdravo, muško, od godine; između ovaca ili između koza uzmite.
EXO 12:6 I čuvajte ga do četrnaestog dana ovog meseca, a tada savkoliki zbor Izrailjev neka ga zakolje uveče.
EXO 12:7 I neka uzmu krvi od njega i pokrope oba dovratka i gornji prag na kućama u kojima će ga jesti.
EXO 12:8 I neka jedu meso iste noći, na vatri pečeno, s hlebom presnim i sa zeljem gorkim neka jedu.
EXO 12:9 Nemojte jesti sirovo ni u vodi kuvano, nego na vatri pečeno, s glavom i s nogama i s drobom.
EXO 12:10 I ništa nemojte ostaviti do jutra; ako li bi šta ostalo do jutra, spalite na vatri.
EXO 12:11 A ovako jedite: opasani, obuća da vam je na nogu i štap u ruci, i jedite hitno, jer je prolazak Gospodnji.
EXO 12:12 Jer ću proći po zemlji misirskoj tu noć, i pobiću sve prvence u zemlji misirskoj od čoveka do živinčeta, i sudiću svim bogovima misirskim, ja Gospod.
EXO 12:13 A krv ona biće vam znak na kućama, u kojima ćete biti; i kad vidim krv, proći ću vas, te neće biti među vama pomora, kad stanem ubijati po zemlji misirskoj.
EXO 12:14 I taj će vam dan biti za spomen, i praznovaćete ga Gospodu od kolena do kolena; praznujte ga zakonom večnim.
EXO 12:15 Sedam dana jedite hlebove presne, i prvog dana uklonite kvasac iz kuća svojih; jer ko bi god jeo šta s kvascem od prvog dana do sedmog, istrebiće se ona duša iz Izrailja.
EXO 12:16 Prvi dan biće sveti sabor; tako i sedmi dan imaćete sveti sabor; nikakav posao da se ne radi u te dane, osim šta treba za jelo svakoj duši, to ćete samo gotoviti.
EXO 12:17 I držite dan presnih hlebova, jer u taj dan izvedoh vojske vaše iz zemlje misirske; držite taj dan od kolena do kolena zakonom večnim.
EXO 12:18 Prvog meseca četrnaesti dan uveče počnite jesti presne hlebove pa do dvadeset prvog dana istog meseca uveče.
EXO 12:19 Za sedam dana da se ne nađe kvasca u kućama vašim; jer ko bi god jeo šta s kvascem, istrebiće se ona duša iz zbora Izrailjevog, bio došljak ili rođen u zemlji.
EXO 12:20 Ništa s kvascem nemojte jesti, nego jedite hleb presan po svim stanovima svojim.
EXO 12:21 I sazva Mojsije sve starešine izrailjske, i reče im: Izberite i uzmite sebi jagnje ili jare po porodicama svojim, i zakoljite pashu.
EXO 12:22 I uzmite kitu isopa i zamočite je u krv, koja će biti u zdeli, i pokropite gornji prag i oba dovratka krvlju, koja će biti u zdeli, i nijedan od vas da ne izlazi na vrata kućna do jutra.
EXO 12:23 Jer će izaći Gospod da bije Misir, pa kad vidi krv na gornjem pragu i na oba dovratka, proći će Gospod mimo ona vrata, i neće dati krvniku da uđe u kuće vaše da ubija.
EXO 12:24 I držite ovo kao zakon tebi i sinovima tvojim doveka.
EXO 12:25 I kad dođete u zemlju koju će vam dati Gospod, kao što je kazao, držite ovu službu.
EXO 12:26 I kad vam kažu sinovi vaši: Kakva vam je to služba?
EXO 12:27 Recite: Ovo je žrtva za prolazak Gospodnji, kad prođe kuće sinova Izrailjevih u Misiru ubijajući Misirce, a domove naše sačuva. Tada narod savi glavu i pokloni se.
EXO 12:28 I otidoše i učiniše sinovi Izrailjevi, kako zapovedi Gospod preko Mojsija i Arona, tako učiniše.
EXO 12:29 A oko ponoći pobi Gospod sve prvence u zemlji misirskoj od prvenca Faraonovog koji htede sedeti na prestolu njegovom do prvenca sužnja u tamnici, i šta god beše prvenac od stoke.
EXO 12:30 Tada usta Faraon one noći, on i sve sluge njegove i svi Misirci, i bi vika velika u Misiru, jer ne beše kuće u kojoj ne bi mrtvaca.
EXO 12:31 I dozva Mojsija i Arona po noći i reče: Ustajte, idite iz naroda mog i vi i sinovi Izrailjevi, i otidite, poslužite Gospodu, kao što govoriste.
EXO 12:32 Uzmite i ovce svoje i goveda svoja, kao što govoriste, i idite, pa i mene blagoslovite.
EXO 12:33 I Misirci navaljivahu na narod da brže idu iz zemlje, jer govorahu: Izgibosmo svi.
EXO 12:34 I narod uze testo svoje još neuskislo, umotavši ga u haljine svoje, na ramena svoja.
EXO 12:35 I učiniše sinovi Izrailjevi po zapovesti Mojsijevoj, i zaiskaše u Misiraca nakita srebrnih i nakita zlatnih i haljina.
EXO 12:36 I Gospod učini, te narod nađe ljubav u Misiraca, te im dadoše; tako opleniše Misirce.
EXO 12:37 I otidoše sinovi Izrailjevi iz Ramese u Sohot, oko šest stotina hiljada pešaka, samih ljudi osim dece.
EXO 12:38 I drugih ljudi mnogo otide s njima, i stoke sitne i krupne vrlo mnogo.
EXO 12:39 I od testa koje iznesoše iz Misira ispekoše pogače presne, jer ne beše uskislo kad ih poteraše Misirci, te ne mogaše oklevati, niti spremiše sebi brašnjenice.
EXO 12:40 A baviše se sinovi Izrailjevi u Misiru četiri stotine i trideset godina.
EXO 12:41 I kad se navrši četiri stotine i trideset godina, u isti dan izađoše sve vojske Gospodnje iz zemlje misirske.
EXO 12:42 Ta se noć svetkuje Gospodu, u koju ih izvede iz Misira; to je noć Gospodnja, koju treba da svetkuju sinovi Izrailjevi od kolena na koleno.
EXO 12:43 I reče Gospod Mojsiju i Aronu: Ovo neka bude zakon za pashu: nijedan tuđin da je ne jede;
EXO 12:44 a svaki sluga vaš kupljen za novce, kad ga obrežete, onda neka je jede.
EXO 12:45 Došljak ili najamnik da je ne jede.
EXO 12:46 U istoj kući da se jede, da ne iznesete mesa od nje iz kuće, i kosti da joj ne prelomite.
EXO 12:47 Sav zbor Izrailjev neka čini tako.
EXO 12:48 Ako bi kod tebe sedeo tuđin i hteo bi svetkovati pashu Gospodnju, neka mu se obrežu sve muškinje, pa onda neka pristupi da je svetkuje, i neka bude kao rođen u zemlji; a niko neobrezan da je ne jede.
EXO 12:49 Zakon jedan da je i rođenom u zemlji i došljaku koji sedi među vama.
EXO 12:50 I učiniše svi sinovi Izrailjevi kako zapovedi Gospod Mojsiju i Aronu, tako učiniše.
EXO 12:51 I taj dan izvede Gospod sinove Izrailjeve iz zemlje misirske u četama njihovim.
EXO 13:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 13:2 Posveti mi svakog prvenca, šta god otvara matericu u sinova Izrailjevih, i od ljudi i od stoke; jer je moje.
EXO 13:3 I Mojsije reče narodu: Pamtite ovaj dan, u koji iziđoste iz Misira, iz doma ropskog, jer vas rukom krepkom izvede Gospod odande; neka se dakle ne jede ništa s kvascem.
EXO 13:4 Danas izlazite, meseca Aviva;
EXO 13:5 pa kad te Gospod uvede u zemlju hananejsku i hetejsku i amorejsku i jevejsku i jevusejsku, za koju se zakleo ocima tvojim da će ti je dati, zemlju u kojoj teče mleko i med, tada da služiš službu ovu ovog meseca;
EXO 13:6 sedam dana jedi hlebove presne, a sedmi dan neka je praznik Gospodnji.
EXO 13:7 Hlebovi presni da se jedu sedam dana, i da se ne vidi u tebe ništa s kvascem, niti da se vidi u tebe kvasac u celom kraju tvom.
EXO 13:8 I kazaćeš sinu svom u taj dan govoreći: Ovo je za ono što mi je učinio Gospod kad sam izlazio iz Misira.
EXO 13:9 I neka ti bude kao znak na ruci tvojoj i kao spomen pred očima tvojim, da ti zakon Gospodnji bude u ustima; jer te je rukom krepkom izveo Gospod iz Misira.
EXO 13:10 Zato vrši zakon ovaj na vreme, od godine do godine.
EXO 13:11 I kad te uvede Gospod u zemlju hananejsku, kao što se zakleo tebi i tvojim ocima, i da ti je,
EXO 13:12 odvajaćeš Gospodu šta god otvara matericu, i od stoke tvoje šta god otvara matericu, šta je muško, da bude Gospodu.
EXO 13:13 A svako magare prvenče otkupi jagnjetom ili jaretom; ako li ga ne bi otkupio, slomi mu vrat. Ali svakog prvenca čovečjeg između sinova svojih otkupi.
EXO 13:14 A kad te zapita sin tvoj unapred govoreći: Šta je to? Reci mu: Rukom krepkom izvede nas Gospod iz Misira, iz doma ropskog.
EXO 13:15 Jer kad otvrdnu Faraon, te nas ne hte pustiti, pobi Gospod sve prvence u zemlji misirskoj od prvenca čovečjeg do prvenca od stoke; zato prinosim Gospodu sve muško što otvara matericu, a svakog prvenca sinova svojih otkupljujem.
EXO 13:16 I to neka ti je kao znak na ruci i kao počeonik među očima tvojim, da nas je rukom krepkom izveo Gospod iz Misira.
EXO 13:17 A kad Faraon pusti narod, ne odvede ih Bog putem k zemlji filistejskoj, ako i beše kraći, jer Bog reče: Da se ne pokaje narod kad vidi rat, i ne vrati se u Misir.
EXO 13:18 Nego Bog zavede narod putem preko pustinje na Crvenom Moru. A vojničkim redom iziđoše sinovi Izrailjevi iz zemlje misirske.
EXO 13:19 I Mojsije uze kosti Josifove sa sobom; jer beše zakleo sinove Izrailjeve rekavši: Zaista će vas pohoditi Bog, a tada iznesite kosti moje odavde sa sobom.
EXO 13:20 Tako otišavši iz Sohota stadoše u logor u Etamu, nakraj pustinje.
EXO 13:21 A Gospod iđaše pred njima danju u stupu od oblaka vodeći ih putem, a noću u stupu od ognja svetleći im, da bi putovali danju i noću.
EXO 13:22 I ne uklanjaše ispred naroda stup od oblaka danju ni stup od ognja noću.
EXO 14:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 14:2 Kaži sinovima Izrailjevim neka saviju i stanu u logor pred Pi-Airot između Migdola i mora prema Vel-Sefonu; prema njemu neka stanu u logor pokraj mora.
EXO 14:3 Jer će Faraon reći za sinove Izrailjeve: Zašli su u zemlju, zatvorila ih je pustinja.
EXO 14:4 I učiniću da otvrdne srce Faraonu, te će poći u poteru za vama, i ja ću se proslaviti na njemu i na svoj vojsci njegovoj, i Misirci će poznati da sam ja Gospod. I učiniše tako.
EXO 14:5 A kad bi javljeno caru misirskom da je pobegao narod, promeni se srce Faraonovo i sluga njegovih prema narodu, te rekoše: Šta učinismo, te pustismo Izrailja da nam ne služi?
EXO 14:6 I upreže u kola svoja, i uze narod svoj sa sobom.
EXO 14:7 I uze šest stotina kola izabranih i šta još beše kola misirskih, i nad svima vojvode.
EXO 14:8 I Gospod učini te otvrdnu srce Faraonu caru misirskom, i pođe u poteru za sinovima Izrailjevim, kad sinovi Izrailjevi otidoše pod rukom visokom.
EXO 14:9 I teravši ih Misirci stigoše ih, sva kola Faraonova, konjici njegovi i vojska njegova, kad behu u logoru na moru kod Pi-Airota prema Vel-Sefonu.
EXO 14:10 I kad se približi Faraon, podigoše sinovi Izrailjevi oči svoje a to Misirci idu za njima, i uplašiše se vrlo, i povikaše sinovi Izrailjevi ka Gospodu.
EXO 14:11 I rekoše Mojsiju: Zar ne beše grobova u Misiru, nego nas dovede da izginemo u pustinji? Šta učini, te nas izvede iz Misira.
EXO 14:12 Nismo li ti govorili u Misiru i rekli: Prođi nas se, neka služimo Misircima? Jer bi nam bolje bilo služiti Misircima nego izginuti u pustinji.
EXO 14:13 A Mojsije reče narodu: Ne bojte se, stanite pa gledajte kako će vas Gospod izbaviti danas; jer Misirce koje ste videli danas, nećete ih nikada više videti do veka.
EXO 14:14 Gospod će se biti za vas, a vi ćete ćutati.
EXO 14:15 A Gospod reče Mojsiju: Što vičeš k meni? Kaži sinovima Izrailjevim neka idu.
EXO 14:16 A ti digni štap svoj i pruži ruku svoju na more, i rascepi ga, pa neka idu sinovi Izrailjevi posred mora suvim.
EXO 14:17 I gle, ja ću učiniti da otvrdne srce Misircima, te će poći za njima; i proslaviću se na Faraonu i na svoj vojsci njegovoj, na kolima njegovim i na konjicima njegovim.
EXO 14:18 I Misirci će poznati da sam ja Gospod, kad se proslavim na Faraonu, na kolima njegovim i na konjicima njegovim.
EXO 14:19 I podiže se anđeo Gospodnji, koji iđaše pred vojskom izrailjskom, i otide im za leđa; i podiže se stup od oblaka ispred njih, i stade im za leđa.
EXO 14:20 I došav među vojsku misirsku i vojsku izrailjsku beše onim oblak mračan a ovim svetljaše po noći, te ne pristupiše jedni drugima celu noć.
EXO 14:21 I pruži Mojsije ruku svoju na more, a Gospod uzbi more vetrom istočnim, koji jako duvaše celu noć, i osuši more, i voda se rastupi.
EXO 14:22 I pođoše sinovi Izrailjevi posred mora suvim, i voda im stajaše kao zid s desne strane i s leve strane.
EXO 14:23 I Misirci terajući ih pođoše za njima posred mora, svi konji Faraonovi, kola i konjici njegovi.
EXO 14:24 A u stražu jutarnju pogleda Gospod na vojsku misirsku iz stupa od ognja i oblaka, i smete vojsku misirsku.
EXO 14:25 I pobaca točkove kolima njihovim, te ih jedva vucijahu. Tada rekoše Misirci: Bežimo od Izrailja, jer se Gospod bije za njih s Misircima.
EXO 14:26 A Gospod reče Mojsiju: Pruži ruku svoju na more, neka se vrati voda na Misirce, na kola njihova i na konjike njihove.
EXO 14:27 I Mojsije pruži ruku svoju na more, i dođe opet more na silu svoju pred zoru, a Misirci nagoše bežati prema moru; i Gospod baci Misirce usred mora.
EXO 14:28 A vrativši se voda potopi kola i konjike sa svom vojskom Faraonovom, što ih god beše pošlo za njima u more, i ne osta od njih nijedan.
EXO 14:29 I sinovi Izrailjevi iđahu posred mora suvim; i stajaše im voda kao zid s desne strane i s leve strane.
EXO 14:30 I izbavi Gospod Izrailja u onaj dan iz ruku misirskih; i vide Izrailj mrtve Misirce na bregu morskom.
EXO 14:31 I vide Izrailj silu veliku, koju pokaza Gospod na Misircima, i narod se poboja Gospoda, i verova Gospodu i Mojsiju sluzi Njegovom.
EXO 15:1 Tada zapeva Mojsije i sinovi Izrailjevi ovu pesmu Gospodu, i rekoše ovako: Pevaću Gospodu, jer se slavno proslavi; konja i konjika vrže u more.
EXO 15:2 Sila je moja i pesma moja Gospod, koji me izbavi; On je Bog moj, i slaviću Ga; Boga oca mog, i uzvišavaću Ga.
EXO 15:3 Gospod je velik ratnik; ime mu je Gospod.
EXO 15:4 Kola Faraonova i vojsku njegovu vrže u more; izbrane vojvode njegove utopiše se u crvenom moru.
EXO 15:5 Bezdani ih pokriše; padoše u dubinu kao kamen.
EXO 15:6 Desnica Tvoja, Gospode, proslavi se u sili; desnica Tvoja, Gospode, satre neprijatelja.
EXO 15:7 I mnoštvom veličanstva svog oborio si one koji ustaše na te; pustio si gnev svoj, i proždre ih kao slamu.
EXO 15:8 Od daha nozdrva Tvojih sabra se voda; stade u gomilu voda koja teče; stinuše se vali usred mora.
EXO 15:9 Neprijatelj reče: Teraću, stignuću, deliću plen; nasitiće ih se duša moja, izvući ću mač svoj, istrebiće ih ruka moja.
EXO 15:10 Ti dunu vetrom svojim, i more ih pokri, i utonuše kao olovo u dubokoj vodi.
EXO 15:11 Ko je kao Ti među silnima. Gospode? Ko je kao Ti slavan u svetosti, strašan u hvali, i da čini čudesa?
EXO 15:12 Ti pruži desnicu svoju, i proždre ih zemlja.
EXO 15:13 Vodiš milošću svojom narod, koji si iskupio, vodiš krepošću svojom u stan svetosti svoje.
EXO 15:14 Čuće narodi, i zadrhtaće; muka će spopasti one koji žive u zemlji filistejskoj.
EXO 15:15 Tada će se prepasti starešine edomske, junake moavske spopašće drhat, uplašiće se svi koji žive u hananskoj.
EXO 15:16 Spopašće ih strah i trepet; od veličine ruke Tvoje zamuknuće kao kamen, dokle ne prođe narod Tvoj, Gospode, dokle ne prođe narod koji si zadobio.
EXO 15:17 Odvešćeš ih i posadićeš ih na gori nasledstva svog, na mestu koje si sebi za stan spremio, Gospode, u svetinji, Gospode, koju su Tvoje ruke utvrdile.
EXO 15:18 Gospod će carovati doveka.
EXO 15:19 Jer uđoše konji Faraonovi s kolima njegovim i s konjicima njegovim u more, i Gospod povrati na njih vodu morsku; a sinovi Izrailjevi pređoše suvim posred mora.
EXO 15:20 I Marija proročica, sestra Aronova, uze bubanj u ruku svoju; a za njom iziđoše sve žene s bubnjevima i sviralama.
EXO 15:21 I otpevaše im Marija: Pevajte Gospodu, jer se slavno proslavi; konja i konjika vrže u more.
EXO 15:22 Potom krenu Mojsije sinove Izrailjeve od Mora Crvenog, i pođoše u pustinju Sur; i tri dana išavši po pustinji ne nađoše vodu.
EXO 15:23 Odande dođoše u Meru, ali ne mogoše piti vodu u Meri, jer beše gorka; otuda se prozva mesto Mera.
EXO 15:24 Tada stade narod vikati na Mojsija govoreći: Šta ćemo piti?
EXO 15:25 I Mojsije zavapi ka Gospodu, a Gospod mu pokaza drvo, te ga metnu u vodu, i voda posta slatka. Onde mu dade uredbu i zakon, i onde ga okuša.
EXO 15:26 I reče: Ako dobro uzaslušaš glas Gospoda Boga svog, i učiniš što je pravo u očima Njegovim, i ako prigneš uho k zapovestima Njegovim i sačuvaš sve uredbe Njegove, nijednu bolest koju sam pustio na Misir neću pustiti na tebe; jer sam ja Gospod, lekar tvoj.
EXO 15:27 I dođoše u Elim, gde beše dvanaest izvora i sedamdeset palmi; i onde stadoše u logor kod vode.
EXO 16:1 Od Elima se podigoše, i sav zbor sinova Izrailjevih dođe u pustinju Sin, koja je između Elima i Sinaja, petnaestog dana drugog meseca pošto iziđoše iz zemlje misirske.
EXO 16:2 I stade vikati sav zbor sinova Izrailjevih na Mojsija i na Arona u pustinji,
EXO 16:3 i rekoše im sinovi Izrailjevi: Kamo da smo pomrli od ruke Gospodnje u zemlji misirskoj, kad sedasmo kod lonaca s mesom i jeđasmo hleba izobila! Jer nas izvedoste u ovu pustinju da pomorite sav ovaj zbor glađu.
EXO 16:4 A Gospod reče Mojsiju: Evo učiniću da vam daždi iz neba hleb, a narod neka izlazi i kupi svaki dan koliko treba na dan, da ga okušam hoće li hoditi po mom zakonu ili neće.
EXO 16:5 A šestog dana neka zgotove šta donesu, a neka bude dvojinom onoliko koliko nakupe svaki dan.
EXO 16:6 I reče Mojsije i Aron svim sinovima Izrailjevim: Doveče ćete poznati da vas je Gospod izveo iz zemlje misirske;
EXO 16:7 a sutra ćete videti slavu Gospodnju; jer je čuo viku vašu na Gospoda. Jer šta smo mi da vičete na nas?
EXO 16:8 I reče Mojsije: Doveče će vam dati Gospod mesa da jedete a ujutru hleba da se nasitite; jer je čuo Gospod viku vašu, kojom vičete na Nj. Jer šta smo mi? Nije na nas vaša vika nego na Gospoda.
EXO 16:9 I reče Mojsije Aronu: Kaži svemu zboru sinova Izrailjevih: Pristupite pred Gospoda, jer je čuo viku vašu.
EXO 16:10 I kad reče Aron svemu zboru sinova Izrailjevih, pogledaše u pustinju, i gle, slava Gospodnja pokaza se u oblaku.
EXO 16:11 I Gospod reče Mojsiju govoreći:
EXO 16:12 Čuo sam viku sinova Izrailjevih. Kaži im i reci: Doveče ćete jesti mesa, a sutra ćete se nasititi hleba, i poznaćete da sam ja Gospod Bog vaš.
EXO 16:13 I uveče doleteše prepelice i prekriliše logor, a ujutru pade rosa oko logora;
EXO 16:14 a kad se diže rosa, a to po pustinji nešto sitno okruglo, sitno kao slana po zemlji.
EXO 16:15 I kad vide sinovi Izrailjevi, govorahu jedan drugom: Šta je ovo? Jer ne znahu šta beše. A Mojsije im reče: To je hleb što vam dade Gospod da jedete.
EXO 16:16 To je za šta zapovedi Gospod: kupite ga svaki dan koliko kome treba za jelo, po gomor na glavu, po broju duša vaših, svaki neka uzme za one koji su mu u šatoru.
EXO 16:17 I učiniše tako sinovi Izrailjevi; i nakupiše koji više koji manje.
EXO 16:18 Pa meriše na gomor, i ne dođe više onom koji nakupi mnogo, niti manje onom koji nakupi malo, nego svaki nakupi koliko mu je trebalo da jede.
EXO 16:19 I reče im Mojsije: Niko da ne ostavlja od toga za sutra.
EXO 16:20 Ali ne poslušaše Mojsija, nego neki ostaviše od toga za sutra, te se ucrva i usmrde. I rasrdi se Mojsije na njih.
EXO 16:21 Tako ga kupljahu svako jutro, svaki koliko mu trebaše za jelo; a kad sunce ogrevaše, tada se rastapaše.
EXO 16:22 A u šesti dan nakupiše hleba dvojinom, po dva gomora na svakog; i dođoše sve starešine od zbora, i javiše Mojsiju.
EXO 16:23 A on im reče: Ovo kaza Gospod: Sutra je subota, odmor svet Gospodu; šta ćete peći, pecite, i šta ćete kuvati, kuvajte danas; a šta preteče, ostavite i čuvajte za sutra.
EXO 16:24 I ostaviše za sutra, kao što zapovedi Mojsije, i ne usmrde se niti beše crva u njemu.
EXO 16:25 I reče Mojsije: Jedite to danas, jer je danas subota Gospodnja, danas nećete naći u polju.
EXO 16:26 Šest ćete dana kupiti, a sedmi je dan subota, tada ga neće biti.
EXO 16:27 I u sedmi dan iziđoše neki od naroda da kupe, ali ne nađoše.
EXO 16:28 A Gospod reče Mojsiju: Dokle ćete se protiviti zapovestima mojim i zakonima mojim?
EXO 16:29 Vidite, Gospod vam je dao subotu, zato vam daje šestog dana hleba na dva dana. Stojte svaki na svom mestu, i neka ne odlazi niko sa svog mesta u sedmi dan.
EXO 16:30 I počinu narod u sedmi dan.
EXO 16:31 I dom Izrailjev prozva taj hleb mana; a beše kao seme korijandrovo, beo, i na jeziku kao medeni kolači.
EXO 16:32 I reče Mojsije: Ovo je zapovedio Gospod: napuni gomor toga, neka se čuva od kolena do kolena vašeg, da vide hleb, kojim sam vas hranio u pustinji kad vas izvedoh iz zemlje misirske.
EXO 16:33 I reče Mojsije Aronu: Uzmi krčag i naspi pun gomor mane, i metni pred Gospoda da se čuva od kolena do kolena vašeg.
EXO 16:34 I ostavi ga Aron pred svedočanstvom da se čuva, kao što zapovedi Gospod Mojsiju.
EXO 16:35 A sinovi Izrailjevi jedoše manu četrdeset godina dok ne dođoše u zemlju u kojoj će živeti; jedoše manu dok ne dođoše na među zemlje hananske.
EXO 16:36 A gomor je desetina efe.
EXO 17:1 I podiže se iz pustinje Sina sav zbor sinova Izrailjevih putem svojim po zapovesti Gospodnjoj, i stadoše u logor u Rafidinu; a onde ne beše vode da narod pije.
EXO 17:2 I narod se svađaše s Mojsijem govoreći: Daj nam vode da pijemo. A on im reče: Što se svađate sa mnom? Što kušate Gospoda?
EXO 17:3 Ali narod beše onde žedan vode, te vikaše narod na Mojsija, i govoraše: Zašto si nas izveo iz Misira da nas i sinove naše i stoku našu pomoriš žeđu?
EXO 17:4 A Mojsije zavapi ka Gospodu govoreći: Šta ću činiti s ovim narodom? Još malo pa će me zasuti kamenjem.
EXO 17:5 A Gospod reče Mojsiju: Prođi pred narod, i uzmi sa sobom starešine izrailjske, i štap svoj kojim si udario vodu uzmi u ruku svoju, i idi.
EXO 17:6 A ja ću stajati pred tobom onde na steni na Horivu; a ti udari u stenu, i poteći će iz nje voda da pije narod. I učini Mojsije tako pred starešinama izrailjskim.
EXO 17:7 A mesto ono prozva Masa i Meriva zato što se svađaše sinovi Izrailjevi i što kušaše Gospoda govoreći: Je li Gospod među nama ili nije?
EXO 17:8 Ali dođe Amalik da se bije s Izrailjem u Rafidinu.
EXO 17:9 A Mojsije reče Isusu: Izberi nam ljude, te izađi i bij se s Amalikom; a ja ću sutra stati na vrh brda sa štapom Božjim u ruci.
EXO 17:10 I učini Isus kako mu reče Mojsije, i pobi se s Amalikom; a Mojsije i Aron i Or izađoše na vrh brda.
EXO 17:11 I dokle Mojsije držaše u vis ruke svoje, pobeđivahu Izrailjci, a kako bi spustio ruke, odmah nadvlađivahu Amaličani.
EXO 17:12 Ali ruke Mojsiju otežaše, zato uzeše kamen i podmetnuše poda nj, te sede; a Aron i Or držahu mu ruke jedan s jedne strane a drugi s druge, i ne klonuše mu ruke do zahoda sunčanog.
EXO 17:13 I razbi Isus Amalika i narod njegov oštrim mačem.
EXO 17:14 Potom reče Gospod Mojsiju: Zapiši to za spomen u knjigu, i kaži Isusu neka pamti da ću sasvim istrebiti spomen Amalikov ispod neba.
EXO 17:15 Tada načini Mojsije oltar, i nazva ga: Gospod, zastava moja.
EXO 17:16 I reče: Što se ruka beše podigla na presto Gospodnji, Gospod će ratovati na Amalika od kolena do kolena.
EXO 18:1 A Jotor sveštenik madijanski, tast Mojsijev, ču sve što učini Gospod Mojsiju i Izrailju narodu svom, kako izvede Gospod Izrailja iz Misira;
EXO 18:2 i uze, Jotor tast Mojsijev, Seforu ženu Mojsijevu, koju beše poslao natrag,
EXO 18:3 i dva sina njena, od kojih jednom beše ime Girsam, jer reče: Tuđin sam u zemlji tuđoj,
EXO 18:4 a drugom beše ime Elijezer, jer, reče, Bog oca mog bi mi u pomoći i ote me od mača Faraonovog.
EXO 18:5 I pođe Jotor, tast Mojsijev, sa sinovima njegovim i sa ženom njegovom k Mojsiju u pustinju, gde beše u logoru pod gorom Božijom.
EXO 18:6 I poruči Mojsiju: Ja tast tvoj Jotor idem k tebi i žena tvoja i oba sina njena s njom.
EXO 18:7 I Mojsije izađe na susret tastu svom i pokloni mu se i celiva ga; i upitaše se za zdravlje, pa uđoše pod šator njegov.
EXO 18:8 I pripovedi Mojsije tastu svom sve što učini Gospod Faraonu i Misircima radi Izrailja, i sve nevolje, koje ih nalaziše putem, i kako ih izbavi Gospod.
EXO 18:9 I radovaše se Jotor svemu dobru što učini Gospod Izrailju izbavivši ga iz ruke misirske.
EXO 18:10 I reče Jotor: Blagosloven da je Gospod, koji vas izbavi iz ruke misirske, i iz ruke Faraonove, koji izbavi narod iz ropstva misirskog.
EXO 18:11 Sad vidim da je Gospod veći od svih bogova, jer čim se ponošahu onim ih samim nadvisi.
EXO 18:12 I uze Jotor, tast Mojsijev i prinese Bogu žrtvu paljenicu i prinos; i dođe Aron i sve starešine izrailjske, i jedoše s tastom Mojsijevim pred Bogom.
EXO 18:13 A sutradan sede Mojsije da sudi narodu; i stajaše narod pred Mojsijem od jutra do večera.
EXO 18:14 A tast Mojsijev gledajući sve šta radi s narodom, reče: Šta to radiš s narodom? Zašto sediš sam, a sav narod stoji pred tobom od jutra do večera.
EXO 18:15 A Mojsije reče tastu svom: Jer dolazi narod k meni da pita Boga.
EXO 18:16 Kad imaju šta među sobom, dolaze k meni, te im sudim i kazujem naredbe Božje i zakone Njegove.
EXO 18:17 A tast Mojsijev reče mu: Nije dobro šta radiš.
EXO 18:18 Umorićeš se i ti i narod koji je s tobom; jer je to teško za tebe, nećeš moći sam vršiti.
EXO 18:19 Nego poslušaj mene; ja ću te svetovati, i Bog će biti s tobom; ti budi pred Bogom za narod, i stvari njihove javljaj Bogu;
EXO 18:20 i uči ih naredbama i zakonima Njegovim, i pokazuj im put kojim će ići i šta će raditi.
EXO 18:21 A iz svega naroda izaberi ljude poštene, koji se boje Boga, ljude pravedne, koji mrze na mito, pa ih postavi nad njima za poglavare, hiljadnike, stotinike, pedesetnike i desetnike;
EXO 18:22 oni neka sude narodu u svako doba; pa svaku stvar veliku neka javljaju tebi, a svaku stvar malu neka raspravljaju sami; tako će ti biti lakše, kad i oni stanu nositi teret s tobom.
EXO 18:23 Ako to učiniš, i Bog ti zapovedi, možeš se održati, i sav će narod doći mirno na svoje mesto.
EXO 18:24 I Mojsije posluša tasta svog, i učini sve što reče.
EXO 18:25 I izabra Mojsije iz svega Izrailja ljude poštene, i postavi ih za poglavare nad narodom, hiljadnike, stotnike, pedesetnike i desetnike.
EXO 18:26 Koji suđahu narodu u svako doba, a stvari teške javljahu Mojsiju, a male stvari raspravljahu sami.
EXO 18:27 Posle otpusti Mojsije tasta svog, koji se vrati u svoju zemlju.
EXO 19:1 Prvog dana trećeg meseca, pošto izađoše sinovi Izrailjevi iz Misira, tog dana dođoše u pustinju sinajsku.
EXO 19:2 Krenuvši se iz Rafidina dođoše u pustinju sinajsku, i stadoše u logor u pustinji, a logor načiniše Izrailjci onde pod gorom.
EXO 19:3 I Mojsije izađe na goru k Bogu; i povika mu Gospod s gore govoreći: Ovako kaži domu Jakovljevom, i reci sinovima Izrailjevim:
EXO 19:4 Videli ste šta sam učinio Misircima i kako sam vas kao na krilima orlovim nosio i doveo vas k sebi.
EXO 19:5 A sada ako dobro uzaslušate glas moj i uščuvate zavet moj, bićete moje blago mimo sve narode, premda je moja sva zemlja.
EXO 19:6 I bićete mi carstvo svešteničko i narod svet. To su reči koje ćeš kazati sinovima Izrailjevim.
EXO 19:7 A Mojsije dođe i sazva starešine narodne; i kaza im sve ove reči koje mu Gospod zapovedi.
EXO 19:8 A sav narod odgovori složno i reče: Šta je god kazao Gospod činićemo. I Mojsije javi Gospodu reči narodne.
EXO 19:9 A Gospod reče Mojsiju: Evo, ja ću doći k tebi u gustom oblaku, da narod čuje kad ti stanem govoriti i da ti veruje do veka. Jer Mojsije beše javio Gospodu reči narodne.
EXO 19:10 I reče Gospod Mojsiju: Idi k narodu, i osveštaj ih danas i sutra, i neka operu haljine svoje;
EXO 19:11 i neka budu gotovi za treći dan, jer će u treći dan sići Gospod na goru sinajsku pred svim narodom.
EXO 19:12 A postavićeš narodu među unaokolo, i reći ćeš: Čuvajte se da ne stupite na goru i da se ne dotaknete kraja njenog; šta se god dotakne gore, poginuće;
EXO 19:13 toga da se niko ne dotakne rukom, nego kamenjem da se zaspe ili da se ustreli, bilo živinče ili čovek, da ne ostane u životu. Kad rog zatrubi otežući onda neka pođu na goru.
EXO 19:14 I Mojsije siđe s gore k narodu; i osvešta narod, i opraše haljine svoje.
EXO 19:15 I reče narodu: Budite gotovi za treći dan, i ne ležite sa ženama.
EXO 19:16 A treći dan kad bi ujutru, gromovi zagrmeše i munje zasevaše, i posta gust oblak na gori, i zatrubi truba veoma jako, da zadrhta sav narod koji beše u logoru.
EXO 19:17 Tada Mojsije izvede narod iz logora pred Boga, i stadoše ispod gore.
EXO 19:18 A gora se sinajska sva dimiše, jer siđe na nju Gospod u ognju; i dim se iz nje podizaše kao dim iz peći, i sva se gora tresla veoma.
EXO 19:19 I truba sve jače trubljaše, i Mojsije govoraše a Bog mu odgovaraše glasom.
EXO 19:20 I Gospod sišavši na goru sinajsku, na vrh gore, pozva Mojsija na vrh gore; i izađe Mojsije.
EXO 19:21 A Gospod reče Mojsiju: Siđi, opomeni narod da ne prestupe međe da vide Gospoda, da ne bi izginuli od mene.
EXO 19:22 I sami sveštenici, koji pristupaju ka Gospodu, neka se osveštaju, da ih ne bi pobio Gospod.
EXO 19:23 A Mojsije reče Gospodu: Neće moći narod izaći na goru sinajsku, jer si nas Ti opomenuo rekavši: Načini među gori i osveštaj je.
EXO 19:24 A Gospod mu reče: Idi, siđi, pa onda dođi ti i Aron s tobom; a sveštenici i narod neka ne prestupe međe da se popnu ka Gospodu, da ih ne bi pobio.
EXO 19:25 I siđe Mojsije k narodu, i kaza im.
EXO 20:1 Tada reče Bog sve ove reči govoreći:
EXO 20:2 Ja sam Gospod Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje misirske, iz doma ropskog.
EXO 20:3 Nemoj imati drugih bogova uza me.
EXO 20:4 Ne gradi sebi lik rezani niti kakvu sliku od onog što je gore na nebu, ili dole na zemlji, ili u vodi, ispod zemlje.
EXO 20:5 Nemoj im se klanjati niti im služiti, jer sam ja Gospod Bog tvoj, Bog revnitelj, koji pohodim grehe otačke na sinovima do trećeg i do četvrtog kolena, onih koji mrze na mene;
EXO 20:6 a činim milost na hiljadama onih koji me ljube i čuvaju zapovesti moje.
EXO 20:7 Ne uzimaj uzalud ime Gospoda Boga svog; jer neće pred Gospodom biti prav ko uzme ime Njegovo uzalud.
EXO 20:8 Sećaj se dana od odmora da ga svetkuješ.
EXO 20:9 Šest dana radi, i svršuj sve poslove svoje.
EXO 20:10 A sedmi je dan odmor Gospodu Bogu tvom; tada nemoj raditi nijedan posao, ni ti, ni sin tvoj, ni kći tvoja, ni sluga tvoj, ni sluškinja tvoja, ni živinče tvoje, ni stranac koji je među vratima tvojim.
EXO 20:11 Jer je za šest dana stvorio Gospod nebo i zemlju, more i šta je god u njima; a u sedmi dan počinu; zato je blagoslovio Gospod dan od odmora i posvetio ga.
EXO 20:12 Poštuj oca svog i mater svoju, da ti se produže dani na zemlji, koju ti da Gospod Bog tvoj.
EXO 20:13 Ne ubij.
EXO 20:14 Ne čini preljube.
EXO 20:15 Ne kradi.
EXO 20:16 Ne svedoči lažno na bližnjeg svog.
EXO 20:17 Ne poželi kuću bližnjeg svog, ne poželi ženu bližnjeg svog, ni slugu njegovog, ni sluškinju njegovu, ni vola njegovog, ni magarca njegovog, niti išta što je bližnjeg tvog.
EXO 20:18 I sav narod vide grom i munju i trubu gde trubi i goru gde se dimi; i narod videvši to uzmače se i stade izdaleka,
EXO 20:19 i rekoše Mojsiju: Govori nam ti, i slušaćemo; a neka nam ne govori Bog, da ne pomremo.
EXO 20:20 A Mojsije reče narodu: Ne bojte se, jer Bog dođe da vas iskuša i da vam pred očima bude strah Njegov da ne biste grešili.
EXO 20:21 I narod stajaše izdaleka, a Mojsije pristupi k mraku u kome beše Bog.
EXO 20:22 I Gospod reče Mojsiju: Ovako kaži sinovima Izrailjevim: videli ste gde vam s neba govorih.
EXO 20:23 Ne gradite uza me bogove srebrne, ni bogove zlatne ne gradite sebi.
EXO 20:24 Oltar od zemlje načini mi, na kome ćeš mi prinositi žrtve svoje paljenice i žrtve svoje zahvalne, sitnu i krupnu stoku svoju. Na kome god mestu zapovedim da se spominje ime moje, doći ću k tebi i blagosloviću te.
EXO 20:25 Ako li mi načiniš oltar od kamena, nemoj načiniti od tesanog kamena; jer ako povučeš po njemu gvožđem, oskvrnićeš ga.
EXO 20:26 Nemoj uz basamake ići k oltaru mom, da se ne bi otkrila golotinja tvoja kod njega.
EXO 21:1 A ovo su zakoni koje ćeš im postaviti:
EXO 21:2 Ako kupiš roba Jevrejina, šest godina neka ti služi, a sedme nek otide slobodan bez otkupa.
EXO 21:3 Ako bude došao inokosan, neka i otide inokosan; ako li bude imao ženu, neka ide i žena s njim.
EXO 21:4 Ako ga gospodar njegov oženi, i žena mu rodi sinove ili kćeri, žena s decom svojom neka bude gospodaru njegovom, a on neka otide sam.
EXO 21:5 Ako li rob reče tvrdo: Ljubim gospodara svog, ženu svoju i decu svoju, neću da idem da budem slobodan,
EXO 21:6 onda neka ga dovede gospodar njegov pred sudije i postavi na vratima ili kod dovratka, i onde neka mu gospodar probuši uho šilom, pa neka mu robuje doveka.
EXO 21:7 Ako ko proda kćer svoju da bude robinja, da ne odlazi kao robovi što odlaze.
EXO 21:8 Ako ne bude po volji gospodaru svom, i on je ne uzme za ženu, neka je pusti na otkupe; ali da nema vlasti prodati je u tuđ narod učinivši joj neveru.
EXO 21:9 Ako li je zaruči sinu svom, da joj učini po pravu koje imaju kćeri.
EXO 21:10 Ako li uzme drugu, da joj ne umali hrane ni odela ni zajednice.
EXO 21:11 Ako joj ovo troje ne učini, onda nek otide bez otkupa.
EXO 21:12 Ko udari čoveka, te umre, da se pogubi.
EXO 21:13 Ako li ne bude hteo, nego mu ga Bog dade u ruke, odrediću ti mesto kuda može pobeći.
EXO 21:14 Ako bi ko namerno ustao na bližnjeg svog da ga ubije iz prevare, odvuci ga i od oltara mog da se pogubi.
EXO 21:15 Ko udari oca svog ili mater svoju, da se pogubi.
EXO 21:16 Ko ukrade čoveka i proda ili se nađe u njegovim rukama, da se pogubi.
EXO 21:17 Ko opsuje oca svog ili mater svoju, da se pogubi.
EXO 21:18 Kad se svade ljudi, pa jedan udari drugog kamenom ili pesnicom, ali onaj ne umre nego padne u postelju,
EXO 21:19 ako se pridigne i izađe o štapu, da ne bude kriv onaj koji je udario, samo dangubu da mu naknadi i svu vidarinu da plati.
EXO 21:20 Ko udari roba svog ili robinju štapom tako da mu umre pod rukom, da je kriv;
EXO 21:21 ali ako preživi dan ili dva, da nije kriv, jer je njegov novac.
EXO 21:22 Kad se svade ljudi, pa koji od njih udari trudnu ženu tako da izađe iz nje dete, ali se ne dogodi smrt, da plati globu koliko muž ženin reče, a da plati preko sudija;
EXO 21:23 ako li se dogodi smrt, tada ćeš uzeti život za život,
EXO 21:24 oko za oko, zub za zub, ruku za ruku, nogu za nogu,
EXO 21:25 užeg za užeg, ranu za ranu, modricu za modricu.
EXO 21:26 Ako ko udari po oku roba svog ili robinju svoju, te mu pokvari oko, da ga otpusti slobodnog za oko njegovo.
EXO 21:27 I ako izbije zub robu svom ili robinji svojoj, da ga pusti slobodnog za zub njegov.
EXO 21:28 Ako vo ubode čoveka ili ženu, te umre, da se vo zaspe kamenjem i da se ne jede meso od njega, a gospodar od vola da nije kriv.
EXO 21:29 Ali ako je vo pre bio bodač i gospodar njegov znao za to pa ga nije čuvao, te ubije čoveka ili ženu, vo da se zaspe kamenjem, i gospodar njegov da se pogubi.
EXO 21:30 Ako mu se odredi da se otkupi, neka da otkup za život svoj, koliko mu se odredi.
EXO 21:31 Ako ubode sina ili kćer, da mu bude po istom zakonu.
EXO 21:32 Ako li roba ubode vo ili robinju, da da gospodaru njihovom trideset sikala srebra i vo da se zaspe kamenjem.
EXO 21:33 Ako ko otkrije jamu ili iskopa jamu a ne pokrije, pa upadne vo ili magarac,
EXO 21:34 da naknadi gospodar od jame i plati novcem gospodaru njihovom, a što je uginulo da je njegovo.
EXO 21:35 Ako vo jednog ubode vola drugom, te pogine, onda da prodadu vola živog i novce da podele, tako i ubijenog vola da podele.
EXO 21:36 Ako li se znalo da je vo pre bio bodač pa ga nije čuvao gospodar njegov, da da vola za vola, a ubijeni neka bude njemu.
EXO 22:1 Ko ukrade vola ili ovcu ili kozu, i zakolje ili proda, da vrati pet volova za jednog vola, a četiri ovce ili koze za jednu ovcu ili kozu.
EXO 22:2 Ako se lupež uhvati gde potkopava, te bude ranjen tako da umre, da ne bude kriv za krv onaj koji ga bude ubio;
EXO 22:3 ali ako se bude sunce rodilo, da je kriv za krv. A lupež sve da naknadi; ako li ne bi imao, onda da se on proda za svoju krađu.
EXO 22:4 Ako se nađe šta je pokrao u njegovoj ruci živo, bio vo ili magarac ili ovca ili koza, da vrati dvostruko.
EXO 22:5 Ko potre njivu ili vinograd pustivši stoku svoju da pase po tuđoj njivi, da naknadi najboljim sa svoje njive i najboljim iz svog vinograda.
EXO 22:6 Ako izađe vatra i naiđe na trnje, pa izgori stog ili žito koje još stoji ili njiva, da naknadi onaj koji je zapalio.
EXO 22:7 Ako ko da bližnjemu svom novce ili posuđe na ostavu, pa se ukrade iz kuće njegove, ako se nađe lupež, da plati dvojinom;
EXO 22:8 ako li se ne nađe lupež, onda gospodar od one kuće da stane pred sudije da se zakune da nije posegao rukom svojom na stvar bližnjeg svog.
EXO 22:9 Za svaku stvar za koju bi bila raspra, ili za vola ili za magarca ili za ovcu ili za kozu, ili za haljinu, za svaku stvar izgubljenu, kad ko kaže da je njegova, pred sudije da dođe raspra obojice, pa koga osude sudije, onaj da vrati bližnjemu svom dvojinom.
EXO 22:10 Ako ko da bližnjemu svom da čuva magarca ili vola ili ovcu ili kozu ili kako god živinče, pa ugine ili ohrone, ili ga ko otera a da niko ne vidi,
EXO 22:11 zakletva Gospodnja neka bude između njih, da nije posegao rukom svojom na stvar bližnjeg svog, i gospodar od stvari neka pristane, a onaj da ne plati.
EXO 22:12 Ako li mu bude ukradeno, neka plati gospodaru njegovom.
EXO 22:13 Ako li ga bude rastrgla zverka da donese od njega svedodžbu, i da ne plati šta je rastrgnuto.
EXO 22:14 Ako ko uzme od bližnjeg svog živinče na poslugu, pa ohrone ili ugine, a gospodar mu ne bude kod njega, da plati.
EXO 22:15 Ako li gospodar bude kod njega, da ne plati. Ako li bude najmljeno, da plati samo najam.
EXO 22:16 Ko bi prevario devojku, koja nije zaručena, te bi spavao s njom, da joj da miraz i uzme je za ženu.
EXO 22:17 A ako mu je otac njen ne bi hteo dati, da da novaca koliko ide u miraz devojci.
EXO 22:18 Veštici ne daj da živi.
EXO 22:19 Ko bi obležao živinče, da se pogubi.
EXO 22:20 Ko žrtvu prinosi bogovima drugim osim jedinog Gospoda, da se istrebi kao prokletnik.
EXO 22:21 Došljaku nemoj činiti krivo niti ga ucveliti, jer ste bili došljaci u zemlji misirskoj.
EXO 22:22 Nemojte ucveliti udovice i sirote.
EXO 22:23 Ako li koju ucveliš u čem god, i poviče k meni, čuću viku njenu,
EXO 22:24 i zapaliće se gnev moj, i pobiću vas mačem, pa će vaše žene biti udovice i vaša deca sirote.
EXO 22:25 Kad daš u zajam novaca narodu mom, siromahu koji je kod tebe, nemoj mu biti kao kamatnik, ne udarajte na nj kamate.
EXO 22:26 Ako uzmeš u zalogu haljinu bližnjemu svom, vrati mu je pre nego sunce zađe;
EXO 22:27 jer mu je to sve odelo čim zaklanja telo svoje; u čem će spavati? Pa kad poviče k meni, ja ću ga čuti, jer sam milostiv.
EXO 22:28 Nemoj psovati sudije, i starešini naroda svog ne govori ružno.
EXO 22:29 Od letine svoje i od žitkih stvari svojih nemoj se zatezati da prineseš prvine; prvenca između sinova svojih meni da daš.
EXO 22:30 Tako čini s volom svojim i s ovcom i s kozom; sedam dana neka bude s majkom svojom, a osmog dana da ga daš meni.
EXO 22:31 Bićete mi sveti ljudi; mesa u polju rastrgnuta ne jedite, bacite ga psima.
EXO 23:1 Ne iznosi lažnih glasova; ne pristaj s bezbožnikom da svedočiš krivo.
EXO 23:2 Ne idi za množinom na zlo, i ne govori na sudu povodeći se za većim brojem da se izvrne pravda.
EXO 23:3 Siromahu u parnici njegovoj ne gledaj što je siromah.
EXO 23:4 Ako naiđeš na vola neprijatelja svog ili na magarca njegovog, gde je zalutao, odvedi ga k njemu.
EXO 23:5 Ako vidiš gde je nenavidniku tvom pao magarac pod teretom svojim, nemoj da ga ostaviš, nego mu pomozi.
EXO 23:6 Nemoj izvrnuti pravde siromahu svom u parnici njegovoj.
EXO 23:7 Reči lažne kloni se, i bezazlenog i pravog nemoj ubiti, jer neću opravdati bezbožnika.
EXO 23:8 Ne uzimaj poklona, jer poklon zaslepljuje okate i izvrće reči pravima.
EXO 23:9 Došljake ne cveli, jer vi znate kakva je duša došljaku, jer ste bili došljaci u zemlji misirskoj.
EXO 23:10 Šest godina zasejavaj zemlju svoju i sabiraj rod njen;
EXO 23:11 a sedme godine ostavi je neka počine, da jedu siromasi naroda tvog, a šta iza njih ostane neka jedu zveri poljske; tako radi i s vinogradom svojim i s maslinikom svojim.
EXO 23:12 Šest dana radi poslove svoje, a u sedmi dan počini, da se odmori vo tvoj i magarac tvoj, i da odahne sin robinje tvoje i došljak.
EXO 23:13 Držite se svega što sam vam kazao. Ne pominjite imena bogova tuđih, i da se ne čuje iz usta vaših.
EXO 23:14 Tri puta preko godine svetkuj mi:
EXO 23:15 Praznik presnih hlebova drži; sedam dana jedi hlebove presne, kao što sam ti zapovedio, na vreme, meseca Aviva, jer si tada izašao iz Misira; i niko da ne izađe preda me prazan;
EXO 23:16 i praznik žetve prvina od truda tvog što poseješ u polju svom; i praznik berbe na svršetku svake godine, kad sabereš trud svoj s njive.
EXO 23:17 Tri puta preko godine sve muškinje tvoje da izlazi pred Gospoda Boga.
EXO 23:18 Krv od žrtve moje ne prinosi uz hlebove kisele, i pretilina praznika mog da ne prenoći do jutra.
EXO 23:19 Prvine od prvog roda zemlje svoje donesi u kuću Gospoda Boga svog. Nemoj kuvati jagnjeta u mleku majke njegove.
EXO 23:20 Evo, ja šaljem anđela svog pred tobom da te čuva na putu, i da te odvede na mesto koje sam ti pripravio.
EXO 23:21 Čuvaj ga se, i slušaj ga, nemoj da ga rasrdiš, jer vam neće oprostiti greh, jer je moje ime u njemu.
EXO 23:22 Nego ako ga dobro uzaslušaš i ustvoriš sve što kažem, ja ću biti neprijatelj tvojim neprijateljima i protivnik tvojim protivnicima.
EXO 23:23 Jer će anđeo moj ići pred tobom i odvešće te u zemlju amorejsku i hetejsku i ferezejsku i hananejsku i jevejsku i jevusejsku, i ja ću ih istrebiti.
EXO 23:24 Nemoj se klanjati bogovima njihovim niti im služiti, ni činiti šta oni čine, nego ih sasvim obori i likove njihove sasvim izlomi.
EXO 23:25 I služite Gospodu Bogu svom, i On će blagosloviti hleb tvoj i vodu tvoju; i ukloniću bolest između vas.
EXO 23:26 Neće biti pometkinje ni nerotkinje u zemlji tvojoj; i broj dana tvojih napuniću.
EXO 23:27 Pustiću strah svoj pred tobom, i uplašiću svaki narod na koji dođeš, i obratiću k tebi pleći svih neprijatelja tvojih.
EXO 23:28 Poslaću i stršljene pred tobom, da teraju Jeveje, Hananeje i Heteje ispred tebe.
EXO 23:29 Neću ih oterati ispred tebe za jednu godinu, da ne opusti zemlja i da se zverje poljsko ne namnoži na tebe.
EXO 23:30 Pomalo ću ih odgoniti ispred tebe dokle se ne namnožiš i zauzmeš zemlju.
EXO 23:31 I postaviću međe tvoje od mora crvenog do mora filistejskog i od pustinje do reke; jer ću vama u ruke dati one koji žive u onoj zemlji da ih oteraš ispred sebe.
EXO 23:32 Nemoj hvatati vere s njima ni s bogovima njihovim.
EXO 23:33 Neka ne sede u zemlji tvojoj, da te ne navrate da se ogrešiš o mene, jer bi služio bogovima njihovim, i to bi ti bila zamka.
EXO 24:1 I reče Mojsiju: Izađi gore ka Gospodu ti i Aron i Nadav i Avijud i sedamdeset starešina Izrailjevih, i poklonite se izdaleka.
EXO 24:2 I Mojsije sam neka pristupi ka Gospodu, a oni neka ne pristupe; i narod neka ne ide na gore s njim.
EXO 24:3 I dođe Mojsije, i kaza narodu sve reči Gospodnje i sve zakone. I odgovori narod jednim glasom i rekoše: Činićemo sve što je rekao Gospod.
EXO 24:4 I napisa Mojsije sve reči Gospodnje, i ustavši rano načini oltar pod gorom i dvanaest stupova za dvanaest plemena Izrailjevih.
EXO 24:5 I posla mladiće između sinova Izrailjevih, koji prinesoše žrtve paljenice i prinesoše teoce na žrtve zahvalne Gospodu.
EXO 24:6 I uzevši Mojsije polovinu krvi, metnu u zdele, a polovinu krvi izli na oltar.
EXO 24:7 I uze knjigu zavetnu i pročita narodu. A oni rekoše: Šta je god rekao Gospod činićemo i slušaćemo.
EXO 24:8 A Mojsije uze krv, i pokropi njom narod, i reče: Evo krv zaveta, koji učini Gospod s vama za sve reči ove.
EXO 24:9 Potom otide gore Mojsije i Aron, Nadav i Avijud, i sedamdeset starešina Izrailjevih.
EXO 24:10 I videše Boga Izrailjevog, i pod nogama Njegovim kao delo od kamena safira i kao nebo kad je vedro.
EXO 24:11 I ne pruži ruke svoje na izabrane između sinova Izrailjevih, nego videše Boga, pa jedoše i piše.
EXO 24:12 I reče Gospod Mojsiju: Popni se k meni na goru, i ostani ovde, i daću ti ploče od kamena, zakon i zapovesti, koje sam napisao da ih učiš.
EXO 24:13 Tada usta Mojsije s Isusom, koji ga služaše, i izađe Mojsije na goru Božiju.
EXO 24:14 A starešinama reče: Sedite tu dok se vratimo k vama; a eto Aron i Or s vama; ko bi imao šta, neka ide k njima.
EXO 24:15 I otide Mojsije na goru, a oblak pokri goru.
EXO 24:16 I beše slava Gospodnja na gori sinajskoj, i oblak je pokrivaše šest dana; a u sedmi dan viknu Mojsija ispred oblaka.
EXO 24:17 I slava Gospodnja beše po viđenju kao oganj koji sažiže na vrh gore pred sinovima Izrailjevim.
EXO 24:18 I Mojsije uđe usred oblaka, i pope se na goru; i osta Mojsije na gori četrdeset dana i četrdeset noći.
EXO 25:1 I Gospod reče Mojsiju govoreći:
EXO 25:2 Reci sinovima Izrailjevim da mi skupe prilog: od svakog koji drage volje da, uzmite prilog meni.
EXO 25:3 A ovo je prilog što ćete uzimati od njih, zlato i srebro i bronzu,
EXO 25:4 i porfiru i skerlet i crvac i tanko platno i kostret,
EXO 25:5 i kože ovnujske crvene obojene, i kože jazavičije, i drvo sitim,
EXO 25:6 ulje za videlo, mirise za ulje pomazanja i za mirisavi kad,
EXO 25:7 kamenje onihovo i kamenje za ukivanje na oplećak i naprsnik.
EXO 25:8 I neka mi načine svetinju, da među njima nastavam;
EXO 25:9 kao što ću ti pokazati sliku od šatora i sliku od svih stvari njegovih, tako da načinite.
EXO 25:10 Neka načine kovčeg od drveta sitima, u dužinu od dva lakta i po, a u širinu od podrug lakta, i u visinu od podrug lakta.
EXO 25:11 I pokuj ga čistim zlatom, iznutra i spolja pokuj ga; i ozgo mu načini zlatan venac unaokolo.
EXO 25:12 I salij mu četiri biočuga od zlata, i metni mu ih na četiri ugla, da mu s jedne strane budu dva biočuga i s druge strane dva biočuga.
EXO 25:13 I načini poluge od drveta sitima, i okuj ih u zlato.
EXO 25:14 I provuci poluge kroz biočuge s obe strane kovčegu, da se o njima nosi kovčeg;
EXO 25:15 u biočuzima na kovčegu neka stoje poluge, da se ne vade iz njih.
EXO 25:16 Pa u kovčeg metni svedočanstvo, koje ću ti dati.
EXO 25:17 I načini zaklopac od čistog zlata, u dužinu od dva lakta i po, a u širinu od podrug lakta.
EXO 25:18 I načini dva heruvima zlatna, jednostavne ih načini, na dva kraja zaklopcu.
EXO 25:19 I načini heruvima jednog na jednom kraju a drugog heruvima na drugom kraju; na zaklopcu načinite dva heruvima na oba kraja.
EXO 25:20 I neka heruvimi rašire krila u vis da zaklanjaju krilima zaklopac, i neka budu licem okrenuti jedan drugom, prema zaklopcu neka su okrenuta lica heruvimima.
EXO 25:21 I metnućeš zaklopac ozgo na kovčeg, a u kovčeg ćeš metnuti svedočanstvo koje ću ti dati.
EXO 25:22 I tu ću se sastajati s tobom i govoriću ti ozgo sa zaklopca između dva heruvima, koji će biti na kovčegu od svedočanstva, sve što ću ti zapovedati za sinove Izrailjeve.
EXO 25:23 Načini i sto od drveta sitima, u dužinu od dva lakta, a u širinu od jednog lakta, a u visinu od podrug lakta.
EXO 25:24 I pokuj ga čistim zlatom, i načini mu venac zlatan unaokolo.
EXO 25:25 I načini mu oplatu unaokolo s podlanice, i načini zlatan venac oko oplate.
EXO 25:26 I načini mu četiri biočuga od zlata, i metni mu te biočuge na četiri ugla koji će mu biti kod četiri noge.
EXO 25:27 Pod oplatom neka budu biočuzi, da u njima stoje poluge da se nosi sto.
EXO 25:28 A poluge načini od drveta sitima, i okuj ih zlatom da se o njima nosi sto.
EXO 25:29 I načini mu zdele i čaše i vedra i kotliće, kojima će se prelivati, a načinićeš ih od čistog zlata.
EXO 25:30 I metaćeš na sto hlebove, da su postavljeni svagda preda mnom.
EXO 25:31 I načini svećnjak od čistog zlata, jednostavan neka bude svećnjak; stup i grane i čašice, jabuke, i cvetovi neka budu u njega.
EXO 25:32 A šest grana neka mu izlazi sa strana, tri grane s jedne strane svećnjaka a tri grane s druge strane svećnjaka.
EXO 25:33 Tri čašice kao badem neka budu na jednoj grani i jabuka i cvet, i tri čašice kao badem i jabuka i cvet na drugoj grani; tako neka bude na šest grana što izlaze iz svećnjaka.
EXO 25:34 I na samom svećnjaku neka budu četiri čašice kao badem i jabuke i cvetovi.
EXO 25:35 Jedna jabuka pod dve grane što izlaze iz njega, i jedna jabuka pod druge dve grane što izlaze iz njega, i jedna jabuka pod druge dve grane što izlaze iz njega; tako će biti pod šest grana što će izlaziti iz svećnjaka;
EXO 25:36 jabuke i grane njihove iz njega neka izlaze; sve jednostavno od čistog zlata.
EXO 25:37 I načinićeš mu sedam žižaka, i palićeš ih da svetle sa svake strane;
EXO 25:38 i usekači i spremice za gar neka budu od čistog zlata.
EXO 25:39 Od talanta čistog zlata neka bude načinjen sa svim tim spravama.
EXO 25:40 I gledaj, te načini sve ovo po slici koja ti je pokazana na gori.
EXO 26:1 A šator ćeš načiniti od deset zavesa od tankog platna uzvedenog i od porfire i od skerleta i od crvca; i po njima da budu vezeni heruvimi.
EXO 26:2 Jedan zaves neka bude dvadeset i osam lakata dug i četiri lakta širok; svi zavesi da budu jedne mere.
EXO 26:3 Pet zavesa neka se sastavljaju jedan s drugim, i pet drugih zavesa neka se sastavljaju jedan s drugim.
EXO 26:4 I načini petlje od porfire po kraju jednog zavesa, gde će se krajevi sastavljati, i tako načini po kraju drugog zavesa, gde će se krajevi sastavljati.
EXO 26:5 Pedeset petalja načini na jednom zavesu, a pedeset petalja načini na kraju drugog zavesa, gde će se sastavljati s drugim, a petlje da budu jedna prema drugoj.
EXO 26:6 I načini pedeset kuka od zlata, da zapneš zavese jedan za drugi kukama, i tako će biti šator jedan.
EXO 26:7 I načini zavese od kostreti za naslon nad šatorom; jedanaest takvih zavesa načini.
EXO 26:8 Zaves jedan neka bude trideset lakata dug, a širok četiri lakta; tih jedanaest zavesa da su jedne mere.
EXO 26:9 I sastavi pet zavesa zajedno, a šest ostalih zajedno, na dvoje ćeš previti šesti zaves s prednje strane naslonu.
EXO 26:10 I načini pedeset petalja na stražnjem kraju prvog zavesa, gde će se sastavljati, a pedeset petalja na kraju drugog zavesa, gde će se sastavljati.
EXO 26:11 I načini kuka bronzanih pedeset, i zapni kuke na petlje, i sastavi naslon, da bude jedno.
EXO 26:12 A što je više u zavesa na naslonu, polovina zavesa što pretiče, neka visi na stražnjoj strani šatoru.
EXO 26:13 I lakat s jedne strane a lakat s druge strane što ima više u dužinu u zavesa na naslonu, neka visi šatoru sa strane i tamo i amo, da ga zaklanja.
EXO 26:14 I načini pokrivač naslonu od koža ovnujskih crvenih obojenih, i svrh njega pokrivač od koža jazavičijih.
EXO 26:15 I načini za šator daske od drveta sitima, koje će stajati pravo.
EXO 26:16 Deset lakata neka bude svaka daska duga a podrug lakta široka.
EXO 26:17 Dva čepa neka budu na dasci, jedan prema drugom najednako; tako načini na svakoj dasci za šator.
EXO 26:18 Tako načini daske za šator, dvadeset dasaka na južnoj strani.
EXO 26:19 A pod dvadeset dasaka načini četrdeset stopica od srebra: dve stopice pod jednu dasku za dva čepa njena, i dve stopice pod drugu dasku za dva čepa njena.
EXO 26:20 A na drugoj strani šatora prema severu dvadeset dasaka.
EXO 26:21 Sa četrdeset stopica srebrnih, dve stopice pod jednu dasku i dve stopice pod drugu dasku.
EXO 26:22 A na zapadnoj strani šatora načini šest dasaka,
EXO 26:23 i dve daske na dva ugla od šatora.
EXO 26:24 I one neka se sastavljaju ozdo i neka se sastavljaju ozgo biočugom; tako neka bude u obe koje će biti na oba ugla.
EXO 26:25 Tako će biti osam dasaka sa stopicama srebrnim, sa šesnaest stopica, dve stopice pod jednu dasku, a dve stopice pod drugu dasku.
EXO 26:26 I načini prevornice od drveta sitima, pet za daske na jednoj strani šatora,
EXO 26:27 i pet prevornica za daske na drugoj strani šatora, i pet prevornica za daske na zapadnoj strani šatora do oba ugla.
EXO 26:28 A srednja prevornica da ide preko srede dasaka od jednog kraja do drugog.
EXO 26:29 A daske okuj zlatom, i biočuge im načini od zlata, da se kroz njih provuku prevornice, a i prevornice okuj zlatom.
EXO 26:30 Tako ćeš podignuti šator po slici koja ti je pokazana na gori.
EXO 26:31 I načini zaves od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog, i po njemu neka budu vezeni heruvimi.
EXO 26:32 I obesi ga o četiri stupa od drveta sitima, okovana zlatom, sa kukama zlatnim, na četiri stopice srebrne.
EXO 26:33 I obesi zaves o kuke, i unesi za zaves kovčeg od svedočanstva, da vam zaves rastavlja svetinju od svetinje nad svetinjama.
EXO 26:34 I metni zaklopac na kovčeg od svedočanstva u svetinji nad svetinjama.
EXO 26:35 I namesti sto pred zaves a svećnjak prema stolu na južnoj strani šatora, da sto stoji na severnoj strani.
EXO 26:36 I na vrata naslonu načinićeš zaves od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog, vezen;
EXO 26:37 i za taj zaves načinićeš pet stupova od drveta sitima, koje ćeš okovati zlatom, sa kukama zlatnim, i salićeš za njih pet stopica od bronze.
EXO 27:1 I načini oltar od drveta sitima, pet lakata u dužinu i pet lakata u širinu, četvorouglast da bude oltar, tri lakta visok.
EXO 27:2 I na četiri ugla načini mu rogove, iz njega da izlaze rogovi, i okovaćeš ga u bronzu.
EXO 27:3 I načinićeš mu lonce za pepeo i lopatice i kotliće i viljuške i mašice; sve mu posuđe načini od bronze.
EXO 27:4 I načini mu rešetku od bronze kao mrežu, i načini u rešetke četiri biočuga od bronze na četiri ugla njena.
EXO 27:5 I metni je ispod oltara unaokolo, da bude rešetka do sredine oltara.
EXO 27:6 Načini i poluge oltaru, poluge od drveta sitima, i okuj ih u bronzu.
EXO 27:7 I poluge da se provuku kroz biočuge, da budu poluge s dve strane oltaru, kad se nosi.
EXO 27:8 Načinićeš ga od dasaka da bude iznutra šupalj; kao što ti je pokazano na gori tako neka načine.
EXO 27:9 I načinićeš trem šatoru na južnoj strani; zavesi tremu da budu od tankog platna uzvedenog, sto lakata u dužinu na jednoj strani.
EXO 27:10 I dvadeset stupova i pod njih dvadeset stopica od bronze, a kuke na stupovima i pasovi njihovi od srebra.
EXO 27:11 Tako i sa zapadne strane da budu zavesi sto lakata dugi, i dvadeset stupova i dvadeset stopica od bronze, na stupovima kuke i njihovi pasovi od srebra.
EXO 27:12 A širina će tremu imati sa zapadne strane zavese od pedeset lakata, deset stupova za njih i deset stopica pod njih.
EXO 27:13 A na prednjoj strani prema istoku biće trem širok pedeset lakata.
EXO 27:14 Od petnaest lakata neka budu zavesi na jednoj strani, i za njih tri stupa i tri stopice pod njih;
EXO 27:15 na drugoj strani zavesi od petnaest lakata, i tri stupa za njih i tri stopice pod njih.
EXO 27:16 A nad vratima od trema zaves od dvadeset lakata od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog, vezen, i četiri stupa za nj, i pod njih četiri stopice.
EXO 27:17 Svi stupovi u tremu unaokolo da budu opasani srebrom, i kuke da su im srebrne a stopice od bronze.
EXO 27:18 U dužinu će trem imati sto lakata, u širinu pedeset svuda, a u visinu pet lakata, da bude od tankog platna uzvedenog, a stopice od bronze.
EXO 27:19 Sve posuđe u šatoru za svaku službu, i sve kolje u njemu i sve kolje u tremu da bude od bronze.
EXO 27:20 I ti zapovedi sinovima Izrailjevim da ti donesu ulja maslinovog čistog ceđenog za videlo, da bi žišci goreli svagda.
EXO 27:21 U šatoru od sastanka pred zavesom, koji će zaklanjati svedočanstvo, neka ih Aron i sinovi njegovi spremaju da gore od večera do jutra pred Gospodom. To neka je uredba večna kolenima njihovim među sinovima Izrailjevim.
EXO 28:1 A ti uzmi k sebi Arona, brata svog sa sinovima njegovim između sinova Izrailjevih da mi budu sveštenici, Aron i Nadav i Avijud i Eleazar i Itamar, sinovi Aronovi.
EXO 28:2 I načini svete haljine Aronu, bratu svom, za čast i diku.
EXO 28:3 I kaži svim ljudima veštim, koje sam napunio duha mudrosti, neka načine haljine Aronu, da se posveti da mi bude sveštenik.
EXO 28:4 A ovo su haljine što će načiniti: naprsnik i oplećak i plašt, košulja vezena, kapa i pojas. Te haljine svete neka naprave Aronu, bratu tvom i sinovima njegovim, da mi budu sveštenici,
EXO 28:5 i neka uzmu zlata i porfire i skerleta i crvca i tankog platna.
EXO 28:6 I neka načine oplećak od zlata i od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog, vezen.
EXO 28:7 Dve poramenice neka budu na njemu, koje će se sastavljati na dva kraja, da se drži zajedno.
EXO 28:8 A pojas na njemu neka bude naprave iste kao i on, od zlata, od porfire, od skerleta, od crvca i od tankog platna uzvedenog.
EXO 28:9 I uzmi dva kamena oniha, i na njima izreži imena sinova Izrailjevih,
EXO 28:10 šest imena njihovih na jednom kamenu, a šest imena ostalih na drugom kamenu po redu kako se koji rodio.
EXO 28:11 Veštinom kamenarskom, kojom se režu pečati, izrezaćeš na ta dva kamena imena sinova Izrailjevih, i optoči ih zlatom unaokolo.
EXO 28:12 I metni ta dva kamena na poramenice oplećku, da budu kameni za spomen sinovima Izrailjevim, i Aron da nosi imena njihova pred Gospodom na oba ramena svoja za spomen.
EXO 28:13 I načini kopče od zlata.
EXO 28:14 I dva lanca od čistog zlata načini jednaka pletena, i obesi lance pletene o kopče.
EXO 28:15 I naprsnik sudski načini naprave vezene onakve kao oplećak, od zlata, od porfire, od skerleta, od crvca i od tankog platna uzvedenog načini ga.
EXO 28:16 Neka bude četvorouglast i dvostruk, u dužinu s pedi i u širinu s pedi.
EXO 28:17 I udari po njemu drago kamenje, u četiri reda neka bude kamenje. U prvom redu: sardoniks, topaz i smaragd;
EXO 28:18 a u drugom redu: karbunkul, safir i dijamant;
EXO 28:19 a u trećem redu; ligur i ahat i ametist;
EXO 28:20 a u četvrtom redu: hrisolit, onih i jaspis; neka budu ukovani u zlato u svom redu.
EXO 28:21 I tih kamena s imenima sinova Izrailjevih biće dvanaest po imenima njihovim, da budu rezani kao pečat, svaki sa svojim imenom, za dvanaest plemena.
EXO 28:22 I na naprsnik metni lance jednake, pletene, od čistog zlata.
EXO 28:23 I dve grivne zlatne načini na naprsnik, i metni dve grivne na dva kraja naprsniku.
EXO 28:24 Pa provuci dva lanca zlatna kroz dve grivne na krajevima naprsniku.
EXO 28:25 A druga dva kraja od dva lanca zapni za dve kopče, i metni na poramenice od oplećka spred.
EXO 28:26 I načini druge dve grivne zlatne, i metni ih na druga dva kraja naprsniku iznutra na strani koja je od oplećka.
EXO 28:27 I načini još dve zlatne grivne, i metni ih na poramenice od oplećka ozdo prema sastavcima njegovim, više pojasa na oplećku.
EXO 28:28 Tako neka vežu naprsnik grivne njegove za grivne na oplećku vrpcom od porfire, da stoji nad pojasom od oplećka, i da se ne odvaja naprsnik od oplećka.
EXO 28:29 I neka nosi Aron imena sinova Izrailjevih na naprsniku sudskom na srcu svom kad ulazi u svetinju za spomen pred Gospodom vazda.
EXO 28:30 I metni na naprsnik sudski Urim i Tumim, da bude na srcu Aronu kad ulazi pred Gospoda, i Aron će nositi sud sinova Izrailjevih na srcu svom pred Gospodom vazda.
EXO 28:31 I načini plašt pod oplećak sav od porfire.
EXO 28:32 I ozgo neka bude prorez u sredi, i neka bude optočen prorez svuda unaokolo trakom tkan, kao prorez u oklopa, da se ne razdre.
EXO 28:33 A po skutu mu načini šipke od porfire i od skerleta i od crvca svuda unaokolo, i među njima zlatna zvonca svuda unaokolo:
EXO 28:34 Zvonce zlatno pa šipak, zvonce zlatno pa šipak po skutu od plašta svuda unaokolo.
EXO 28:35 I to će biti na Aronu kad služi, da se čuje glas kad ulazi u svetinju pred Gospoda i kad izlazi, da ne pogine.
EXO 28:36 I načini ploču od čistog zlata, i na njoj izreži kao na pečatu: Svetinja Gospodu.
EXO 28:37 I veži je vrpcom od porfire za kapu, spred na kapi da stoji.
EXO 28:38 I biće na čelu Aronovom, da nosi Aron grehe svetih prinosa koje prinesu sinovi Izrailjevi u svim darovima svojih svetih prinosa; biće na čelu njegovom vazda, da bi bili mili Gospodu.
EXO 28:39 I načini košulju od tankog platna izmetanog, i načini kapu od tankog platna, a pojas načini vezen.
EXO 28:40 I sinovima Aronovim načini košulje, i načini im pojase, i kapice im načini za čast i diku.
EXO 28:41 Pa to obuci Aronu bratu svom i sinovima njegovim, i pomaži ih i napuni im ruke i posveti ih da mi budu sveštenici.
EXO 28:42 I načini im gaće lanene, da se pokrije golo telo; od bedara do dna stegna da budu.
EXO 28:43 I to neka je na Aronu i na sinovima njegovim kad ulaze u šator od sastanka ili kad pristupaju k oltaru da služe u svetinji, da ne bi noseći grehe poginuli. Ovo će biti uredba večna njemu i semenu njegovom nakon njega.
EXO 29:1 Učinićeš im ovo kad ih staneš osveštavati da mi vrše službu svešteničku: uzmi tele i dva ovna zdrava,
EXO 29:2 i hlebove presne i kolače presne zamešene s uljem, i pogače presne namazane uljem, od brašna pšeničnog umesi ih.
EXO 29:3 I metni ih u jednu kotaricu, i prinesi ih u kotarici s teletom i s dva ovna.
EXO 29:4 I dovedi Arona i sinove njegove pred vrata šatora od sastanka, i umij ih vodom.
EXO 29:5 I uzevši haljine obuci Aronu košulju i plašt ispod oplećka i oplećak i naprsnik, i opaši ga pojasom od oplećka.
EXO 29:6 I metni mu kapu na glavu i svetu ploču na kapu.
EXO 29:7 I uzmi ulje za pomazanje, i izlij mu na glavu, i pomazaćeš ga.
EXO 29:8 I sinove njegove dovedi i obuci im košulje;
EXO 29:9 i opaši ih pojasima, Arona i sinove njegove, i metni im kape na glave, da imaju sveštenstvo uredbom večnom. Tako ćeš posvetiti ruke Aronu i sinovima njegovim.
EXO 29:10 I dovedi tele pred šator od sastanka, a Aron i sinovi njegovi neka metnu ruke teletu na glavu.
EXO 29:11 I zakolji tele pred Gospodom na vratima šatora od sastanka.
EXO 29:12 I uzevši krvi od teleta pomaži rogove oltaru prstom svojim, a ostalu krv svu prolij na podnožje oltaru.
EXO 29:13 I uzmi sve salo po crevima, i mrežicu na jetri, i oba bubrega i salo oko njih, i zapali na oltaru.
EXO 29:14 A meso od teleta i kožu i balegu spali ognjem izvan logora; to je žrtva za greh.
EXO 29:15 Potom uzmi ovna jednog, i na glavu ovnu neka metnu ruke svoje Aron i sinovi njegovi.
EXO 29:16 I zakolji ovna i uzmi krvi od njega i pokropi oltar unaokolo.
EXO 29:17 A ovna izudi, i operi drob i noge, i metni ih na udove njegove i na glavu.
EXO 29:18 I svega ovna zapali na oltaru; to je žrtva paljenica Gospodu, miris ugodan, žrtva ognjena Gospodu.
EXO 29:19 Pa uzmi i drugog ovna, i neka mu metne Aron i sinovi njegovi ruke svoje na glavu.
EXO 29:20 I zakolji tog ovna, i uzmi krvi od njega i pomaži njom kraj od desnog uha Aronu i kraj od desnog uha sinovima njegovim, i palac u desne ruke njihove i palac u desne noge njihove, a ostalom krvlju pokropi oltar unaokolo.
EXO 29:21 I uzmi krvi koja bude na oltaru i ulja za pomazanje, i pokropi Arona i haljine njegove, i sinove njegove i haljine njihove, i biće svet on i haljine njegove i sinovi njegovi i haljine njihove.
EXO 29:22 Potom uzmi salo od ovna i rep i salo što je po crevima i mrežicu na jetri i oba bubrega i salo oko njih, i desno pleće; jer je ovan posvetni;
EXO 29:23 i jedan hleb i jedan kolač s uljem i jednu pogaču iz kotarice u kojoj budu presni hlebovi pred Gospodom.
EXO 29:24 I to sve metni u ruke Aronu i u ruke sinovima njegovim, i obrći tamo i amo, da bude žrtva obrtana pred Gospodom.
EXO 29:25 Po tom uzmi im to iz ruku, i zapali na oltaru svrh žrtve paljenice, da bude miris ugodan pred Gospodom; to je žrtva ognjena Gospodu.
EXO 29:26 I uzmi grudi od ovna posvetnog, koji bude za Arona, i obrtaćeš ih tamo i amo, da bude žrtva obrtana pred Gospodom; i to će biti tvoj deo.
EXO 29:27 Tako ćeš osvetiti grudi od žrtve obrtane i pleće od žrtve podizane, šta je obrtano i šta je podizano od ovna posvetnog za Arona i za sinove njegove.
EXO 29:28 I to će biti Aronu i sinovima njegovim uredbom večnom od sinova Izrailjevih, jer je žrtva podizana. Kad je žrtva podizana sinova Izrailjevih od njihovih žrtava zahvalnih, žrtva podizana biće Gospodu.
EXO 29:29 A svete haljine Aronove neka budu sinovima njegovim nakon njega da se pomazuju u njima i da im se u njima posvećuju ruke.
EXO 29:30 Sedam dana neka ih oblači koji na njegovo mesto bude sveštenik između sinova njegovih, koji će ulaziti u šator od sastanka da služi u svetinji.
EXO 29:31 A ovna posvetnog uzmi i skuvaj meso od njega na mestu svetom.
EXO 29:32 I Aron i sinovi njegovi neka na vratima šatora od sastanka jedu meso od tog ovna i hleb što je u kotarici.
EXO 29:33 Neka ga jedu oni za koje je bilo očišćenje da bi im se posvetile ruke da bi bili posvećeni; a drugi da ne jede, jer je stvar sveta.
EXO 29:34 Ako li bi ostalo šta mesa posvetnog ili hleba do jutra, onda što ostane sažeži ognjem, a da se ne jede, jer je stvar sveta.
EXO 29:35 I tako učini Aronu i sinovima njegovim po svemu što ti zapovedih; sedam dana svetićeš im ruke.
EXO 29:36 I svaki ćeš dan prinositi na žrtvu tele za greh radi očišćenja; i očistićeš oltar čineći očišćenje na njemu, i pomazaćeš ga da se osveti.
EXO 29:37 Sedam dana činićeš očišćenje na oltaru i osvetićeš ga, te će oltar biti svetinja nad svetinjama; šta se god dotakne oltara, biće sveto.
EXO 29:38 I ovo ćeš prinositi na oltaru: dva jagnjeta od godine svaki dan bez prekida.
EXO 29:39 Jedno jagnje prinosi jutrom a drugo prinosi večerom,
EXO 29:40 i još desetinu efe pšeničnog brašna smešana s uljem ceđenim, kog da bude četvrt ina, i naliv vina, četvrt ina na jedno jagnje.
EXO 29:41 A drugo jagnje prinesi uveče; kao sa žrtvom jutarnjom i s nalivom njenim tako i s ovom čini da bude miris ugodan, žrtva ognjena Gospodu.
EXO 29:42 To neka bude žrtva paljenica svagda od kolena do kolena vašeg na vratima šatora od sastanka pred Gospodom, gde ću se sastajati s vama da govorim s tobom.
EXO 29:43 I onde ću se sastajati sa sinovima Izrailjevim, da se osvećuje slavom mojom.
EXO 29:44 I osvetiću šator od sastanka i oltar; i Arona i sinove njegove osvetiću da su mi sveštenici.
EXO 29:45 I nastavaću među sinovima Izrailjevim, i biću im Bog.
EXO 29:46 I poznaće da sam ja Gospod Bog njihov, koji sam ih izveo iz zemlje misirske da nastavam među njima, ja Gospod Bog njihov.
EXO 30:1 Još načini oltar kadioni, od drveta sitima načini ga.
EXO 30:2 Dužina neka mu bude lakat, i širina lakat, četvorouglast da bude, i dva lakta visok; iz njega neka mu izlaze rogovi.
EXO 30:3 I pokuj ga čistim zlatom, ozgo sa strana unaokolo, i rogove njegove; i načini mu venac zlatan unaokolo.
EXO 30:4 I načini mu po dva biočuga zlatna ispod venca na dva ugla njegova s obe strane, i kroz njih ćeš provući poluge da se može nositi.
EXO 30:5 A poluge načini od drveta sitima, i okuj ih u zlato.
EXO 30:6 I metni ga pred zaves koji visi pred kovčegom od svedočanstva prema zaklopcu koji je nad svedočanstvom, gde ću se s tobom sastajati.
EXO 30:7 I neka kadi na njemu Aron kadom mirisnim; svako jutro neka kadi kad spremi žiške.
EXO 30:8 I kad zapali Aron žiške uveče, neka kadi; neka bude kad svagdašnji pred Gospodom od kolena do kolena vašeg.
EXO 30:9 Ne prinosite na njemu kad tuđi niti žrtvu paljenicu niti prinos; ni naliv ne lijte na njemu.
EXO 30:10 Samo očišćenje neka čini nad rogovima njegovim Aron jednom u godini; krvlju od žrtve za greh u dan očišćenja jednom u godini činiće očišćenja na njemu od kolena do kolena vašeg; jer je to svetinja nad svetinjama Gospodu.
EXO 30:11 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 30:12 Kad staneš brojati sinove Izrailjeve, između onih koji idu u broj svaki neka dade otkup za život svoj Gospodu, kad ih staneš brojati, da ne bi došlo na njih kakvo zlo kad ih staneš brojati.
EXO 30:13 A neka da svaki koji ide u broj pola sikla, po siklu svetom (a taj je sikal dvadeset novčića); pola sikla biće prilog Gospodu.
EXO 30:14 Ko god ide u boj, od dvadeset godina i više, neka da prilog Gospodu.
EXO 30:15 Bogati da ne da više a siromah da ne da manje od po sikla, kad daju prilog Gospodu na očišćenje duša vaših.
EXO 30:16 I uzevši novce za očišćenje od sinova Izrailjevih ostavi ih za potrebu u šatoru od sastanka, i biće sinovima Izrailjevim spomen pred Gospodom za očišćenje duša vaših.
EXO 30:17 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 30:18 Načini i umivaonicu od bronze i podnožje joj od bronze za umivanje; i metni je između šatora od sastanka i oltara, i nalij u nju vode.
EXO 30:19 Da iz nje pere Aron i sinovi njegovi ruke svoje i noge svoje.
EXO 30:20 Kad idu u šator od sastanka, neka se umivaju vodom, da ne izginu, ili kad pristupaju k oltaru da služe i da pale žrtvu ognjenu Gospodu.
EXO 30:21 Tada neka peru ruke svoje i noge svoje da ne izginu. To neka im bude uredba večna Aronu i semenu njegovom od kolena do kolena.
EXO 30:22 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 30:23 Uzmi mirisa najboljih: smirne najčistije pet stotina sikala i cimeta mirisavog pola toliko, dvesta pedeset, i iđirota takođe dvesta pedeset,
EXO 30:24 i kasije pet stotina merom svetom, i ulja maslinovog jedan in.
EXO 30:25 I od toga načini ulje za sveto pomazanje, ulje najbolje veštinom apotekarskom; to da bude ulje svetog pomazanja.
EXO 30:26 I njim pomaži šator od sastanka i kovčeg od svedočanstva,
EXO 30:27 i sto i sve sprave njegove, i svećnjak i sprave njegove, i oltar kadioni,
EXO 30:28 i oltar na kome se prinosi žrtva paljenica, i sve sprave njegove, i umivaonicu i podnožje njeno.
EXO 30:29 Tako ćeš ih osvetiti, te će biti svetinja nad svetinjom, i šta ih se god dotakne biće sveto.
EXO 30:30 Pomaži i Arona i sinove njegove, i osvetićeš ih da mi budu sveštenici.
EXO 30:31 A sinovima Izrailjevim kaži i reci: Ovo neka mi bude ulje svetog pomazanja od kolena do kolena vašeg.
EXO 30:32 Telo čovečje neka se ne maže njim, niti pravite takvo ulje kakvo je ono; sveto je, neka vam bude sveto.
EXO 30:33 Ako li bi ko načinio tako ulje ili namazao njim drugog, istrebiće se iz naroda svog.
EXO 30:34 I reče Gospod Mojsiju: Uzmi mirisa, stakte, oniha i halvana mirisavog, i tamjana čistog, koliko jednog toliko drugog.
EXO 30:35 I od toga načini kad, sastavljen veštinom apotekarskom, čist i svet.
EXO 30:36 I istucavši ga nasitno, metaćeš ga pred svedočanstvom u šatoru od sastanka, gde ću se sastajati s tobom; to neka vam bude svetinja nad svetinjama.
EXO 30:37 A takav kad kakav načiniš nemojte sebi praviti; to neka ti je svetinja za Gospoda.
EXO 30:38 Ako li bi ko načinio takav da ga miriše, istrebiće se iz naroda svog.
EXO 31:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 31:2 Gle, pozvah po imenu Veseleila sina Urije sina Orovog od plemena Judinog.
EXO 31:3 I napunih ga Duha Svetog, mudrosti i razuma i znanja i svake veštine,
EXO 31:4 da vešto izmišlja kako se šta može načiniti od zlata i od srebra i od bronze,
EXO 31:5 da ume rezati kamenje i ukivati, da ume tesati drvo, i svaki posao raditi.
EXO 31:6 I evo udružih s njim Elijava, sina Ahisamahovog od plemena Danovog, i svakom veštom čoveku u srce dadoh veštinu da izrade sve što sam ti zapovedio.
EXO 31:7 Šator od sastanka, i kovčeg za svedočanstvo i zaklopac na nj, i sve sprave u šatoru,
EXO 31:8 i sto i sprave njegove, i svećnjak čisti sa svim spravama njegovim, i oltar kadioni,
EXO 31:9 i oltar za žrtvu paljenicu sa svim spravama njegovim, i umivaonicu i podnožje njeno,
EXO 31:10 i haljine službene i svete haljine Aronu svešteniku i haljine sinovima njegovim, da vrše službu svešteničku,
EXO 31:11 i ulje pomazanja, i kad mirisni za svetinju. Sve neka načine onako kako sam ti zapovedio.
EXO 31:12 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
EXO 31:13 A ti kaži sinovima Izrailjevim i reci: Ali subote moje čuvajte, jer je znak između mene i vas od kolena do kolena, da znate da sam ja Gospod koji vas posvećujem.
EXO 31:14 Čuvajte dakle subotu, jer vam je sveta; ko bi je oskvrnio, da se pogubi; jer ko bi god radio kakav posao u nju, istrebiće se ona duša iz naroda svog.
EXO 31:15 Šest dana neka se radi; a sedmi je dan subota, odmor, svet Gospodu; ko bi god radio posao u dan subotni, da se pogubi.
EXO 31:16 Zato će čuvati sinovi Izrailjevi subotu praznujući subotu od kolena do kolena zavetom večnim.
EXO 31:17 To je znak između mene i sinova Izrailjevih doveka; jer je za šest dana stvorio Gospod nebo i zemlju, a u sedmi dan počinu i odmori se.
EXO 31:18 I izgovorivši ovo Mojsiju na gori sinajskoj, dade mu dve ploče svedočanstva, ploče kamene pisane prstom Božijim.
EXO 32:1 A narod videvši gde Mojsije za dugo ne silazi s gore, skupi se narod pred Arona, i rekoše mu: Hajde, načini nam bogove, koji će ići pred nama, jer tom Mojsiju koji nas izvede iz zemlje misirske ne znamo šta bi.
EXO 32:2 A Aron im reče: Poskidajte zlatne oboce što su u ušima žena vaših, sinova vaših i kćeri vaših, i donesite mi.
EXO 32:3 I poskida sav narod zlatne oboce što im behu u ušima, i donesoše Aronu.
EXO 32:4 A on uzevši iz ruku njihovih, sali u kalup, i načini tele saliveno. I rekoše: Ovo su bogovi tvoji, Izrailju, koji te izvedoše iz zemlje misirske.
EXO 32:5 A kad to vide Aron, načini oltar pred njim; i povika Aron, i reče: Sutra je praznik Gospodnji.
EXO 32:6 I sutradan ustavši rano prinesoše žrtve paljenice i žrtve zahvalne; i poseda narod, te jedoše i piše, a posle ustaše da igraju.
EXO 32:7 A Gospod reče Mojsiju: Idi, siđi, jer se pokvari tvoj narod, koji si izveo iz zemlje misirske.
EXO 32:8 Brzo zađoše s puta, koji sam im zapovedio; načiniše sebi tele liveno, i pokloniše mu se, i prinesoše mu žrtvu, i rekoše: Ovo su bogovi tvoji, Izrailju, koji te izvedoše iz zemlje misirske.
EXO 32:9 Još reče Gospod Mojsiju: Pogledah narod ovaj, i eto je narod tvrdog vrata.
EXO 32:10 I sada pusti me, da se raspali gnev moj na njih i da ih istrebim; ali od tebe ću učiniti narod velik.
EXO 32:11 A Mojsije se zamoli Gospodu Bogu svom, i reče: Zašto se, Gospode, raspaljuje gnev Tvoj na narod Tvoj, koji si izveo iz zemlje misirske silom velikom i rukom krepkom?
EXO 32:12 Zašto da govore Misirci i kažu: Na zlo ih izvede, da ih pobije po planinama i da ih istrebi sa zemlje? Povrati se od gneva svog, i požali narod svoj oda zla.
EXO 32:13 Opomeni se Avrama, Isaka i Izrailja, sluga svojih, kojima si se sobom zakleo i obrekao im: Umnožiću seme vaše kao zvezde na nebu, i zemlju ovu, za koju govorih, svu ću dati semenu vašem da je njihova doveka.
EXO 32:14 I ražali se Gospodu učiniti zlo narodu svom, koje reče.
EXO 32:15 Tada se vrati Mojsije, i siđe s gore sa dve ploče svedočanstva u rukama svojim; i ploče behu pisane s obe strane, otud i odovud pisane.
EXO 32:16 I behu ploče delo Božje, i pismo beše pismo Božje, urezano na pločama.
EXO 32:17 A Isus čuvši viku u narodu, kad vikahu, reče Mojsiju; vika ubojna u logoru.
EXO 32:18 A on reče: Nije to vika kako viču koji su jači, niti je vika kako viču koji su slabiji, nego čujem viku onih koji pevaju.
EXO 32:19 I kad dođe blizu logora, ugleda tele i igre, te se razgnevi Mojsije, i baci iz ruku svojih ploče, i razbi ih pod gorom.
EXO 32:20 Pa uze tele koje behu načinili i spali ga ognjem, i satre ga u prah, i prosu ga po vodi, i zapoji sinove Izrailjeve.
EXO 32:21 I reče Mojsije Aronu: Šta ti je učinio ovaj narod, te ga uvali u toliki greh?
EXO 32:22 A Aron mu reče: Nemoj se gneviti, gospodaru; ti znaš ovaj narod da je brz na zlo.
EXO 32:23 Jer rekoše mi: Načini nam bogove, koji će ići pred nama, jer tom Mojsiju koji nas izvede iz zemlje misirske ne znamo šta bi.
EXO 32:24 A ja im rekoh: Ko ima zlata, neka ga skida sa sebe. I dadoše mi, a ja ga bacih u vatru, i izađe to tele.
EXO 32:25 A Mojsije videći narod go, jer ga ogoli Aron na sramotu pred protivnicima njegovim,
EXO 32:26 stade Mojsije na vrata od logora, i reče: K meni ko je Gospodnji. I skupiše se pred njega svi sinovi Levijevi.
EXO 32:27 I reče im: Ovako kaže Gospod Bog Izrailjev: Pripašite svaki svoj mač uz bedro svoje, pa prođite tamo i amo po logoru od vrata do vrata, i pobijte svaki brata svog i prijatelja svog i bližnjeg svog.
EXO 32:28 I učiniše sinovi Levijevi po zapovesti Mojsijevoj, i pogibe naroda u onaj dan do tri hiljade ljudi.
EXO 32:29 Jer Mojsije reče: Posvetite danas ruke svoje Gospodu, svak na sinu svom i na bratu svom, da bi vam dao danas blagoslov.
EXO 32:30 A sutradan reče Mojsije narodu: Vi ljuto sagrešiste; zato sada idem gore ka Gospodu, eda bih ga umolio da vam oprosti greh.
EXO 32:31 I vrati se Mojsije ka Gospodu, i reče: Molim Ti se; narod ovaj ljuto sagreši načinivši sebi bogove od zlata.
EXO 32:32 Ali oprosti im greh: Ako li nećeš, izbriši me iz knjige svoje, koju si napisao.
EXO 32:33 A Gospod reče Mojsiju: Ko mi je zgrešio, onog ću izbrisati iz knjige svoje.
EXO 32:34 A sada idi, vodi taj narod kuda sam ti kazao. Evo, moj će anđeo ići pred tobom, a kad ih pohodim, pohodiću na njima greh njihov.
EXO 32:35 I Gospod bi narod zato što načiniše tele, koje sali Aron.
EXO 33:1 I reče Gospod Mojsiju: Idi, digni se odatle ti i narod, koji si izveo iz zemlje misirske, put zemlje za koju se zakleh Avramu, Isaku i Jakovu govoreći: Semenu tvom daću je.
EXO 33:2 I poslaću pred tobom anđela, i izagnaću Hananeje, Amoreje i Heteje i Ferezeje i Jeveje i Jevuseje.
EXO 33:3 I odvešće vas u zemlju gde teče mleko i med; jer neću sam ići s tobom zato što si narod tvrdovrat, pa bih te mogao satrti putem.
EXO 33:4 A narod čuvši ovu zlu reč ožalosti se, i niko ne metnu na se svog nakita.
EXO 33:5 Jer Gospod reče Mojsiju: Kaži sinovima Izrailjevim: Vi ste narod tvrdovrat; doći ću časom usred tebe, i istrebiću te; a sada skini nakit svoj sa sebe, i znaću šta ću činiti s tobom.
EXO 33:6 I poskidaše sa sebe sinovi Izrailjevi nakite svoje kod gore Horiva.
EXO 33:7 A Mojsije uze šator i razape ga sebi iza logora daleko, i nazva ga šator od sastanka, i ko god tražaše Gospoda, dolažaše k šatoru od sastanka iza logora.
EXO 33:8 I kad Mojsije iđaše u šator, sav narod ustajaše, i svak stajaše na vratima svog šatora, i gledahu za Mojsijem dok ne uđe u šator.
EXO 33:9 A kad Mojsije ulažaše u šator, spuštaše se stup od oblaka i ustavljaše se na vratima od šatora, i Gospod govoraše s Mojsijem.
EXO 33:10 I sav narod videći stup od oblaka gde stoji na vratima od šatora, ustajaše sav narod, i svak se klanjaše na vratima od svog šatora.
EXO 33:11 I Gospod govoraše s Mojsijem licem k licu kao što govori čovek s prijateljem svojim. Potom se vraćaše Mojsije u logor, a sluga njegov Isus sin Navin, momak, ne izlažaše iz šatora.
EXO 33:12 I reče Mojsije Gospodu: Gledaj, Ti mi kažeš: Vodi taj narod. A nisi mi kazao koga ćeš poslati sa mnom, a rekao si: Znam te po imenu i našao si milost preda mnom.
EXO 33:13 Ako sam dakle našao milost pred Tobom, pokaži mi put svoj, da Te poznam i nađem milost pred Tobom; i vidi da je ovaj narod Tvoj narod.
EXO 33:14 I reče Gospod: Moje će lice ići napred, i daću ti odmor.
EXO 33:15 A Mojsije mu reče: Ako neće ići napred lice Tvoje, nemoj nas kretati odavde.
EXO 33:16 Jer po čemu će se poznati da smo našli milost pred Tobom, ja i narod Tvoj? Zar ne po tome što Ti ideš s nama? Tako ćemo se razlikovati ja i narod Tvoj od svakog naroda na zemlji.
EXO 33:17 A Gospod reče Mojsiju: Učiniću i to što si kazao, jer si našao milost preda mnom i znam te po imenu.
EXO 33:18 Opet reče Mojsije: Molim Te, pokaži mi slavu svoju.
EXO 33:19 A Gospod mu reče: Učiniću da prođe sve dobro moje ispred tebe, i povikaću po imenu: Gospod pred tobom. Smilovaću se kome se smilujem, i požaliću koga požalim.
EXO 33:20 I reče: Ali nećeš moći videti lice moje, jer ne može čovek mene videti i ostati živ.
EXO 33:21 I reče Gospod: Evo mesto kod mene, pa stani na stenu.
EXO 33:22 I kad stane prolaziti slava moja, metnuću te u raselinu kamenu, i zakloniću te rukom svojom dok ne prođem.
EXO 33:23 Potom ću dignuti ruku svoju, i videćeš me s leđa, a lice se moje ne može videti.
EXO 34:1 I reče Gospod Mojsiju: Isteši sebi dve ploče od kamena kao što su bile prve, da napišem na tim pločama reči koje su bile na prvim pločama, koje si razbio.
EXO 34:2 I budi gotov za sutra da rano izađeš na goru sinajsku, i staneš preda me na vrh gore.
EXO 34:3 Ali neka niko ne ide s tobom, i niko neka se ne pokaže na svoj gori, ni ovce ni goveda da ne pasu blizu gore.
EXO 34:4 I istesa Mojsije dve ploče od kamena kao što su bile prve, i ustavši rano izađe na goru sinajsku, kao što mu zapovedi Gospod, i uze u ruku svoju dve ploče kamene.
EXO 34:5 A Gospod siđe u oblaku, i stade onde s njim, i povika po imenu: Gospod.
EXO 34:6 Jer prolazeći Gospod ispred njega vikaše: Gospod, Gospod, Bog milostiv, žalostiv, spor na gnev i obilan milosrđem i istinom.
EXO 34:7 Koji čuva milost hiljadama, prašta bezakonja i nepravde i grehe, koji ne pravda krivoga, i pohodi grehe otačke na sinovima i na unucima do trećeg i četvrtog kolena.
EXO 34:8 A Mojsije brže savi glavu do zemlje i pokloni se,
EXO 34:9 i reče: Ako sam našao milost pred Tobom, Gospode, neka ide Gospod posred nas, jer je narod tvrdovrat: i oprosti nam bezakonje naše i greh naš, i uzmi nas za nasledstvo.
EXO 34:10 A On reče: Evo postavljam zavet; pred celim narodom tvojim učiniću čudesa, koja nisu učinjena nigde na zemlji ni u kome narodu, i videćete delo Gospodnje sav narod, među kojim si, jer će biti strašno šta ću ja učiniti s tobom.
EXO 34:11 Drži šta ti danas zapovedam; evo, ja ću izagnati ispred tebe Amoreje i Hananeje i Heteje i Ferezeje i Jeveje i Jevuseje.
EXO 34:12 Čuvaj se da ne hvataš vere s onima koji žive u zemlji u koju ćeš doći, da ti ne budu zamka usred tebe.
EXO 34:13 Nego oltare njihove oborite, i likove njihove izlomite, i gajeve njihove isecite.
EXO 34:14 Jer ne valja da se klanjaš drugom Bogu: jer se Gospod zove revnitelj, Bog je revnitelj.
EXO 34:15 Nemoj hvatati vere s onima koji žive u onoj zemlji, da ne bi čineći preljubu za bogovima svojim i prinoseći žrtvu bogovima svojim pozvali te, i ti jeo žrtve njihove.
EXO 34:16 I da ne bi kćerima njihovim ženio sinove svoje, i da ne bi kćeri njihove čineći preljubu za bogovima svojim učinile da sinovi tvoji čine preljubu za bogovima njihovim.
EXO 34:17 Livene bogove ne gradi sebi.
EXO 34:18 Praznik presnih hlebova drži; sedam dana jedi presne hlebove, kao što sam ti zapovedio, na vreme, meseca Aviva, jer si tog meseca izašao iz Misira.
EXO 34:19 Sve što otvara matericu moje je, i svako muško u stoci tvojoj što otvara matericu, goveče ili sitna stoka.
EXO 34:20 Ali magare koje otvori matericu otkupi jagnjetom ili jaretom; ako li ga ne bi otkupio, slomi mu vrat; i svakog prvenca između sinova svojih otkupi; i da se niko ne pokaže prazan preda mnom.
EXO 34:21 Šest dana radi, a u sedmi dan počini, i od oranja i od žetve počini.
EXO 34:22 Praznuj praznik sedmica, prvina žetve pšenične, i praznik berbe na svršetku godine.
EXO 34:23 Tri puta u godini da se svako muško između vas pokaže pred Gospodom Bogom Izrailjevim.
EXO 34:24 Jer ću izagnati narode ispred tebe, i međe tvoje raširiću, i niko neće poželeti zemlje tvoje, kad staneš dolaziti da se pokažeš pred Gospodom Bogom svojim tri puta u godini.
EXO 34:25 Nemoj prinositi krv od žrtve moje uz hlebove kisele, i da ne prenoći do jutra žrtva praznika pashe.
EXO 34:26 Prvine od prvog roda zemlje svoje donesi u kuću Gospoda Boga svog; nemoj kuvati jare u mleku majke njegove.
EXO 34:27 I reče Gospod Mojsiju: Napiši sebi te reči; jer po tim rečima učinih zavet s tobom i s Izrailjem.
EXO 34:28 I Mojsije osta onde kod Gospoda četrdeset dana i četrdeset noći, hleba ne jedući ni vode pijući; i napisa Gospod na ploče reči zaveta, deset reči.
EXO 34:29 I kad Mojsije silažaše s gore sinajske, i držaše u ruci dve ploče svedočanstva silazeći s gore, ne znaše da mu koža na licu posta svetla dokle govoraše s njim.
EXO 34:30 I vide Aron i svi sinovi Izrailjevi Mojsija, a to mu se svetli koža na licu, i ne smeše pristupiti k njemu.
EXO 34:31 Ali ih zovnu Mojsije, i vratiše se k njemu Aron i svi glavari u zboru, i govori s njima Mojsije.
EXO 34:32 Potom pristupiše svi sinovi Izrailjevi, i zapovedi im sve što mu kaza Gospod na gori sinajskoj.
EXO 34:33 A kad im Mojsije izgovori, zastre lice svoje pokrivalom.
EXO 34:34 Ali kad Mojsije dolažaše pred Gospoda da s Njim govori, skidaše pokrivalo dokle ne bi izašao; a izašavši kazivaše sinovima Izrailjevim šta mu se zapovedaše.
EXO 34:35 Tada viđahu sinovi Izrailjevi lice Mojsijevo, gde se svetli koža na licu njegovom, te Mojsije opet zastiraše pokrivalom lice svoje dokle ne bi opet ušao da govori s Njim.
EXO 35:1 Potom sabra Mojsije sav zbor sinova Izrailjevih, i reče im: Ovo je zapovedio Gospod da činite:
EXO 35:2 Šest dana da se radi, a sedmi da vam je svet, subota počivanja Gospodnjeg; ko bi radio u taj dan, da se pogubi.
EXO 35:3 Vatre ne ložite po stanovima svojim u dan subotni.
EXO 35:4 Još reče Mojsije svemu zboru sinova Izrailjevih govoreći: Ovo je zapovedio Gospod i rekao:
EXO 35:5 Skupite između sebe prilog Gospodu; ko god hoće drage volje, neka donese prilog Gospodu: zlato i srebro i bronzu,
EXO 35:6 i porfiru i skerlet i crvac i tanko platno i kostret,
EXO 35:7 i kože ovnujske crvene obojene i kože jazavičije i drvo sitim,
EXO 35:8 i ulje za videlo, i mirise za ulje pomazanja i za kad mirisni,
EXO 35:9 i kamenje onihovo, i kamenje za ukivanje po oplećku i po naprsniku.
EXO 35:10 I koji su god vešti među vama neka dođu da rade šta je zapovedio Gospod:
EXO 35:11 Šator, i naslon njegov, i pokrivač njegov, i kuke njegove, i daske njegove, prevornice njegove, stupove njegove i stopice njegove,
EXO 35:12 kovčeg, i poluge njegove, i zaklopac, i zaves,
EXO 35:13 sto, i poluge njegove i sve sprave njegove, i hleb za postavljanje,
EXO 35:14 i svećnjak za videlo sa spravama njegovim, i žiške njegove, i ulje za videlo,
EXO 35:15 i oltar kadioni, i poluge njegove, i ulje pomazanja, i kad mirisni, i zaves na vrata od šatora,
EXO 35:16 oltar za žrtvu paljenicu, i rešetku njegovu od bronze, poluge njegove i sve sprave njegove, umivaonicu i podnožje njeno,
EXO 35:17 zavese za trem, stupove njegove i stopice njegove, i zaves na vrata od trema,
EXO 35:18 kolje za šator, i kolje za trem s užima njihovim.
EXO 35:19 Haljine službene za službu u svetinji, i haljine svete Aronu svešteniku, i haljine sinovima njegovim za službu svešteničku.
EXO 35:20 Tada otide sav zbor sinova Izrailjevih od Mojsija;
EXO 35:21 i vratiše se, svaki kog podiže srce njegovo i koga god duh pokrete dragovoljno, i donesoše prilog Gospodu za građenje šatora od sastanka i za svu službu u njemu i za haljine svete.
EXO 35:22 Dolaziše ljudi i žene, ko god beše dragovoljnog srca, i donosiše spone i oboce i prstenje i narukvice i svakojake nakite zlatne; i svaki donese prilog zlata Gospodu.
EXO 35:23 Ko god imaše porfire, skerleta, crvca, tankog platna, kostreti, koža ovnujskih crvenih obojenih i koža jazavičijih, svaki donošaše.
EXO 35:24 I ko god prilagaše srebro ili bronzu, donošaše u prilog Gospodu; i u koga god beše drveta sitima, za svaku upotrebu u službi donošaše.
EXO 35:25 I sve žene vešte predoše svojim rukama, i donosiše šta napredoše za porfiru, skerlet, crvac i tanko platno.
EXO 35:26 I sve žene koje podiže srce njihovo i behu vešte, predoše kostret.
EXO 35:27 A glavari donosiše kamenje onihovo i kamenje za ukivanje po oplećku i po naprsniku,
EXO 35:28 i mirise i ulje za videlo i ulje za pomazanje i za kad mirisni.
EXO 35:29 Svi ljudi i žene, koje podiže dragovoljno srce da donose šta treba za sve delo koje Gospod zapovedi preko Mojsija da se načini, donesoše sinovi Izrailjevi dragovoljni prilog Gospodu.
EXO 35:30 Tada reče Mojsije sinovima Izrailjevim: Vidite, Gospod pozva po imenu Veseleila sina Urije sina Orovog od plemena Judinog,
EXO 35:31 i napuni ga duha Božijeg, mudrosti, razuma i znanja i veštine za svaki posao,
EXO 35:32 da vešto izmišlja kako se šta radi od zlata i srebra i od bronze,
EXO 35:33 da ume rezati kamenje i ukivati, da ume tesati drvo i raditi svaki posao vrlo vešto.
EXO 35:34 I dade mu u srce, njemu i Elijavu sinu Ahisamahovom od plemena Danovog, da mogu učiti druge.
EXO 35:35 Napuni ih veštine da rade svaki posao, da kuju, tešu, vezu, i tkaju porfiru, skerlet, crvac i tanko platno, i da rade svakojake poslove vešto izmišljajući.
EXO 36:1 I stade raditi Veseleilo i Elijav i svi ljudi vešti, kojima beše Gospod dao mudrost i razum da umeju raditi svaki posao za službu u svetinji, i sve što je zapovedio Gospod.
EXO 36:2 I pozva Mojsije Veseleila i Elijava i sve ljude vešte, kojima Gospod dade mudrost u srce, koje god podiže srce njihovo da dođu da rade taj posao.
EXO 36:3 I uzeše od Mojsija sve priloge, koje donesoše sinovi Izrailjevi da se uradi delo za službu u svetinji. Ali još donošahu k njemu dragovoljne priloge svako jutro.
EXO 36:4 Tada dođoše svi vešti ljudi, koji rađahu delo za svetinju, svaki od svog posla, koji rađahu,
EXO 36:5 i rekoše Mojsiju govoreći: Više donosi narod nego što treba da se uradi delo, koje je Gospod zapovedio da se uradi.
EXO 36:6 I zapovedi Mojsije da se oglasi po logoru govoreći: Ni čovek ni žena da ne donosi više priloge za svetinju. I zabrani se narodu da ne donosi.
EXO 36:7 Jer beše svega dosta da se uradi sve delo, i još pretecaše.
EXO 36:8 I ljudi vešti između onih, koji radiše ovo delo, načiniše šator od deset zavesa od tankog platna uzvedenog i od porfire i od skerleta i od crvca, s heruvimima, vešto vezenim načiniše.
EXO 36:9 U dužinu beše jedan zaves od dvadeset i osam lakata a u širinu od četiri lakta; svi zavesi behu jedne mere.
EXO 36:10 I sastaviše pet zavesa jedan s drugim, i pet drugih zavesa sastaviše jedan s drugim.
EXO 36:11 I načiniše petlje od porfire po kraju prvog zavesa na onoj strani gde će se sastaviti s drugim; i tako načiniše na svakom zavesu po kraju gde će se sastaviti s drugim.
EXO 36:12 Pedeset petalja načiniše na prvom zavesu, i pedeset petalja načiniše na kraju svakog zavesa gde se sastavlja s drugim; petlje behu jedna prema drugoj.
EXO 36:13 I načiniše pedeset zlatnih kuka, i sastaviše kukama zavese jedan s drugim; tako se šator sastavi.
EXO 36:14 I načiniše zavese od kostreti za naslon nad šatorom; jedanaest takvih zavesa načiniše.
EXO 36:15 U dužinu beše jedan zaves od trideset lakata a u širinu od četiri lakta; jedne mere beše svih jedanaest zavesa.
EXO 36:16 I sastaviše pet zavesa zajedno, a drugih šest zavesa zajedno.
EXO 36:17 I načiniše pedeset petalja po kraju jednog zavesa gde se sastavlja sa drugim, i pedeset petalja načiniše po kraju drugog zavesa da se sastavi.
EXO 36:18 I načiniše pedeset kuka od bronze da se sastavi naslon.
EXO 36:19 I načiniše pokrivač na naslon od koža ovnujskih crvenih obojenih, i pokrivač od koža jazavičijih ozgo.
EXO 36:20 I načiniše daske šatoru od drveta sitima, koje će stajati pravo.
EXO 36:21 Daska beše duga deset lakata a podrug lakta široka svaka daska.
EXO 36:22 Po dva čepa behu na dasci, jedan prema drugom; tako načiniše na svim daskama za šator.
EXO 36:23 A ovih dasaka za šator načiniše dvadeset dasaka za južnu stranu;
EXO 36:24 i četrdeset stopica srebrnih načiniše pod dvadeset dasaka, dve stopice pod jednu dasku za dva čepa njena, a dve stopice pod drugu dasku za dva čepa njena.
EXO 36:25 Tako i na drugoj strani šatora, prema severu, načiniše dvadeset dasaka,
EXO 36:26 i četrdeset stopica srebrnih pod njih, dve stopice pod jednu dasku a dve stopice pod drugu dasku.
EXO 36:27 A na zapadnoj strani šatora načiniše šest dasaka;
EXO 36:28 i još dve daske načiniše na uglove šatoru s obe strane;
EXO 36:29 one behu sastavljene ozdo, i behu sastavljene ozgo biočugom; tako načiniše s obe strane na dva ugla.
EXO 36:30 I tako beše osam dasaka i šesnaest stopica njihovih srebrnih, po dve stopice pod svaku dasku.
EXO 36:31 I načiniše prevornice od drveta sitima: pet za daske na jednoj strani šatora,
EXO 36:32 i pet prevornica za daske na drugoj strani šatora, i pet prevornica za daske na zapadnoj strani šatora do oba ugla.
EXO 36:33 I načiniše prevornicu srednju da ide preko srede dasaka od jednog kraja do drugog.
EXO 36:34 A daske okovaše zlatom, i biočuge na njih načiniše od zlata, da u njima stoje prevornice, i okovaše zlatom prevornice.
EXO 36:35 I načiniše zaves od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog, s heruvimima vešto vezenim načiniše ga.
EXO 36:36 I načiniše za nj četiri stupa od drveta sitima, i okovaše ih zlatom, a kuke na njima behu od zlata, i sališe im četiri stopice od srebra.
EXO 36:37 I načiniše zaves na vrata naslonu od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog vezen,
EXO 36:38 i pet stupova za nj s kukama njihovim, i vrhove im i pojase okovaše zlatom, i pet stopica pod njih od bronze.
EXO 37:1 I načini Veseleilo kovčeg od drveta sitima, dva i po lakta dug i podrug lakta širok i podrug lakta visok.
EXO 37:2 I pokova ga čistim zlatom iznutra i spolja; i načini mu zlatan venac unaokolo.
EXO 37:3 I sali mu četiri biočuga od zlata na četiri ugla njegova: dva biočuga s jedne strane a dva s druge.
EXO 37:4 I načini poluge od drveta sitima, i okova ih zlatom.
EXO 37:5 I provuče poluge kroz biočuge s obe strane kovčegu, da se može nositi kovčeg.
EXO 37:6 I načini zaklopac od čistog zlata, u dužinu od dva i po lakta, a u širinu od podrug lakta.
EXO 37:7 I načini dva heruvima od zlata, jednostavne načini ih, na dva kraja zaklopcu,
EXO 37:8 jednog heruvima na kraju odovud, a drugog heruvima na kraju odonud; zaklopcu na oba kraja načini heruvime.
EXO 37:9 I u heruvima behu krila raširena u vis, i zaklanjahu krilima svojim zaklopac, i licem behu okrenuti jedan drugom, i gledahu prema zaklopcu heruvimi.
EXO 37:10 I načini sto od drveta sitima, u dužinu od dva lakta a u širinu od lakta, i od podrug lakta u visinu.
EXO 37:11 I pokova ga čistim zlatom, i načini mu venac zlatan unaokolo.
EXO 37:12 I načini mu oplatu s podlanice unaokolo, i načini venac zlatan uz oplatu unaokolo.
EXO 37:13 I sali mu četiri biočuga od zlata, i metnu biočuge na četiri ugla, koji mu behu na četiri noge.
EXO 37:14 Prema oplati behu biočuzi, a u njima poluge, da se može nositi sto.
EXO 37:15 A poluge načini od drveta sitima, i okova ih zlatom, da se može nositi sto.
EXO 37:16 I načini od čistog zlata posuđe što se meće na sto: zdele i čaše i kotliće i vedra, kojim će se prelivati.
EXO 37:17 I načini svećnjak od čistog zlata, jednostavan načini svećnjak; stup mu i grane, čašice i jabuke i cvetovi izlažahu iz njega.
EXO 37:18 Šest grana izlažahu mu sa strana; tri grane svećnjaka s jedne strane a tri grane svećnjaka s druge strane;
EXO 37:19 tri čašice kao badem na jednoj grani i jabuka i cvet, a tri čašice kao badem na drugoj grani i jabuka i cvet; tako na svih šest grana koje izlažahu iz svećnjaka.
EXO 37:20 A na samom svećnjaku behu četiri čašice kao badem sa svojim jabukama i cvetovima,
EXO 37:21 jedna jabuka beše pod dve grane iz njega, i jedna jabuka pod druge dve grane iz njega, i jedna jabuka pod druge dve grane iz njega; tako pod šest grana koje izlažahu iz njega.
EXO 37:22 Jabuke njihove i grane im izlažahu iz njega, sve beše od čistog zlata jednostavno.
EXO 37:23 I načini mu sedam žižaka i usekače i spremice za gar od čistog zlata.
EXO 37:24 Od talanta čistog zlata načini ga sa svim spravama njegovim.
EXO 37:25 I načini oltar kadioni od drveta sitima u dužinu od jednog lakta, i u širinu od jednog lakta, četvorouglast, i od dva lakta u visinu; iz njega izlažahu mu rogovi.
EXO 37:26 I pokova ga čistim zlatom ozgo i sa strane unaokolo, i rogove; i načini mu venac od zlata unaokolo.
EXO 37:27 I dva biočuga od zlata načini mu ispod venca na dva ugla njegova s obe strane, da u njima stoje poluge da se može nositi o njima.
EXO 37:28 A poluge načini od drveta sitima, i okova ih zlatom.
EXO 37:29 I načini ulje za sveto pomazanje i čisti kad mirisni veštinom apotekarskom.
EXO 38:1 I načini od drveta sitima oltar za žrtve paljenice u dužinu od pet lakata, i u širinu od pet lakata, četvorouglast, visok tri lakta.
EXO 38:2 I načini mu na četiri ugla njegova rogove; iz njega izlažahu rogovi, i okova ga u bronzu.
EXO 38:3 I načini sve posuđe za oltar, lonce i lopatice i kotliće i viljuške i klešta; sve mu posuđe načini od bronze.
EXO 38:4 I načini oltaru rešetku kao mrežu od bronze ispod oltara unaokolo oda dna do sredine.
EXO 38:5 I sali četiri biočuga za četiri ugla rešetke bronzane, da se kroz njih provuku poluge.
EXO 38:6 A poluge načini od drveta sitima, i okova ih u bronzu.
EXO 38:7 I provuče poluge kroz biočuge s obe strane oltara, da se može nositi, od dasaka načini ga šupljeg.
EXO 38:8 I načini umivaonicu bronzanu i podnožje joj bronzano od ogledala koja donošahu gomilama žene dolazeći na vrata šatoru od sastanka.
EXO 38:9 I načini trem na južnoj strani, i zavese tremu od tankog platna uzvedenog od sto lakata,
EXO 38:10 i dvadeset stupova za njih i dvadeset stopica pod njih od bronze, a kuke na stupove i prevornice od srebra.
EXO 38:11 Tako i na severnoj strani zavese od sto lakata, dvadeset stupova za njih i dvadeset stopica pod njih od bronze; a kuke na stupove i prevornice njihove od srebra;
EXO 38:12 a na zapadnoj strani zavese od pedeset lakata, deset stupova za njih i deset stopica njihovih od bronze, kuke na stupovima i pojaseve njihove od srebra;
EXO 38:13 a na prednjoj strani prema istoku zavese od pedeset lakata;
EXO 38:14 s jedne strane zavese od petnaest lakata, tri stupa za njih i tri stopice pod njih;
EXO 38:15 a s druge strane, do vrata od trema i otuda i odovuda, zavese od petnaest lakata, tri stupa za njih i tri stopice pod njih.
EXO 38:16 Svi zavesi na tremu unaokolo behu od tankog platna uzvedenog;
EXO 38:17 a stopice pod stupovima od bronze, kuke na stupovima i pojasevi na njima od srebra; i vrhovi im behu srebrni; svi stupovi u tremu behu opasani srebrom.
EXO 38:18 A zaves na vratima od trema beše od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog, vezen, u dužinu od dvadeset lakata a u visinu po širini pet lakata, kao i drugi zavesi u tremu.
EXO 38:19 I četiri stupa za nj, i četiri stopice pod njih od bronze, čepovi na njima od srebra i vrhovi im i pojasevi od srebra.
EXO 38:20 A sve kolje šatoru i tremu unaokolo beše od bronze.
EXO 38:21 Te su stvari prebrojane za šator, šator od svedočanstva, koje je prebrojao po zapovesti Mojsijevoj Itamar, sin Arona sveštenika za službu levitsku.
EXO 38:22 A Veseleilo, sin Urije sina Orovog od plemena Judinog, načini sve to što zapovedi Gospod Mojsiju,
EXO 38:23 i s njim Elijav, sin Ahisamahov od plemena Danovog, drvodelja i vešt tkati i vesti po porfiri, po skerletu, po crvcu i po tankom platnu.
EXO 38:24 A svega zlata što otide na ovo delo, na sve delo za svetinju, koje zlato beše priloženo, svega ga beše dvadeset i devet talanata, sedam stotina i trideset sikala, po svetom siklu;
EXO 38:25 a srebra što dođe od zbora, sto talanata, i hiljada sedam stotina i sedamdeset i pet sikala, po svetom siklu;
EXO 38:26 pola sikla od glave, po siklu svetom, od svakog koji uđe u broj, od dvadeset godina i više, od šest stotina i tri hiljade i pet stotina i pedeset.
EXO 38:27 Od sto talanata srebra sališe se stopice za svetinju i stopice za zaves; sto stopica od sto talanata, talanat na stopicu.
EXO 38:28 A od hiljadu i sedam stotina i sedamdeset i pet sikala načini kuke na stupove, i okova im vrhove i opasa ih.
EXO 38:29 A bronze priložene beše sedamdeset talanata, i dve hiljade i četiri stotine sikala.
EXO 38:30 I od toga načini stopice na vratima šatora od sastanka, i bronzani oltar i rešetku bronzanu za nj, i sve sprave za oltar,
EXO 38:31 i stopice u tremu unaokolo, i stopice na vratima od trema, i sve kolje za šator i sve kolje za trem unaokolo.
EXO 39:1 A od porfire i skerleta i crvca načiniše haljine za službu, da se služi u svetinji; i načiniše svete haljine Aronu, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:2 Načiniše oplećak od zlata, i od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog.
EXO 39:3 Istegliše listove od zlata, i isekoše žice, te izvezoše porfiru i skerlet i crvac i tanko platno vrlo vešto.
EXO 39:4 Poramenice mu načiniše da se sastavljaju, da se sastavlja na dva kraja svoja.
EXO 39:5 I pojas na oplećku izlažaše od njega i beše iste naprave, od zlata i od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog; kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:6 I ukovaše dva kamena oniha u zlato, i izrezaše na njima imena sinova Izrailjevih, kao što se režu pečati.
EXO 39:7 I udariše ih na poramenice od oplećka, da budu kameni za spomen sinovima Izrailjevim, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:8 I načiniše naprsnik vrlo vešte naprave kao što je naprava u oplećka, od zlata i od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog;
EXO 39:9 četvorouglast i dvostruk načiniše naprsnik, u dužinu s pedi i u širinu s pedi, dvostruk.
EXO 39:10 I udariše po njemu četiri reda kamenja; u prvom redu: sardoniks, topaz i smaragd;
EXO 39:11 a u drugom redu: karbunkul, safir i dijamant;
EXO 39:12 a u trećem redu: ligur, ahat i ametist;
EXO 39:13 a u četvrtom redu: hrisolit, onih i jaspis, sve optočeno zlatom u svojim redovima.
EXO 39:14 Tih kamena s imenima sinova Izrailjevih beše dvanaest prema njihovim imenima, rezani kao pečati, za dvanaest plemena, svako po svom imenu.
EXO 39:15 I načiniše na naprsnik lance jednake, pletene, od čistog zlata.
EXO 39:16 I načiniše dve kopče zlatne i dve grivne zlatne, i metnuše te dve grivne na dva kraja naprsniku,
EXO 39:17 i provukoše dva zlatna lanca kroz dve grivne na krajevima naprsniku,
EXO 39:18 a druga dva kraja od dva lanca zapeše za dve kopče, i pritvrdiše ih za poramenice na oplećku spred.
EXO 39:19 I načiniše još dve zlatne grivne, i metnuše ih na dva kraja naprsniku, na strani prema oplećku iznutra.
EXO 39:20 I načiniše još dve grivne zlatne, koje metnuše na dve poramenice na oplećku ozdo napred gde se sastavlja, više pojasa na oplećku.
EXO 39:21 Tako privezaše naprsnik kroz grivne na njemu i grivne na oplećku vrpcom od porfire, da stoji svrh pojasa od oplećka i da se ne razdvaja naprsnik od oplećka, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:22 I načiniše plašt pod oplećak, tkan, sav od porfire.
EXO 39:23 I prorez na plaštu u sredi kao prorez na oklopu, i oko proreza oplatu da se ne razdre.
EXO 39:24 I načiniše po skutu od plašta šipke od porfire i od skerleta i od crvca i od tankog platna uzvedenog.
EXO 39:25 I načiniše zvonca od čistog zlata, i metnuše zvonca među šipke, po skutu od plašta unaokolo između šipaka.
EXO 39:26 Zvonce pa šipak, zvonce pa šipak po skutu od plašta unaokolo, za službu, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:27 I načiniše košulje od tankog platna izmetanog Aronu i sinovima njegovim;
EXO 39:28 i kapu od tankog platna, i kapice kićene od tankog platna, i gaće platnene od tankog platna uzvedenog;
EXO 39:29 i pojas od tankog platna uzvedenog i od porfire i od skerleta i od crvca, vezen, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:30 I načiniše pločicu za sveto oglavlje od čistog zlata, i napisaše na njoj pismom kako se reže na pečatima: Svetinja Gospodu.
EXO 39:31 I pritvrdiše za nju vrpcu od porfire da se veže za kapu ozgo, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 39:32 I tako se svrši sav posao oko šatora i naslona od sastanka. I načiniše sinovi Izrailjevi sve; kako beše zapovedio Gospod Mojsiju, tako načiniše.
EXO 39:33 I donesoše k Mojsiju šator, naslon i sve sprave njegove, kuke, daske, prevornice, stupove i stopice,
EXO 39:34 i pokrivač od koža ovnujskih crvenih obojenih i pokrivač od koža jazavičijih, i zaves,
EXO 39:35 i kovčeg od svedočanstva i poluge za nj, i zaklopac,
EXO 39:36 sto sa svim spravama, i hleb za postavljanje,
EXO 39:37 svećnjak čisti, žiške njegove, žiške naređane, i sve sprave njegove, i ulje za videlo.
EXO 39:38 I oltar zlatni, i ulje pomazanja, i kad mirisni, i zaves na vrata od šatora.
EXO 39:39 Oltar bronzani i rešetku bronzanu za nj, poluge njegove i sve sprave njegove, umivaonicu i podnožje njeno,
EXO 39:40 zavese za trem, stupove za njih i stopice njihove, i zaves na vrata od trema, uža njegova i kolje njegovo, i sve sprave za službu u šatoru, za šator od sastanka.
EXO 39:41 Haljine za službu, da se služi u svetinji, haljine svete Aronu svešteniku i haljine sinovima njegovim, da vrše službu svešteničku.
EXO 39:42 Sve kako beše zapovedio Gospod Mojsiju, onako uradiše sinovi Izrailjevi sve ovo delo.
EXO 39:43 I pogleda Mojsije sve to delo, i gle, načiniše ga, kao što beše zapovedio Gospod, tako ga načiniše; i blagoslovi ih Mojsije.
EXO 40:1 I Gospod reče Mojsiju govoreći:
EXO 40:2 Prvi dan prvog meseca podigni šator, šator od sastanka,
EXO 40:3 i metni onde kovčeg od svedočanstva, i zakloni ga zavesom.
EXO 40:4 I unesi sto, i uredi šta treba urediti na njemu; unesi i svećnjak, i zapali žiške na njemu.
EXO 40:5 I namesti zlatni oltar kadioni pred kovčegom od svedočanstva; i obesi zaves na vratima od šatora.
EXO 40:6 I metni oltar za žrtvu paljenicu pred vrata šatoru, šatoru od sastanka,
EXO 40:7 i metni umivaonicu između šatora od sastanka i oltara, i u nju nalij vode.
EXO 40:8 I podigni trem unaokolo, i metni zaves na vrata od trema.
EXO 40:9 I uzmi ulje pomazanja, i pomaži šator i sve što je u njemu, i osveti ga i sve sprave njegove, i biće svet.
EXO 40:10 Pomaži i oltar za žrtvu paljenicu i sve sprave njegove, te ćeš osvetiti oltar, i oltar će biti svetinja nad svetinjom.
EXO 40:11 Pomaži i umivaonicu i podnožje njeno, i osveti je.
EXO 40:12 I kaži Aronu i sinovima njegovim da pristupe na vrata šatora od sastanka, i umij ih vodom;
EXO 40:13 i obuci Arona u svete haljine i pomaži ga i osveštaj ga, da mi vrši službu svešteničku.
EXO 40:14 I sinovima njegovim zapovedi neka mi pristupe, i obuci im košulje.
EXO 40:15 I pomaži ih, kao što pomažeš oca njihovog, da mi vrše službu svešteničku; i pomazanje njihovo biće im, za večno sveštenstvo od kolena do kolena.
EXO 40:16 I učini Mojsije sve, kako mu zapovedi Gospod tako učini.
EXO 40:17 I podiže se šator druge godine prvog meseca prvi dan.
EXO 40:18 I Mojsije podiže šator, i podmetnu mu stopice, i namesti daske, i povuče prevornice, i ispravi stupove.
EXO 40:19 Pa razape naslon nad šator, i metnu pokrivač na naslon ozgo, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:20 I uzevši svedočanstvo metnu ga u kovčeg, i provuče poluge na kovčegu, i metnu zaklopac ozgo na kovčeg.
EXO 40:21 I unese kovčeg u šator, i obesi zaves, te zakloni kovčeg sa svedočanstvom, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:22 I namesti sto u šatoru od sastanka na severnu stranu šatora pred zavesom,
EXO 40:23 i postavi na njemu hleb pred Gospodom kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:24 I namesti svećnjak u šatoru od sastanka, prema stolu na južnu stranu šatora.
EXO 40:25 I zapali žiške na njemu pred Gospodom, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:26 I namesti oltar zlatni u šatoru od svedočanstva pred zavesom.
EXO 40:27 I pokadi na njemu kadom mirisnim, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:28 I obesi zaves na vrata od šatora.
EXO 40:29 I oltar za žrtvu paljenicu namesti na vrata od šatora, šatora od sastanka, i prinese na njemu žrtvu paljenicu, i dar, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:30 I metnu umivaonicu između šatora od sastanka i oltara, i nali u nju vode za umivanje.
EXO 40:31 I praše iz nje ruke i noge svoje Mojsije i Aron i sinovi njegovi.
EXO 40:32 Kad ulažahu u šator od svedočanstva i kad pristupahu k oltaru, umivahu se najpre, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
EXO 40:33 I podiže trem oko šatora i oltara, i metnu zaves na vrata tremu. Tako svrši Mojsije posao taj.
EXO 40:34 Tada oblak pokri šator od sastanka, i napuni se šator slave Gospodnje.
EXO 40:35 I ne mogaše Mojsije ući u šator od sastanka, jer beše na njemu oblak, i slave Gospodnje beše pun šator.
EXO 40:36 A kad se podizaše oblak sa šatora, tada polažahu sinovi Izrailjevi, dokle god putovahu.
EXO 40:37 A kad se ne podizaše oblak, onda ni oni ne polažahu do dana kad se podiže.
EXO 40:38 Jer oblak Gospodnji beše na šatoru danju, a noću oganj beše na njemu pred očima svega doma Izrailjevog, dokle god putovahu.
LEV 1:1 I viknu Gospod Mojsija, i reče mu iz šatora od sastanka govoreći:
LEV 1:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Kad ko između vas hoće da prinese Gospodu žrtvu od stoke, prinesite žrtvu svoju od goveda ili od ovaca ili od koza.
LEV 1:3 Ako mu je žrtva paljenica od goveda, neka prinese muško, zdravo; na vratima šatora od sastanka neka je prinese drage volje pred Gospodom.
LEV 1:4 I neka metne ruku svoju na glavu žrtvi paljenici, i primiće mu se, i očistiće ga od greha.
LEV 1:5 I neka zakolje tele pred Gospodom, i neka sinovi Aronovi sveštenici prinesu krv, i pokrope oltar krvlju odozgo unaokolo, koji je pred vratima šatora od sastanka.
LEV 1:6 Potom neka se odre žrtva paljenica i neka se raseče na delove.
LEV 1:7 I sinovi Aronovi, sveštenici neka nalože oganj na oltaru, i metnu drva na oganj.
LEV 1:8 Pa onda sinovi Aronovi sveštenici neka nameste delove, glavu i salo na drva na ognju, koji je na oltaru.
LEV 1:9 A creva i noge neka se operu vodom; i sveštenik neka zapali sve to na oltaru; to je žrtva paljenica, žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 1:10 Ako li bi hteo prineti žrtvu paljenicu od sitne stoke, od ovaca ili od koza, neka prinese muško, zdravo.
LEV 1:11 I neka se zakolje na severnoj strani oltara pred Gospodom, i sinovi Aronovi sveštenici neka pokrope krvlju oltar odozgo unaokolo.
LEV 1:12 I neka se raseče na delove s glavom i sa salom, i sveštenik neka to namesti na drva na ognju, koji je na oltaru.
LEV 1:13 A creva i noge neka se operu vodom; i sveštenik neka prinese sve to i neka zapali na oltaru; to je žrtva paljenica, žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 1:14 Ako li hoće da prinese pticu Gospodu na žrtvu paljenicu, neka prinese žrtvu od grlica ili od golubića.
LEV 1:15 I sveštenik neka je metne na oltar, i glavu neka joj zaseče noktom, i zapali na oltaru iscedivši joj krv niz oltar sa strane.
LEV 1:16 I neka joj izvadi volju s nečistotom i baci kraj oltara prema istoku gde je pepeo.
LEV 1:17 I neka je zadre za krila, ali da ne raskine; tako neka je sveštenik zapali na oltaru na drvima koja su na ognju; to je žrtva paljenica, žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 2:1 A kad ko hoće da prinese na žrtvu Gospodu dar, belo brašno neka bude žrtva njegova, i neka je polije uljem i metne na nju kad.
LEV 2:2 I neka je donese sinovima Aronovim sveštenicima, i neka sveštenik uzme tog brašna punu šaku i ulja i sav kad, i neka to zapali sveštenik na oltaru za spomen njen; to je žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 2:3 A šta ostane od tog dara, neka bude Aronu i sinovima njegovim; to je svetinja nad svetinjama između žrtava koje se pale Gospodu.
LEV 2:4 Ako li hoćeš da prineseš dar pečen u peći, neka budu pogače presne od belog brašna, zamešene s uljem, ili kolači presni, namazani uljem.
LEV 2:5 Ako li ti je dar pečeno šta u tavi, neka je od belog brašna bez kvasca zamešeno s uljem.
LEV 2:6 Razlomi ga na delove, i polij uljem; to je dar.
LEV 2:7 Ako li ti je dar gotovljen u kotliću, neka je od belog brašna s uljem.
LEV 2:8 I donesi dar koji načiniš od toga Gospodu, i podaj ga svešteniku, i on će ga odneti na oltar;
LEV 2:9 i uzeće sveštenik od dara spomen njegov, i zapaliće ga na oltaru; to je žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 2:10 A šta ostane od dara, neka bude Aronu i sinovima njegovim; to je svetinja nad svetinjama između žrtava koje se pale Gospodu.
LEV 2:11 Nijedan dar koji prinosite Gospodu da ne bude s kvascem; jer ni kvasac ni med ne treba da palite na žrtvu ognjenu Gospodu.
LEV 2:12 Samo u žrtvi od prvina možete prineti to Gospodu; ali na oltar ne mećite za ugodni miris.
LEV 2:13 A svaki dar koji prinosiš osoli solju, i nemoj ostaviti dar svoj bez soli zaveta Boga svog; sa svakim darom svojim prinesi soli.
LEV 2:14 A kad prinosiš dar od prvina Gospodu, klasove nove osuši na ognju, a šta istreš iz klasova novih prinesi na dar od prvina svojih.
LEV 2:15 I polij ga uljem i kad metni na nj; to je dar.
LEV 2:16 I sveštenik uzevši istrvenog žita i ulja sa svim kadom neka zapali spomen. To je žrtva ognjena Gospodu.
LEV 3:1 Kad ko prinosi žrtvu zahvalnu, ako od goveda prinosi, muško ili žensko neka prinese zdravo pred Gospodom.
LEV 3:2 I neka metne ruku svoju na glavu žrtvi svojoj, i neka je sveštenik zakolje na vratima šatora od sastanka, i krvlju njenom neka sinovi Aronovi, sveštenici pokrope oltar odozgo unaokolo.
LEV 3:3 Potom neka sveštenik prinese od žrtve zahvalne ono što se pali Gospodu, salo što pokriva creva i sve salo što je na njima;
LEV 3:4 i oba bubrega i salo što je na njima i na slabinama, i mrežicu što je na jetri, neka je izvadi s bubrezima.
LEV 3:5 I neka to zapale sinovi Aronovi na oltaru zajedno sa žrtvom paljenicom, koja bude na drvima na ognju. To je žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 3:6 Ako li od sitne stoke prinosi na žrtvu zahvalnu Gospodu, muško ili žensko neka prinese zdravo.
LEV 3:7 Ako prinosi jagnje na žrtvu, neka ga prinese pred Gospodom;
LEV 3:8 i neka metne ruku svoju na glavu žrtvi svojoj, i neka je zakolje pred šatorom od sastanka; i neka pokrope sinovi Aronovi krvlju njenom oltar odozgo unaokolo.
LEV 3:9 Potom neka sveštenik prinese od žrtve zahvalne ono što se pali Gospodu, salo, ceo rep do leđa, salo što pokriva creva i sve salo što je na crevima;
LEV 3:10 i oba bubrega i salo što je na njima i na slabinama, i mrežicu na jetri, s bubrezima neka je izvadi;
LEV 3:11 i neka zapali sveštenik na oltaru; to je jelo od žrtve ognjene Gospodu.
LEV 3:12 Ako li prinosi kozu, neka je prinese pred Gospodom.
LEV 3:13 I neka joj metne ruku svoju na glavu, i neka je zakolje pred šatorom od sastanka, i neka sinovi Aronovi pokrope krvlju njenom oltar odozgo unaokolo.
LEV 3:14 Potom neka sveštenik prinese od nje na žrtvu što se pali Gospodu, salo što pokriva creva i sve salo što je na crevima,
LEV 3:15 i oba bubrega, i salo što je na njima i na slabinama, i mrežicu na jetri, s bubrezima neka je izvadi;
LEV 3:16 i neka zapali sveštenik na oltaru; to je jelo od žrtve ognjene za ugodni miris. Sve je salo Gospodnje.
LEV 3:17 Večan zakon neka vam bude od kolena do kolena u svim stanovima vašim: da ne jedete salo ni krv.
LEV 4:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 4:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci: Ako ko zgreši nehotice i učini štagod što je Gospod zabranio da se ne čini,
LEV 4:3 ako sveštenik pomazani zgreši, te bude na greh narodu, neka za greh svoj koji je učinio prinese tele zdravo Gospodu na žrtvu za greh.
LEV 4:4 I dovedavši tele na vrata šatoru od svedočanstva pred Gospoda, neka metne ruku svoju teletu na glavu, i zakolje tele pred Gospodom.
LEV 4:5 I neka uzme sveštenik pomazani krvi od teleta, i unese je u šator od sastanka.
LEV 4:6 I neka zamoči sveštenik prst svoj u krv, i krvlju sedam puta pokropi pred Gospodom pred zavesom od svetinje.
LEV 4:7 I neka pomaže sveštenik tom krvlju rogove oltaru, na kome se kadi mirisima pred Gospodom u šatoru od sastanka, a ostalu krv od teleta svu neka izlije na podnožje oltaru, na kome se pale žrtve na vratima šatora od sastanka.
LEV 4:8 I neka izvadi sve salo iz teleta za greh, salo što pokriva creva i sve salo što je na crevima;
LEV 4:9 i oba bubrega, i salo što je na njima i na slabinama, i mrežicu na jetri s bubrezima neka izvadi,
LEV 4:10 onako kako se vadi iz govečeta za žrtvu zahvalnu; i neka zapali sveštenik na oltaru, na kome se žrtva pali.
LEV 4:11 A kožu od teleta i sve meso s glavom i s nogama i creva i balegu,
LEV 4:12 i celo tele neka iznese napolje iz logora na čisto mesto, gde se prosipa pepeo, i neka ga spali ognjem na drvima; na mestu gde se prosipa pepeo neka se spali.
LEV 4:13 Ako li bi sav zbor sinova Izrailjevih zgrešio nehotice i ne bi zbor znao za to, i učinili bi štagod što je Gospod zabranio da se ne čini, te bi skrivili,
LEV 4:14 kad se dozna za greh koji su učinili, onda neka zbor prinese tele, žrtvu za greh, i neka ga dovedu pred šator od sastanka.
LEV 4:15 I starešine od zbora neka metnu teletu na glavu ruke svoje pred Gospodom, i sveštenik neka zakolje tele pred Gospodom.
LEV 4:16 I sveštenik pomazani neka unese krvi od teleta u šator od sastanka,
LEV 4:17 i neka sveštenik zamoči prst svoj u krv, i sedam puta pokropi pred Gospodom pred zavesom.
LEV 4:18 I tom krvlju neka pomaže rogove oltaru koji je pred Gospodom u šatoru od sastanka, a ostalu krv svu neka izlije na podnožje oltaru na kome se pali žrtva, na vratima šatora od sastanka.
LEV 4:19 A sve salo izvadivši iz njega neka zapali na oltaru.
LEV 4:20 I s tim teletom neka čini onako kako čini s teletom za svoj greh, tako neka učini s njim; tako će ih sveštenik očistiti od greha, i oprostiće im se.
LEV 4:21 A tele neka iznese napolje iz logora, i spali ga kao i prvo tele; to je žrtva za greh svega zbora.
LEV 4:22 Ako li poglavar zgreši, i učini nehotice štagod što je Gospod Bog njegov zabranio da se ne čini, te skrivi,
LEV 4:23 kad dozna za greh svoj, koji je učinio, tada neka dovede na žrtvu jare muško, zdravo.
LEV 4:24 I neka metne ruku svoju jaretu na glavu, i sveštenik neka ga zakolje gde se kolje žrtva paljenica pred Gospodom; to je žrtva za greh.
LEV 4:25 I neka uzme sveštenik krvi od žrtve za greh na prst svoj, i pomaže rogove oltaru na kome se žrtva pali; a ostalu krv neka izlije na podnožje oltaru na kome se žrtva pali.
LEV 4:26 A sve salo neka zapali na oltaru kao salo od žrtve zahvalne; i tako će ga očistiti sveštenik od greha njegovog, i oprostiće mu se.
LEV 4:27 Ako li ko iz prostog naroda zgreši nehotice, i učini štagod što je Gospod zabranio da se ne čini, te skrivi,
LEV 4:28 kad dozna za greh svoj, koji je učinio, tada neka dovede na žrtvu jare žensko zdravo za greh, koji je učinio.
LEV 4:29 I neka metne ruku svoju na glavu žrtvi za greh, i neka je sveštenik zakolje na mestu gde se kolje žrtva paljenica.
LEV 4:30 I neka uzme sveštenik krvi od nje na prst svoj, I pomaže rogove oltaru na kome se pali žrtva; a ostalu krv svu neka izlije na podnožje oltaru.
LEV 4:31 I sve salo iz nje neka izvadi kao što se vadi salo iz žrtve zahvalne, i neka ga zapali sveštenik na oltaru za ugodni miris Gospodu; a tako će ga očistiti od greha sveštenik, I oprostiće mu se.
LEV 4:32 Ako li bi doveo između ovaca na žrtvu za greh, neka dovede žensko zdravo.
LEV 4:33 I neka metne ruku svoju na glavu žrtvi za greh, i neka je sveštenik zakolje na mestu gde se kolje žrtva paljenica.
LEV 4:34 I neka uzme sveštenik krvi od žrtve za greh na prst svoj, i neka pomaže rogove oltaru na kome se pali žrtva; a ostalu krv svu neka izlije na podnožje oltaru.
LEV 4:35 I sve salo neka izvadi kao što se vadi salo iz jagnjeta za žrtvu zahvalnu; i neka ga sveštenik zapali na oltaru za žrtvu ognjenu Gospodu; i tako će ga očistiti sveštenik od greha njegovog, koji je učinio, i oprostiće mu se.
LEV 5:1 I kad ko zgreši što čuje kletvu i bude joj svedok videvši ili čuvši, pa ne kaže, nosiće svoje bezakonje.
LEV 5:2 Ili kad se ko dotakne nečiste stvari, strva od nečiste zverke ili strva od nečistog živinčeta ili strva od nečiste životinje koja gamiže, ako i u neznanju učini, ipak će se oskvrniti, i biće kriv.
LEV 5:3 Ili kad se dotakne nečistote čovečije, bila nečistota njegova kakva mu drago, kojom se oskvrni, znajući ili ne znajući, kriv je.
LEV 5:4 Ili kad se ko zakune govoreći svojim ustima da će učiniti šta zlo ili dobro, a za koju god stvar za koju čovek govori zaklinjući se, znao ili ne znao, kriv je za jednu od tih stvari.
LEV 5:5 Kad bude kriv za koju od tih stvari, neka prizna greh svoj.
LEV 5:6 I neka dovede na žrtvu Gospodu za greh, što je zgrešio, žensko od sitne stoke, jagnje ili jare, za greh; i sveštenik će ga očistiti od greha njegovog.
LEV 5:7 Ako li ne bi mogao prineti jagnjeta ili jareta, onda neka donese na žrtvu Gospodu za prestup, kojim je zgrešio, dve grlice ili dva golubiće, jedno na žrtvu za greh a drugo na žrtvu paljenicu.
LEV 5:8 Neka donese svešteniku, a on neka prinese prvo ono što je za greh, i noktom neka mu zaseče glavu k šiji, ali da ne razdvoji.
LEV 5:9 I krvlju žrtve za greh neka pokropi strane oltaru; a šta ostane krvi neka se iscedi na podnožje oltaru. To je žrtva za greh.
LEV 5:10 A od drugog neka načini žrtvu paljenicu po običaju; tako će ga očistiti sveštenik od greha njegovog, koji je učinio, i oprostiće mu se.
LEV 5:11 Ako li ne bi mogao prineti ni dve grlice ili dva golubiće, onda neka za žrtvu za to što je zgrešio donese desetinu efe belog brašna da bude žrtva za greh, a neka ne dodaje ulja i ne meće kada, jer je žrtva za greh.
LEV 5:12 I kad donese k svešteniku, neka uzme sveštenik punu šaku za spomen njen, i neka zapali na oltaru pored žrtve ognjene Gospodu. To je žrtva za greh.
LEV 5:13 I očistiće ga sveštenik od greha, kojim se ogrešio u čem god od ovog, i oprostiće mu se; a ostatak će biti svešteniku kao od dara.
LEV 5:14 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 5:15 Ko se prevari, te se ogreši nehotice o stvari posvećene Gospodu, neka prinese na žrtvu Gospodu za prestup svoj ovna zdravog s cenom, kojom ti proceniš svetu stvar na sikle srebrne, po siklima svetim, prema prestupu.
LEV 5:16 I tako koliko se ogrešio o svetu stvar neka naknadi, i na to još neka dometne peti deo, i neka da svešteniku; a sveštenik će ga očistiti ovnom prinesenim na žrtvu za prestup, i oprostiće mu se.
LEV 5:17 Ko zgreši i učini štagod što je Gospod zabranio da se ne čini, ako i nije znao, ipak je kriv, i nosiće svoje bezakonje.
LEV 5:18 Neka dovede k svešteniku ovna zdravog s cenom kojom proceniš prestup; i očistiće ga sveštenik od greha njegovog, koji je učinio ne znajući, i oprostiće mu se.
LEV 5:19 Prestup je; zgrešio je Gospodu.
LEV 6:1 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 6:2 Kad ko zgreši i učini zlo delo Gospodu udarivši u bah bližnjemu svom za ostavu ili za stvar predanu u ruke ili otevši šta ili zanesavši bližnjeg svog,
LEV 6:3 ili nađe izgubljeno šta, pa udari u bah, ili se krivo zakune za koju god stvar koju može čovek učiniti i ogrešiti se njom,
LEV 6:4 kad tako zgreši i skrivi, neka vrati šta je oteo ili prisvojio prevarom ili šta mu je bilo dano na ostavu ili šta je izgubljeno našao,
LEV 6:5 ili za šta se zakleo krivo, neka plati celo i još dometne peti deo onome čije je; neka mu da onaj dan kad prinese žrtvu za svoj greh.
LEV 6:6 A na žrtvu za greh svoj neka prinese Gospodu ovna zdravog, sa cenom kojom proceniš krivicu neka ga dovede svešteniku.
LEV 6:7 I očistiće ga sveštenik pred Gospodom, i oprostiće mu se svaka stvar koju je učinio, te skrivio.
LEV 6:8 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 6:9 Zapovedi Aronu i sinovima njegovim, i reci im: Ovo je zakon za žrtvu paljenicu: žrtva paljenica neka stoji na ognju na oltaru celu noć do jutra, i oganj na oltaru neka gori jednako.
LEV 6:10 Sveštenik neka obuče svoju haljinu lanenu, i gaće lanene neka obuče na telo svoje, i neka zgrne pepeo kad oganj spali na oltaru žrtvu paljenicu, i neka ga izruči kod oltara.
LEV 6:11 Potom neka svuče haljine svoje i obuče druge haljine, i neka iznese pepeo napolje iz logora na čisto mesto.
LEV 6:12 A oganj što je na oltaru neka gori na njemu, neka se ne gasi, nego neka sveštenik loži na oganj drva svako jutro, i neka namešta na nj žrtvu paljenicu, i neka pali na njemu salo od žrtava zahvalnih.
LEV 6:13 Oganj neka jednako gori na oltaru, neka se ne gasi.
LEV 6:14 A ovo je zakon za dar: sinovi Aronovi neka ga prinose Gospodu pred oltarom.
LEV 6:15 Uzevši šaku belog brašna i ulja od dara i sav kad koji bude na daru, neka zapali na oltaru spomen njegov na ugodni miris Gospodu.
LEV 6:16 A šta preteče, neka jede Aron i sinovi njegovi; neka se jede bez kvasca na svetom mestu; u tremu šatora od sastanka neka jedu.
LEV 6:17 Neka se ne mesi sa kvascem; to im dadoh da im bude deo od žrtava mojih ognjenih; to je svetinja nad svetinjama kao žrtva za greh i kao žrtva za prestup.
LEV 6:18 Svako muško između sinova Aronovih neka to jede zakonom večnim od kolena do kolena od žrtava koje se pale Gospodu; šta se god dotakne toga, biće sveto.
LEV 6:19 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 6:20 Ovo je žrtva Aronova i sinova njegovih, koju će prinositi Gospodu onaj dan kad se koji pomaže: desetinu efe belog brašna za dar svagdašnji, polovinu ujutru a polovinu uveče.
LEV 6:21 U tavi s uljem neka se gotovi; prženo neka se donese; i pržene komade dara neka prinese na ugodni miris Gospodu.
LEV 6:22 I sveštenik između sinova njegovih, koji bude pomazan nakon njega, neka čini tako isto zakonom večnim; neka se pali Gospodu sve to;
LEV 6:23 i svaki dar sveštenikov neka se sav spali, a neka se ne jede.
LEV 6:24 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 6:25 Kaži Aronu i sinovima njegovim, i reci: Ovo je zakon za žrtvu radi greha: na mestu gde se kolje žrtva paljenica, neka se kolje i žrtva za greh pred Gospodom; svetinja je nad svetinjama.
LEV 6:26 Sveštenik koji prinese žrtvu za greh neka je jede; na svetom mestu neka se jede, u tremu od šatora od sastanka.
LEV 6:27 Šta se god dotakne mesa njenog, biće sveto; i ako ko pokapa krvlju njenom haljinu, ono što pokapa neka opere na svetom mestu.
LEV 6:28 I sud zemljani u kome bude kuvano neka se razbije; ako li je kuvano u sudu bronzanom, neka se istre i vodom opere.
LEV 6:29 Svako muško između sveštenika neka to jede; svetinja je nad svetinjama.
LEV 6:30 Ali nijedna žrtva za greh, od koje se unese krv u šator od sastanka da se učini očišćenje od greha u svetinji, neka se ne jede, nego neka se ognjem sažeže.
LEV 7:1 A ovo je zakon za žrtvu radi prestupa; svetinja je nad svetinjama.
LEV 7:2 Na kome se mestu kolje žrtva paljenica, na onom neka se kolje i žrtva za prestup; i krvlju njenom neka se pokropi oltar odozgo unaokolo.
LEV 7:3 A sve salo njeno neka se prinese, i rep i salo što pokriva creva,
LEV 7:4 i oba bubrega, i salo što je na njima i na slabinama, i mrežicu na jetri neka izvadi s bubrezima,
LEV 7:5 i neka zapali to sveštenik na oltaru na žrtvu ognjenu Gospodu; to je žrtva za prestup.
LEV 7:6 Svako muško između sveštenika neka je jede; na svetom mestu neka se jede; svetinja je nad svetinjama.
LEV 7:7 Žrtva je za prestup kao žrtva za greh, jedan je zakon za obe; koji sveštenik učini njom očišćenje, njegova je.
LEV 7:8 A kad sveštenik prinese čiju žrtvu paljenicu, koža od žrtve koju prinese njegova je.
LEV 7:9 I svaki dar pečen u peći ili zgotovljen u kotliću ili u tavi, onog je sveštenika koji ga prinese.
LEV 7:10 I svaki dar zamešen s uljem ili suv, svih je sinova Aronovih, kako jednog tako drugog.
LEV 7:11 A ovo je zakon za žrtvu zahvalnu, koja se prinese Gospodu:
LEV 7:12 Ako bi je ko prinosio da zahvali, neka prinese na žrtvu zahvalnu kolače bez kvasca zamešene s uljem i pogače bez kvasca namazane uljem, i belog brašna poprženog s tim kolačima zamešenim s uljem.
LEV 7:13 Osim kolača hleb kiseli neka prinese za prinos svoj sa žrtvom zahvalnom, kojom zahvaljuje.
LEV 7:14 I od svega što prinosi neka prinese po jedno za žrtvu podignutu Gospodu; i to će biti onog sveštenika koji pokropi krvlju od žrtve zahvalne.
LEV 7:15 A meso od žrtve zahvalne, kojom se zahvaljuje, neka se pojede onaj dan kad se prinese; i neka ne ostaje ništa do jutra.
LEV 7:16 Ako li prinese žrtvu radi zaveta ili od volje, neka se jede onaj dan kad se prinese; ako šta ostane, neka se pojede sutradan.
LEV 7:17 Ako li šta mesa od te žrtve ostane do trećeg dana, neka se sažeže ognjem.
LEV 7:18 Ako li bi ko treći dan jeo mesa od žrtve zahvalne, neće biti ugodan onaj koji je prineo, niti će mu se ona primiti, nego će biti mrska, i ko bi je god jeo, nosiće greh svoj.
LEV 7:19 I meso koje bi se dotaklo čega nečistog, da se ne jede, nego neka se sažeže ognjem; a drugo meso može jesti ko je god čist.
LEV 7:20 A ko bi jeo mesa od žrtve zahvalne prinesene Gospodu, a ne bi bio čist, taj da se istrebi iz naroda svog.
LEV 7:21 I ko se dotakne čega nečistog, ili nečistog čoveka ili nečistog živinčeta, ili kog mu drago gada nečistog, pa jede mesa od žrtve zahvalne prinesene Gospodu, taj da se istrebi iz naroda svog.
LEV 7:22 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 7:23 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci: Ne jedite salo od vola ni od ovce ni od koze.
LEV 7:24 Može se uzeti za svaku potrebu salo od živinčeta koje crkne ili ga zverka razdre; ali ga ne jedite;
LEV 7:25 ko li bi jeo salo od stoke koju prinosi čovek na žrtvu ognjenu Gospodu, neka se istrebi iz naroda svog onaj koji jede.
LEV 7:26 Ni krv ne jedite u stanovima svojim ni od ptice niti od kog živinčeta.
LEV 7:27 Svaki koji bi jeo kakvu krv, neka se istrebi iz naroda svog.
LEV 7:28 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 7:29 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci: Ko prinosi žrtvu svoju zahvalnu Gospodu, neka donese Gospodu prinos svoj od žrtve zahvalne.
LEV 7:30 Svojim rukama neka donese šta se sažiže Gospodu, salo s grudima neka donese, i grudi neka se obrnu tamo i amo na žrtvu pred Gospodom.
LEV 7:31 A sveštenik neka zapali salo na oltaru, grudi pak neka budu Aronu i sinovima njegovim.
LEV 7:32 I desno pleće od svojih žrtava zahvalnih podajte svešteniku da bude žrtva podignuta.
LEV 7:33 A koji između sinova Aronovih prinese krv i salo od žrtve zahvalne, njemu neka bude desno pleće.
LEV 7:34 Jer grudi što se obrću i pleće što se podiže uzeh od sinova Izrailjevih od svih njihovih žrtava zahvalnih, i dadoh Aronu svešteniku i sinovima njegovim zakonom večnim da se uzimaju od sinova Izrailjevih.
LEV 7:35 To je pomazanog Arona i pomazanih sinova njegovih od ognjenih žrtava Gospodnjih od dana kad ih dovede da vrše službu svešteničku Gospodu.
LEV 7:36 To zapovedi Gospod da im od dana kad ih pomaza daju sinovi Izrailjevi zakonom večnim od kolena na koleno.
LEV 7:37 To je zakon za žrtvu paljenicu, za dar, za žrtvu radi greha i za žrtvu radi prestupa, i za osveštanje i za žrtvu zahvalnu,
LEV 7:38 što je Gospod zapovedio Mojsiju na gori sinajskoj kad zapovedi sinovima Izrailjevim u pustinji sinajskoj da prinose žrtve svoje Gospodu.
LEV 8:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 8:2 Uzmi Arona i sinove njegove s njim i odelo i ulje pomazanja i tele za žrtvu radi greha i dva ovna i kotaricu presnih hlebova.
LEV 8:3 I saberi sav zbor pred vrata šatoru od sastanka.
LEV 8:4 I učini Mojsije kako mu zapovedi Gospod, i sabra se zbor pred vrata šatoru od sastanka.
LEV 8:5 I reče Mojsije zboru: Ovo je zapovedio Gospod da se učini.
LEV 8:6 I dovede Mojsije Arona i sinove njegove, i opra ih vodom.
LEV 8:7 I obuče mu košulju, i opasa ga pojasom, i ogrnu ga plaštom, i metnu mu svrh njega oplećak, i steže oko njega pojas od oplećka, i opasa ga njim.
LEV 8:8 I metnu na nj naprsnik, a na naprsnik metnu Urim i Tumim.
LEV 8:9 Još mu metnu kapu na glavu, i na kapu metnu spred ploču zlatnu, krunu svetu, kao što zapovedi Gospod Mojsiju.
LEV 8:10 I uze Mojsije ulje pomazanja, i pomaza šator i sve stvari u njemu, i osveti ih.
LEV 8:11 I pokropi njim oltar sedam puta, i pomaza oltar i sve sprave njegove, i umivaonicu i podnožje njeno, da se osveti.
LEV 8:12 I izli ulje pomazanja na glavu Aronu, i pomaza ga da se osveti.
LEV 8:13 I dovede Mojsije sinove Aronove, i obuče im košulje, i opasa ih pojasom, i veza im kapice na glave, kao što mu beše zapovedio Gospod.
LEV 8:14 I dovede tele za greh, i Aron i sinovi njegovi metnuše ruke svoje na glavu teletu za greh.
LEV 8:15 I zakla ga Mojsije, i uzevši krvi njegove pomaza rogove oltaru unaokolo prstom svojim, i očisti oltar, a ostalu krv izli na podnožje oltaru, i osveti ga da se na njemu čini očišćenje od greha.
LEV 8:16 I uze sve salo što je na crevima, i mrežicu s jetre, i oba bubrega, i salo oko njih, i zapali Mojsije na oltaru.
LEV 8:17 A tele s kožom i s mesom i balegom spali ognjem iza logora, kao što beše Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:18 I dovede ovna za žrtvu paljenicu, i Aron i sinovi njegovi metnuše ruke svoje na glavu ovnu;
LEV 8:19 i zakla ga Mojsije, i pokropi krvlju njegovom oltar odozgo unaokolo.
LEV 8:20 I isekavši ovna na delove zapali Mojsije glavu i delove i salo.
LEV 8:21 A creva i noge opra vodom, i tako spali Mojsije svega ovna na oltaru; i bi žrtva paljenica za ugodni miris, žrtva ognjena Gospodu, kao što beše Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 8:22 I dovede drugog ovna, ovna za posvećenje; i Aron i sinovi njegovi metnuše ruke svoje na glavu ovnu.
LEV 8:23 I zaklavši ga Mojsije uze krvi njegove, i pomaza njom kraj desnog uha Aronu i palac desne ruke njegove i palac desne noge njegove.
LEV 8:24 I dovede Mojsije sinove Aronove, pa i njima pomaza istom krvlju kraj desnog uha i palac desne ruke i palac desne noge; a ostalu krv izli Mojsije po oltaru unaokolo.
LEV 8:25 Potom uze salo i rep i sve salo što je na crevima, i mrežicu s jetre, i oba bubrega, i salo oko njih, i pleće desno,
LEV 8:26 a iz kotarice u kojoj stajahu presni hlebovi pred Gospodom uze jedan kolač presan i jedan kolač hleba s uljem i jednu pogaču, i metnu na salo i na pleće desno.
LEV 8:27 I metnu to sve Aronu u ruke, i sinovima njegovim u ruke, i obrnu tamo i amo za žrtvu obrtanu pred Gospodom.
LEV 8:28 Posle uzevši to iz ruku njihovih Mojsije zapali na oltaru svrh žrtve paljenice; to je posvećenje na ugodni miris, žrtva ognjena Gospodu.
LEV 8:29 I uze Mojsije grudi, i obrnu ih tamo i amo za žrtvu obrtanu pred Gospodom; i od ovna posvetnog dopade Mojsiju deo, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
LEV 8:30 I uze Mojsije ulja za pomazanje i krvi koja beše na oltaru, i pokropi Arona i haljine njegove, i sinove njegove i haljine njihove s njim; i tako posveti Arona i haljine njegove, i sinove njegove i haljine njihove s njim.
LEV 8:31 Potom reče Mojsije Aronu i sinovima njegovim: Kuvajte to meso na vratima šatora od sastanka, i onde ga jedite i hleb posvetni što je u kotarici, kao što sam zapovedio rekavši: Aron i sinovi njegovi neka jedu to.
LEV 8:32 A šta ostane mesa ili hleba, ognjem sažezite.
LEV 8:33 I ne izlazite s vrata šatora od sastanka sedam dana, dokle se ne navrše dani posvećenja vašeg, jer ćete se sedam dana posvećivati.
LEV 8:34 Kako je bilo danas, tako je Gospod zapovedio da se čini, da biste se očistili od greha.
LEV 8:35 Zato na vratima šatora od sastanka ostanite danju i noću za sedam dana, i izvršite šta je Gospod zapovedio da izvršite, da ne pomrete, jer mi je tako zapoveđeno.
LEV 8:36 I Aron i sinovi njegovi učiniše sve što beše Gospod zapovedio preko Mojsija.
LEV 9:1 A u osmi dan sazva Mojsije Arona i sinove njegove i starešine izrailjske.
LEV 9:2 I reče Aronu: Uzmi tele za žrtvu radi greha i ovna za žrtvu paljenicu, oba zdrava; i prinesi ih pred Gospodom.
LEV 9:3 A sinovima Izrailjevim kaži i reci: Uzmite jare za žrtvu radi greha, i tele i jagnje, oboje od godine dana, i zdravo, za žrtvu paljenicu.
LEV 9:4 I vola i ovna za žrtvu zahvalnu, da prinesete pred Gospodom, i dar s uljem zamešen, jer će vam se danas javiti Gospod.
LEV 9:5 I uzeše šta zapovedi Mojsije, i donesoše pred šator od sastanka, i pristupivši sav zbor stadoše pred Gospodom.
LEV 9:6 I reče Mojsije: Učinite šta je zapovedio Gospod, i pokazaće vam se slava Gospodnja.
LEV 9:7 I reče Mojsije Aronu: Pristupi k oltaru, i prinesi žrtvu za greh svoj i žrtvu svoju paljenicu, i očisti od greha sebe i narod; i prinesi žrtvu narodnu i očisti ih od greha, kao što je zapovedio Gospod.
LEV 9:8 Tada Aron pristupi k oltaru i zakla tele za se.
LEV 9:9 I sinovi Aronovi dodaše mu krv, a on zamoči prst svoj u krv, i pomaza rogove oltaru; a ostalu krv izli na podnožje oltaru.
LEV 9:10 A salo i bubrege i mrežicu od jetre od žrtve za greh zapali na oltaru, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
LEV 9:11 A meso i kožu sažeže ognjem iza logora.
LEV 9:12 Potom zakla žrtvu svoju paljenicu, i sinovi Aronovi dodaše mu krv od nje, i pokropi njom oltar odozgo unaokolo.
LEV 9:13 I dodaše mu žrtvu paljenicu isečenu na delove zajedno s glavom, i zapali je na oltaru.
LEV 9:14 I opravši creva i noge od nje, zapali ih na oltaru svrh žrtve paljenice.
LEV 9:15 Potom prinese žrtvu narodnu: uze jare za greh koje beše za narod, i zakla ga, i prinese za greh kao i prvo.
LEV 9:16 Iza toga prinese i žrtvu paljenicu, i svrši po zakonu.
LEV 9:17 Prinese i dar, i uzevši od njega punu šaku zapali na oltaru svrh jutarnje žrtve paljenice.
LEV 9:18 Potom zakla vola i ovna na žrtvu zahvalnu za narod; i dadoše mu sinovi Aronovi krv, i pokropi njom oltar odozgo unaokolo.
LEV 9:19 Pa mu dodaše i salo od vola, i od ovna rep, i salo što pokriva creva, i bubrege i mrežicu s jetre,
LEV 9:20 i metnuvši sve salo na grudi, i zapali salo na oltaru.
LEV 9:21 A grudi i desno pleće obrnu Aron tamo i amo na žrtvu obrtanu pred Gospodom, kao što beše Gospod zapovedio Mojsiju.
LEV 9:22 Tada podiže Aron ruke svoje prema narodu, i blagoslovi ih; i siđe svršivši žrtvu za greh i žrtvu paljenicu i žrtvu zahvalnu.
LEV 9:23 Potom uđe Mojsije s Aronom u šator od sastanka, a kad opet izađoše blagosloviše narod; i slava se Gospodnja pokaza svemu narodu.
LEV 9:24 Jer dođe oganj od Gospoda, i spali na oltaru žrtvu paljenicu i salo. I videvši to sav narod povika i pade ničice.
LEV 10:1 A sinovi Aronovi, Nadav i Avijud, uzevši svaki svoju kadionicu metnuše oganj u njih i na oganj metnuše kad, i prinesoše pred Gospodom oganj tuđ, a to im ne beše zapovedio.
LEV 10:2 Tada dođe oganj od Gospoda i udari ih, te pogiboše pred Gospodom.
LEV 10:3 Tada reče Mojsije Aronu: To je što je kazao Gospod govoreći: U onima koji pristupaju k meni biću svet i pred celim narodom proslaviću se. A Aron oćute.
LEV 10:4 A Mojsije pozva Misaila i Elisafana sinove Ozila strica Aronovog, i reče im: Hodite i iznesite braću svoju ispred svetinje napolje iz logora.
LEV 10:5 I pristupiše i iznesoše ih u košuljama njihovim napolje iz logora, kao što reče Mojsije.
LEV 10:6 Tada reče Mojsije Aronu i Eleazaru i Itamaru, sinovima njegovim: Nemojte otkrivati glava svojih, ni haljina svojih razdirati, da ne izginete i da se Gospod ne razgnevi na sav zbor; nego braća vaša, sav rod Izrailjev, neka plače radi požara koji učini Gospod.
LEV 10:7 I s vrata šatora od sastanka nemojte izlaziti, da ne izginete, jer je na vama ulje pomazanja Gospodnjeg. I učiniše po reči Mojsijevoj.
LEV 10:8 I Gospod reče Aronu govoreći:
LEV 10:9 Vino i silovito piće nemoj piti ti ni sinovi tvoji s tobom, kad ulazite u šator od sastanka da ne izginete. To neka vam je uredba večna od kolena na koleno.
LEV 10:10 Da biste mogli raspoznavati šta je sveto šta li nije, i šta je čisto šta li nečisto.
LEV 10:11 I da biste učili sinove Izrailjeve svim uredbama koje im je kazao Gospod preko Mojsija.
LEV 10:12 A Mojsije reče Aronu i Eleazaru i Itamaru sinovima njegovim koji ostaše: Uzimajte dar što ostane od ognjenih žrtava Gospodnjih, i jedite s hlebom presnim kod oltara, jer je svetinja nad svetinjama.
LEV 10:13 Zato ćete ga jesti na svetom mestu, jer je deo tvoj i deo sinova tvojih od ognjenih žrtava Gospodnjih; jer mi je tako zapoveđeno.
LEV 10:14 A grudi od žrtve obrtane i pleće od žrtve podizane jedite na čistom mestu, ti i sinovi tvoji i kćeri tvoje s tobom; jer je taj deo dan tebi i sinovima tvojim od zahvalnih žrtava sinova Izrailjevih.
LEV 10:15 Pleće od žrtve podizane i grudi od žrtve obrtane donosiće se sa salom što se sažiže, da se obrne tamo i amo pred Gospodom, i biće tvoje i sinova tvojih s tobom zakonom večnim, kao što je zapovedio Gospod.
LEV 10:16 I Mojsije potraži jare za greh; ali gle, beše izgorelo; zato se razgnevi na Eleazara i na Itamara sinove Aronove koji ostaše, i reče:
LEV 10:17 Zašto ne jedoste žrtve za greh na svetom mestu? Svetinja je nad svetinjama, i dade vam je Gospod da nosite greh svega zbora, da bi se očistili od greha pred Gospodom.
LEV 10:18 A eto krv njena nije unesena u svetinju; valjaše vam je jesti na svetom mestu, kao što sam zapovedio.
LEV 10:19 Tada reče Aron Mojsiju: Eto, danas prinesoše žrtvu svoju za greh i žrtvu svoju paljenicu pred Gospodom, i to mi se dogodi. A da sam danas jeo žrtve za greh, bi li bilo po volji Gospodu?
LEV 10:20 Kad ču to Mojsije, prista na to.
LEV 11:1 I reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći im:
LEV 11:2 Kažite sinovima Izrailjevim i recite: Ovo su životinje koje ćete jesti između svih životinja na zemlji:
LEV 11:3 Šta god ima papke i papci su mu razdvojeni i preživa između životinja, to jedite.
LEV 11:4 Ali onih što samo preživaju ili što samo imaju papke razdvojene, ne jedite, kao što je kamila, jer preživa ali nema papke razdvojene; da vam je nečista;
LEV 11:5 i pitomi zec, jer preživa ali nema papke razdvojene; nečist da vam je.
LEV 11:6 I zec divlji, jer preživa ali nema papke razdvojene; nečist da vam je.
LEV 11:7 I svinja, jer ima papke razdvojene ali ne preživa; nečista da vam je;
LEV 11:8 mesa od njih ne jedite niti se strva njihovog dodevajte; jer vam je nečisto.
LEV 11:9 A između svega što je u vodi ovo jedite: Šta god ima pera i ljusku u vodi, po moru i po rekama, jedite.
LEV 11:10 A šta nema pera i ljusku u moru i u rekama između svega što se miče po vodi i živi u vodi, da vam je gadno.
LEV 11:11 Gadno da vam je, mesa da im ne jedete, i na strv njihov da se gadite.
LEV 11:12 Šta god nema pera i ljuske u vodi, to da vam je gadno.
LEV 11:13 A između ptica ove da su vam gadne i da ih ne jedete: orao i jastreb i morski orao,
LEV 11:14 eja i kraguj po svojim vrstama,
LEV 11:15 i svaki gavran po svojim vrstama,
LEV 11:16 i sovuljaga i ćuk i liska i kobac po svojim vrstama,
LEV 11:17 i buljina i gnjurac i ušara,
LEV 11:18 i labud i gem i svraka,
LEV 11:19 i roda i čaplja po svim vrstama, i pupavac i ljiljak.
LEV 11:20 Šta god gamiže, a ima krila i ide na četiri noge, da vam je gadno.
LEV 11:21 Ali između svega što gamiže a ima krila i ide na četiri noge jedite šta ima stegna na nogama svojim, kojima skače po zemlji.
LEV 11:22 Između njih jedite ove: arba po vrstama njegovim, salema po vrstama njegovim, argola po vrstama njegovim i agava po vrstama njegovim.
LEV 11:23 A što gamiže, a ima krila i četiri noge, da vam je gadno.
LEV 11:24 I o njih ćete se oskvrniti; ko se god dotakne mrtvog tela njihovog, da je nečist do večera.
LEV 11:25 I ko bi god nosio mrtvo telo njihovo, neka opere haljine svoje, i da je nečist do večera.
LEV 11:26 Svaka životinja koja ima papke ali nerazdvojene i ne preživa, da vam je nečista; ko ih se god dotakne, da je nečist.
LEV 11:27 I šta god ide na šapama između svih životinja četvoronožnih, da vam je nečisto; ko bi se dotakao strva njihovog, da je nečist do večera.
LEV 11:28 I ko bi nosio strv njihov, neka opere haljine svoje, i da je nečist do večera; to da vam je nečisto.
LEV 11:29 I između životinja koje pužu po zemlji da su vam nečiste: lasica i miš i kornjača po vrstama svojim,
LEV 11:30 i jež i gušter i tvor i puž i krtica.
LEV 11:31 To vam je nečisto između životinja koje pužu; ko ih se dotakne mrtvih, da je nečist do večera.
LEV 11:32 I svaka stvar na koju padne koje od njih mrtvo biće nečista, bila sprava drvena ili haljina ili koža ili torba, i svaka stvar koja treba za kakav posao, neka se metne u vodu, i da je nečista do večera, posle da je čista.
LEV 11:33 A svaki sud zemljani, u koji padne šta od toga, i šta god u njemu bude, biće nečist, i razbijte ga.
LEV 11:34 I svako jelo što se jede, ako na njega dođe onakva voda, da je nečisto, i svako piće što se pije u svakom takvom sudu, da je nečisto.
LEV 11:35 I na šta bi palo šta od tela njihovog mrtvog sve da je nečisto, i peć i ognjište da se razvali, jer je nečisto i neka vam je nečisto.
LEV 11:36 A studenac i ubao, gde se voda skuplja, biće čist; ali šta se dotakne strva njihovog, biće nečisto.
LEV 11:37 Ako li šta od strva njihovog padne na seme, koje se seje, ono će biti čisto.
LEV 11:38 Ali ako bude polito seme vodom, pa onda padne šta od strva njihovog na seme, da vam je nečisto.
LEV 11:39 I kad ugine životinja od onih koje jedete, ko se dotakne strva njenog, da je nečist do večera.
LEV 11:40 A ko bi jeo od strva njenog, neka opere haljine svoje i da je nečist do večera; i ko bi odneo strv njen, neka opere haljine svoje, i da je nečist do večera.
LEV 11:41 I sve što puže po zemlji, da vam je gadno, da se ne jede.
LEV 11:42 Šta god ide na trbuhu i šta god ide na četiri noge ili ima više nogu između svega što puže po zemlji, to ne jedite, jer je gad.
LEV 11:43 Nemojte se poganiti ničim što gamiže i nemojte se skvrniti njima, da ne budete nečisti s njih.
LEV 11:44 Jer ja sam Gospod Bog vaš; zato se osvećujte i budite sveti, jer sam ja svet; i nemojte se skvrniti ničim što puže po zemlji.
LEV 11:45 Jer ja sam Gospod, koji sam vas izveo iz zemlje misirske da vam budem Bog; budite, dakle, sveti, jer sam ja svet.
LEV 11:46 Ovo je zakon za zveri i za ptice, i za sve životinje što se miču po vodi, i za svaku dušu živu, koja puže po zemlji.
LEV 11:47 Da se raspoznaje nečisto od čistog i životinja koja se jede od životinje koja se ne jede.
LEV 12:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 12:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci: Kad žena zatrudni i rodi muško, nečista da je sedam dana; kao u dane kad se odvaja radi nemoći svoje, biće nečista.
LEV 12:3 A u osmi dan neka se obreže dete.
LEV 12:4 A ona još trideset i tri dana neka ostane čisteći se od krvi; ni jedne svete stvari da se ne dodeva i u svetinju da ne ide dok se ne navrše dani čišćenja njenog.
LEV 12:5 A kad rodi žensko, onda da je nečista dve nedelje dana, kao kad se odvaja radi nemoći svoje, i šezdeset i šest dana neka ostane čisteći se od krvi.
LEV 12:6 A kad se navrše dani čišćenja njenog radi sina ili radi kćeri, neka donese svešteniku na vrata šatora od sastanka jagnje od godine za žrtvu paljenicu, i golupče ili grlicu za žrtvu radi greha.
LEV 12:7 I sveštenik će prineti žrtvu pred Gospodom, i očistiće je od greha njenog; i tako će se očistiti od tečenja krvi svoje. To je zakon za ženu kad rodi muško ili žensko.
LEV 12:8 Ako li ne može dati jagnjeta, onda neka uzme dve grlice ili dva golubića, jedno za žrtvu paljenicu a drugo za žrtvu radi greha; i očistiće je sveštenik od greha njenog, i biće čista.
LEV 13:1 Još reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
LEV 13:2 Čovek u koga bi na koži tela njegovog bio otok ili krasta ili bubuljica, i bilo bi na koži tela njegovog nalik na gubu, neka se dovede k Aronu svešteniku ili ka kome sinu njegovom svešteniku.
LEV 13:3 I neka sveštenik vidi boljeticu na koži tela njegovog; ako dlaka na boljetici bude pobelela i boljetica bude na oči niža od ostale kože tela njegovog, onda je guba; pa kad ga vidi sveštenik proglasiće ga da je nečist.
LEV 13:4 Ako li bude bela bubuljica na koži tela njegovog i ne bude na oči niža od ostale kože niti dlaka na njoj pobelela, onda neka zatvori sveštenik za sedam dana čoveka sa takvom boljeticom.
LEV 13:5 A sedmog dana neka vidi sveštenik; ako opazi da je boljetica ostala kako je bila i nije se dalje razišla po koži, neka ga zatvori sveštenik opet za sedam dana.
LEV 13:6 I neka ga sveštenik opet vidi sedmog dana, pa ako opazi da se boljetica smanjila i nije se dalje razišla po koži; krasta je; i on neka opere haljine svoje i biće čist.
LEV 13:7 Ako li se dalje raširi krasta po koži njegovoj, pošto ga sveštenik vidi i proglasi da je čist, nanovo neka se pokaže svešteniku;
LEV 13:8 ako vidi sveštenik da se krasta raširila po koži njegovoj, proglasiće sveštenik da je nečist; guba je.
LEV 13:9 Kad je guba na čoveku, neka ga dovedu k svešteniku.
LEV 13:10 I sveštenik neka ga vidi; ako bude beo otok na koži i dlaka bude pobelela, ako bi i zdravo meso bilo na otoku,
LEV 13:11 guba je zastarela na koži tela njegovog; zato će ga sveštenik proglasiti da je nečist, i neće ga zatvoriti, jer je nečist.
LEV 13:12 Ako li se guba izaspe po koži i pokrije svu kožu čoveku od glave do pete, gde bi god sveštenik očima pogledao,
LEV 13:13 kad sveštenik vidi da je guba pokrila svu kožu na njemu, proglasiće da je čovek čist, jer je sve pobelelo, pa je čist.
LEV 13:14 Ali ako se pokaže na njemu divlje meso, biće nečist.
LEV 13:15 Pa kad sveštenik vidi divlje meso, proglasiće ga da je nečist; ono je divlje meso nečisto, guba je.
LEV 13:16 A kad bi se divlje meso promenilo i pobelelo, neka dođe k svešteniku.
LEV 13:17 I kad vidi sveštenik da je boljetica pobelela, sveštenik će proglasiti da je čist, čist je.
LEV 13:18 Kad u koga na koži bude čir, pa prođe,
LEV 13:19 a posle na mestu gde je bio čir izađe otok beo ili bubuljica bela i crvenkasta, neka se pokaže svešteniku.
LEV 13:20 Ako sveštenik vidi da je na oči niža od ostale kože i dlaka na njoj pobelela, proglasiće ga sveštenik da je nečist, guba je, izašla je iz čira.
LEV 13:21 Ako li sveštenik gledajući vidi da nije dlaka na njoj pobelela niti je niža od kože, nego se smanjila, onda će ga zatvoriti sveštenik za sedam dana.
LEV 13:22 Ako se raširi po koži, onda će ga sveštenik proglasiti da je nečist; bolest je.
LEV 13:23 Ako li ostane na svom mestu bubuljica i ne raširi se, ožiljak je od čira; zato će ga sveštenik proglasiti da je čist.
LEV 13:24 Ako se ko po koži ožeže ognjem, pa pošto se zaleči ostane bubuljica bela i crvenkasta ili samo bela,
LEV 13:25 neka ga vidi sveštenik; ako dlaka na bubuljici bude pobelela i ako na oči bude niža nego koža, guba je, izašla je iz ožegline; zato će ga sveštenik proglasiti da je nečist; guba je.
LEV 13:26 Ako li sveštenik vidi da na bubuljici nema bele dlake niti je niža od kože, nego se smanjila, zatvoriće ga za sedam dana.
LEV 13:27 Pa će je sedmog dana pogledati sveštenik; ako se bude raširila po koži, tada će ga sveštenik proglasiti da je nečist; guba je.
LEV 13:28 Ako li bubuljica bude ostala na svom mestu, i ne bude se raširila po koži, nego se smanjila, onda je rana od toga što se ožegao; zato će ga sveštenik proglasiti da je čist, jer je ožiljak od ožegline.
LEV 13:29 Ako u čoveka ili u žene bude boljetica na glavi ili na bradi,
LEV 13:30 sveštenik neka vidi boljeticu; ako na oči bude niža od ostale kože i na njoj dlaka žućkasta i tanka, sveštenik će proglasiti da je nečist; ospa je, guba na glavi ili na bradi;
LEV 13:31 a kad sveštenik vidi boljeticu, i opazi da na oči nije niža od ostale kože i da nema na njoj crne dlake, tada će zatvoriti sveštenik za sedam dana onog na kome je ospa.
LEV 13:32 Pa kad sveštenik sedmi dan vidi, a ospa se nije dalje razišla niti dlaka na njoj požutela, niti je na oči ospa niža od kože,
LEV 13:33 tada neka se obrije, ali ospu da ne obrije, i sveštenik neka zatvori još za sedam dana onog na kome je ospa.
LEV 13:34 I sedmog dana neka sveštenik opet vidi ospu; ako opazi da se ospa nije dalje razišla po koži niti je na oči niža od ostale kože, tada će ga proglasiti sveštenik da je čist, pa neka opere haljine svoje, i biće čist.
LEV 13:35 Ako li se raširi ospa po koži, pošto bude proglašen da je čist,
LEV 13:36 tada neka ga vidi sveštenik; ako se bude raširila ospa po koži, neka više ne gleda sveštenik ima li žutih dlaka; nečist je.
LEV 13:37 Ako li opazi da je ospa ostala gde je bila i da je crna dlaka izrasla po njoj, zalečila se ospa, čist je, i sveštenik će proglasiti da je čist.
LEV 13:38 Kad u čoveka ili u žene budu bubuljice po koži tela njihovog, bubuljice bele,
LEV 13:39 sveštenik neka vidi; ako na koži tela njegovog budu bele bubuljice male, bela je ospa, izašla po koži, čist je.
LEV 13:40 Kome opadne kosa s glave, ćelav je, čist je.
LEV 13:41 Ako mu spreda opadne kosa s glave, pola je ćelav, i čist je.
LEV 13:42 Kad na glavi sasvim ćelavoj ili pola ćelavoj bude bela i crvenkasta boljetica, guba je, izašla na glavi svoj ćelavoj ili pola ćelavoj.
LEV 13:43 I neka ga vidi sveštenik; ako opazi da je beo i crvenkast otok na glavi svoj ćelavoj ili pola ćelavoj nalik na gubu po koži ostalog tela,
LEV 13:44 čovek je gubav, nečist je, i sveštenik će ga proglasiti da je nečist; guba mu je na glavi.
LEV 13:45 A gubavac na kome je ta bolest, neka ide u haljinama razdrtim i gologlav, i usta neka zastre, i neka viče: Nečist, nečist.
LEV 13:46 Dokle je god bolest na njemu, neka bude nečist; nečist je, neka živi sam, iza logora neka mu bude stan.
LEV 13:47 I ako na haljini bude guba, na haljini vunenoj ili lanenoj,
LEV 13:48 ili na osnovi ili na poučici od lana ili od vune, ili na koži, ili na čem god od kože,
LEV 13:49 i ako boljetica bude zelenkasta ili crvenkasta na haljini ili na koži ili na osnovi ili na poučici ili na čem god od kože, guba je, i neka se pokaže svešteniku.
LEV 13:50 I kad vidi sveštenik bolest, neka zatvori za sedam dana stvar na kojoj je guba.
LEV 13:51 I sedmog dana ako vidi da se dalje razišla bolest po haljini ili po osnovi ili po poučici ili po koži ili po čemu god od kože, ljuta je guba bolest, ona stvar je nečista.
LEV 13:52 Zato neka spali onu haljinu ili osnovu ili poučicu od vune ili od lana, ili šta god bude od kože, na čem bude bolest; jer je ljuta guba, ognjem neka se spali.
LEV 13:53 Ako li opazi sveštenik da se bolest nije razišla po haljini ili po osnovi ili po poučici, ili po čemu god od kože,
LEV 13:54 tada neka zapovedi sveštenik da se opere ono na čem je bolest, pa onda neka zatvori opet za sedam dana.
LEV 13:55 Pa neka vidi sveštenik pošto se opere stvar na kojoj je bolest, i ako opazi da bolest nije promenila boje svoje, ako se i ne bude dalje razišla, stvar je nečista, spali je ognjem; jer je ljuta guba na gornjoj ili na donjoj strani.
LEV 13:56 Ako li vidi sveštenik da se mesto smanjilo pošto je oprano, onda neka otkine od haljine ili od kože ili od osnove ili od poučice.
LEV 13:57 Ako li se opet pokaže na haljini ili na osnovi ili na poučici ili na čem god od kože, guba je koja se širi, ognjem spali ono na čem bude.
LEV 13:58 A haljinu ili osnovu ili poučicu ili šta mu drago od kože, kad opereš pa otide s njega ta bolest, operi još jednom, i biće čisto.
LEV 13:59 Ovo je zakon za gubu na haljini vunenoj ili lanenoj, ili na osnovi ili na poučici, ili na čem god od kože, kako se može znati je li šta čisto ili nečisto.
LEV 14:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 14:2 Ovo je zakon za gubavca kada se čisti: neka se dovede k svešteniku,
LEV 14:3 a sveštenik neka izađe iza logora; i ako vidi da je izlečena guba na gubavcu,
LEV 14:4 onda će zapovediti sveštenik onome koji se čisti da uzme dve ptice žive čiste, i drvo kedrovo i crvca i isopa.
LEV 14:5 I neka zapovedi sveštenik da se jedna ptica zakolje nad sudom zemljanim nad vodom živom.
LEV 14:6 Pa neka uzme živu pticu i drvo kedrovo i crvac i isop, i sve to zajedno sa živom pticom neka zamoči u krv od ptice zaklane nad vodom živom.
LEV 14:7 I neka pokropi sedam puta onog koji se čisti od gube, i neka ga proglasi da je čist, i neka pusti živu pticu u polje.
LEV 14:8 Tada koji se čisti neka opere haljine svoje i obrije sve dlake svoje, i neka se okupa u vodi, i biće čist; potom neka uđe u logor, ali da stoji napolju ne ulazeći u svoj šator sedam dana.
LEV 14:9 A u sedmi dan neka obrije sve dlake svoje, glavu i bradu i obrve nad očima, i sve dlake svoje neka obrije, i neka opere haljine svoje, pa neka se okupa u vodi i biće čist.
LEV 14:10 A u osmi dan neka uzme dva jagnjeta zdrava i jednu ovcu od godine zdravu i tri desetine efe belog brašna zamešenog s uljem za dar, i jedan log ulja.
LEV 14:11 A sveštenik koji ga čisti neka postavi onog koji se čisti zajedno s tim stvarima pred Gospodom na vratima šatora od sastanka.
LEV 14:12 I uzevši sveštenik jedno jagnje neka ga prinese na žrtvu za prestup zajedno s logom ulja, i neka obrne tamo i amo pred Gospodom na žrtvu obrtanu.
LEV 14:13 A posle neka zakolje jagnje na mestu gde se kolje žrtva za greh i žrtva paljenica na svetom mestu, jer žrtva za prestup pripada svešteniku kao i žrtva za greh; svetinja je nad svetinjama.
LEV 14:14 Tada neka sveštenik uzme krvi od žrtve za prestup i pomaže kraj desnog uha onome koji se čisti i palac desne ruke njegove i palac desne noge njegove.
LEV 14:15 Potom neka uzme sveštenik od loga ulja i nalije na dlan svoj levi.
LEV 14:16 Pa neka zamoči sveštenik prst od desne ruke svoje u ulje što mu je na levom dlanu, i neka pokropi uljem s prsta svog sedam puta pred Gospodom.
LEV 14:17 A ostalim uljem što mu je na dlanu neka pomaže sveštenik kraj desnog uha onome koji se čisti, i palac desne ruke njegove i palac desne noge njegove po krvi od žrtve za prestup.
LEV 14:18 A šta još ostane od ulja na dlanu svešteniku, onim neka namaže glavu onome koji se čisti, i tako će ga očistiti sveštenik pred Gospodom.
LEV 14:19 Potom neka prinese sveštenik žrtvu za greh, i očistiće onog koji se čisti od svoje nečistote; a posle neka zakolje žrtvu paljenicu.
LEV 14:20 I neka prinese sveštenik žrtvu paljenicu zajedno s darom na oltaru; i tako će ga očistiti, i biće čist.
LEV 14:21 Ali ako je siromah, te ne može doneti toliko, onda neka uzme jedno jagnje za žrtvu radi prestupa da se prinese žrtva obrtana za očišćenje njegovo, i jednu desetinu efe belog brašna zamešenog s uljem za dar, i log ulja.
LEV 14:22 I dve grlice ili dva golubića, koje može priskrbiti, da bude jedno žrtva za greh a drugo žrtva paljenica.
LEV 14:23 I to neka donese u osmi dan svog čišćenja svešteniku na vrata šatora od sastanka pred Gospodom.
LEV 14:24 Tada sveštenik neka uzme jagnje za prestup i log ulja, i to neka sveštenik obrne pred Gospodom za žrtvu obrtanu.
LEV 14:25 I neka zakolje jagnje za žrtvu radi prestupa, i uzevši sveštenik krvi od žrtve za prestup neka pomaže kraj desnog uha onome koji se čisti i palac desne ruke njegove i palac desne noge njegove.
LEV 14:26 I ulja neka nalije sveštenik na dlan svoj levi,
LEV 14:27 pa neka zamoči prst od desne ruke svoje u ulje što mu je na levom dlanu, i neka pokropi uljem s prsta svog sedam puta pred Gospodom.
LEV 14:28 I uljem što mu je na dlanu neka pomaže sveštenik kraj desnog uha onome koji se čisti, i palac desne ruke njegove i palac desne noge njegove po mestu gde je krv od žrtve za prestup.
LEV 14:29 A šta još ostane od ulja na dlanu svešteniku, onim neka namaže glavu onome koji se čisti, i tako će ga očistiti pred Gospodom.
LEV 14:30 Tako neka učini i s jednom grlicom ili golupčetom od onih koje priskrbi.
LEV 14:31 Šta je priskrbio, jedno će biti žrtva za greh a drugo žrtva paljenica s darom; i tako će sveštenik očistiti pred Gospodom onog koji se čisti.
LEV 14:32 To je zakon za gubavca koji ne može priskrbiti sve što treba za očišćenje.
LEV 14:33 I reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
LEV 14:34 Kad dođete u zemlju hanansku, koju ću vam ja dati da je vaša, pa kad pustim gubu na koju kuću u zemlji koju ćete držati,
LEV 14:35 onda onaj čija je kuća neka dođe i javi svešteniku govoreći: Čini mi se kao da je guba na kući.
LEV 14:36 A sveštenik neka zapovedi da se isprazni kuća pre nego on dođe da vidi gubu, da se ne bi oskvrnilo šta je u kući; potom neka dođe sveštenik da vidi kuću.
LEV 14:37 Pa kad vidi bolest, ako bude bolest na zidovima kućnim kao rupice zelenkaste ili crvenkaste i na oči niže od zida,
LEV 14:38 neka izađe sveštenik iz kuće one na vrata kućna, i zatvori kuću za sedam dana.
LEV 14:39 Posle opet neka dođe sveštenik u sedmi dan, pa ako vidi da se bolest dalje razišla po zidovima kućnim,
LEV 14:40 zapovediće sveštenik da povade kamenje na kome je bolest i da ga bace iza grada na mesto nečisto.
LEV 14:41 A kuću zapovediće da ostružu iznutra svuda unaokolo, i prah što sastružu da prospu iza grada na mesto nečisto,
LEV 14:42 i da uzmu drugo kamenje i uglave na mesto gde je bilo pređašnje kamenje; tako i blato drugo uzevši da oblepe kuću.
LEV 14:43 Ako se povrati bolest i opet izraste po kući, pošto se povadi kamenje i ostruže kuća i nanovo oblepi,
LEV 14:44 tada došav sveštenik ako vidi da se bolest razišla po kući, ljuta je guba na kući, nečista je.
LEV 14:45 Neka se razruši ona kuća, kamenje i drva i sav lep od one kuće, i neka se iznese iza grada na mesto nečisto.
LEV 14:46 A ko bi ušao u kuću onu dok je zatvorena, da je nečist do večera.
LEV 14:47 I ko bi spavao u onoj kući, neka opere haljine svoje; tako i ko bi jeo u onoj kući, neka opere haljine svoje.
LEV 14:48 Ako li sveštenik došav vidi da se nije bolest razišla po kući pošto je kuća nanovo oblepljena, neka proglasi sveštenik da je čista, jer se izlečila bolest.
LEV 14:49 I neka uzme da bi se kuća očistila dve ptice i drvo kedrovo i crvca i isopa,
LEV 14:50 i neka zakolje jednu pticu nad sudom zemljanim nad vodom živom.
LEV 14:51 Pa neka uzme drvo kedrovo i isop i crvac i drugu pticu živu, i neka zamoči u krv od zaklane ptice i u vodu živu, i pokropi kuću sedam puta.
LEV 14:52 I tako će očistiti kuću onu krvlju ptičijom i vodom živom i pticom živom i drvetom kedrovim i isopom i crvcem.
LEV 14:53 Pa onda neka pusti pticu živu iza grada u polje; i očistiće kuću, i biće čista.
LEV 14:54 Ovo je zakon za svaku gubu i za ospu,
LEV 14:55 za gubu na haljini i na kući,
LEV 14:56 i za otok i za krastu i za bubuljicu,
LEV 14:57 da se zna kad je ko nečist i kad je ko čist. To je zakon za gubu.
LEV 15:1 Još reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
LEV 15:2 Kažite sinovima Izrailjevim i recite im: Kome čoveku teče seme od tela njegovog, nečist je.
LEV 15:3 A ovakva je nečistota njegova od tog tečenja: ako ispusti telo njegovo tečenje svoje, ili se ustavi tečenje u telu njegovom, nečistota je na njemu.
LEV 15:4 Svaka postelja na koju legne onaj kome teče seme, da je nečista; i sve na šta sedne, da je nečisto.
LEV 15:5 I ko se god dotakne postelje njegove, neka opere haljine svoje i neka se okupa u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:6 I ko sedne na ono na čemu je sedeo onaj kome teče seme, neka opere haljine svoje i neka se okupa u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:7 I ko se dotakne tela onog kome teče seme, neka opere haljine svoje i neka se okupa u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:8 I ako onaj kome teče seme pljune na čistog, on neka opere haljine svoje i neka se okupa u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:9 I svako sedlo na kome bi sedeo onaj kome teče seme, da je nečisto.
LEV 15:10 I ko bi se dotakao čega god što je bilo pod njim, da je nečist do večera; i ko bi šta takvo nosio, neka opere haljine svoje i okupa se u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:11 I koga bi se dotakao onaj kome teče seme ne opravši ruku svojih vodom, neka opere haljine svoje i okupa se u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:12 I sud zemljani kog bi se dotakao onaj kome teče seme, neka se razbije, a drveni sud neka se opere vodom.
LEV 15:13 A kad se onaj kome teče seme očisti od tečenja svog, neka broji sedam dana pošto se očisti, i neka opere haljine svoje i neka telo svoje opere vodom živom, i biće čist.
LEV 15:14 A u osmi dan neka uzme dve grlice ili dva golubića, i neka dođe pred Gospoda na vrata šatora od sastanka, i neka ih da svešteniku.
LEV 15:15 I sveštenik neka prinese jedno od njih na žrtvu za greh a drugo na žrtvu paljenicu; tako će ga očistiti sveštenik pred Gospodom od tečenja njegovog.
LEV 15:16 I čovek kome izađe seme kad spava sa ženom neka opere vodom celo telo svoje, i biće nečist do večera.
LEV 15:17 I svaka haljina i svaka koža na kojoj bude takvo seme, neka se opere vodom i biće nečisto do večera.
LEV 15:18 I žena kod koje bude spavao takav čovek, i ona i on neka se okupaju u vodi i biće nečisti do večera.
LEV 15:19 A žena kad ima vreme, kad ide krv od tela njenog, neka se odvaja sedam dana, i ko je se god dotakne, da je nečist do večera.
LEV 15:20 I na šta god legne dok se odvaja, da je nečisto, i na šta god sedne, da je nečisto.
LEV 15:21 I ko se dotakne postelje njene, neka opere haljine svoje i neka se okupa u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:22 I ko se dotakne čega na čemu je ona sedela, neka opere haljine svoje i neka se okupa u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:23 I šta bi god bilo na postelji njenoj ili na čem je ona sedela, pa se ko dotakne toga, da je nečist do večera.
LEV 15:24 A ko bi spavao s njom te bi nečistota njena došla na nj, da je nečist sedam dana, i postelja na kojoj leži da je nečista.
LEV 15:25 A žena, od koje bi išla krv dugo vremena ili osim običnog vremena ili u obično vreme, ali duže, dokle god teče nečistota njena biće nečista kao u vreme kada se odvaja.
LEV 15:26 Postelja na kojoj leži dokle joj god krv ide, da joj je kao postelja kad se odvaja; i na čem bi god sedela da je nečisto kao što je nečisto kad se odvaja.
LEV 15:27 I ko se god dotakne tih stvari, nečist je; zato neka opere haljine svoje i okupa se u vodi, i biće nečist do večera.
LEV 15:28 A kad se očisti od tečenja krvi svoje, neka broji sedam dana, pa onda da je čista.
LEV 15:29 I u osmi dan neka uzme dve grlice ili dva golubića, i neka ih odnese svešteniku na vrata šatora od sastanka.
LEV 15:30 I neka sveštenik prinese jedno na žrtvu za greh a drugo na žrtvu paljenicu, i očistiće je sveštenik pred Gospodom od tečenja nečistote njene.
LEV 15:31 Tako ćete odlučivati sinove Izrailjeve od nečistota njihovih, da ne ginu s nečistota svojih skvrneći šator moj što je usred njih.
LEV 15:32 To je zakon za onog kome teče seme i kome izađe seme kad spava sa ženom te bude nečist,
LEV 15:33 i za ženu kad boluje od tečenja krvi svoje, i za svakog koji boluje od tečenja svog, bilo muško ili žensko, i za čoveka koji bi ležao sa nečistom.
LEV 16:1 I reče Gospod Mojsiju pošto pogiboše dva sina Aronova, a pogiboše kad pristupiše pred Gospoda,
LEV 16:2 i kaza Gospod Mojsiju: Reci Aronu, bratu svom, da ne ulazi u svako doba u svetinju za zaves pred zaklopac koji je na kovčegu, da ne pogine, jer ću se u oblaku nad zaklopcem javljati.
LEV 16:3 S ovim neka ulazi Aron u svetinju: s juncem za žrtvu radi greha i s ovnom za žrtvu paljenicu.
LEV 16:4 Svetu košulju lanenu neka obuče, i gaće lanene neka su na telu njegovom, i neka se opaše pojasom lanenim i kapu lanenu neka metne na glavu; to su haljine svete, i neka opere telo svoje vodom, pa onda neka ih obuče.
LEV 16:5 A od zbora sinova Izrailjevih neka uzme dva jarca za žrtvu radi greha, i jednog ovna za žrtvu paljenicu.
LEV 16:6 I neka prinese Aron junca svog na žrtvu za greh i očisti sebe i dom svoj.
LEV 16:7 Potom neka uzme dva jarca, i neka ih metne pred Gospoda na vrata šatora od sastanka.
LEV 16:8 I neka Aron baci žreb za ta dva jarca, jedan žreb Gospodu a drugi žreb Azazelu.
LEV 16:9 I neka Aron prinese na žrtvu jarca na kog padne žreb Gospodnji, neka ga prinese na žrtvu za greh.
LEV 16:10 A jarca na kog padne žreb Azazelov neka metne živa pred Gospoda, da učini očišćenje na njemu, pa neka ga pusti u pustinju Azazelu.
LEV 16:11 I neka Aron prinese junca svog na žrtvu za greh i očisti sebe i dom svoj, i neka zakolje junca svog na žrtvu za greh.
LEV 16:12 I neka uzme kadionicu punu žeravice s oltara, koji je pred Gospodom, i pune pregršti kada mirisnog istucanog, i neka unese za zaves.
LEV 16:13 I neka metne kad na oganj pred Gospodom, da dim od kada zakloni zaklopac koji je na svedočanstvu; tako neće poginuti.
LEV 16:14 Posle neka uzme krvi od junca i pokropi s prsta svog po zaklopcu prema istoku, a pred zaklopcem neka sedam puta pokropi tom krvlju s prsta svog.
LEV 16:15 I neka zakolje jarca na žrtvu za greh narodni, i neka učini s krvlju njegovom kao što je učinio s krvlju junčijom, i pokropi njom po zaklopcu i pred zaklopcem.
LEV 16:16 I tako će očistiti svetinju od nečistota sinova Izrailjevih i od prestupa njihovih u svim gresima njihovim; tako će učiniti i u šatoru od sastanka, koji je među njima usred nečistota njihovih.
LEV 16:17 A niko da ne bude u šatoru od sastanka kad on uđe da čini očišćenje u svetinji, dokle ne izađe i svrši očišćenje za se i za dom svoj i za sav zbor izrailjski.
LEV 16:18 A neka izađe k oltaru koji je pred Gospodom, i očisti ga; i uzevši krvi od junca i krvi od jarca neka pomaže rogove oltaru unaokolo;
LEV 16:19 i neka ga pokropi odozgo istom krvlju s prsta svog sedam puta; tako će ga očistiti i posvetiti ga od nečistota sinova Izrailjevih.
LEV 16:20 A kad očisti svetinju i šator od sastanka i oltar, tada neka dovede jarca živog.
LEV 16:21 I metnuvši Aron obe ruke svoje na glavu jarcu živom, neka ispovedi nad njim sva bezakonja sinova Izrailjevih i sve prestupe njihove u svim gresima njihovim, i metnuvši ih na glavu jarcu neka ga da čoveku spremnom da ga istera u pustinju.
LEV 16:22 I jarac će odneti na sebi sva bezakonja njihova u pustinju; i pustiće onog jarca u pustinju.
LEV 16:23 Potom neka opet uđe Aron u šator od sastanka i svuče haljine lanene koje je obukao kada je išao u svetinju, i onde neka ih ostavi.
LEV 16:24 Pa neka opere telo svoje na svetom mestu i obuče svoje haljine; i izašav neka prinese svoju žrtvu paljenicu, i očisti sebe i narod.
LEV 16:25 A salo od žrtve za greh neka zapali na oltaru.
LEV 16:26 A ko odvede jarca za Azazela, neka opere haljine svoje i okupa telo svoje u vodi, pa onda neka uđe u logor.
LEV 16:27 A junca za greh i jarca za greh, od kojih je krv unesena da se učini očišćenje u svetinji, neka iznesu napolje iz logora, i neka spale ognjem kože njihove i meso njihovo i balegu njihovu.
LEV 16:28 A ko ih spali, neka opere haljine svoje i okupa telo svoje u vodi, pa onda neka dođe u logor.
LEV 16:29 I ovo neka vam bude večna uredba: deseti dan sedmog meseca mučite duše svoje, i ne radite nikakav posao, ni domorodac ni došljak koji se bavi među vama.
LEV 16:30 Jer u taj dan biva očišćenje za vas, da se očistite; bićete očišćeni od svih greha svojih pred Gospodom.
LEV 16:31 To neka vam je počivanje subotno, i mučite duše svoje po uredbi večnoj.
LEV 16:32 A sveštenik koji bude pomazan i koji bude osvećen da vrši službu svešteničku na mesto oca svog, on neka očišća obukavši se u haljine lanene, haljine svete.
LEV 16:33 I neka očisti svetinju svetu i šator od sastanka; i oltar neka očisti; i sveštenike i sav narod sabrani neka očisti.
LEV 16:34 I ovo neka vam je večna uredba da očišćate sinove Izrailjeve od svih greha njihovih jedan put u godini. I učini Mojsije kako mu zapovedi Gospod.
LEV 17:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 17:2 Kaži Aronu i sinovima njegovim i svim sinovima Izrailjevim, i reci im: Ovo je zapovedio Gospod govoreći:
LEV 17:3 Ko god od doma Izrailjevog zakolje vola ili jagnje ili kozu u logoru, ili ko god zakolje izvan logora,
LEV 17:4 a ne dovede na vrata šatora od sastanka, da prinese prinos Gospodu pred šatorom Gospodnjim, kriv je za krv; zato da se istrebi onaj čovek iz naroda svog.
LEV 17:5 Zato sinovi Izrailjevi neka dovedu žrtve svoje, koje bi klali u polju, neka ih dovedu Gospodu na vrata šatora od sastanka k svešteniku, i neka prinesu žrtve zahvalne Gospodu.
LEV 17:6 I sveštenik neka pokropi krvlju po oltaru Gospodnjem na vratima šatora od sastanka, i salo neka zapali na ugodni miris Gospodu.
LEV 17:7 I neka više ne prinose žrtve svoje đavolima, za kojima oni čine preljubu. Ovo neka im bude zakon večan od kolena na koleno.
LEV 17:8 Zato im reci: Ko bi god od doma Izrailjevog ili između stranaca koji se bave među njima prineo žrtvu paljenicu ili drugu žrtvu,
LEV 17:9 a ne bi je doveo na vrata šatora od sastanka da je prinese Gospodu, taj čovek da se istrebi iz naroda svog.
LEV 17:10 A ko bi god od doma Izrailjevog ili između stranaca koji se bave među njima jeo kakvu god krv, okrenuću lice svoje nasuprot onom čoveku koji bude jeo krv, i istrebiću ga iz naroda njegovog.
LEV 17:11 Jer je duša telu u krvi; a ja sam vam je odredio za oltar da se čiste duše vaše; jer je krv što dušu očišća.
LEV 17:12 Zato rekoh sinovima Izrailjevim: Niko između vas da ne jede krv; ni došljak koji se bavi među vama da ne jede krv.
LEV 17:13 I ko bi god između sinova Izrailjevih ili između došljaka koji se bave kod njih ulovio zverku ili pticu, koja se jede, neka iscedi krv iz nje, i zaspe je zemljom.
LEV 17:14 Jer je duša svakog tela krv njegova, to mu je duša. Zato rekoh sinovima Izrailjevim: Krv ni jednog tela ne jedite, jer je duša svakog tela krv njegova. Ko bi je god jeo, da se istrebi.
LEV 17:15 A ko bi jeo meso od životinje koja crkne ili koju raskine zverka, bio domorodac ili došljak, neka opere haljine svoje i okupa se u vodi, i biće nečist do večera, a posle će biti čist.
LEV 17:16 Ako li ih ne opere, i tela svog ne okupa, nosiće bezakonje svoje.
LEV 18:1 Još reče Gospod govoreći:
LEV 18:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 18:3 Nemojte činiti šta se čini u zemlji misirskoj, u kojoj ste živeli, niti činite šta se čini u zemlji hananskoj, u koju vas vodim, i po uredbama njihovim nemojte živeti.
LEV 18:4 Nego moje zakone vršite i moje uredbe držite živeći po njima. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 18:5 Držite uredbe moje i zakone moje; ko ih vrši, živ će biti kroz njih. Ja sam Gospod.
LEV 18:6 Niko da ne pristupa k rodici svojoj po krvi, da ne otkrije golotinju njenu. Ja sam Gospod.
LEV 18:7 Golotinje oca svog ni golotinje matere svoje ne otkrij; mati ti je; ne otkrij golotinje njene.
LEV 18:8 Golotinje žene oca svog ne otkrij; golotinja je oca tvog.
LEV 18:9 Golotinje sestre svoje, kćeri oca svog ili kćeri matere svoje, koja je rođena u kući ili izvan kuće, ne otkrij golotinje njihove.
LEV 18:10 Golotinje kćeri sina svog, ili kćeri kćeri svoje ne otkrij; jer je tvoja golotinja.
LEV 18:11 Golotinje kćeri žene oca svog, koju je rodio otac tvoj, ne otkrij; sestra ti je.
LEV 18:12 Golotinje sestre oca svog ne otkrij; jedna je krv sa ocem tvojim.
LEV 18:13 Golotinje sestre matere svoje ne otkrij; jer je jedna krv s materom tvojom.
LEV 18:14 Golotinje brata oca svog ne otkrij pristupajući k ženi njegovoj; strina ti je.
LEV 18:15 Golotinje žene sina svog ne otkrij; snaha ti je, ne otkrij golotinje njene.
LEV 18:16 Golotinje žene brata svog ne otkrij; golotinja je brata tvog.
LEV 18:17 Golotinje žene i kćeri njene ne otkrij; kćeri sina njenog ni kćeri kćeri njene nemoj uzeti da otkriješ golotinju njihovu; jedna su krv; zlo je.
LEV 18:18 Nemoj uzeti žene preko jedne žene, da je ucveliš otkrivajući golotinju drugoj za života njenog.
LEV 18:19 K ženi dokle se odvaja radi nečistote svoje ne idi da otkriješ golotinju njenu.
LEV 18:20 Sa ženom bližnjeg svog ne lezi skvrneći se s njom.
LEV 18:21 Od semena svog ne daj da se odnese Molohu, da ne oskvrniš imena Boga svog; ja sam Gospod.
LEV 18:22 S muškarcem ne lezi kao sa ženom; gadno je.
LEV 18:23 Živinče nikakvo nemoj obležati skvrneći se s njim; i žena da ne legne pod živinče; grdilo je.
LEV 18:24 Nemojte se skvrniti ni jednom ovom stvarju; jer su se svim tim stvarima oskvrnili narodi koje ću odagnati ispred vas.
LEV 18:25 Jer se oskvrnila zemlja, i nevaljalstvo ću njeno pohoditi na njoj, i izmetnuće zemlja stanovnike svoje.
LEV 18:26 Nego vi držite zakone moje i uredbe moje, i ne činite ni jednog ovog gada, ni domorodac ni došljak koji se bavi među vama;
LEV 18:27 jer sve ove gadove činiše ljudi u ovoj zemlji koji su bili pre vas, i zemlja je od toga oskvrnjena;
LEV 18:28 da ne izmetne zemlja vas, ako je oskvrnite, kao što je izmetnula narod koji je bio pre vas.
LEV 18:29 Jer ko učini šta god od ovih gadova, istrebiće se iz naroda svog duše koje učine.
LEV 18:30 Zato držite šta sam naredio da se drži, da ne činite šta od gadnih običaja koji su bili pre vas, i da se ne skvrnite o njih. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 19:2 Kaži svemu zboru sinova Izrailjevih, i reci im: Budite sveti, jer sam ja svet, Gospod Bog vaš.
LEV 19:3 Svaki da se boji matere svoje i oca svog; i držite subote moje; ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:4 Ne obraćajte se k idolima, i bogove livene ne gradite sebi; ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:5 A kad prinosite žrtvu zahvalnu Gospodu, prinosite je drage volje.
LEV 19:6 U koji je dan prinesete, neka se jede, i sutradan; a šta ostane do trećeg dana, neka se ognjem sažeže.
LEV 19:7 A ako bi se šta jelo treći dan, gad je, neće biti ugodna.
LEV 19:8 Ko bi god jeo, nosiće svoje bezakonje, jer oskvrni svetinju Gospodnju; zato će se istrebiti ona duša iz naroda svog.
LEV 19:9 A kad žanjete rod zemlje svoje, nemoj požeti sasvim njivu svoju, niti pabirči po žetvi.
LEV 19:10 Ni vinograd svog nemoj pabirčiti, i nemoj kupiti zrna koja padnu po vinogradu tvom; nego ostavi siromahu i došljaku. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:11 Ne kradite; ne lažite i ne varajte bližnjeg svog.
LEV 19:12 Ne kunite se imenom mojim krivo; jer ćeš oskvrniti ime Boga svog. Ja sam Gospod.
LEV 19:13 Ne zakidaj bližnjeg svog i ne otimaj mu; plata nadničarova da ne prenoći kod tebe do jutra.
LEV 19:14 Nemoj psovati gluvog, ni pred slepca metati šta da se spotakne; nego se boj Boga svog; ja sam Gospod.
LEV 19:15 Ne činite nepravdu na sudu, ne gledajte što je ko siromah, niti se povodi za bogatim; pravo sudi bližnjemu svom.
LEV 19:16 Ne idi kao opadač po narodu svom, i ne ustaj na krv bližnjeg svog; ja sam Gospod.
LEV 19:17 Nemoj mrzeti na brata svog u srcu svom; slobodno iskaraj bližnjeg svog, i nemoj trpeti greha na njemu.
LEV 19:18 Ne budi osvetljiv, i ne nosi srdnju na sinove naroda svog; nego ljubi bližnjeg svog kao sebe samog; ja sam Gospod.
LEV 19:19 Uredbe moje držite; živinčeta svog ne puštaj na živinče druge vrste; ne zasevaj njive svoje dvojakim semenom, i ne oblači na se haljine od dvojakih stvari.
LEV 19:20 Ako bi ko obležao robinju, koja je isprošena ali nije otkupljena ni oslobođena, oboje da se šibaju, ali da se ne pogube; jer nije bila oslobođena.
LEV 19:21 I neka on prinese Gospodu žrtvu za prestup svoj na vrata šatora od sastanka, ovna za prestup.
LEV 19:22 I neka ga očisti pred Gospodom sveštenik ovnom prinesenim za prestup od greha koji je učinio; i oprostiće mu se greh njegov.
LEV 19:23 A kad dođete u zemlju i nasadite svakojakog voća, obrežite mu okrajak, rod njegov; tri godine neka vam je neobrezano, i ne jedite ga.
LEV 19:24 A četvrte godine neka bude sav rod njegov posvećen u hvalu Gospodu.
LEV 19:25 Pa tek pete godine jedite voće s njega, da bi vam se umnožio rod njegov. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:26 Ništa ne jedite s krvlju. Nemojte vračati, ni gatati po vremenu.
LEV 19:27 Ne strižite kosu svoju ukrug, ni grdite bradu svoju.
LEV 19:28 Za mrtvacem ne režite telo svoje, ni udarajte na se kakve belege. Ja sam Gospod.
LEV 19:29 Nemoj skvrniti kćer svoju puštajući je da se kurva, da se ne bi zemlja prokurvala i napunila se bezakonja.
LEV 19:30 Držite subote moje, i svetinju moju poštujte. Ja sam Gospod.
LEV 19:31 Ne obraćajte se k vračarima i gatarima, niti ih pitajte, da se ne skvrnite o njih. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:32 Pred sedom glavom ustani, i poštuj lice starčevo, i boj se Boga svog. Ja sam Gospod.
LEV 19:33 Ako je u tebe došljak u zemlji vašoj, ne čini mu krivo.
LEV 19:34 Ko je došljak među vama, neka vam bude kao onaj koji se rodio među vama, i ljubite ga kao sebe samog; jer ste i vi bili došljaci u zemlji misirskoj. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 19:35 Ne činite nepravde u sudu, ni merom za dužinu, ni merom za težinu, ni merom za stvari koje se sipaju.
LEV 19:36 Merila neka su vam prava, kamenje pravo, efa prava, in prav. Ja sam Gospod Bog vaš, koji sam vas izveo iz zemlje misirske.
LEV 19:37 Držite, dakle, sve uredbe moje i sve zakone moje, i vršite ih. Ja sam Gospod.
LEV 20:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 20:2 Još reci sinovima Izrailjevim: Ko god između sinova Izrailjevih ili između došljaka koji se bave u Izrailju, da od semena svog Molohu, neka se pogubi, narod u zemlji neka ga zaspe kamenjem.
LEV 20:3 I ja ću okrenuti lice svoje nasuprot takvom čoveku, i istrebiću ga iz naroda njegovog, što od semena svog dade Molohu, i zaprzni svetinju moju i oskvrni sveto ime moje.
LEV 20:4 Ako li narod kako god zatvori oči da ne vidi tog čoveka kad da od semena svog Molohu, i ne ubiju ga,
LEV 20:5 ja ću okrenuti lice svoje nasuprot onom čoveku i nasuprot domu njegovom, i istrebiću ga, i sve koji za njim čine preljubu čineći preljubu za Molohom, iz naroda njihovog.
LEV 20:6 A ko se obrati k vračarima i k gatarima da čini preljubu za njima, okrenuću lice svoje na suprot njemu, i istrebiću ga iz naroda njegovog.
LEV 20:7 Zato posvećujte se, i budite sveti, jer sam ja Gospod Bog vaš.
LEV 20:8 I čuvajte uredbe moje i vršite ih. Ja sam Gospod koji vas posvećujem.
LEV 20:9 Ko opsuje oca svog ili mater svoju, da se pogubi; opsovao je oca svog ili mater svoju; krv njegova na nj.
LEV 20:10 A čovek koji učini preljubu s tuđom ženom, što je učinio preljubu sa ženom bližnjeg svog, da se pogubi i preljubočinac i preljubočinica.
LEV 20:11 Ko bi spavao sa ženom oca svog, otkrio je golotinju oca svog; oboje da se pogube; krv njihova na njih.
LEV 20:12 Ko bi spavao sa ženom sina svog, oboje da se pogube; učiniše sramotu; krv njihova na njih.
LEV 20:13 Ko bi muškarca obležao kao ženu, učiniše gadnu stvar obojica; da se pogube; krv njihova na njih.
LEV 20:14 I ko bi uzeo ženu i mater njenu, zlo je, ognjem da se spali i on i ona, da ne bude zla među vama.
LEV 20:15 Ko bi obležao živinče, da se pogubi; ubijte i živinče.
LEV 20:16 I ako bi žena legla pod živinče, ubij i ženu i živinče, neka poginu, krv njihova na njih.
LEV 20:17 Ko bi uzeo sestru svoju, kćer oca svog ili kćer matere svoje, video bi golotinju njenu i ona bi videla golotinju njegovu, sramota je; zato da se istrebe ispred sinova naroda svog; otkrio je golotinju sestre svoje, neka nosi bezakonje svoje.
LEV 20:18 I ko bi spavao sa ženom kad ima vreme i otkrio golotinju njenu otkrivši tečenje njeno, i ona bi otkrila tečenje krvi svoje, da se istrebe oboje iz naroda svog.
LEV 20:19 Golotinje sestre matere svoje i sestre oca svog ne otkrij, jer bi otkrio svoju krv; neka nose bezakonje svoje.
LEV 20:20 A ko bi spavao sa ženom strica svog, otkrio bi golotinju strica svog, neka nose oboje greh svoj, neka pomru bez dece.
LEV 20:21 Ko bi uzeo ženu brata svog, ružno je, otkrio je golotinju brata svog; bez dece da budu.
LEV 20:22 Čuvajte sve uredbe moje i sve zakone moje, i vršite ih, da vas zemlja ne izmetne, u koju vas vodim da živite u njoj.
LEV 20:23 Nemojte živeti po uredbama naroda koje ću oterati ispred vas, jer su činili sve to, zato mi omrzoše.
LEV 20:24 I rekoh vam: Vi ćete naslediti zemlju njihovu i ja ću vam je dati u državu, zemlju u kojoj teče mleko i med. Ja sam Gospod Bog vaš koji vas odvojih od drugih naroda.
LEV 20:25 Zato razlikujte stoku čistu od nečiste, i pticu čistu od nečiste, i nemojte skvrniti duša svojih stokom ili pticom ili čim god što puže po zemlji, što sam vam odvojio da je nečisto.
LEV 20:26 I bićete mi sveti, jer sam svet ja, Gospod, i odvojih vas od drugih naroda da budete moji.
LEV 20:27 A čovek ili žena, u kojima bi bio duh vračarski ili gatarski, da se pogube, kamenjem da se zaspu, krv njihova na njih.
LEV 21:1 Još reče Gospod Mojsiju: Kaži sveštenicima sinovima Aronovim, i reci im: Za mrtvacem da se ne skvrni ni jedan u narodu svom,
LEV 21:2 osim za rodom svojim po krvi, za materom svojom ili za ocem svojim ili za sinom svojim ili za kćerju svojom ili za bratom svojim,
LEV 21:3 ili za rođenom sestrom svojom, devojkom, koja nije imala muža; za njom se može oskvrniti.
LEV 21:4 Ako je oženjen, da se ne oskvrni za ženom svojom u narodu svom učinivši se nečist.
LEV 21:5 Da se ne načine ćelavi čupajući kosu s glave svoje i da ne briju brade svoje, niti se režu po telu svom.
LEV 21:6 Neka budu sveti Bogu svom, i neka ne skvrne ime Boga svog, jer prinose žrtve ognjene Gospodnje, hleb Boga svog, zato neka su sveti.
LEV 21:7 Neka se ne žene ženom kurvom ili silovanom; ni puštenicom neka se ne žene; jer su sveti Bogu svom.
LEV 21:8 I tebi neka je svaki svet, jer prinosi hleb Boga tvog; svet neka ti je, jer sam ja svet, Gospod, koji vas posvećujem.
LEV 21:9 A kći sveštenička koja se oskvrni kurvajući se, skvrni oca svog, ognjem neka se spali.
LEV 21:10 A sveštenik najviši između braće svoje, kome se na glavu izlije ulje pomazanja i koji je posvećen da se oblači u svete haljine, neka ne otkriva glave svoje, i haljine svoje neka ne razdire.
LEV 21:11 I k mrtvacu ni jednom neka ne ide, ni za ocem svojim ni za materom svojom da se ne oskvrni.
LEV 21:12 I iz svetinje neka ne izlazi, da ne bi oskvrnio svetinju Boga svog, jer je na njenu venac, ulje pomazanja Boga njegovog; ja sam Gospod.
LEV 21:13 On neka se ženi devicom.
LEV 21:14 Udovicom ili puštenicom ili silovanom ili kurvom da se ne ženi; nego devojkom iz naroda svog neka se oženi.
LEV 21:15 I neka ne skvrni seme naroda svog u narodu svom, jer sam ja Gospod, koji ga posvećujem.
LEV 21:16 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 21:17 Kaži Aronu i reci: U koga bi iz semena tvog od kolena do kolena bila mana na telu, onaj neka ne pristupa da prinosi hleb Boga svog.
LEV 21:18 Jer niko na kome bi bila mana ne valja da pristupa, ni slep, ni hrom, ni u koga bi bio koji ud preveć mali ili preveć veliki,
LEV 21:19 ni u koga je slomljena noga ili ruka,
LEV 21:20 ni grbav, ni drljav, ni ko ima bionu na oku, ni šugav, ni lišajiv, ni prosut.
LEV 21:21 U koga bi god iz semena Arona sveštenika bila kakva mana na telu, neka ne pristupa da prinosi žrtve ognjene Gospodu; mana je na njemu; da ne pristupa da prinosi hleb Boga svog.
LEV 21:22 Ali hleb Boga svog od stvari presvetih i od stvari svetih neka jede;
LEV 21:23 ali za zaves neka ne ulazi; k oltaru neka se ne približuje, jer je mana na njemu, pa neka ne skvrni svetinje moje, jer sam ja Gospod koji ih posvećujem.
LEV 21:24 I Mojsije kaza to Aronu i sinovima njegovim i svim sinovima Izrailjevim.
LEV 22:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 22:2 Kaži Aronu i sinovima njegovim da se čuvaju od svetih stvari sinova Izrailjevih, da ne bi oskvrnili sveto ime moje u onom što mi oni posvećuju; ja sam Gospod.
LEV 22:3 Reci im: Ko bi god iz semena vašeg od kolena na koleno pristupio k svetim stvarima, koje bi posvetili sinovi Izrailjevi Gospodu, kad je nečistota njegova na njemu, taj neka se istrebi ispred lica mog; ja sam Gospod.
LEV 22:4 Ko bi god iz semena Aronovog bio gubav ili bi išlo seme od njega, neka ne jede svete stvari dokle ne bude čist; tako i koji bi se dotakao koga nečistog od mrtvog tela ili onog od koga je izašlo seme,
LEV 22:5 ili ko bi se dotakao čega što gamiže po zemlji, od čega bi se oskvrnio, ili čoveka od kog bi se oskvrnio kakve mu drago nečistote njegove,
LEV 22:6 ko bi se dotakao takvog čega, biće nečist do večera; zato neka ne jede svete stvari ako ne okupa telo svoje u vodi.
LEV 22:7 A kad zađe sunce, biće čist, i onda može jesti od svetih stvari; jer mu je hrana.
LEV 22:8 Mrcino ili šta raskine zverka neka ne jede, da se njim ne skvrni; ja sam Gospod.
LEV 22:9 Tako neka drže šta sam uredio da se drži, da ne navuku na se greha i ne umru od njega oskvrnivši se. Ja sam Gospod koji ih posvećujem.
LEV 22:10 Niko drugi da ne jede svete stvari, ni ukućanin sveštenikov ni nadničar da ne jede svete stvari.
LEV 22:11 A kad sveštenik kupi koga za novce, taj neka ih jede, i koji se rodi u kući njegovoj; oni neka jedu jelo njegovo.
LEV 22:12 Ali kći sveštenička kad se uda za čoveka drugog plemena, ona da ne jede od žrtava podignutih svetih stvari.
LEV 22:13 A kći sveštenička ako obudovi, ili je pusti muž, ako nema poroda, neka se vrati kući oca svog kao što je bila u detinjstvu svom, hleb oca svog neka jede; ali niko drugog plemena da ga ne jede.
LEV 22:14 A ko bi nehotice jeo svetu stvar, neka dometne peti deo i naknadi svešteniku svetu stvar.
LEV 22:15 Da ne bi oskvrnili svete stvari sinova Izrailjevih, koje prinose Gospodu,
LEV 22:16 i da ne bi navlačili na njih kar za prestup jedući svete stvari njihove, jer sam ja Gospod, koji ih posvećujem.
LEV 22:17 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 22:18 Kaži Aronu i sinovima njegovim i svim sinovima Izrailjevim i reci im: Ko god od doma Izrailjevog ili od stranaca koji su u Izrailju hoće da prinese žrtvu svoju po kakvom god zavetu svom, ili od dobre volje svoje dar, što se prinosi Gospodu na žrtvu paljenicu,
LEV 22:19 neka prinese drage volje muško zdravo od goveda ili od ovaca ili od koza.
LEV 22:20 Na čem bi bila mana, ono ne prinosite, jer vam se ne bi primilo.
LEV 22:21 I kad ko hoće da prinese žrtvu zahvalnu Gospodu, izvršavajući zavet ili od svoje volje dajući dar, od goveda ili od sitne stoke, neka bude zdravo, da bi bilo primljeno; nikakve mane da nema na njemu.
LEV 22:22 Slepo, ili kome je šta slomljeno ili odbijeno, ni gutavo, ni krastavo ni lišajivo, šta je takvo ne prinosite Gospodu, i ne mećite ih na oltar Gospodnji na žrtvu ognjenu.
LEV 22:23 A vola ili ovcu ili kozu sa udom kojim prevelikim ili premalim možeš prineti za dobrovoljni dar; ali za zavet neće se primiti.
LEV 22:24 Ujalovljeno uvrtanjem, tučenjem, kidanjem ili rezanjem, ne prinosite Gospodu; i ne činite to u zemlji svojoj.
LEV 22:25 I iz ruke tuđinske nemojte uzimati ni jedne stvari da prinesete hleb Bogu svom; jer je kvar njihov u njima; imaju manu, neće vam se primiti.
LEV 22:26 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 22:27 Tele i jagnje i jare kad se omladi, neka bude sedam dana kod majke svoje, pa od osmog dana i posle biće ugodno za žrtvu ognjenu Gospodu.
LEV 22:28 A kravu ni ovcu ni kozu ne koljite u jedan dan s mladetom njenim.
LEV 22:29 I kad prinosite Gospodu žrtvu radi hvale, prinesite je dragovoljno.
LEV 22:30 Neka se jede istog dana, i ne ostavljajte ništa do jutra; ja sam Gospod.
LEV 22:31 Zato držite zapovesti moje, i vršite ih; ja sam Gospod.
LEV 22:32 I nemojte skvrniti sveto ime moje, i ja ću se svetiti među sinovima Izrailjevim; ja sam Gospod, koji vas posvećujem.
LEV 22:33 Koji sam vas izveo iz zemlje misirske da vam budem Bog; ja sam Gospod.
LEV 23:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 23:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Praznici Gospodnji, koje ćete zvati sveti sabori, ovo su praznici moji:
LEV 23:3 Šest dana radi, a sedmi dan, koji je subota za počivanje, neka bude sveti sabor, ne radite ni jedan posao; subota je Gospodnja po svim stanovima vašim.
LEV 23:4 Ovo su praznici Gospodnji, sabori sveti, na koje ćete se sabirati u vreme njihovo:
LEV 23:5 Četrnaestog dana prvog meseca uveče, pasha je Gospodnja.
LEV 23:6 A petnaestog dana istog meseca praznik je presnih hlebova Gospodu; sedam dana jedite hlebove presne.
LEV 23:7 Prvi dan neka vam bude sabor sveti, nikakav posao ropski ne radite.
LEV 23:8 Nego za sedam dana prinosite Gospodu žrtve ognjene; a sedmi dan neka je sabor sveti; ne radite nijedan posao ropski.
LEV 23:9 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 23:10 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Kad dođete u zemlju koju ću vam dati, i stanete žeti u njoj, tada donesite snop prvina od žetve svoje k svešteniku;
LEV 23:11 a on neka obrće snop pred Gospodom, da bi vam se primio; sutradan po suboti neka ga obrće sveštenik.
LEV 23:12 A isti dan kad budete obrtali snop, prinesite jagnje od godine dana zdravo na žrtvu paljenicu Gospodu;
LEV 23:13 i dar uza nj, dve desetine efe belog brašna zamešenog s uljem, da bude žrtva ognjena Gospodu na ugodni miris; i naliv uza nj, vina četvrt ina.
LEV 23:14 A hleba, ni zrna prženog ni zrna u klasu nemojte jesti do onog dana kad prinesete žrtvu Bogu svom; to da vam je večna uredba od kolena do kolena po svim stanovima vašim.
LEV 23:15 Potom od prvog dana po suboti, od dana kad prinesete snop za žrtvu obrtanu, brojte sedam nedelja punih;
LEV 23:16 do prvog dana po sedmoj nedelji nabrojte pedeset dana; onda prinesite nov dar Gospodu.
LEV 23:17 Iz stanova svojih donesite dva hleba za žrtvu obrtanu; od dve desetine efe belog brašna da budu, s kvascem neka budu pečeni; to su prvine Gospodu.
LEV 23:18 A s tim hlebom prinesite sedam jaganjaca od godine zdravih, i jedno tele i dva ovna, da bude žrtva paljenica Gospodu s darovima svojim i nalivima svojim, da bude žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu.
LEV 23:19 Zakoljite i jarca jednog za greh i dva jagnjeta od godine za žrtvu zahvalnu.
LEV 23:20 I sveštenik neka to obrne tamo i amo s hlebom od prvina i sa dva jagnjeta na žrtvu obrtanu pred Gospodom; i biće svete stvari Gospodu za sveštenika.
LEV 23:21 I saberite se u onaj dan, sabor sveti da vam je; nijedan posao ropski ne radite zakonom večnim po svim stanovima svojim od kolena do kolena.
LEV 23:22 A kad stanete žeti u zemlji svojoj, nemoj sasvim požnjeti njive svoje, ni pabirči po žetvi; ostavi siromahu i došljaku; ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 23:23 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 23:24 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Prvi dan sedmog meseca neka vam je odmor, spomen trubni, sabor sveti.
LEV 23:25 Nijedan posao ropski nemojte raditi, nego prinesite žrtvu ognjenu Gospodu.
LEV 23:26 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 23:27 A deseti je dan tog meseca sedmog dan očišćenja; sabor sveti neka vam je, i mučite duše svoje, i prinesite Gospodu žrtvu ognjenu.
LEV 23:28 U taj dan nemojte raditi nijedan posao, jer je dan očišćenja, da se očistite pred Gospodom Bogom svojim.
LEV 23:29 A svaka duša koja se ne bi mučila u taj dan, da se istrebi iz naroda svog.
LEV 23:30 I svaku dušu koja bi radila kakav posao u taj dan, ja ću zatrti dušu onu u narodu njenom.
LEV 23:31 Ni jedan posao nemojte raditi; to da je večna uredba od kolena do kolena u svim stanovima vašim.
LEV 23:32 Subota počivanja neka vam bude, i mučite duše svoje; devetog dana istog meseca kad bude veče, od večera do večera praznujte počinak svoj.
LEV 23:33 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 23:34 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci: Petnaestog dana sedmog meseca praznik je senica za sedam dana Gospodu.
LEV 23:35 Prvi dan neka bude sabor sveti, nijedan posao ropski nemojte raditi.
LEV 23:36 Za sedam dana prinosite žrtve ognjene Gospodu; osmi dan neka vam bude sabor sveti, i prinesite žrtve ognjene Gospodu; praznik je, nijedan posao ropski nemojte raditi.
LEV 23:37 To su praznici Gospodnji, koje ćete praznovati na saborima svetim da prinesete žrtve ognjene Gospodu: žrtvu paljenicu i dar i žrtvu zahvalnu i naliv, sve kad je čemu dan,
LEV 23:38 osim subota Gospodnjih i osim darova vaših i osim svih zaveta vaših i osim svih dobrovoljnih prinosa vaših, koje ćete davati Gospodu.
LEV 23:39 Ali petnaesti dan tog meseca sedmog, kad saberete rod zemaljski, praznujte praznik Gospodu sedam dana; u prvi je dan odmor i u osmi je dan odmor.
LEV 23:40 U prvi dan uzmite voća s lepih drveta, i grana palmovih i grana s gustih drveta i vrbe s potoka, i veselite se pred Gospodom Bogom svojim sedam dana.
LEV 23:41 I praznujte taj praznik Gospodu sedam dana svake godine zakonom večnim od kolena do kolena, sedmog meseca praznujte ga.
LEV 23:42 I pod senicama budite sedam dana, ko je god rođen u Izrailju neka bude pod senicama,
LEV 23:43 da bi znalo natražje vaše da sam ja učinio da žive pod senicama sinovi Izrailjevi kad sam ih izveo iz zemlje misirske. Ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 23:44 I Mojsije kaza praznike Gospodnje sinovima Izrailjevim.
LEV 24:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 24:2 Zapovedi sinovima Izrailjevim neka ti donesu ulje maslinovo čisto, ceđeno, za videlo, da žišci gore vazda.
LEV 24:3 Pred zavesom svedočanstva u šatoru od sastanka Aron će ih nameštati da gore od večera do jutra pred Gospodom vazda zakonom večnim od kolena do kolena.
LEV 24:4 Na svećnjak čisti nameštaće žiške pred Gospodom vazda.
LEV 24:5 I uzmi belog brašna, i ispeci dvanaest kolača, svaki kolač da bude od dve desetine efe.
LEV 24:6 I postavi ih u dva reda, po šest u jedan red, na čistom stolu pred Gospodom.
LEV 24:7 I na svaki red metni kada čistog, da bude za svaki hleb spomen, žrtva ognjena Gospodu.
LEV 24:8 Svake subote neka ih postavlja sveštenik pred Gospodom vazda uzimajući od sinova Izrailjevih zakonom večnim.
LEV 24:9 I biće Aronovi i sinova njegovih, koji će jesti na mestu svetom, jer im je svetinja nad svetinjama od ognjenih žrtava Gospodnjih zakonom večnim.
LEV 24:10 A izađe sin jedne Izrailjke, kome je otac bio Misirac, među sinove Izrailjeve, i svadi se u logoru sin žene Izrailjke s nekim Izrailjcem.
LEV 24:11 I psujući sin žene Izrailjke pohuli na ime Božije, te ga dovedoše k Mojsiju; a mati mu beše po imenu Salomita, kći Davrijina, od plemena Danovog.
LEV 24:12 I metnuše ga u zatvor dokle im se kaže šta će činiti s njim po reči Gospodnjoj.
LEV 24:13 A Gospod reče Mojsiju govoreći:
LEV 24:14 Izvedi tog psovača napolje iz logora, i neka svi koji su čuli metnu ruke svoje na glavu njegovu, i neka ga sav narod zaspe kamenjem.
LEV 24:15 A sinovima Izrailjevim kaži i reci: Ko bi god pohulio Boga svog, nosiće greh svoj.
LEV 24:16 Ko bi ružio ime Gospodnje, da se pogubi, sav narod da ga zaspe kamenjem; i došljak i domorodac koji bi ružio ime Gospodnje, da se pogubi.
LEV 24:17 I ko ubije čoveka, da se pogubi.
LEV 24:18 A ko ubije živinče, neka vrati drugo, živinče za živinče.
LEV 24:19 I ko rani bližnjeg svog, kako učini tako da mu bude:
LEV 24:20 Ulom za ulom, oko za oko, zub za zub; kako ošteti telo čoveku, onako da mu se učini.
LEV 24:21 Ko ubije živinče, da vrati drugo; ali ko ubije čoveka, da se pogubi.
LEV 24:22 Zakon da vam je jedan, došljaku da bude kao i rođenom u zemlji. Jer sam ja Gospod Bog vaš.
LEV 24:23 I Mojsije kaza sinovima Izrailjevim, a oni izvedoše psovača napolje iz logora, i zasuše ga kamenjem; i učiniše sinovi Izrailjevi kako Gospod zapovedi Mojsiju.
LEV 25:1 Još reče Gospod Mojsiju na gori sinajskoj govoreći:
LEV 25:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Kad dođete u zemlju koju vam ja dajem, neka praznuje zemlja subotu Gospodnju.
LEV 25:3 Šest godina zasevaj njivu svoju, i šest godina reži vinograd svoj i sabiraj rod.
LEV 25:4 A sedma godina neka bude subota za odmor zemlji, subota Gospodnja; nemoj sejati u polju svom ni rezati vinograd svoj.
LEV 25:5 Šta samo od sebe rodi iza žetve tvoje nemoj žeti, i grožđa u vinogradu svom nerezanom nemoj brati; neka bude godina odmora zemlji.
LEV 25:6 Ali šta rodi zemlja za počivanja svog, ono neka vam bude hrana, tebi i sluzi tvom i sluškinji tvojoj i najamniku tvom i ukućaninu tvom koji je kod tebe.
LEV 25:7 I stoci tvojoj i svim životinjama što su u tvojoj zemlji, sav rod njen neka bude hrana.
LEV 25:8 I nabroj sedam sedmina godina, sedam puta po sedam godina, tako da ti sedam sedmina godina bude četrdeset i devet godina.
LEV 25:9 Tada zapovedi neka zatrubi truba deseti dan sedmog meseca, na dan očišćenja neka trubi truba po svoj zemlji vašoj.
LEV 25:10 I posvetite godinu pedesetu, i proglasite slobodu u zemlji svima koji žive u njoj; to neka vam je oprosna godina, i tada se vratite svaki na svoju baštinu, i svaki u rod svoj vratite se.
LEV 25:11 Oprosna godina da vam je ta pedeseta godina; nemojte sejati, niti žanjite šta samo rodi te godine, niti berite grožđa u vinogradima nerezanim.
LEV 25:12 Jer je oprosna godina; neka vam je sveta; sa svakog polja jedite rod njegov.
LEV 25:13 Te godine oprosne vratite se svaki na svoju baštinu.
LEV 25:14 I ako prodaš šta bližnjemu svom ili kupiš šta od bližnjeg svog, ne varajte jedan drugog.
LEV 25:15 Prema broju godina po oprosnoj godini kupuj od bližnjeg svog, i prema broju godina u koje ćeš brati rod neka ti prodaje.
LEV 25:16 Što više bude godina to će cena biti veća onome što kupuješ, a što manje bude godina to će manja biti cena, jer ti se prodaje broj letina.
LEV 25:17 Zato ne varajte jedan drugog, nego se bojte Boga svog; jer sam ja Gospod Bog vaš.
LEV 25:18 Držite uredbe moje i čuvajte zakone moje i vršite ih, pa ćete živeti u zemlji bez straha.
LEV 25:19 I zemlja će rađati rod svoj, i ješćete ga, i bićete siti, i živećete u njoj bez straha.
LEV 25:20 I ako biste rekli: Šta ćemo jesti sedme godine, eto nećemo sejati niti ćemo brati letinu?
LEV 25:21 Pustiću blagoslov svoj na vas šeste godine, te će roditi za tri godine.
LEV 25:22 I sejaćete osme godine, a ješćete letinu staru do devete godine, dokle ne prispe rod njen, ješćete stari.
LEV 25:23 Ali da se zemlja ne prodaje za svagda, jer je moja zemlja, a vi ste došljaci i ukućani kod mene.
LEV 25:24 Zato po svoj zemlji države vaše neka se otkupljuju zemlje.
LEV 25:25 Ako osiromaši brat tvoj i proda nešto od baštine svoje, a posle dođe ko od roda njegovog najbliži njemu da otkupi, neka otkupi šta brat njegov prodade.
LEV 25:26 Ako li ne bi imao nikoga da otkupi, nego bi se pomogao i zglavio koliko treba za otkup,
LEV 25:27 onda neka odbije godine otkako je prodao, pa šta ostane neka isplati onom kome je prodao, i tako neka opet dođe do svoje baštine.
LEV 25:28 Ako li nema koliko bi trebalo vratiti, onda ostaje stvar prodana u onog koji je kupio do godine oprosne, a oprosne godine ostaviće se, i on će se vratiti na svoju baštinu.
LEV 25:29 Ko proda kuću u kojoj se sedi u mestu ograđenom zidom, vlastan je otkupiti je dokle se ne navrši godina dana od kako je proda; celu godinu dana ima vlast otkupiti je.
LEV 25:30 A ako ne otkupi za godinu dana, onda ostaje kuća u mestu ograđenom zidom onom koji je kupio sasvim od kolena na koleno, i neće je ostaviti oprosne godine.
LEV 25:31 A kuće po selima, koje nisu ograđene zidom, neka se uzimaju kao njive, mogu se otkupiti, i godine oprosne vraćaju se.
LEV 25:32 A mesta levitska i kuće u mestima njihovim, svagda mogu otkupiti Leviti.
LEV 25:33 Ali ko kupi od Levita, neka oprosne godine ostavi kupljenu kuću i šta je imao u mestu; jer kuće po mestima levitskim jesu njihove među sinovima Izrailjevim.
LEV 25:34 Ali polje pod mestima njihovim da se ne prodaje; jer je njihovo dostojanje doveka.
LEV 25:35 Ako osiromaši brat tvoj i iznemogne ruka njegova pored tebe, prihvati ga, i kao stranac i došljak neka poživi uz tebe.
LEV 25:36 Nemoj uzimati od njega kamate ni dobiti; nego se boj Boga, da bi poživeo brat tvoj uz tebe.
LEV 25:37 Novaca nemoj mu davati na kamatu, niti mu hrane svoje pozaimaj radi dobiti.
LEV 25:38 Ja sam Gospod Bog vaš, koji sam vas izveo iz zemlje misirske da vam dam zemlju hanansku i da vam budem Bog.
LEV 25:39 I ako osiromaši brat tvoj kod tebe tako da ti se proda, nemoj ga držati kao roba;
LEV 25:40 kao najamnik i kao došljak neka bude kod tebe; do oprosne godine neka služi kod tebe.
LEV 25:41 A onda neka ide od tebe sa sinovima svojim, neka se vrati u rod svoj, i na baštinu otaca svojih neka se vrati.
LEV 25:42 Jer su moje sluge, koje sam izveo iz zemlje misirske, neka se ne prodaju kao robovi.
LEV 25:43 Nemoj gospodariti nad njim žestoko, nego se boj Boga svog.
LEV 25:44 A rob tvoj i robinja tvoja što ćeš imati neka budu od onih naroda koji će biti oko vas, od njih kupujte roba i robinju.
LEV 25:45 I između stranaca koji budu kod vas, između njih kupujte i iz porodica onih koji budu kod vas, koji se rode u zemlji vašoj, i ti neka vam budu imanje.
LEV 25:46 Oni će postati vaši i sinova vaših nakon vas, i biće vam dostojanje, da vam svaku službu vrše do veka; ali nad braćom svojom, sinovima Izrailjevim, niko nad bratom svojim da ne gospodari žestoko.
LEV 25:47 Ako li se obogati došljak ili gost koji živi s tobom, a brat tvoj osiromaši kod njega tako da se proda došljaku, koji živi s tobom, ili kome god od tuđeg roda,
LEV 25:48 kad se proda, može se otkupiti; ko god od braće njegove neka ga otkupi;
LEV 25:49 ili stric njegov, ili sin strica njegovog neka ga otkupi, ili ko drugi od krvi njegove u rodu njegovom neka ga otkupi; ili ako se pomogne, neka se sam otkupi.
LEV 25:50 Neka se proračuna s kupcem svojim od godine kad se prodao godine oprosne, da cena za koju se prodao dođe prema broju godina; kao nadničaru neka mu se računa vreme koje je odslužio.
LEV 25:51 Ako ostaje još mnogo godina, prema njima neka plati otkup od cene za koju je kupljen.
LEV 25:52 Ako li ostaje malo godina do oprosne godine, neka se proračuna s njim, i neka plati otkup prema tim godinama.
LEV 25:53 Kao najamnik godišnji neka bude u njega, i neka ne gospodari nad njim žestoko na tvoje oči.
LEV 25:54 Ako li se ovako ne otkupi, neka otide godine oprosne i on i sinovi njegovi s njim.
LEV 25:55 Jer su sinovi Izrailjevi moje sluge, moje su sluge, koje sam izveo iz zemlje misirske; ja sam Gospod Bog vaš.
LEV 26:1 Nemojte graditi sebi idola ni likova rezanih, niti stupova podižite, ni kamena sa slikama mećite u svojoj zemlji da mu se klanjate; jer sam ja Gospod Bog vaš.
LEV 26:2 Držite subote moje, i svetinju moju poštujte; ja sam Gospod.
LEV 26:3 Ako uzživite po mojim uredbama, i zapovesti moje uzdržite i uščinite,
LEV 26:4 davaću vam dažd na vreme, i zemlja će rađati rod svoj, i drveta će u polju rađati rod svoj;
LEV 26:5 i vršidba će vam stizati berbu vinogradsku, a berba će vinogradska stizati sejanje, i ješćete hleb svoj do sitosti, i živećete bez straha u zemlji svojoj.
LEV 26:6 Jer ću dati mir zemlji, te ćete spavati a neće biti nikoga da vas plaši; učiniću, te će nestati zle zveri iz zemlje, i mač neće prolaziti preko vaše zemlje.
LEV 26:7 Nego ćete terati neprijatelje svoje, i padaće pred vama od mača.
LEV 26:8 Vas će petorica terati stotinu, a vas stotina teraće deset hiljada, i padaće neprijatelji vaši pred vama od mača.
LEV 26:9 I obratiću se k vama, i učiniću vam da rastete, i umnožiću vas, i utvrdiću zavet svoj s vama.
LEV 26:10 I ješćete žito staro, od mnogo godina, i izasipaćete staro kad dođe novo.
LEV 26:11 I namestiću stan svoj među vama, i duša moja neće mrzeti na vas.
LEV 26:12 I hodiću među vama, i biću vam Bog, i vi ćete biti moj narod.
LEV 26:13 Ja sam Gospod Bog vaš, koji vas izvedoh iz zemlje misirske da im ne robujete, i polomih palice jarma vašeg, i ispravih vas da hodite pravo.
LEV 26:14 Ako li me ne uzaslušate, i ne učinite sve ove zapovesti,
LEV 26:15 ako povrgnete uredbe moje i duši vašoj omrznu zakoni moji da ne tvorite sve zapovesti moje, i raskinete zavet moj,
LEV 26:16 i ja ću vama učiniti ovo: Pustiću na vas strah, suvu bolest i vrućicu, koje će vam oči iskvariti i dušu ucveliti; i zaludu ćete sejati seme svoje, jer će ga jesti neprijatelji vaši.
LEV 26:17 I okrenuću lice svoje nasuprot vama, i seći će vas neprijatelji vaši, i koji mrze na vas biće vam gospodari, i bežaćete kad vas niko ne tera.
LEV 26:18 Ako me ni tada ne stanete slušati, karaću vas još sedam puta više za grehe vaše.
LEV 26:19 Potrću ponos sile vaše, i učiniću da nebo nad vama bude kao gvožđe, a zemlja vaša kao bronza.
LEV 26:20 Snaga će se vaša trošiti uzalud, jer zemlja vaša neće rađati roda svog, i drveta po zemlji neće rađati roda svog.
LEV 26:21 Ako mi uzidete nasuprot i ne budete hteli slušati me, dodaću vam sedam puta više muka prema gresima vašim.
LEV 26:22 Pustiću na vas zveri poljske, koje će vam decu izjesti, i stoku potrti i vas umaliti, i opusteće putevi vaši.
LEV 26:23 Ako se ni od toga ne popravite, nego mi još uzidete nasuprot,
LEV 26:24 i ja ću vama ići nasuprot, i biću vas još sedam puta više za grehe vaše.
LEV 26:25 Pustiću na vas mač, koji će osvetiti moj zavet; a kad se sležete u gradove svoje, tada ću pustiti pomor među vas, i bićete predani u ruke neprijatelju.
LEV 26:26 I kad vam slomim potporu u hlebu, deset će žena peći hleb vaš u jednoj peći, i davaće vam hleb vaš na meru, i ješćete a nećete se nasititi.
LEV 26:27 Ako me ni tako ne stanete slušati, nego mi uzidete nasuprot,
LEV 26:28 i ja ću vama s gnevom ići nasuprot, i sedam puta većma karaću vas za grehe vaše.
LEV 26:29 I ješćete meso od sinova svojih, i meso od kćeri svojih ješćete.
LEV 26:30 Razvaliću visine vaše, i oboriću idole vaše, i metnuću trupove vaše na trupove gadnih bogova vaših, i mrziće duša moja na vas.
LEV 26:31 I obratiću gradove vaše u pustoš, i razoriću svetinje vaše, i neću više mirisati mirisa vašeg.
LEV 26:32 I opusteću zemlju da će joj se čuditi neprijatelji vaši, koji će živeti u njoj.
LEV 26:33 A vas ću rasejati po narodima, i učiniću da vas gone s golim mačem; i zemlja će vaša biti pusta i gradovi vaši raskopani.
LEV 26:34 Tada će zemlji biti mile subote njene za sve vreme dokle bude pusta; i kad budete u zemlji svojih neprijatelja, zemlja će počivati, i biće joj mile subote njene.
LEV 26:35 Za sve vreme dokle bude pusta počivaće, jer nije počivala u vaše subote, kad ste u njoj živeli.
LEV 26:36 A koji vas ostanu, metnuću strah u srca njihova u zemljama neprijatelja njihovih, te će ih goniti list kad šušne zaljuljavši se, i oni će bežati kao ispred mača, i padaće a niko ih neće terati.
LEV 26:37 I padaće jedan preko drugog kao od mača, a niko ih neće terati; i nećete se moći držati pred neprijateljima svojim.
LEV 26:38 Nego ćete izginuti među narodima, i proždreće vas zemlja neprijatelja vaših.
LEV 26:39 A koji vas ostanu, čileće za bezakonje svoje u zemlji neprijatelja svojih, i za bezakonje otaca svojih čileće.
LEV 26:40 Ali ako priznadu bezakonje svoje i bezakonje otaca svojih po gresima, kojima mi grešiše i kojima mi idoše nasuprot,
LEV 26:41 te i ja njima idoh nasuprot i odvedoh ih u zemlju neprijatelja njihovih; ako se tada ponizi srce njihovo neobrezano, i bude im pravo što su pokarani za bezakonje svoje,
LEV 26:42 tada ću se opomenuti zaveta svog s Jakovom, i zaveta svog sa Isakom, i zaveta svog sa Avramom opomenuću se, i zemlje ću se opomenuti.
LEV 26:43 Kada se zemlja oprosti njih i budu joj mile subote njene kad opusti s njih, i njima bude pravo što su pokarani za bezakonje svoje, jer sudove moje povrgoše i duši njihovoj omrzoše uredbe moje.
LEV 26:44 A zato ni onda kad budu u zemlji neprijatelja svojih neću ih povrći niti ću tako omrznuti na njih da ih potrem i raskinem zavet svoj sa njima; jer sam ja Gospod Bog njihov.
LEV 26:45 Nego ću se njih radi opomenuti zaveta sa starima njihovim, koje izvedoh iz zemlje misirske narodima na vidiku da im budem Bog, ja Gospod.
LEV 26:46 Ovo su uredbe i sudovi i zakoni, koje postavi Gospod između sebe i sinova Izrailjevih na gori sinajskoj preko Mojsija.
LEV 27:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
LEV 27:2 Kaži sinovima Izrailjevim, i reci im: Kad ko zavetuje dušu svoju Gospodu, ti ga uceni:
LEV 27:3 A ovako ćeš ceniti: muško od dvadeset godina do šezdeset cenićeš pedeset sikala srebra, po siklu svetom.
LEV 27:4 Ako bude žensko, cenićeš trideset sikala.
LEV 27:5 Ako je od pet do dvadeset godina, cenićeš muško dvadeset sikala a žensko deset sikala.
LEV 27:6 Ako je od jednog meseca do pet godina, cenićeš muško pet sikala srebra, a žensko ćeš ceniti tri sikla srebra.
LEV 27:7 Ako li bude od šezdeset godina i više, ako je muško, cenićeš petnaest sikala, a žensko deset sikala.
LEV 27:8 Ako je siromah da ne može platiti cenu, onda neka dođe k svešteniku da ga uceni sveštenik, i prema onome što može dati koji se zavetovao, neka ga sveštenik uceni.
LEV 27:9 Ako bi zavetovao živinče od onih što se prinose Gospodu, šta god da Gospodu, sveto je.
LEV 27:10 Da ga ne promeni ni dade drugo za ono, ni dobro za rđavo, ni rđavo za dobro; ako li bi kako promenio živinče, onda će biti sveto i ono i drugo koje je dao za ono.
LEV 27:11 Ako li bi zavetovao živinče nečisto od onih što se ne prinose Gospodu, neka se dovede živinče pred sveštenika;
LEV 27:12 i neka ga proceni sveštenik, bilo dobro ili rđavo; i kako ga proceni sveštenik, tako da bude.
LEV 27:13 Ako bi ga hteo otkupiti, neka na cenu tvoju dometne još peti deo.
LEV 27:14 Kad bi ko zavetovao kuću svoju, da je sveta Gospodu, neka je proceni sveštenik, bila dobra ili rđava; kako je proceni sveštenik, tako da bude.
LEV 27:15 Ako bi onaj koji zavetuje hteo otkupiti kuću svoju, neka na cenu tvoju dometne još peti deo, pa neka je njegova.
LEV 27:16 Ako bi ko zavetovao Gospodu deo njive svoje, cenićeš je prema usevu: gomer ječma gde se poseje, cenićeš pedeset sikala srebra.
LEV 27:17 Ako bi od oprosne godine zavetovao njivu svoju, neka ostane po tvojoj ceni.
LEV 27:18 Ako li posle oprosne godine zavetuje njivu svoju, tada neka mu sveštenik proračuna novce prema broju godina koje ostaju do oprosne godine, i neka se odbije do tvoje cene.
LEV 27:19 I ako bi hteo otkupiti njivu svoju onaj koji je zavetuje, neka dometne na cenu tvoju još peti deo, i neka bude njegova.
LEV 27:20 Ali ako ne otkupi njive, i njiva se proda drugom, ne može se više otkupiti;
LEV 27:21 nego će ona njiva, kad se oprosti oprosne godine, biti sveta Gospodu, kao njiva zavetovana, sveštenikova neka bude.
LEV 27:22 Ako li bi ko zavetovao Gospodu njivu kupljenu, koja nije dostojanje njegovo,
LEV 27:23 sveštenik neka mu proračuna cenu do godine oprosne, i neka u onaj dan da tu cenu da bude stvar sveta Gospodu.
LEV 27:24 A godine oprosne da se vrati njiva onome od koga je kupljena, čije je dostojanje ona njiva.
LEV 27:25 A svaka cena tvoja neka bude na sikle svete, a u siklu ima dvadeset novaca.
LEV 27:26 Ali prvina od stoke, koje su Gospodnje, niko da ne zavetuje, bilo goveče ili sitna stoka, jer je Gospodnje.
LEV 27:27 Ako li bi bilo od životinja nečistih, onda neka otkupi po tvojoj ceni dometnuv peti deo odozgo; ako li se ne otkupi, neka se proda po tvojoj ceni.
LEV 27:28 Ali ni jedna stvar zavetovana, šta ko zavetuje Gospodu od čega mu drago što ima, od ljudi ili od stoke ili od njive svoje, da se ne prodaje ni otkupljuje; svaka stvar zavetovana svetinja je nad svetinjama Gospodu.
LEV 27:29 Živinče zavetovano, koje čovek zavetuje, da se ne otkupljuje, nego da se ubije.
LEV 27:30 I svaki desetak zemaljski od useva zemaljskog i od voća, Gospodnji je, svetinja je Gospodu.
LEV 27:31 Ali, ko bi hteo otkupiti šta desetka svog, neka na cenu dometne još peti deo.
LEV 27:32 I desetak od goveda i od sitne stoke, koje dođe pod štap pastirski deseto, da je sveto Gospodu.
LEV 27:33 Da se ne bira dobro ni rđavo, da se ne menja; ako li bi se kako god promenilo, onda neka bude i ono i drugo promenjeno sveta stvar, i da se ne otkupi.
LEV 27:34 Ovo su zapovesti koje zapovedi Gospod Mojsiju za sinove Izrailjeve na gori sinajskoj.
NUM 1:1 Još reče Gospod Mojsiju u pustinji sinajskoj u šatoru od sastanka prvi dan drugog meseca druge godine po izlasku njihovom iz zemlje misirske, govoreći:
NUM 1:2 Izbrojte sav zbor sinova Izrailjevih po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih i po imenima njihovim, sve muškinje, glavu po glavu,
NUM 1:3 od dvadeset godina i više, sve koji mogu ići na vojsku u Izrailju, izbrojte ih po četama njihovim ti i Aron;
NUM 1:4 a s vama neka bude po jedan čovek od svakog plemena, koji je poglavar u domu otaca svojih.
NUM 1:5 A ovo su imena ljudi koji će biti s vama: od plemena Ruvimovog Elisur sin Sedijurov;
NUM 1:6 od Simeunovog Salamilo sin Surisadajev;
NUM 1:7 od Judinog Nason sin Aminadavov;
NUM 1:8 od Isaharovog Natanailo sin Sogarov;
NUM 1:9 od Zavulonovog Elijav Sin Helonov;
NUM 1:10 od sinova Josifovih: od plemena Jefremovog Elisama sin Emijudov; od Manasijinog Gamalilo sin Fadasurov;
NUM 1:11 od Venijaminovog Avidan sin Gadeonijev;
NUM 1:12 od Danovog Ahijezer sin Amisadajev;
NUM 1:13 od Asirovog Fagailo sin Ehranov;
NUM 1:14 od Gadovog Elisaf sin Raguilov;
NUM 1:15 od Neftalimovog Ahirej sin Enanov.
NUM 1:16 To su koji se sazivahu na zbor, knezovi u plemenima otaca svojih, hiljadnici Izrailjevi.
NUM 1:17 I uze Mojsije i Aron te ljude, koji biše imenovani.
NUM 1:18 I sabraše sav zbor prvi dan drugog meseca, i prepisaše ih po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih i po imenima njihovim od dvadeset godina i više, glavu po glavu.
NUM 1:19 Kako beše Gospod zapovedio Mojsiju, tako ih izbroja u pustinji sinajskoj.
NUM 1:20 I beše sinova prvenca Izrailjevog Ruvima, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbroja po imenima s glave na glavu sve muškinje od dvadeset godina i više, što mogaše ići na vojsku,
NUM 1:21 beše ih izbrojanih od plemena Ruvimovog četrdeset i šest hiljada i pet stotina.
NUM 1:22 Sinova Simeunovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbroja po imenima s glave na glavu sve muškinje od dvadeset godina i više, što mogaše ići na vojsku,
NUM 1:23 beše ih izbrojanih od plemena Simeunovog pedeset i devet hiljada i tri stotine.
NUM 1:24 Sinova Gadovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:25 beše ih izbrojanih od plemena Gadovog četrdeset i pet hiljada, šest stotina i pedeset.
NUM 1:26 Sinova Judinih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:27 beše ih izbrojanih od plemena Judinog sedamdeset i četiri hiljade i šest stotina.
NUM 1:28 Sinova Isaharovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:29 beše ih izbrojanih od plemena Isaharovog pedeset i četiri hiljade i četiri stotine.
NUM 1:30 Sinova Zavulonovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:31 beše ih izbrojanih od plemena Zavulonovog pedeset i sedam hiljada i četiri stotine.
NUM 1:32 Od sinova Josifovih: sinova Jefremovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:33 beše ih izbrojanih od plemena Jefremovog četrdeset hiljada i pet stotina.
NUM 1:34 Sinova Manasijinih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:35 beše ih izbrojanih od plemena Manasijinog trideset i dve hiljade i dvesta.
NUM 1:36 Sinova Venijaminovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:37 beše ih izbrojanih od plemena Venijaminovog trideset i pet hiljada i četiri stotine.
NUM 1:38 Sinova Danovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:39 beše ih izbrojanih od plemena Danovog šezdeset dve hiljade i sedam stotina.
NUM 1:40 Sinova Asirovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:41 beše ih izbrojanih od plemena Asirovog četrdeset i jedna hiljada i pet stotina.
NUM 1:42 Sinova Neftalimovih, roda njihovog po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih, kad se izbrojaše po imenima od dvadeset godina i više svi što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:43 beše ih izbrojanih od plemena Neftalimovog pedeset i tri hiljade i četiri stotine.
NUM 1:44 Ovo su oni koje Mojsije i Aron izbrojaše s knezovima izrailjskim, s dvanaest ljudi, koji behu po jedan za svaki dom otaca svojih.
NUM 1:45 I svega beše sinova Izrailjevih izbrojanih po domovima otaca svojih od dvadeset godina i više, svih što mogahu ići na vojsku,
NUM 1:46 beše ih izbrojanih šest stotina i tri hiljade i pet stotina i pedeset.
NUM 1:47 Ali Leviti po plemenu otaca svojih ne biše brojani među njih.
NUM 1:48 Jer Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 1:49 Plemena Levijevog nemoj brojati, niti broj njihov sastaviti sa sinovima Izrailjevim.
NUM 1:50 Nego postavi Levite nad šatorom od svedočanstva i nad svim posuđem u njemu i nad svim što pripada njemu; oni neka nose šator i sve posuđe njegovo, neka služe u njemu, i staju oko šatora.
NUM 1:51 I kad se šator krene, neka ga slože Leviti; i kad šator stane, onda neka ga razapnu Leviti. A ko bi drugi pristupio da se pogubi.
NUM 1:52 I sinovi Izrailjevi neka staju svaki u svom logoru i svaki kod svoje zastave po četama svojim.
NUM 1:53 A Leviti neka staju oko šatora od svedočanstva, da ne dođe gnev na zbor sinova Izrailjevih; i neka Leviti rade šta treba oko šatora od svedočanstva.
NUM 1:54 I učiniše sinovi Izrailjevi kako Gospod zapovedi, sve tako učiniše.
NUM 2:1 Potom reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
NUM 2:2 Sinovi Izrailjevi neka staju u oko svaki kod svoje zastave sa znakom doma otaca svojih, prema šatoru od sastanka unaokolo.
NUM 2:3 S istoka neka staje u oko zastava vojske Judine po četama svojim s vojvodom sinova Judinih Nasonom sinom Aminadavovim;
NUM 2:4 a u vojsci njegovoj sedamdeset i četiri hiljade i šest stotina izbrojanih.
NUM 2:5 A do njega neka staje u logor pleme Isaharovo s vojvodom sinova Isaharovih Natanailom, sinom Sogarovim;
NUM 2:6 a u vojsci njegovoj pedeset i četiri hiljade i četiri stotine izbrojanih.
NUM 2:7 Pa onda pleme Zavulonovo s vojvodom sinova Zavulonovih Elijavom, sinom Helonovim;
NUM 2:8 a u vojsci njegovoj pedeset i sedam hiljada i četiri stotine izbrojanih.
NUM 2:9 Svega izbrojanih u vojsci Judinoj sto i osamdeset i šest hiljada i četiri stotine po četama njihovim. Oni neka idu napred.
NUM 2:10 A zastava vojske Ruvimove po četama svojim neka bude s juga, s vojvodom sinova Ruvimovih Elisurom sinom Sedijurovim;
NUM 2:11 a u vojsci njegovoj četrdeset i šest hiljada i pet stotina izbrojanih.
NUM 2:12 A do njega neka staje u logor pleme Simeunovo s vojvodom sinova Simeunovih Salamilom sinom Surisadajevim;
NUM 2:13 a u vojsci njegovoj pedeset i devet hiljada i tri stotine izbrojanih.
NUM 2:14 Pa onda pleme Gadovo s vojvodom sinova Gadovih Elisafom, sinom Raguilovim;
NUM 2:15 a u vojsci njegovoj četrdeset i pet hiljada i šest stotina i pedeset izbrojanih.
NUM 2:16 A svega izbrojanih u vojsci Ruvimovoj sto i pedeset i jedna hiljada i četiri stotine i pedeset po četama njihovim. I oni neka idu drugi.
NUM 2:17 Potom neka ide šator od sastanka s vojskom sinova Levijevih usred ostale vojske; kako u logor staju tako neka i idu, svaki svojim redom pod svojom zastavom.
NUM 2:18 Zastava vojske Jefremove po četama svojim neka bude sa zapada, s vojvodom sinova Jefremovih Elisamom sinom Emijudovim;
NUM 2:19 a u vojsci njegovoj četrdeset hiljada i pet stotina izbrojanih.
NUM 2:20 A do njega pleme Manasijino s vojvodom sinova Manasijinih, Gamalilom, sinom Fadasurovim;
NUM 2:21 a u njegovoj vojsci trideset i dve hiljade i dvesta izbrojanih.
NUM 2:22 Pa onda pleme Venijaminovo s vojvodom sinova Venijaminovih, Avidanom sinom Gadeonijevim;
NUM 2:23 a u vojsci njegovoj trideset i pet hiljada i četiri stotine izbrojanih.
NUM 2:24 A svega izbrojanih u vojsci Jefremovoj sto i osam hiljada i sto po četama njihovim. I oni neka idu treći.
NUM 2:25 Zastava vojske Danove po četama svojim neka bude sa severa s vojvodom sinova Danovih Ahijezerom, sinom Amisadajevim;
NUM 2:26 a u vojsci njegovoj šezdeset i dve hiljade i sedam stotina izbrojanih.
NUM 2:27 A do njega neka staje u logor pleme Asirovo s vojvodom sinova Asirovih Fagailom, sinom Ehranovim;
NUM 2:28 a u vojsci njegovoj četrdeset i jedna hiljada i pet stotina izbrojanih.
NUM 2:29 Za njima pleme Neftalimovo s vojvodom sinova Neftalimovih Ahirejem, sinom Enanovim;
NUM 2:30 a u njegovoj vojsci pedeset i tri hiljade i četiri stotine izbrojanih.
NUM 2:31 A svega izbrojanih u vojsci Danovoj sto i pedeset i sedam hiljada i šest stotina. I oni neka idu najposle uza zastave svoje.
NUM 2:32 To su sinovi Izrailjevi koji biše izbrojani po domovima otaca svojih. Svega izbrojanih u celoj vojsci po četama njihovim šest stotina i tri hiljade i pet stotina i pedeset.
NUM 2:33 Ali Leviti ne biše brojani među sinove Izrailjeve, kao što Gospod beše zapovedio Mojsiju.
NUM 2:34 I učiniše sinovi Izrailjevi sve; kako zapovedi Gospod Mojsiju, tako stajahu u logor, i tako iđahu svaki po porodici svojoj i po domu otaca svojih.
NUM 3:1 A ovo je pleme Aronovo i Mojsijevo, kad Gospod govori s Mojsijem na gori sinajskoj.
NUM 3:2 I ovo su imena sinova Aronovih: prvenac Nadav, pa Avijud i Eleazar i Itamar.
NUM 3:3 To su imena sinova Aronovih, sveštenika, koji biše pomazani i posvećeni da vrše službu svešteničku.
NUM 3:4 Ali pogibe Nadav i Avijud pred Gospodom, kad prinesoše oganj tuđ pred Gospodom u pustinji sinajskoj; i ne imaše dece; zato Eleazar i Itamar otpravljahu službu svešteničku za života Arona, oca svog.
NUM 3:5 A Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 3:6 Kaži neka pristupi pleme Levijevo, i postavi ga pred Aronom sveštenikom da mu služe,
NUM 3:7 i da rade za nj i za sav zbor pred šatorom od sastanka služeći šatoru,
NUM 3:8 i da čuvaju sve posuđe u šatoru od sastanka, i da straže za sinove Izrailjeve služeći šatoru.
NUM 3:9 Pa ćeš dati Levite Aronu i sinovima njegovim; oni su darovani njemu između sinova Izrailjevih.
NUM 3:10 A Arona i sinove njegove postavi da vrše svešteničku službu svoju; ako li bi ko drugi pristupio, da se pogubi.
NUM 3:11 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 3:12 Evo uzeh Levite između sinova Izrailjevih za sve prvence što otvaraju matericu među sinovima Izrailjevim; zato će moji biti Leviti.
NUM 3:13 Jer je moj svaki prvenac; od onog dana kada pobih sve prvence u zemlji misirskoj, posvetih sebi svakog prvenca u Izrailju od čoveka do živinčeta; moji će biti; ja sam Gospod.
NUM 3:14 Još reče Gospod Mojsiju u pustinji sinajskoj govoreći:
NUM 3:15 Izbroj sinove Levijeve po domovima otaca njihovih, po porodicama njihovim, sve muškinje od meseca dana i više izbroj.
NUM 3:16 I Mojsije ih izbroja po zapovesti Gospodnjoj, kako mu bi zapoveđeno.
NUM 3:17 I behu sinovi Levijevi po imenu ovi: Girson i Kat i Merarije.
NUM 3:18 A ovo su imena sinova Girsonovih po porodicama njihovim: Lovenije i Semej.
NUM 3:19 A sinovi Katovi po porodicama svojim: Amram i Isar, Hevron i Ozilo.
NUM 3:20 A sinovi Merarijevi po porodicama svojim: Malije i Musije. To su porodice levitske po domovima otaca svojih.
NUM 3:21 Od Girsona porodica Lovenijeva i porodica Semejeva. To su porodice Girsonove.
NUM 3:22 A izbrojanih među njima, kad se izbroja sve muškinje od meseca dana i više, beše ih izbrojanih svega sedam hiljada i pet stotina.
NUM 3:23 Porodice Girsonove stajahu u logor iza šatora sa zapada.
NUM 3:24 A starešina od doma otačkog u porodicama Girsonovim beše Elisaf, sin Dailov.
NUM 3:25 A sinovi Girsonovi čuvahu u šatoru od sastanka šator i naslon, pokrivač njegov i zaves na vratima šatora od sastanka,
NUM 3:26 i zavese od trema i zaves na vratima od trema što je oko šatora i oko oltara, i uža njegova za svaku potrebu njegovu.
NUM 3:27 A od Kata beše porodica Amramova i porodica Isarova i porodica Hevronova i porodica Ozilova. To su porodice Katove.
NUM 3:28 Svega muškinja od meseca dana i više beše na broj osam hiljada i šest stotina, koji služahu oko svetinje.
NUM 3:29 Porodice sinova Katovih stajahu u logor pored šatora s juga.
NUM 3:30 A starešina od doma otačkog u porodicama Katovim beše Elisafan, sin Ozilov.
NUM 3:31 A oni čuvahu kovčeg i sto i svećnjak i oltar i posuđe u svetinji kojim služe, i zaves, i sve što pripada k njemu.
NUM 3:32 A starešina nad starešinama levitskim beše Eleazar, sin Arona sveštenika, postavljen nad onima koji čuvaju svetinju.
NUM 3:33 A od Merarija beše porodica Malijeva i porodica Musijeva. To su porodice Merarijeve.
NUM 3:34 I beše ih izbrojanih, kad se izbroja sve muškinje od meseca dana i više, šest hiljada i dvesta.
NUM 3:35 A starešina od doma otačkog u porodicama Merarijevim beše Surilo sin Avihejev; oni stajahu u logor pored šatora sa severa.
NUM 3:36 I sinovi Merarijevi čuvahu daske od šatora i prevornice njegove i stupce njegove i stopice njegove i sve sprave njegove i sve što k njemu pripada,
NUM 3:37 i stupce od trema unaokolo i stopice njihove i kolje i uža njihova.
NUM 3:38 A pred šatorom od sastanka s istoka stajahu u logor Mojsije i Aron i sinovi njegovi čuvajući svetinju za sinove Izrailjeve; a da ko drugi pristupi, poginuo bi.
NUM 3:39 A svega Levita kad ih izbroja Mojsije i Aron po zapovesti Gospodnjoj po porodicama njihovim, svega muškinja od mesec dana i više, beše dvadeset i dve hiljade.
NUM 3:40 I Gospod reče Mojsiju: Izbroj sve prvence muške među sinovima Izrailjevim od meseca dana i više, i saberi broj imena njihovih.
NUM 3:41 I uzmi Levite za mene (ja sam Gospod) mesto svih prvenaca među sinovima Izrailjevim, i stoku levitsku mesto svih prvenaca od stoke sinova Izrailjevih.
NUM 3:42 I izbroja Mojsije kako mu zapovedi Gospod, sve prvence među sinovima Izrailjevim;
NUM 3:43 i svega prvenaca muških, kad se izbrojaše po imenima od jednog meseca i više, beše izbrojanih dvadeset i dve hiljade i dvesta i sedamdeset i tri.
NUM 3:44 I Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 3:45 Uzmi Levite mesto svih prvenaca među sinovima Izrailjevim i stoku levitsku mesto stoke njihove, da budu moji Leviti; ja sam Gospod.
NUM 3:46 A da se otkupe oni dvesta i sedamdeset i tri, što ima prvenaca među sinovima Izrailjevim više nego Levita,
NUM 3:47 uzmi po pet sikala od glave; uzmi po svetom siklu (a u taj sikal ide dvadeset gera).
NUM 3:48 I podaj te novce Aronu i sinovima njegovim, otkup za one koji prelaze broj njihov.
NUM 3:49 I uze Mojsije otkup od onih koji ostaše preko onih koji biše promenjeni za Levite.
NUM 3:50 I uze novce od prvenaca sinova Izrailjevih, hiljadu i trista i šezdeset i pet sikala, po svetom siklu.
NUM 3:51 I dade Mojsije taj otkup Aronu i sinovima njegovim po zapovesti Gospodnjoj, kao što zapovedi Gospod Mojsiju.
NUM 4:1 Još reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
NUM 4:2 Izbroj sinove Katove između sinova Levijevih po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih.
NUM 4:3 Od trideset godina i više do pedesete sve koji su za posao da mogu raditi poslove u šatoru od sastanka.
NUM 4:4 A ovo će biti posao sinovima Katovim u šatoru od sastanka u svetinji nad svetinjama:
NUM 4:5 Kad polazi vojska, doći će Aron sa sinovima svojim, i skinuće zaves s vrata, i pokriće njim kovčeg od svedočanstva.
NUM 4:6 Pa će po njemu prostreti pokrivač od koža jazavičijih, i odozgo će prostreti prostirač od same porfire, i provući će mu poluge.
NUM 4:7 I po stolu za hlebove postavljene neka prostru prostirač od porfire, i neka metnu na nj zdele i čaše i vedra i kotliće, i hleb svagda neka je na njemu.
NUM 4:8 Pa vrh toga neka prostru prostirač od crvca, i neka pokriju pokrivačem od koža jazavičijih, i neka mu provuku poluge.
NUM 4:9 I neka uzmu prostirač od porfire i pokriju svećnjak i žiške njegove i usekače njegove lopatice njegove i sve sudove za ulje, kojima služe oko njega.
NUM 4:10 I neka ga sa svim spravama njegovim zaviju u pokrivač od koža jazavičijih, i metnu ga na poluge.
NUM 4:11 I po zlatnom oltaru neka prostru prostirač od porfire i pokriju ga pokrivačem od koža jazavičijih, i provuku mu poluge.
NUM 4:12 I nek uzmu sve sprave za službu, kojima služe u svetinji, i neka ih metnu u prostirač od porfire i zaviju u pokrivač od koža jazavičijih, i metnu na poluge.
NUM 4:13 I neka ometu pepeo s oltara i po oltaru prostru prostirač od skerleta,
NUM 4:14 i neka metnu na nj sve sprave njegove, kojima služe na njemu, mašice, viljuške, lopatice i kotliće i sve sprave za oltar, i neka ga pokriju pokrivačem od koža jazavičijih, pa mu provuku poluge.
NUM 4:15 I kad to svrši Aron i sinovi njegovi i zaviju svetinju i sve sprave za svetinju, da pođe vojska, onda neka dođu sinovi Katovi da nose, ali neka se ne dotaknu nijedne stvari svete, da ne poginu. To je posao sinova Katovih u šatoru od sastanka.
NUM 4:16 A Eleazar, sin Arona sveštenika, neka se stara za ulje za videlo, i za kad mirisni, i za žrtvu svagdašnju, i za ulje pomazanja, neka pazi na sav šator i na sve što je u njemu, na svetinju i na posuđe njeno.
NUM 4:17 I reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
NUM 4:18 Nemojte da se istrebi koleno porodica Katovih između Levita;
NUM 4:19 nego im učinite ovo da bi ostali živi i ne bi pomrli kad pristupaju k svetinji nad svetinjama: Aron i sinovi njegovi neka dođu i odrede svakome šta će koji raditi i šta će nositi.
NUM 4:20 A oni neka ne dolaze da gledaju kad se zavijaju svete stvari, da ne pomru.
NUM 4:21 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 4:22 Izbroj i sinove Girsonove po domovima otaca njihovih i po porodicama njihovim.
NUM 4:23 Od trideset godina i više do pedeset godina izbroj ih sve koji su za službu da mogu služiti u šatoru od sastanka.
NUM 4:24 Ovo je posao porodicama Girsonovim šta će raditi i nositi:
NUM 4:25 Neka nose zavese od naslona i šator od sastanka, pokrivač njegov i pokrivač od koža jazavičijih što je odozgo na njemu, i zaves na ulasku u šator od sastanka,
NUM 4:26 i zavese od trema i zaves na vratima od trema što je oko šatora i oko oltara, i uža njihova i sve posuđe za službu njihovu i šta god treba oko toga raditi neka rade.
NUM 4:27 Po naredbi Aronovoj i sinova njegovih neka biva sva služba sinova Girsonovih za sve što će nositi i što će raditi, i ostavite im neka čuvaju sve što su dužni nositi.
NUM 4:28 To je služba porodica sinova Girsonovih u šatoru od sastanka; a Itamar sin Arona sveštenika neka upravlja njima.
NUM 4:29 Izbroj i sinove Merarijeve po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih,
NUM 4:30 od trideset godina i više do pedeset godina izbroj ih sve koji su za službu da mogu služiti u šatoru od sastanka.
NUM 4:31 A ovo im je dužnost nositi osim sve službe njihove u šatoru od sastanka: daske od šatora i prevornice njegove i stupce njegove i stopice njegove,
NUM 4:32 i stupce od trema unaokolo, i stopice njihove i kolje njihovo, i uža njihova, i sve sprave njihove, i šta god treba za te stvari; a poimence izbrojte sve sprave što će oni nositi.
NUM 4:33 To je služba porodica sinova Merarijevih što su dužni raditi u šatoru od sastanka pod rukom Itamara, sina Arona sveštenika.
NUM 4:34 I izbroja Mojsije i Aron s knezovima narodnim sinove Katove po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih,
NUM 4:35 od trideset godina i više do pedeset godina sve koji su za službu da mogu služiti u šatoru od sastanka.
NUM 4:36 I beše ih izbrojanih po porodicama njihovim dve hiljade i sedam stotina i pedeset.
NUM 4:37 To su izbrojani iz porodica Katovih što behu za službu u šatoru od sastanka, koje izbroja Mojsije i Aron, kao što zapovedi Gospod preko Mojsija.
NUM 4:38 A sinova Girsonovih po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovim i po domovima otaca njihovih beše izbrojanih,
NUM 4:39 od trideset godina i više do pedeset godina, svih što behu za službu da služe u šatoru od sastanka,
NUM 4:40 beše ih izbrojanih po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih dve hiljade i šest stotina i trideset.
NUM 4:41 To su izbrojani iz porodica sinova Girsonovih, što behu za službu u šatoru od sastanka, koje izbroja Mojsije i Aron po zapovesti Gospodnjoj.
NUM 4:42 A iz porodica sinova Merarijevih po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih beše izbrojanih,
NUM 4:43 od trideset godina i više do pedeset godina, svih što behu za službu da služe u šatoru od sastanka,
NUM 4:44 beše ih izbrojanih po porodicama njihovim tri hiljade i dvesta.
NUM 4:45 To su izbrojani iz porodica sinova Merarijevih, koje izbroja Mojsije i Aron kao što zapovedi Gospod preko Mojsija.
NUM 4:46 A svega beše izbrojanih Levita, koje izbroja Mojsije i Aron s knezovima Izrailjevim po porodicama njihovim i po domovima otaca njihovih,
NUM 4:47 od trideset godina i više do pedeset godina, što behu za službu da služe i da nose u šatoru od sastanka,
NUM 4:48 svega ih beše izbrojanih osam hiljada i pet stotina i osamdeset.
NUM 4:49 Kako Gospod zapovedi preko Mojsija, biše izbrojani, svaki za ono što treba da radi i da nosi; i izbrojani biše oni koje je Gospod zapovedio Mojsiju da se izbroje.
NUM 5:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 5:2 Zapovedi sinovima Izrailjevim neka isteraju iz logora sve gubave i sve kojima teče seme i sve koji su se oskvrnili o mrtvaca,
NUM 5:3 bio čovek ili žena, isterajte, iza logora isterajte ih, da ne skvrne logora onima među kojima nastavam.
NUM 5:4 I učiniše tako sinovi Izrailjevi, i isteraše ih iz logora, kako Gospod kaza Mojsiju, tako učiniše sinovi Izrailjevi.
NUM 5:5 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 5:6 Reci sinovima Izrailjevim: Čovek ili žena kad učini kakav greh ljudski, te zgreši Gospodu, i bude ona duša kriva,
NUM 5:7 tada neka priznadu greh koji su učinili, i ko je kriv neka vrati celo čim je kriv i nek dometne odozgo peti deo i da onome kome je skrivio.
NUM 5:8 I ako onaj nema nikoga kome bi pripala naknada za štetu, neka se da Gospodu i neka bude svešteniku osim ovna za očišćenje kojim će ga očistiti.
NUM 5:9 Tako i svaki prinos između svih stvari koje posvećuju sinovi Izrailjevi i donose svešteniku, njegov neka bude;
NUM 5:10 i šta god ko posveti, neka je njegovo, i šta god ko da svešteniku, neka je njegovo.
NUM 5:11 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 5:12 Kaži sinovima Izrailjevim i reci im: Čija bi žena zastranila te bi mu zgrešila,
NUM 5:13 i drugi bi je obležao, a muž njen ne bi znao, nego bi ona zatajila da se oskvrnila, i ne bi bilo svedoka na nju, niti bi se zatekla,
NUM 5:14 a njemu bi došla sumnja ljubavna, te bi iz ljubavi sumnjao na svoju ženu, a ona bi bila oskvrnjena; ili bi mu došla sumnja ljubavna te bi iz ljubavi sumnjao na svoju ženu, a ona ne bi bila oskvrnjena,
NUM 5:15 onda neka muž dovede ženu svoju k svešteniku, i neka donese za nju prinos njen, deseti deo efe brašna ječmenog, ali neka ga ne polije uljem i neka ne metne na nj kada, jer je prinos za sumnju ljubavnu, dar za spomen da se spomene greh.
NUM 5:16 I neka je sveštenik privede i postavi pred Gospodom.
NUM 5:17 I neka uzme sveštenik svete vode u sud zemljani; i praha s poda u šatoru neka uzme i uspe u vodu.
NUM 5:18 I postavivši sveštenik ženu pred Gospodom neka joj otkrije glavu i metne joj na ruke dar za spomen koji je dar za sumnju ljubavnu; a sveštenik neka drži u ruci svojoj gorku vodu, koja nosi prokletstvo.
NUM 5:19 I neka sveštenik zakune ženu, i reče joj: Ako nije niko spavao s tobom, i ako nisi zastranila od muža svog na nečistotu, neka ti ne bude ništa od ove vode gorke, koja nosi prokletstvo.
NUM 5:20 Ako li si zastranila od muža svog i oskvrnila se, i kogod drugi osim muža tvog spavao s tobom,
NUM 5:21 tada sveštenik zaklinjući ženu neka je prokune i reče ženi: Da te Gospod postavi za uklin i za kletvu u narodu tvom učinivši da ti bedro spadne a trbuh oteče.
NUM 5:22 I neka ti ova voda prokleta uđe u creva da ti oteče trbuh i da ti bedro spadne. A žena neka reče: Amin, amin.
NUM 5:23 Tada neka napiše sveštenik te kletve u knjigu, i neka ih spere vodom gorkom.
NUM 5:24 I neka da ženi da se napije gorke vode proklete da uđe u nju voda prokleta i bude gorka.
NUM 5:25 I neka uzme sveštenik iz ruku ženi dar za sumnju ljubavnu, i obrne dar pred Gospodom i prinese ga na oltaru.
NUM 5:26 I neka uzme sveštenik u šaku od dara njenog spomen, i zapali na oltaru, pa onda neka da ženi vodu da popije.
NUM 5:27 A kad joj da vodu da pije, ako se bude oskvrnila i učinila neveru mužu svom, onda će ući voda prokleta u nju i postaće gorka, i trbuh će joj oteći i spasti bedro, i ona će žena postati uklin u narodu svom.
NUM 5:28 Ako li se ne bude oskvrnila žena, nego bude čista, neće joj biti ništa i imaće dece.
NUM 5:29 Ovo je zakon za sumnju ljubavnu, kad žena zastrani od muža svog i oskvrni se;
NUM 5:30 ili kad kome dođe sumnja ljubavna te posumnja iz ljubavi na ženu svoju i postavi je pred Gospodom i svrši joj sveštenik sve po ovom zakonu.
NUM 5:31 I muž da je prost od greha, ali žena da nosi svoje bezakonje.
NUM 6:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 6:2 Reci sinovima Izrailjevim, i kaži im: Kad čovek ili žena učini zavet nazirejski, da bude nazirej Gospodu,
NUM 6:3 neka se uzdržava od vina i silovitog pića, i neka ne pije octa vinskog ni octa od silovitog pića niti kakvog pića od grožđa i neka ne jede grožđa ni novog ni suvog.
NUM 6:4 Dokle god traje njegovo nazirejstvo neka ne jede ništa od vinove loze, ni zrna ni ljuske.
NUM 6:5 Dokle traje njegovo nazirejstvo, neka mu britva ne pređe preko glave; dokle se ne navrše dani za koje se učinio nazirej Gospodu, neka bude svet i neka ostavlja kosu na glavi svojoj.
NUM 6:6 Dokle traju dani za koje se učinio nazirej Gospodu, neka ne pristupa k mrtvacu.
NUM 6:7 Ni za ocem svojim ni za materom svojom ni za bratom svojim ni za sestrom svojom, neka se za njima ne skvrni kad umru; jer je nazirejstvo Boga njegovog na glavi njegovoj.
NUM 6:8 Dokle god traje nazirejstvo njegovo, svet je Gospodu.
NUM 6:9 Ako li bi ko umro do njega na prečac, te bi oskvrnio nazirejstvo glave njegove, neka obrije glavu svoju u dan čišćenja svog, sedmi dan neka je obrije.
NUM 6:10 A osmi dan neka donese dve grlice ili dva golubića svešteniku na vrata šatora od sastanka.
NUM 6:11 I sveštenik neka zgotovi od jednog žrtvu za greh a od drugog žrtvu paljenicu, i neka ga očisti od onog što je zgrešio kod mrtvaca; tako će posvetiti glavu njegovu u taj dan.
NUM 6:12 I neka odeli Gospodu dane nazirejstva svog, i donese jagnje od godine za krivicu; a pređašnji dani propadaju, jer mu se oskvrnilo nazirejstvo.
NUM 6:13 A ovo je zakon za nazireje: kad se navrše dani nazirejstva njegovog, neka dođe na vrata šatora od sastanka.
NUM 6:14 I neka donese za žrtvu Gospodu jagnje muško od godine zdravo za žrtvu paljenicu, i jagnje žensko od godine zdravo za greh, i ovna zdravog za žrtvu zahvalnu.
NUM 6:15 I kotaricu hlebova presnih, kolača od belog brašna zamešanih s uljem, i pogača presnih namazanih uljem, s darom njihovim i s nalivom njihovim.
NUM 6:16 A to će sveštenik prineti pred Gospodom i učiniti žrtvu za greh njegov i žrtvu njegovu paljenicu.
NUM 6:17 A ovna će prineti na žrtvu zahvalnu Gospodu s kotaricom presnih hlebova; prineće sveštenik i dar njegov i naliv njegov.
NUM 6:18 Tada nazirej neka obrije glavu svog nazirejstva na vratima šatora od sastanka; i uzevši kosu nazirejstva svog neka je metne u oganj koji je pod žrtvom zahvalnom.
NUM 6:19 I sveštenik neka uzme pleće kuvano od ovna i jedan kolač presan iz kotarice i jednu pogaču presnu, i neka metne na ruke nazireju, pošto obrije nazirejstvo svoje.
NUM 6:20 I sveštenik neka obrće te stvari na žrtvu obrtanu pred Gospodom; to je svetinja, koja pripada svešteniku osim grudi obrtanih i pleća podignutog; a posle toga nazirej može piti vino.
NUM 6:21 To je zakon za nazireja koji se zavetuje, i to je prinos njegov Gospodu za nazirejstvo njegovo, osim onog što bi više mogao učiniti; kakav mu bude zavet kojim se zavetuje, tako neka učini osim zakona svog nazirejstva.
NUM 6:22 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 6:23 Reci Aronu i sinovima njegovim i kaži: Ovako blagosiljajte sinove Izrailjeve govoreći im:
NUM 6:24 Da te blagoslovi Gospod i da te čuva!
NUM 6:25 Da te obasja Gospod licem svojim i bude ti milostiv!
NUM 6:26 Da Gospod obrati lice svoje k tebi i dade ti mir!
NUM 6:27 I neka prizivaju ime moje na sinove Izrailjeve, i ja ću ih blagosloviti.
NUM 7:1 I onaj dan kad Mojsije svrši i podiže šator, i kad ga pomaza i osveti sa svim posuđem njegovim i oltar sa svim posuđem njegovim, kad pomaza i osveti,
NUM 7:2 donesoše knezovi Izrailjevi, starešine u domovima otaca svojih, knezovi nad plemenima i poglavari od onih koji biše izbrojani,
NUM 7:3 donesoše prilog svoj pred Gospoda, šest kola pokrivenih i dvanaest volova, jedna kola dva kneza i po jednog vola svaki, i donesoše pred šator.
NUM 7:4 A Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 7:5 Uzmi to od njih da bude za službu u šatoru od sastanka, i podaj Levitima, svakome prema službi njegovoj.
NUM 7:6 I uze Mojsije kola i volove, i dade ih Levitima.
NUM 7:7 Dvoja kola i četiri vola dade sinovima Girsonovim prema službi njihovoj.
NUM 7:8 A ostala četiri kola i osam volova dade sinovima Merarijevim prema službi njihovoj pod upravom Itamara, sina Arona sveštenika.
NUM 7:9 A sinovima Katovim ne dade ništa jer im posao beše služiti svetinji, i nošahu na ramenima.
NUM 7:10 I donesoše knezovi da se posveti oltar kad bi pomazan, donesoše knezovi priloge svoje pred oltar.
NUM 7:11 A Gospod reče Mojsiju: Jedan knez u jedan dan a drugi knez u drugi dan neka donose svoje priloge da se posveti oltar.
NUM 7:12 I prvi dan donese prilog svoj Nason, sin Aminadavov od plemena Judinog;
NUM 7:13 a prilog njegov beše jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala, po siklu svetom; a oboje puno brašna belog pomešanog s uljem za dar.
NUM 7:14 Jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:15 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:16 jedan jarac za greh;
NUM 7:17 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Nasona sina Aminadavovog.
NUM 7:18 Drugi dan donese Natanilo, sin Sogarov, knez plemena Isaharovog,
NUM 7:19 donese prilog svoj: jednu zdelu srebrnu od sto i trideset sikala, jednu čašu srebrnu od sedamdeset sikala po siklu svetom, oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:20 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:21 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:22 jedan jarac za greh;
NUM 7:23 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Natanaila sina Sogarovog.
NUM 7:24 Treći dan donese knez sinova Zavulonovih, Elijav sin Helonov;
NUM 7:25 njegov prilog beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:26 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:27 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:28 jedan jarac za greh;
NUM 7:29 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Elijava, sina Helonovog.
NUM 7:30 Četvrti dan donese knez sinova Ruvimovih Elisur sin Sedijurov;
NUM 7:31 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:32 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:33 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:34 jedan jarac za greh;
NUM 7:35 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Elisura, sina Sedijurovog.
NUM 7:36 Peti dan donese knez sinova Simeunovih, Salamilo, sin Surisadajev;
NUM 7:37 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:38 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:39 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:40 jedan jarac za greh;
NUM 7:41 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Salamila sina Surisadajevog.
NUM 7:42 Šesti dan donese knez sinova Gadovih, Elisaf sin Raguilov;
NUM 7:43 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:44 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:45 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:46 jedan jarac za greh;
NUM 7:47 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Elisafa, sina Raguilovog.
NUM 7:48 Sedmi dan donese knez sinova Jefremovih Elisama, sin Emijudov;
NUM 7:49 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:50 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:51 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:52 jedan jarac za greh;
NUM 7:53 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Elisame, sina Emijudovog.
NUM 7:54 Osmi dan donese knez sinova Manasijinih Gamalilo, sin Fadasurov;
NUM 7:55 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:56 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:57 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:58 jedan jarac za greh;
NUM 7:59 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Gamalila, sina Fadasurovog.
NUM 7:60 Deveti dan donese knez sinova Venijaminovih Avidan sin Gadeonijev;
NUM 7:61 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:62 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:63 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:64 jedan jarac za greh;
NUM 7:65 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Avidana, sina Gadeonijevog.
NUM 7:66 Deseti dan donese knez sinova Danovih Ahijezer, sin Amisadajev;
NUM 7:67 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:68 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:69 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:70 jedan jarac za greh;
NUM 7:71 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Ahijezera sina Amisadajevog.
NUM 7:72 Jedanaesti dan donese knez sinova Asirovih Fagailo sin Ehranov;
NUM 7:73 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:74 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:75 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:76 jedan jarac za greh;
NUM 7:77 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Fagaila, sina Ehranovog.
NUM 7:78 Dvanaesti dan donese knez sinova Neftalimovih Ahirej sin Enanov;
NUM 7:79 prilog njegov beše: jedna zdela srebrna od sto i trideset sikala, jedna čaša srebrna od sedamdeset sikala po siklu svetom, a oboje puno belog brašna pomešanog s uljem za dar;
NUM 7:80 jedna kadionica zlatna od deset sikala, puna kada;
NUM 7:81 jedno tele, jedan ovan, jedno jagnje od godine za žrtvu paljenicu;
NUM 7:82 jedan jarac za greh;
NUM 7:83 a za žrtvu zahvalnu dva vola, pet ovnova, pet jaraca, pet jaganjaca od godine. To bi prilog Ahireja, sina Enanovog.
NUM 7:84 To je prilog od knezova Izrailjevih da se posveti oltar pošto bi pomazan: dvanaest zdela srebrnih, dvanaest čaša srebrnih, dvanaest kadionica zlatnih;
NUM 7:85 svaka zdela srebrna od sto i trideset sikala, i svaka čaša od sedamdeset sikala; svega srebra u tim sudovima dve hiljade i četiri stotine sikala, po siklu svetom;
NUM 7:86 dvanaest kadionica zlatnih punih kada, svaka kadionica od deset sikala, po siklu svetom; svega zlata u kadionicama sto i dvadeset sikala;
NUM 7:87 svega stoke za žrtvu paljenicu dvanaest telaca, dvanaest ovnova, dvanaest jaganjaca od godine s darom svojim, i jaraca dvanaest za greh;
NUM 7:88 a svega stoke za žrtvu zahvalnu dvadeset i četiri vola, šezdeset ovnova, šezdeset jaraca, šezdeset jaganjaca od godine. To je prilog da se posveti oltar, pošto bi pomazan.
NUM 7:89 I kad Mojsije ulažaše u šator od sastanka da govori pred Bogom, tada čujaše glas gde mu govori sa zaklopca što beše na kovčegu od svedočanstva između dva heruvima; i govoraše mu.
NUM 8:1 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 8:2 Kaži Aronu i reci mu: Kad zapališ žiške, sedam žižaka neka svetli napred, na svećnjaku.
NUM 8:3 I učini Aron tako, i zapali žiške da svetle spreda, na svećnjaku, kao što Gospod zapovedi Mojsiju.
NUM 8:4 A svećnjak beše skovan od zlata, i stupac mu i cveće skovano; po prilici koju pokaza Gospod Mojsiju tako beše načinio svećnjak.
NUM 8:5 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 8:6 Uzmi Levite između sinova Izrailjevih, i očisti ih.
NUM 8:7 A učini im ovo da ih očistiš: pokropi ih vodom očišćenja, a oni neka obriju sve telo svoje i operu haljine svoje, i očistiće se.
NUM 8:8 Potom neka uzmu tele s darom uz njega, belim brašnom pomešanim s uljem; i drugo tele uzmi za greh.
NUM 8:9 Pa dovedi Levite pred šator od sastanka, i sazovi sav zbor sinova Izrailjevih.
NUM 8:10 I dovedi Levite pred Gospoda, i neka metnu sinovi Izrailjevi ruke svoje na Levite.
NUM 8:11 I Aron neka prinese Levite Gospodu za prinos od sinova Izrailjevih da vrše službu Gospodu.
NUM 8:12 A Leviti neka metnu ruke svoje na glave teocima, pa prinesi jedno tele za greh a drugo na žrtvu paljenicu Gospodu da se očiste Leviti.
NUM 8:13 I postavi Levite pred Aronom i sinovima njegovim, i prinesi ih za prinos Gospodu.
NUM 8:14 I odvoj Levite između sinova Izrailjevih da budu moji Leviti.
NUM 8:15 A posle neka dođu Leviti da služe u šatoru od sastanka, kad ih očistiš i prineseš za prinos.
NUM 8:16 Jer su meni dani između sinova Izrailjevih; za sve što otvara matericu, za sve prvence između sinova Izrailjevih uzeh njih.
NUM 8:17 Jer je moj svaki prvenac između sinova Izrailjevih i od ljudi i od stoke; onaj dan kad pobih sve prvence u zemlji misirskoj, posvetio sam ih sebi.
NUM 8:18 A Levite uzeh za sve prvence sinova Izrailjevih.
NUM 8:19 I dadoh Levite na dar Aronu i sinovima njegovim između sinova Izrailjevih, da služe mesto sinova Izrailjevih u šatoru od sastanka, i da budu otkup za sinove Izrailjeve, da ne bi dolazio pomor na sinove Izrailjeve, kad bi pristupali k svetinji sinovi Izrailjevi.
NUM 8:20 I učini Mojsije i Aron i sav zbor sinova Izrailjevih Levitima sve što zapovedi Gospod Mojsiju za Levite, tako im učiniše sinovi Izrailjevi.
NUM 8:21 I očistiše se Leviti, i opraše haljine svoje, i prinese ih Aron za prinos pred Gospodom, i očisti ih Aron da bi bili čisti.
NUM 8:22 A onda tek pristupiše Leviti da vrše službu svoju u šatoru od sastanka pred Aronom i pred sinovima njegovim; kao što zapovedi Gospod Mojsiju za Levite, tako im učiniše.
NUM 8:23 I opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 8:24 I ovo je za Levite: od dvadeset i pet godina i više neka stupaju u službu da služe u šatoru od sastanka.
NUM 8:25 A kad kome bude pedeset godina, neka izlazi iz te službe i više neka ne služi.
NUM 8:26 Ali neka služi braći svojoj u šatoru od sastanka radeći šta treba raditi, a sam neka ne vrši službu. Tako učini Levitima za poslove njihove.
NUM 9:1 Još reče Gospod Mojsiju u pustinji sinajskoj druge godine po izlasku njihovom iz zemlje misirske prvog meseca, govoreći:
NUM 9:2 Neka slave sinovi Izrailjevi pashu u određeno vreme.
NUM 9:3 Četrnaestog dana ovog meseca uveče slavite je u određeno vreme, po svim zakonima i po svim uredbama njenim slavite je.
NUM 9:4 I reče Mojsije sinovima Izrailjevim da slave pashu.
NUM 9:5 I slavite pashu prvog meseca četrnaestog dana uveče u pustinji sinajskoj; kako beše Gospod zapovedio Mojsiju, sve onako učiniše sinovi Izrailjevi.
NUM 9:6 A behu neki koji se oskvrniše o mrtvaca te ne mogahu slaviti pashe onaj dan; i dođoše isti dan pred Mojsija i pred Arona;
NUM 9:7 i rekoše mu ljudi oni: Mi smo nečisti od mrtvaca; zašto da nam nije slobodno prineti žrtvu Gospodu u vreme zajedno sa sinovima Izrailjevim?
NUM 9:8 A Mojsije im reče: Stanite da čujem šta će zapovediti Gospod za vas.
NUM 9:9 A Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 9:10 Kaži sinovima Izrailjevim i reci: Ko bi bio nečist od mrtvaca ili bi bio na dalekom putu između vas ili između vašeg natražja, neka slavi pashu Gospodu,
NUM 9:11 drugog meseca četrnaestog dana uveče neka je slave s presnim hlebom i s gorkim zeljem neka je jedu.
NUM 9:12 Neka ne ostavljaju od nje ništa do jutra i kosti da joj ne prelome, po svemu zakonu za pashu neka je slave.
NUM 9:13 A ko je čist i nije na putu, pa bi propustio slaviti pashu, da se istrebi duša ona iz naroda svog, jer ne prinese Gospodu žrtve na vreme, greh svoj neka nosi onaj čovek.
NUM 9:14 I ako bi među vama živeo stranac i slavio bi pashu Gospodu, po zakonu i uredbi za pashu neka je slavi; a zakon da vam je jednak i strancu i onome ko se rodio u zemlji.
NUM 9:15 A u koji dan bi podignut šator, pokri oblak šator nad naslonom od svedočanstva; a uveče beše nad šatorom kao oganj do jutra.
NUM 9:16 Tako beše jednako: oblak ga zaklanjaše, ali noću beše kao oganj.
NUM 9:17 I kad bi se oblak podigao iznad šatora, tada polažahu sinovi Izrailjevi, a gde bi stao oblak, onde se zaustavljahu sinovi Izrailjevi.
NUM 9:18 Po zapovesti Gospodnjoj polažahu sinovi Izrailjevi, i po zapovesti Gospodnjoj ustavljahu se; dokle god stajaše oblak nad šatorom, oni stajahu u logoru,
NUM 9:19 i kad oblak dugo stajaše nad šatorom, tada svršivahu sinovi Izrailjevi šta treba svršivati Gospodu i ne polažahu.
NUM 9:20 I kad oblak beše nad šatorom malo dana, po zapovesti Gospodnjoj stajahu u logoru i po zapovesti Gospodnjoj polažahu.
NUM 9:21 Kad bi, pak, oblak stajao od večera do jutra, a ujutro bi se podigao oblak, tada polažahu; bilo danju ili noću, kad bi se oblak podigao, oni polažahu.
NUM 9:22 Ako li bi dva dana ili mesec dana ili godinu oblak stajao nad šatorom, stajahu u logoru sinovi Izrailjevi i ne polažahu, a kako bi se podigao, oni polažahu.
NUM 9:23 Po zapovesti Gospodnjoj stajahu u logor, i po zapovesti Gospodnjoj polažahu; i svršivahu šta treba svršivati Gospodu, kao što beše zapovedio Gospod preko Mojsija.
NUM 10:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 10:2 Načini sebi dve trube od srebra, kovane da budu; njima ćeš sazivati zbor i zapovedati da polazi vojska.
NUM 10:3 Kad obe zatrube, tada neka se skuplja k tebi sav zbor na vrata šatora od sastanka.
NUM 10:4 A kad jedna zatrubi, tada neka se skupljaju k tebi knezovi, glavari od hiljada Izrailjevih.
NUM 10:5 A kad zatrube potresajući, tada neka se kreće logor koji leži prema istoku.
NUM 10:6 A kad zatrubite drugi put potresajući, onda neka se kreće logor koji je na jugu; potresajući neka se trubi kad treba da pođu.
NUM 10:7 A kad sazivate zbor, trubite, ali ne potresajući.
NUM 10:8 A neka trube u trube sinovi Aronovi sveštenici; to da vam je uredba večna od kolena do kolena.
NUM 10:9 I kad pođete na vojsku u zemlji svojoj na neprijatelja koji udari na vas, trubite u trube potresajući; i Gospod Bog vaš opomenuće vas se, i sačuvaćete se od neprijatelja svojih.
NUM 10:10 Tako i u dan veselja svog i na praznike svoje i početke meseca svojih trubite u trube prinoseći žrtve svoje paljenice i žrtve svoje zahvalne, i biće vam spomen pred Bogom vašim. Ja sam Gospod Bog vaš.
NUM 10:11 I u dvadeseti dan drugog meseca druge godine podiže se oblak iznad šatora od svedočanstva.
NUM 10:12 I pođoše sinovi Izrailjevi svojim redom iz pustinje sinajske, i ustavi se oblak u pustinji faranskoj.
NUM 10:13 Tako pođoše prvi put, kao što Gospod zapovedi preko Mojsija.
NUM 10:14 I pođe napred zastava vojske sinova Judinih u četama svojim; i nad vojskom njihovom beše Nason, sin Aminadavov;
NUM 10:15 a nad vojskom plemena sinova Isaharovih Natanailo, sin Sogarov;
NUM 10:16 a nad vojskom plemena sinova Zavulonovih Elijav, sin Helonov.
NUM 10:17 I složiše šator, pa pođoše sinovi Girsonovi i sinovi Merarijevi noseći šator.
NUM 10:18 Potom pođe zastava vojske sinova Ruvimovih, a nad njihovom vojskom beše Elisur, sin Sedijurov,
NUM 10:19 a nad vojskom plemena sinova Simeunovih Salamilo, sin Surisadajev,
NUM 10:20 a nad vojskom plemena sinova Gadovih Elisaf sin Raguilov.
NUM 10:21 I pođoše sinovi Katovi noseći svetinju, da bi oni podigli šator dokle ovi dođu.
NUM 10:22 Potom pođe zastava vojske sinova Jefremovih u četama svojim, a nad vojskom njihovom beše Elisama, sin Emijudov,
NUM 10:23 a nad vojskom plemena sinova Manasijinih Gamalilo sin Fadasurov,
NUM 10:24 a nad vojskom plemena sinova Venijaminovih Avidan sin Gadeonijev.
NUM 10:25 Najposle pođe zastava vojske sinova Danovih u četama svojim, zadnja vojska, i nad vojskom njihovom beše Ahijezer, sin Amisadajev,
NUM 10:26 a nad vojskom plemena sinova Asirovih Fagailo, sin Ehranov,
NUM 10:27 a nad vojskom plemena sinova Neftalimovih Ahirej, sin Enanov.
NUM 10:28 Tim redom pođoše sinovi Izrailjevi u četama svojim, i tako iđahu.
NUM 10:29 A Mojsije reče Jovavu, sinu Raguilovom Madijaninu tastu svom: Idemo na mesto za koje reče Gospod: Vama ću ga dati. Hajde s nama, i dobro ćemo ti učiniti, jer je Gospod obećao Izrailju mnogo dobra.
NUM 10:30 A on mu reče: Neću ići, nego idem u svoju zemlju i u rod svoj.
NUM 10:31 A Mojsije reče: Nemoj nas ostaviti, jer znaš mesta u pustinji gde bismo mogli stajati, pa nam budi vođ.
NUM 10:32 I ako pođeš s nama kad dođe dobro koje će nam učiniti Gospod, učinićemo ti dobro.
NUM 10:33 I tako pođoše od gore Gospodnje, i iđahu tri dana, i kovčeg zaveta Gospodnjeg iđaše pred njima tri dana tražeći mesto gde bi počinuli.
NUM 10:34 I oblak Gospodnji beše nad njima svaki dan kad polažahu s mesta, gde behu u logoru.
NUM 10:35 I kad polažaše kovčeg, govoraše Mojsije: Ustani Gospode, i neka se razaspu neprijatelji Tvoji, i neka beže ispred Tebe koji mrze na Te.
NUM 10:36 A kad se ustavljaše, govoraše: Uvrati se, Gospode, k mnoštvu hiljada Izrailjevih.
NUM 11:1 Posle stade se tužiti narod da mu je teško; a to ne bi po volji Gospodu; i kad Gospod ču, razgnevi se; i raspali se na njih oganj Gospodnji, i sažeže krajnje u logoru.
NUM 11:2 Tada zavapi narod k Mojsiju, a Mojsije se pomoli Gospodu, i ugasi se oganj.
NUM 11:3 I prozva se ono mesto Tavera, jer se raspali na njih oganj Gospodnji.
NUM 11:4 A svetina što beše među njima, beše vrlo lakoma, te i sinovi Izrailjevi stadoše plakati govoreći: Ko će nas nahraniti mesa?
NUM 11:5 Opomenusmo se riba što jeđasmo u Misiru zabadava, i krastavaca i dinja i luka crnog i belog.
NUM 11:6 A sada posahnu duša naša, nema ništa osim mane pred očima našim.
NUM 11:7 A mana beše kao seme korijandrovo, a boja mu beše kao boja u bdela.
NUM 11:8 I izlažaše narod, te kupljahu, i meljahu na žrvnjima ili tucahu u stupama, i kuvahu u kotlu, ili mešahu pogače; a ukus joj beše kao ukus od novog ulja.
NUM 11:9 I kad padaše rosa po logoru noću, padaše s njom i mana.
NUM 11:10 I ču Mojsije gde narod plače u porodicama svojim, svaki na vratima od šatora svog; i Gospod se razgnevi vrlo, i Mojsiju bi teško.
NUM 11:11 Pa reče Mojsije Gospodu: Zašto učini takvo zlo sluzi svom? I zašto ne nađoh milosti pred Tobom, nego metnu na me teret svega naroda ovog?
NUM 11:12 Eda li ja začeh sav ovaj narod? Eda li ga ja rodih, kad mi kažeš: Iznesi ga u naručju svom, kao što nosi dojilja dete, u onu zemlju za koju si se zakleo ocima njihovim.
NUM 11:13 Otkuda meni mesa da dam svemu ovom narodu? Jer plaču preda mnom govoreći: Daj nam mesa da jedemo.
NUM 11:14 Ne mogu ja sam nositi sav narod ovaj, jer je teško za mene.
NUM 11:15 Ako ćeš tako činiti sa mnom, ubij me bolje, ako sam našao milost pred Tobom, da ne gledam zlo svoje.
NUM 11:16 A Gospod reče Mojsiju: Saberi mi sedamdeset ljudi između starešina Izrailjevih, koje znaš da su starešine narodu i upravitelji njegovi, i dovedi ih k šatoru od sastanka, neka onde stanu s tobom.
NUM 11:17 Tada ću sići i govoriti onde s tobom, i uzeću od duha koji je na tebi i metnuću na njih, da nose s tobom teret narodni i da ne nosiš ti sam.
NUM 11:18 A narodu reci: Pripravite se za sutra da jedete mesa, jer plakaste da Gospod ču, i rekoste: Ko će nas nahraniti mesa? Jer nam dobro beše u Misiru. Daće vam, dakle, Gospod mesa i ješćete.
NUM 11:19 Nećete jesti jedan dan, ni dva dana, ni pet dana, ni deset dana, ni dvadeset dana;
NUM 11:20 nego ceo mesec dana, dokle vam na nos ne udari i ne ogadi vam se, zato što odbaciste Gospoda koji je među vama i plakaste pred Njim govoreći: Zašto iziđosmo iz Misira?
NUM 11:21 A Mojsije reče: Šest stotina hiljada pešaka ima naroda, u kome sam, pa Ti kažeš: Daću im mesa da jedu ceo mesec dana.
NUM 11:22 Eda li će im se poklati ovce i goveda da im dostane? Ili će im se pokupiti sve ribe morske da im bude dosta?
NUM 11:23 A Gospod reče Mojsiju: Zar ruka Gospodnja neće biti dovoljna? Videćeš hoće li biti šta ti rekoh ili neće.
NUM 11:24 I Mojsije iziđe i reče narodu reči Gospodnje; i sabra sedamdeset ljudi između starešina narodnih, i postavi ih oko šatora.
NUM 11:25 I Gospod siđe u oblaku i govori k njemu, i uzevši od duha koji beše na njemu metnu na onih sedamdeset ljudi starešina; i kad duh dođe na njih, prorokovahu, ali više nikad.
NUM 11:26 A dva čoveka ostaše u logoru, jednom beše ime Eldad, a drugom Modad, na koje dođe duh, jer i oni behu zapisani, ali ne dođoše k šatoru, i stadoše prorokovati u logoru.
NUM 11:27 I dotrča momak, te javi Mojsiju govoreći: Eldad i Modad prorokuju u logoru.
NUM 11:28 A Isus, sin Navin, sluga Mojsijev, jedan od momaka njegovih, reče govoreći: Mojsije, gospodaru moj, zabrani im.
NUM 11:29 A Mojsije mu odgovori: Zar zavidiš mene radi? Kamo da sav narod Gospodnji postanu proroci i da Gospod pusti duh svoj na njih!
NUM 11:30 Potom se vrati Mojsije u logor sa starešinama Izrailjevim.
NUM 11:31 Tada se podiže vetar od Gospoda, i potera od mora prepelice, i razasu ih po logoru na dan hoda odovuda i na dan hoda odonuda oko logora, na dva lakta od zemlje.
NUM 11:32 I ustavši narod ceo onaj dan i svu noć i ceo drugi dan kupljaše prepelice: i ko nakupi najmanje nakupi deset gomora; i povešaše ih sebi redom oko logora.
NUM 11:33 Ali meso još im beše u zubima, jošte ga ne pojedoše, a Gospod se razgnevi na narod i udari Gospod narod pomorom vrlo velikim.
NUM 11:34 I prozva se ono mesto Kivrot-Atava jer onde ukopaše narod koji se beše polakomio.
NUM 11:35 I pođe narod od Kivrot-Atave u Asirot, i stadoše u Asirotu.
NUM 12:1 I stadoše vikati Marija i Aron na Mojsija radi žene Madijanke, kojom se oženi, jer se oženi Madijankom.
NUM 12:2 I rekoše: Zar je samo preko Mojsija govorio Gospod? Nije li govorio i preko nas? I to ču Gospod.
NUM 12:3 A Mojsije beše čovek vrlo krotak mimo sve ljude na zemlji.
NUM 12:4 I odmah reče Gospod Mojsiju i Aronu i Mariji: Dođite vas troje u šator od sastanka. I otidoše njih troje.
NUM 12:5 Tada siđe Gospod u stupu od oblaka, stade na vratima od šatora. I viknu Arona i Mariju, i dođoše oboje.
NUM 12:6 I reče im: Čujte sada reči moje: prorok kad je među vama, ja ću mu se Gospod javljati u utvari i govoriću s njim u snu.
NUM 12:7 Ali nije takav moj sluga Mojsije, koji je veran u svem domu mom.
NUM 12:8 Njemu govorim iz usta k ustima, i on me gleda doista, a ne u tami niti u kakvoj prilici Gospodnjoj. Kako se dakle ne pobojaste vikati na slugu mog, na Mojsija?
NUM 12:9 I gnev se Gospodnji raspali na njih, i On otide.
NUM 12:10 I oblak se podiže sa šatora; i gle, Marija beše gubava, bela kao sneg. I Aron pogleda Mariju, a ona gubava.
NUM 12:11 Tada reče Aron Mojsiju: Gospodaru, molim te, ne meći na nas greha ovog, jer ludo učinismo i zgrešismo.
NUM 12:12 Nemoj da ova bude kao mrtvo dete, kome je meso pola trulo kad izlazi iz utrobe majke svoje.
NUM 12:13 I vapi Mojsije ka Gospodu govoreći: Bože, molim Ti se, isceli je.
NUM 12:14 A Gospod odgovori Mojsiju: Da joj je otac njen pljunuo u lice, ne bi li se stidela sedam dana? Neka bude odlučena sedam dana izvan logora, a posle neka bude opet primljena.
NUM 12:15 Tako bi Marija odlučena izvan logora sedam dana; i narod ne pođe odande dokle Marija ne bi opet primljena.
NUM 12:16 Posle toga narod je otišao iz Asirota i ulogorio se u pustinji Faran.
NUM 13:1 A potom pođe narod od Asirota, i stadoše u pustinji faranskoj.
NUM 13:2 I Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 13:3 Pošlji ljude da uhode zemlju hanansku, koju ću dati sinovima Izrailjevim; po jednog čoveka od svakog plemena otaca njihovih pošljite, sve glavare između njih.
NUM 13:4 I posla ih Mojsije iz pustinje faranske po zapovesti Gospodnjoj; i svi ljudi behu glavari sinova Izrailjevih.
NUM 13:5 A ovo su im imena: od plemena Ruvimovog Samuilo sin Zahurov;
NUM 13:6 od plemena Simeunovog Safat sin Surin;
NUM 13:7 od plemena Judinog Halev sin Jefonijin;
NUM 13:8 od plemena Isaharovog Igal sin Josifov;
NUM 13:9 od plemena Jefremovog Avsije sin Navin;
NUM 13:10 od plemena Venijaminovog Faltije sin Rafujev;
NUM 13:11 od plemena Zavulonovog Gudilo sin Sudin;
NUM 13:12 od plemena Josifovog, od plemena Manasijinog Gadije sin Susin;
NUM 13:13 od plemena Danovog Amilo sin Gamalin.
NUM 13:14 Od plemena Asirovog Satur sin Mihailov;
NUM 13:15 od plemena Neftalimovog Navija sin Savin;
NUM 13:16 od plemena Gadovog Gudilo sin Mahilov.
NUM 13:17 To su imena ljudima koje posla Mojsije da uhode zemlju. I nazva Mojsije Avsija sina Navinog Isus.
NUM 13:18 I šaljući ih Mojsije da uhode zemlju hanansku reče im: idite ovuda na jug, pa iziđite na goru;
NUM 13:19 i vidite zemlju kakva je i kakav narod živi u njoj, je li jak ili slab, je li mali ili velik;
NUM 13:20 i kakva je zemlja u kojoj živi, je li dobra ili rđava; i kakva su mesta u kojima živi, eda li pod šatorima ili u tvrdim gradovima;
NUM 13:21 i kakva je sama zemlja, je li rodna ili nerodna, ima li u njoj drveta ili nema; budite slobodni, i uzmite roda one zemlje. A tada beše vreme prvom grožđu.
NUM 13:22 I otišavši uhodiše zemlju od pustinje sinske do Reova kako se ide u Emat.
NUM 13:23 I otidoše na jug, i dođoše do Hevrona, gde behu Ahiman i Sesije i Teliman, sinovi Enakovi. A Hevron beše sazidan na sedam godina pre Soana misirskog.
NUM 13:24 Potom dođoše do potoka Eshola, i onde odsekoše lozu s grozdom jednim, i ponesoše ga dvojica na moci; tako i šipaka i smokava.
NUM 13:25 I prozva se ono mesto potok Eshol od grozda, koji onde odsekoše sinovi Izrailjevi.
NUM 13:26 I posle četrdeset dana vratiše se iz zemlje koju uhodiše.
NUM 13:27 I vrativši se dođoše k Mojsiju i Aronu i ka svemu zboru sinova Izrailjevih u pustinju faransku, u Kadis; i pripovediše njima i svemu zboru stvar, i pokazaše im rod one zemlje.
NUM 13:28 I pripovedajući im rekoše: Idosmo u zemlju u koju si nas poslao; doista teče u njoj mleko i med, i evo roda njenog.
NUM 13:29 Ali je jak narod koji živi u onoj zemlji, i gradovi su im tvrdi i vrlo veliki; a videsmo onde i sinove Enakove.
NUM 13:30 Amalik živi na južnoj strani; a Heteji i Jevuseji i Amoreji žive u planini, a Hananeji žive na moru i na Jordanu.
NUM 13:31 A Halev utišavaše narod pred Mojsijem; i govoraše: hajde da idemo da je uzmemo, jer je možemo pokoriti.
NUM 13:32 Ali drugi ljudi koji idoše s njim govorahu: Ne možemo ići na onaj narod, jer je jači od nas.
NUM 13:33 I prosuše zao glas o zemlji koju uhodiše među sinovima Izrailjevim govoreći: Zemlja koju prođosmo i uhodismo zemlja je koja proždire svoje stanovnike, i sav narod koji videsmo u njoj jesu ljudi vrlo veliki.
NUM 13:34 Videsmo onde i divove, sinove Enakove, roda divovskog, i činjaše nam se da smo prema njima kao skakavci, takvi se i njima činjasmo.
NUM 14:1 Tada se podiže sav zbor i stade vikati, i narod plakaše onu noć.
NUM 14:2 I vikahu na Mojsija i na Arona svi sinovi Izrailjevi; i sav zbor reče im: Kamo da smo pomrli u zemlji misirskoj ili da pomremo u ovoj pustinji!
NUM 14:3 Zašto nas vodi Gospod u tu zemlju da izginemo od mača, žene naše i deca naša da postanu roblje? Nije li bolje da se vratimo u Misir?
NUM 14:4 I rekoše među sobom: Da postavimo starešinu, pa da se vratimo u Misir.
NUM 14:5 Tada Mojsije i Aron padoše ničice pred svim zborom sinova Izrailjevih.
NUM 14:6 A Isus sin Navin i Halev sin Jefonijin između onih što uhodiše zemlju razdreše haljine svoje,
NUM 14:7 i rekoše svemu zboru sinova Izrailjevih govoreći: Zemlja koju prođosmo i uhodismo, vrlo je dobra zemlja.
NUM 14:8 Ako smo mili Gospodu, On će nas odvesti u tu zemlju, i daće nam je; a to je zemlja u kojoj teče mleko i med.
NUM 14:9 Samo se ne odmećite Gospoda, i ne bojte se naroda one zemlje; jer ih možemo pojesti; odstupio je od njih zaklon njihov, a s nama je Gospod, ne bojte ih se.
NUM 14:10 Tada reče sav zbor da ih pobiju kamenjem; ali se pokaza slava Gospodnja svim sinovima Izrailjevim u šatoru od sastanka.
NUM 14:11 I reče Gospod Mojsiju: Dokle će me vređati taj narod? Kad li će mi verovati posle tolikih znaka što sam učinio među njima?
NUM 14:12 Udariću ga pomorom, i rasuću ga; a od tebe ću učiniti narod velik i jači od ovog.
NUM 14:13 A Mojsije reče Gospodu: Ali će čuti Misirci, između kojih si izveo ovaj narod silom svojom,
NUM 14:14 i reći će s ljudima ove zemlje, koji su čuli da si Ti, Gospode, bio usred naroda i da si se očima viđao, Gospode, i oblak tvoj da je stajao nad njima, i u stupu od oblaka da si išao pred njima danu i u stupu ognjenom noću;
NUM 14:15 pa kad pobiješ ovaj narod, sve do jednog, govoriće narodi, koji su čuli pripovest o Tebi, govoreći:
NUM 14:16 Nije mogao Gospod dovesti narod ovaj u zemlju koju im je sa zakletvom obećao, zato ih pobi u pustinji.
NUM 14:17 Neka se, dakle, proslavi sila Gospodnja, kao što si rekao govoreći:
NUM 14:18 Gospod dugo čeka i obilan je milošću, prašta bezakonje i greh, ali ne pravda krivoga, nego pohodi bezakonje otačko na sinovima do trećeg i četvrtog kolena.
NUM 14:19 Oprosti bezakonje ovom narodu radi velike milosti svoje, kao što si praštao narodu ovom od Misira dovde.
NUM 14:20 A Gospod reče: Praštam po reči tvojoj.
NUM 14:21 Ali tako ja živ bio, i tako sva zemlja bila puna slave Gospodnje,
NUM 14:22 ti ljudi koji videše slavu moju i znake moje što sam učinio u Misiru i u ovoj pustinji, i kušaše me već deset puta, i ne poslušaše reči moje,
NUM 14:23 neće videti zemlje koju sa zakletvom obećah ocima njihovim, neće videti ni jedan od onih koji me uvrediše.
NUM 14:24 A slugu svog Haleva, u kome beše drugi duh i koji se sasvim mene držao, njega ću odvesti u zemlju u koju je išao, i seme će je njegovo naslediti.
NUM 14:25 Ali Amalik i Hananej sede u dolini, zato se sutra vratite natrag, i idite u pustinju k crvenom moru.
NUM 14:26 Još reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
NUM 14:27 Dokle će taj zli zbor vikati na me, čuo sam viku sinova Izrailjevih, koji viču na me.
NUM 14:28 Kaži im: Tako ja živ bio, kaže Gospod, učiniću vam onako kako ste govorili i ja čuh.
NUM 14:29 U ovoj će pustinji popadati mrtva telesa vaša, i svi između vas koji su izbrojani u svem broju vašem od dvadeset godina i više, koji vikaste na me,
NUM 14:30 nećete ući u zemlju, za koju podigavši ruku svoju zakleh se da ću vas naseliti u njoj, osim Haleva, sina Jefonijinog i Isusa, sina Navinog.
NUM 14:31 A decu vašu, za koju rekoste da će postati roblje, njih ću odvesti, i oni će poznati zemlju za koju vi ne marite.
NUM 14:32 A vaša telesa mrtva će popadati u ovoj pustinji.
NUM 14:33 A deca vaša biće pastiri po pustinji četrdeset godina, i nosiće kar za preljube vaše, dokle ne ispropadaju telesa vaša u pustinji.
NUM 14:34 Po broju dana, za koje uhodiste zemlju, četrdeset dana, za svaki dan po godinu, nosićete grehe svoje, četrdeset godina, i poznaćete da sam prekinuo s vama.
NUM 14:35 Ja Gospod rekoh, i tako ću učiniti svemu tom zboru zlom, koji se sabrao na me: u pustinji će propasti i tu pomreti.
NUM 14:36 A ljudi koje beše poslao Mojsije da uhode zemlju, i koji vrativši se pobuniše sav zbor da viče na nj, prosuvši zao glas o zemlji,
NUM 14:37 ti ljudi, koji prosuše zao glas o zemlji, pomreše od pomora pred Gospodom;
NUM 14:38 a Isus, sin Navin i Halev, sin Jefonijin ostaše živi između ljudi koji su išli da uhode zemlju.
NUM 14:39 I Mojsije kaza sve ove reči svim sinovima Izrailjevim, i narod plaka veoma.
NUM 14:40 A sutradan ustavši pođoše navrh gore, i rekoše: Evo nas, idemo na mesto za koje je govorio Gospod, jer zgrešismo.
NUM 14:41 Ali Mojsije reče: Zašto prestupate zapovest Gospodnju? Od toga neće biti ništa.
NUM 14:42 Ne idite gore, jer Gospod nije među vama; nemojte da vas pobiju neprijatelji vaši.
NUM 14:43 Jer je Amalik i Hananej tamo pred vama, i izginućete od mača, jer odustaviste Gospoda, pa neće ni Gospod biti s vama.
NUM 14:44 Ali oni, ipak, navališe da idu navrh gore; ali kovčeg zaveta Gospodnjeg i Mojsije ne izađoše iz logora.
NUM 14:45 Tada siđe Amalik i Hananej, koji življahu u onoj gori, i razbiše ih i baciše dori do Orme.
NUM 15:1 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 15:2 Reci sinovima Izrailjevim i kaži im: Kad dođete u zemlju gde ćete nastavati, koju ću vam ja dati,
NUM 15:3 i stanete prinositi žrtvu ognjenu Gospodu, žrtvu paljenicu ili žrtvu zaveta radi ili od drage volje, ili o praznicima svojim, gotoveći miris ugodni Gospodu od krupne ili od sitne stoke,
NUM 15:4 tada ko prinese prinos svoj Gospodu, neka donese uza nj dar, desetinu efe belog brašna pomešanog s četvrtinom ina ulja.
NUM 15:5 I vina četvrt ina za naliv donesi uz žrtvu paljenicu ili uz drugu žrtvu, na svako jagnje.
NUM 15:6 A uz ovna donesi dar, dve desetine belog brašna pomešanog sa trećinom ina ulja,
NUM 15:7 i vina za naliv trećinu ina prinećeš za miris ugodni Gospodu.
NUM 15:8 A kad prinosiš tele na žrtvu paljenicu ili na žrtvu radi zaveta ili na žrtvu zahvalnu Gospodu,
NUM 15:9 onda neka se donese uz tele dar, tri desetine efe belog brašna pomešanog s po ina ulja,
NUM 15:10 i vina donesi za naliv po ina; to je žrtva ognjena za miris ugodni Gospodu.
NUM 15:11 Tako neka bude uza svakog vola i uza svakog ovna i uza svako živinče između ovaca ili koza.
NUM 15:12 Prema broju koliko prinesete, učinite tako uza svako, koliko ih bude.
NUM 15:13 Svaki domorodac tako neka čini prinoseći žrtvu paljenicu za miris ugodni Gospodu.
NUM 15:14 Tako ako bude među vama i došljak ili ko bi se bavio među vama, pa bi prineo žrtvu ognjenu za miris ugodni Gospodu, neka čini onako kako vi činite.
NUM 15:15 Zbore! Vama i došljaku koji je među vama jedan da je zakon, zakon večan od kolena na koleno; došljak će biti kao i vi pred Gospodom.
NUM 15:16 Jedan zakon i jedna uredba da bude vama i došljaku, koji je među vama.
NUM 15:17 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 15:18 Kaži sinovima Izrailjevim i reci im: Kad dođete u zemlju, u koju ću vas ja odvesti,
NUM 15:19 pa stanete jesti hleb one zemlje, tada prinesite prinos Gospodu.
NUM 15:20 Od prvina testa svog prinosite u prinos kolač, kao prinos od gumna tako ga prinosite.
NUM 15:21 Od prvina testa svog dajte Gospodu prinos od kolena do kolena.
NUM 15:22 A kad biste pogrešili, te ne biste učinili svih ovih zapovesti, koje kaza Gospod Mojsiju,
NUM 15:23 sve što vam je zapovedio Gospod preko Mojsija, od dana kad zapovedi Gospod i posle od kolena do kolena,
NUM 15:24 ako se bude učinilo pogreškom, da zbor ne zna, onda sav zbor neka prinese na žrtvu paljenicu za miris ugodni Gospodu tele s darom njegovim i s nalivom njegovim po uredbi, i jedno jare na žrtvu za greh.
NUM 15:25 I sveštenik neka očisti sav zbor sinova Izrailjevih, i oprostiće im se, jer je pogreška i oni donesoše pred Gospoda svoj prinos za žrtvu ognjenu Gospodu i prinos za greh svoj radi pogreške svoje.
NUM 15:26 Oprostiće se svemu zboru sinova Izrailjevih i došljaku koji se bavi među njima, jer je pogreška svega naroda.
NUM 15:27 Ako li jedna duša zgreši ne znajući, neka prinese kozu od godine na žrtvu za greh.
NUM 15:28 I sveštenik neka očisti dušu koja bude zgrešila ne znajući pred Gospodom, i kad je očisti oprostiće joj se.
NUM 15:29 I za rođenog u zemlji sinova Izrailjevih i za došljaka, koji se bavi među vama, jedan zakon neka bude kad ko zgreši ne znajući.
NUM 15:30 Ali ko od sile zgreši između rođenih u zemlji ili između došljaka, on ruži Gospoda; neka se istrebi duša ona iz naroda svog.
NUM 15:31 Jer prezre reč Gospodnju, i zapovest Njegovu pogazi; neka se istrebi ona duša; bezakonje je njeno na njoj.
NUM 15:32 A kad behu sinovi Izrailjevi u pustinji, nađoše jednog gde kupi drva u subotu.
NUM 15:33 I koji ga nađoše gde kupi drva, dovedoše ga k Mojsiju i k Aronu i ka svemu zboru.
NUM 15:34 I metnuše ga pod stražu, jer ne beše kazano šta će se činiti s njim.
NUM 15:35 A Gospod reče Mojsiju: Neka se pogubi taj čovek; neka ga zaspe kamenjem sav zbor iza logora.
NUM 15:36 I sav zbor izvede ga iza logora i zasuše ga kamenjem, i umre, kao što zapovedi Gospod Mojsiju.
NUM 15:37 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 15:38 Reci sinovima Izrailjevim i kaži im, neka udaraju rese po skutovima od haljina svojih od kolena do kolena, i nad rese neka meću vrpcu plavu.
NUM 15:39 I imaćete rese zato da se gledajući ih opominjete svih zapovesti Gospodnjih i tvorite ih, i da se ne zanosite za srcem svojim i za očima svojim, za kojima činite preljubu;
NUM 15:40 nego da pamtite i tvorite sve zapovesti moje, i budete sveti Bogu svom.
NUM 15:41 Ja sam Gospod Bog vaš, koji sam vas izveo iz zemlje misirske, da vam budem Bog. Ja sam Gospod Bog vaš.
NUM 16:1 A Korej, sin Isara sina Kata sina Levijevog, i Datan i Aviron sinovi Elijavovi, i Avnan sin Faleta sina Ruvimovog pobuniše se,
NUM 16:2 i ustaše na Mojsija, i s njima dvesta i pedeset ljudi između sinova Izrailjevih, glavara narodnih, koji se sazivahu na zbor i behu ljudi znatni.
NUM 16:3 I skupiše se na Mojsija i na Arona i rekoše im: Dosta nek vam je; sav ovaj narod, svi su sveti, i među njima je Gospod; zašto se vi podižete nad zborom Gospodnjim?
NUM 16:4 Kad to ču Mojsije, pade ničice.
NUM 16:5 Potom reče Koreju i svoj družini njegovoj govoreći: Sutra će pokazati Gospod ko je Njegov, i ko je svet, i koga je pustio k sebi, jer koga je izabrao onog će pustiti k sebi.
NUM 16:6 Ovo učinite: Uzmite kadionice, Korej sa svom družinom svojom.
NUM 16:7 I metnite sutra u njih ognja i metnite u njih kada pred Gospodom, i koga izbere Gospod onaj će biti svet. Dosta nek vam je, sinovi Levijevi!
NUM 16:8 I reče Mojsije Koreju: Čujte sinovi Levijevi!
NUM 16:9 Malo li vam je što vas je Bog Izrailjev odvojio od zbora Izrailjevog pustivši vas k sebi da vršite službu u šatoru Gospodnjem i da stojite pred zborom i služite za nj?
NUM 16:10 Pustio je k sebi tebe i svu braću tvoju, sinove Levijeve, s tobom, a vi tražite još i sveštenstvo?
NUM 16:11 Zato ti i sva družina tvoja skupite se na Gospoda. Jer Aron šta je da vičete na nj?
NUM 16:12 I posla Mojsije da dozovu Datana i Avirona, sinove Elijavove. A oni odgovoriše: Nećemo da idemo.
NUM 16:13 Malo li je što si nas izveo iz zemlje u kojoj teče mleko i med da nas pobiješ u ovoj pustinji, nego još hoćeš da vladaš nad nama?
NUM 16:14 Jesi li nas odveo u zemlju gde teče mleko i med? I jesi li nam dao da imamo njive i vinograde? Hoćeš li oči ovim ljudima da iskopaš? Nećemo da idemo.
NUM 16:15 Tada se rasrdi Mojsije vrlo, i reče Gospodu: Nemoj pogledati na dar njihov; nijednog magarca nisam uzeo od njih, niti sam kome od njih učinio kakvo zlo.
NUM 16:16 Potom reče Mojsije Koreju: Ti i svi tvoji stanite sutra pred Gospodom, ti i oni i Aron.
NUM 16:17 I uzmite svaki svoju kadionicu, i metnite u njih kada, i stanite pred Gospodom svaki sa svojom kadionicom, dvesta i pedeset kadionica, i ti i Aron, svaki sa svojom kadionicom.
NUM 16:18 I uzeše svaki svoju kadionicu, i metnuvši u njih ognja metnuše u njih kada, i stadoše na vrata šatora od sastanka s Mojsijem i Aronom.
NUM 16:19 A Korej sabra na njih sav zbor na vrata šatora od sastanka; tada se pokaza slava Gospodnja svemu zboru.
NUM 16:20 I reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
NUM 16:21 Odvojte se iz tog zbora, da ih odmah satrem.
NUM 16:22 A oni padoše ničice i rekoše: Bože, Bože duhovima i svakom telu! Ovaj jedan zgrešio, i na sav li ćeš se zbor gneviti?
NUM 16:23 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 16:24 Reci zboru i kaži: Odstupite od šatora Korejevog i Datanovog i Avironovog.
NUM 16:25 I ustavši Mojsije otide k Datanu i Avironu, a za njim otidoše starešine Izrailjeve.
NUM 16:26 I reče zboru govoreći: Odstupite od šatora tih bezbožnika, i ne dodevajte se ničeg što je njihovo, da ne izginete sa svih greha njihovih.
NUM 16:27 I odstupiše sa svih strana od šatora Korejevog i Datanovog I Avironovog; a Datan i Aviron izašavši stadoše svaki na vrata od šatora svog sa ženama svojim i sa sinovima svojim i s decom svojom.
NUM 16:28 Tada reče Mojsije: Ovako ćete poznati da me je Gospod poslao da činim sva ova dela, i da ništa ne činim od sebe:
NUM 16:29 Ako ovi pomru kao što mru svi ljudi, i ako budu pokarani kao što bivaju pokarani svi ljudi, nije me poslao Gospod;
NUM 16:30 ako li šta novo učini Gospod, i zemlja otvori usta svoja i proždre ih sa svim što je njihovo, i siđu živi u grob, tada znajte da su ovi ljudi uvredili Gospoda.
NUM 16:31 A kad izgovori reči ove, rasede se zemlja pod njima,
NUM 16:32 i otvorivši zemlja usta svoja proždre ih, i domove njihove i sve ljude Korejeve i sve blago njihovo.
NUM 16:33 I tako siđoše sa svim što imahu živi u grob, i pokri ih zemlja i nesta ih iz zbora.
NUM 16:34 A svi Izrailjci koji behu oko njih pobegoše od vike njihove, jer govorahu: Da nas ne proždre zemlja.
NUM 16:35 I izađe oganj od Gospoda, i sažeže onih dvesta i pedeset ljudi koji prinesoše kad.
NUM 16:36 Tada reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 16:37 Kaži Eleazaru, sinu Arona sveštenika neka pokupi kadionice iz tog garišta, i ugljevlje iz njih neka razbaci, jer su svete;
NUM 16:38 kadionice onih koji ogrešiše duše svoje neka raskuju na ploče da se okuje oltar, jer kadiše njima pred Gospodom, zato su svete, i neka budu sinovima Izrailjevim znak.
NUM 16:39 I pokupi Eleazar sveštenik kadionice bronzane, kojima behu kadili oni što izgoreše, i raskovaše ih na okov oltaru
NUM 16:40 za spomen sinovima Izrailjevim, da ne pristupa niko drugi koji nije roda Aronovog da kadi pred Gospodom, da mu ne bude kao Koreju i družini njegovoj, kao što mu beše kazao Gospod preko Mojsija.
NUM 16:41 A sutradan vikaše sav zbor sinova Izrailjevih na Mojsija i na Arona govoreći: Pobiste narod Gospodnji.
NUM 16:42 A kad se stecaše narod na Mojsija i na Arona, pogledaše na šator od sastanka, a to oblak na njemu, i pokaza se slava Gospodnja.
NUM 16:43 I dođe Mojsije i Aron pred šator od sastanka.
NUM 16:44 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 16:45 Uklonite se iz tog zbora da ih odmah potrem. A oni padoše ničice.
NUM 16:46 I reče Mojsije Aronu: Uzmi kadionicu, i metni u nju ognja s oltara, i metni kada, i idi brže ka zboru, i očisti ih; jer gnev žestok izađe od Gospoda, i pomor poče.
NUM 16:47 I uzevši Aron kadionicu, kao što mu reče Mojsije, otrča usred zbora, i gle, pomor već beše počeo u narodu; i okadiv očisti narod.
NUM 16:48 I stajaše među mrtvima i živima, i ustavi se pomor.
NUM 16:49 A onih koji pomreše od tog pomora beše četrnaest hiljada i sedam stotina, osim onih što izgiboše s Koreja.
NUM 16:50 I vrati se Aron k Mojsiju na vrata šatora od sastanka, kad se ustavi pomor.
NUM 17:1 Potom reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 17:2 Reci sinovima Izrailjevim, i uzmi od njih po jednu palicu od svakog doma otaca njihovih, od svih knezova njihovih, po domovima otaca njihovih, dvanaest palica, i ime svakog napiši na palici njegovoj.
NUM 17:3 A na palici Levijevoj napiši ime Aronovo, jer je svaka palica za jednog poglavara od doma otaca njihovih.
NUM 17:4 I ostavi ih u šatoru od sastanka pred svedočanstvom, gde se sastajem s vama.
NUM 17:5 I koga izaberem, njegova će palica procvetati; tako ću utišati pred sobom viku sinova Izrailjevih što viču na vas.
NUM 17:6 Kad to reče Mojsije sinovima Izrailjevim, dadoše mu svi knezovi njihovi palice, svaki knez po palicu od doma oca svog, dvanaest palica, i palica Aronova beše među palicama njihovim.
NUM 17:7 I ostavi Mojsije palice pred Gospodom u šatoru od svedočanstva.
NUM 17:8 A sutradan dođe Mojsije u šator od svedočanstva, i gle, procvetala palica Aronova od doma Levijevog; beše napupila i cvetala, i bademi zreli na njoj.
NUM 17:9 I iznese Mojsije sve one palice ispred Gospoda k svim sinovima Izrailjevim, i razgledavši ih uzeše svaki svoju palicu.
NUM 17:10 A Gospod reče Mojsiju: Donesi opet palicu Aronovu pred svedočanstvo da se čuva za znak nepokornima, da prestane vika njihova na me, da ne izginu.
NUM 17:11 I učini Mojsije, kako mu zapovedi Gospod tako učini.
NUM 17:12 Tada rekoše sinovi Izrailjevi Mojsiju govoreći: Pomresmo, propadosmo, svi propadosmo.
NUM 17:13 Ko se god približi k šatoru Gospodnjem gine; hoćemo li svi izginuti?
NUM 18:1 A Gospod reče Aronu: Ti i sinovi tvoji i dom oca tvog s tobom nosite grehe u svetinju; ti i sinovi tvoji s tobom nosite grehe sveštenstva svog.
NUM 18:2 I braću svoju, pleme Levijevo, pleme oca svog uzmi k sebi da budu uza te i služe ti; a ti ćeš i sinovi tvoji s tobom služiti pred šatorom od sastanka.
NUM 18:3 Neka dobro slušaju zapovesti tvoje i rade šta treba u svem šatoru; ali k sudovima od svetinje k oltaru neka ne pristupaju, da ne izginu i oni i vi.
NUM 18:4 Neka budu, dakle, uza te i neka rade sve što treba u šatoru od sastanka u svakoj službi u njemu; ali niko drugi da ne pristupi s vama.
NUM 18:5 A vi radite šta treba u svetinji i šta treba na oltaru, da više ne dođe gnev na sinove Izrailjeve.
NUM 18:6 Jer evo, ja uzeh braću vašu Levite između sinova Izrailjevih, i vama su dani na dar za Gospoda, da vrše službu u šatoru od sastanka.
NUM 18:7 A ti i sinovi tvoji s tobom vršite svešteničku službu svoju u svemu što pripada k oltaru i šta biva iza zavesa, i služite; sveštenstvo darovah vam, zato ko bi drugi pristupio, da se pogubi.
NUM 18:8 Još reče Gospod Aronu: Evo, dajem ti i prinose svoje što se uvis podižu, između svih stvari koje posvećuju sinovi Izrailjevi dajem ih tebi radi pomazanja i sinovima tvojim zakonom večnim.
NUM 18:9 To neka je tvoje od stvari posvećenih, koje se ne sažižu; svaki prinos njihov između svih darova njihovih i između svih prinosa za greh i svih prinosa za krivicu, koje mi donesu, svetinja nad svetinjama da je tvoja i sinova tvojih.
NUM 18:10 U svetinji ga jedi, sve muškinje neka ga jede, sveta stvar da ti je.
NUM 18:11 Tvoje su, dakle, žrtve darova njihovih koje se u vis podižu; i svaku žrtvu sinova Izrailjevih koja se obrće tebi dajem i sinovima tvojim i kćerima tvojim s tobom zakonom večnim; ko je god čist u domu tvom, neka jede.
NUM 18:12 Najbolje od ulja i najbolje od vina i žita, prvine koje daju Gospodu, tebi dajem.
NUM 18:13 Prvine od svega što rodi u zemlji njihovoj, koje donesu Gospodu, tvoje neka budu; ko je god čist u domu tvom neka jede.
NUM 18:14 Sve zavetovano Bogu i Izrailju, tvoje neka je.
NUM 18:15 Šta god otvara matericu između svakog tela koje prinose Gospodu, i između ljudi i između stoke, tvoje da bude; ali prvenac čovečji neka se otkupljuje; i prvenac nečiste stoke neka se otkupljuje.
NUM 18:16 A otkup neka mu bude kad bude od meseca dana po tvojoj ceni pet sikala srebra, po siklu svetom; u njemu je dvadeset gera.
NUM 18:17 A prvenca od krave ili prvenca od ovce ili prvenca od koze ne daj da se otkupi; svete su stvari; krvlju njihovom pokropi oltar, i salo njihovo zapali, da bude žrtva ognjena za miris ugodni Gospodu.
NUM 18:18 A meso od njih da je tvoje, kao grudi što se obrću i kao pleće desno, da je tvoje.
NUM 18:19 Sve prinose što se podižu od posvećenih stvari, što prinose sinovi Izrailjevi Gospodu, dajem tebi i sinovima tvojim i kćerima tvojim s tobom zakonom večnim; to će biti zavet osoljen, večan pred Gospodom tebi i semenu tvom s tobom.
NUM 18:20 Još reče Gospod Aronu: U zemlji njihovoj da nemaš nasledstvo, ni dela među njima da nemaš; ja sam deo tvoj i tvoje nasledstvo među sinovima Izrailjevim.
NUM 18:21 A sinovima Levijevim evo dajem u nasledstvo sve desetke od Izrailja za službu njihovu što služe u šatoru od sastanka.
NUM 18:22 A sinovi Izrailjevi neka više ne pristupaju k šatoru od sastanka, da se ne ogreše i ne izginu.
NUM 18:23 Nego sami Leviti neka služe službu u šatoru od sastanka, i oni neka nose greh svoj zakonom večnim od kolena do kolena, pa da nemaju nasledstvo među sinovima Izrailjevim.
NUM 18:24 Jer desetke sinova Izrailjevih, što će donositi Gospodu na žrtvu što se podiže, dajem Levitima u nasledstvo; toga radi rekoh za njih; među sinovima Izrailjevim da nemaju nasledstvo.
NUM 18:25 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 18:26 Reci Levitima i kaži im: Kad uzmete od sinova Izrailjevih desetak koji vam dadoh od njih za nasledstvo vaše, onda prinesite od njega prinos što se podiže Gospodu, deseto od desetog.
NUM 18:27 I primiće vam se prinos vaš kao žito s gumna i kao vino iz kace.
NUM 18:28 Tako i vi prinosite prinos što se podiže Gospodu od svih desetaka svojih, koje ćete uzimati od sinova Izrailjevih, i dajite od njih prinos Gospodnji Aronu svešteniku.
NUM 18:29 Od svega što vam se da prinosite svaki prinos što se podiže Gospodu, od svega što bude najbolje sveti deo.
NUM 18:30 I reci im: Kad prinesete najbolje od toga, tada će se primiti Levitima kao dohodak od gumna i kao dohodak od kace.
NUM 18:31 A jesti možete to na svakom mestu i vi i porodice vaše, jer vam je plata za službu vašu u šatoru od sastanka.
NUM 18:32 I nećete zato navući na se greha, kad stanete prinositi šta je najbolje, i nećete oskvrniti svete stvari sinova Izrailjevih, i nećete izginuti.
NUM 19:1 Još reče Gospod Mojsiju i Aronu govoreći:
NUM 19:2 Ovo je uredba i zakon što zapovedi Gospod govoreći: Reci sinovima Izrailjevim neka ti dovedu junicu crvenu zdravu, na kojoj nema mane, i koja još nije bila u jarmu;
NUM 19:3 i podajte je Eleazaru svešteniku, a on neka je izvede napolje iz logora da je zakolju pred njim.
NUM 19:4 I uzevši Eleazar krvi njene na prst svoj neka pokropi krvlju prema šatoru od sastanka sedam puta.
NUM 19:5 Potom neka zapovedi da se spali junica pred njegovim očima; kožu njenu i meso njeno i krv njenu s balegom neka spale.
NUM 19:6 I sveštenik uzevši drveta kedrovog, isopa i crvca, neka baci u oganj gde gori junica.
NUM 19:7 Potom neka opere haljine svoje i opere telo svoje vodom, pa onda neka uđe u logor, i neka bude sveštenik nečist do večera.
NUM 19:8 Tako i ko je spali, neka opere haljine svoje vodom, i telo svoje neka opere vodom, i neka bude nečist do večera.
NUM 19:9 A čist čovek neka pokupi pepeo od junice i izruči ga iza logora na čisto mesto, da se čuva zboru sinova Izrailjevih za vodu očišćenja; to je žrtva za greh.
NUM 19:10 I onaj koji pokupi pepeo od junice neka opere haljine svoje, i neka bude nečist do večera. To neka je sinovima Izrailjevim i došljaku koji se bavi među njima večan zakon.
NUM 19:11 Ko se dotakne mrtvog tela čovečijeg, da je nečist sedam dana.
NUM 19:12 On neka se očisti onom vodom treći dan i sedmi dan, i biće čist; ako li se ne očisti treći dan i sedmi, neće biti čist.
NUM 19:13 Ko se dotakne mrtvog tela čovečijeg pa se ne očisti, onaj je oskrvnio šator Gospodnji; zato da se istrebi ona duša iz Izrailja; jer nije pokropljen vodom očišćenja, zato je nečist, i nečistota je njegova na njemu.
NUM 19:14 Ovo je zakon kad čovek umre u šatoru: Ko god uđe u onaj šator i ko god bude u šatoru, nečist da je sedam dana;
NUM 19:15 i svaki sud otkriven, koji ne bude dobro zaklopljen, nečist je.
NUM 19:16 I ko se god dotakne u polju posečenog mačem ili umrlog ili kosti čovečije ili groba, nečist da je sedam dana.
NUM 19:17 I neka za nečistog uzmu pepela od junice spaljene za greh, i neka naliju na nj vode žive u sud.
NUM 19:18 Potom neka uzme čist čovek isopa i zamoči u onu vodu, i pokropi njom šator i sve sude i ljude koji su u njemu bili; tako i onog koji bi se dotakao kosti ili čoveka posečenog ili umrla ili groba.
NUM 19:19 Čisti nečistog neka pokropi treći i sedmi dan; i kad ga očisti sedmi dan, neka opere haljine svoje i sebe neka opere vodom, i biće čist uveče.
NUM 19:20 A ko bude nečist pa se ne očisti, da se istrebi ona duša iz zbora; jer je svetinju Gospodnju oskvrnio, a nije pokropljen vodom očišćenja; nečist je.
NUM 19:21 I ovo neka im je zakon večan: i koji pokropi vodom očišćenja, neka opere haljine svoje; i ko se god dotakne vode očišćenja, da je nečist do večera.
NUM 19:22 I čega se god dotakne ko je nečist, da je nečisto; i ko se njega dotakne, da je nečist do večera.
NUM 20:1 I sinovi Izrailjevi, sav zbor njihov, dođoše u pustinju sinsku prvog meseca, i stade narod u Kadisu; i onde umre Marija, i bi pogrebena onde.
NUM 20:2 A onde nemaše zbor vode, te se skupiše na Mojsija i na Arona.
NUM 20:3 I svađaše se narod s Mojsijem, i govorahu: Kamo da smo pomrli kad pomreše braća naša pred Gospodom!
NUM 20:4 Zašto dovedoste zbor Gospodnji u ovu pustinju da izginemo ovde i mi i stoka naša?
NUM 20:5 I zašto nas izvedoste iz Misira da nas dovedete na ovo zlo mesto, gde ne rodi ni žito ni smokva ni grožđe ni šipak, a ni vode nema za piće?
NUM 20:6 I dođe Mojsije i Aron ispred zbora na vrata šatora od sastanka, i padoše ničice; i pokaza im se slava Gospodnja.
NUM 20:7 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 20:8 Uzmi štap, i sazovite zbor ti i Aron brat tvoj, i progovorite steni pred njima; te će dati vodu svoju; tako ćeš im izvesti vodu iz stene, i napojićeš zbor i stoku njihovu.
NUM 20:9 I Mojsije uze štap ispred Gospoda, kako mu zapovedi Gospod.
NUM 20:10 I sazvaše Mojsije i Aron zbor pred stenu, i on im reče: Slušajte odmetnici! Hoćemo li vam iz ove stene izvesti vodu?
NUM 20:11 I diže Mojsije ruku svoju i udari u stenu štapom svojim dva puta, i iziđe voda mnoga, te se napoji narod i stoka njihova.
NUM 20:12 A Gospod reče Mojsiju i Aronu: Što mi ne verovaste i ne proslaviste me pred sinovima Izrailjevim, zato nećete odvesti zbora tog u zemlju koju sam im dao.
NUM 20:13 To je voda od svađe, gde se svađaše sinovi Izrailjevi s Gospodom, i On se proslavi među njima.
NUM 20:14 Iza toga posla Mojsije poslanike iz Kadisa k caru edomskom da mu kažu: Ovako kaže brat tvoj Izrailj: Ti znaš sve nevolje koje nas snađoše:
NUM 20:15 Kako naši oci siđoše u Misir, i bejasmo u Misiru dugo vremena, i kako Misirci zlo činiše nama i ocima našim;
NUM 20:16 i vikasmo ka Gospodu, i Gospod ču glas naš, i posla anđela, koji nas izvede iz Misira; i evo smo u Kadisu, gradu na tvojoj međi.
NUM 20:17 Pusti nas da prođemo kroz tvoju zemlju; nećemo ići preko polja ni preko vinograda, niti ćemo piti vode iz kog studenca; ići ćemo carskim putem, nećemo svratiti ni na desno ni nalevo dok ne pređemo među tvoju.
NUM 20:18 A Edom mu odgovori: Ne idi preko moje zemlje, da ne iziđem s mačem preda te.
NUM 20:19 A sinovi Izrailjevi rekoše mu: Ići ćemo utrenikom, i ako se napijemo vode tvoje, mi ili stoka naša, platićemo je; ništa više, samo da pešice prođemo.
NUM 20:20 A on im odgovori: Nećete proći. I iziđe Edom pred njih s mnogo naroda i s velikom silom.
NUM 20:21 I kad ne hte Edom dopustiti Izrailju da priđe preko međe njegove, Izrailj otide od njega.
NUM 20:22 I krenuvši se od Kadisa dođoše sinovi Izrailjevi, sav zbor njihov, ka gori Oru.
NUM 20:23 I Gospod reče Mojsiju i Aronu na gori Oru kod međe edomske govoreći:
NUM 20:24 Aron valja da se pribere k rodu svom, jer neće ući u zemlju koju sam dao sinovima Izrailjevim, jer ne poslušaste zapovesti moje na vodi od svađe.
NUM 20:25 Uzmi Arona i Eleazara sina njegovog, i izvedi ih na goru Or.
NUM 20:26 I svuci Aronu haljine njegove i obuci ih Eleazaru sinu njegovom, pa će se Aron pribrati i umreti onde.
NUM 20:27 I učini Mojsije kako zapovedi Gospod; i iziđoše na goru Or pred svim zborom.
NUM 20:28 I svuče Mojsije s Arona haljine njegove i obuče ih Eleazaru, sinu njegovom, i umre onde Aron navrh gore, a Mojsije i Eleazar siđoše s gore.
NUM 20:29 A kad vide sav zbor da umre Aron, plaka sav dom Izrailjev za Aronom trideset dana.
NUM 21:1 A kad ču Hananej, car aradski, koji življaše na jugu, da ide Izrailj putem kojim idoše uhode, on se pobi s njima i zarobi ih nekoliko.
NUM 21:2 Tada se Izrailj zavetova Gospodu i reče: Ako daš ovaj narod meni u ruke, do temelja ću raskopati gradove njihove.
NUM 21:3 I usliši Gospod glas Izrailjev i dade mu Hananeje, a on zatre njih i gradove njihove, i prozva ono mesto Orma.
NUM 21:4 Potom pođoše od gore Ora k Crvenom moru obilazeći zemlju edomsku, i oslabi duh narodu od puta.
NUM 21:5 I vikaše narod na Boga i na Mojsija: Zašto nas izvedoste iz Misira da izginemo u ovoj pustinji? Jer nema ni hleba ni vode, a ovaj se nikakvi hleb već ogadio duši našoj.
NUM 21:6 A Gospod pusti na narod zmije vatrene, koje ih ujedahu, te pomre mnogo naroda u Izrailju.
NUM 21:7 Tada dođe narod k Mojsiju i rekoše: Zgrešismo što vikasmo na Gospoda i na tebe; moli Boga neka ukloni zmije od nas. I Mojsije se pomoli za narod.
NUM 21:8 I Gospod reče Mojsiju: Načini zmiju vatrenu, i metni je na motku, i koga ujede zmija, neka pogleda u nju, pa će ozdraviti.
NUM 21:9 I načini Mojsije zmiju od bronze, i metnu je na motku, i koga god ujede zmija on pogleda u zmiju od bronze, i ozdravi.
NUM 21:10 Potom pođoše sinovi Izrailjevi, i stadoše u logor u Ovotu.
NUM 21:11 I iz Ovota otišavši stadoše u logor na brdima avarimskim u pustinji koja je prema moavskoj s istoka.
NUM 21:12 Odande otišavši stadoše u logor u dolini Zaredu.
NUM 21:13 I odatle otišavši stadoše u logor na brdu na Arnonu, koji je u pustinji i izlazi od međe amorejske. Jer je Arnon međa moavska između Moavaca i Amorejaca.
NUM 21:14 Zato se kaže u knjizi o ratovima Gospodnjim: Na Vajeva u Sufi i na potoke arnonske.
NUM 21:15 Jer ti potoci, koji dopiru do mesta Ara, teku pokraj međe moavske.
NUM 21:16 A otuda dođoše k Viru; to je studenac za koji beše rekao Gospod Mojsiju: Skupi narod, i daću im vode.
NUM 21:17 Tada peva Izrailj pesmu ovu: Diži se, studenče; pripevajte ga;
NUM 21:18 Studenče, koji kopaše knezovi, koji iskopaše poglavari narodni s onim koji postavi zakon, palicama svojim. A iz pustinje otidoše u Mantanail,
NUM 21:19 a iz Mantanaila, u Nadil, a iz Nadila u Vamot,
NUM 21:20 a iz Vamota u dolinu koja je u polju moavskom kod gore Fazge i gleda u pustinju.
NUM 21:21 Tada posla Izrailj poslanike k Sionu, caru amorejskom govoreći:
NUM 21:22 Pusti da prođemo kroz tvoju zemlju, nećemo svrtati ni u polje ni u vinograd, niti ćemo piti vode iz studenaca; ići ćemo carskim putem dokle ne pređemo među tvoju.
NUM 21:23 Ali ne dade Sion Izrailju da prođe kroz zemlju njegovu, nego sabra Sion sav narod svoj, i izađe na Izrailja u pustinju, i dođe u Jasu, i pobi se s Izrailjem.
NUM 21:24 Ali ga iseče Izrailj oštrim mačem, i osvoji zemlju njegovu od Arona pa do Javoka, do sinova Amonovih, jer tvrda beše međa sinova Amonovih.
NUM 21:25 I uze Izrailj sva ona mesta i naseli se u svim gradovima amorejskim, u Esevonu i u svim selima njegovim.
NUM 21:26 Jer Esevon beše grad Siona, cara amorejskog, koji beše prvi zavojštio na cara moavskog i beše mu uzeo svu zemlju njegovu do Arnona.
NUM 21:27 Zato govore u priči: Hodite u Esevon, da se sagradi i podigne grad Sionov.
NUM 21:28 Jer oganj izađe iz Esevona, plamen iz grada Sionovog, i spali Ar moavski i stanovnike na visini arnonskoj.
NUM 21:29 Teško tebi, Moave; propao si, narode Hemosov; dao je sinove svoje koji utekoše i kćeri svoje u ropstvo Sionu, caru amorejskom.
NUM 21:30 Ali ih postreljasmo, propade Esevon do Devona, i potrsmo ih do Nofe, koja dopire do Medeve.
NUM 21:31 I tako živi Izrailj u zemlji amorejskoj.
NUM 21:32 Potom posla Mojsije da uhode Jazir, i uzeše sela oko njega, i izagnaše Amorejce koji behu onde.
NUM 21:33 Potom obrativši se pođoše u Vasan; i iziđe Og, car vasanski pred njih, on i sav narod njegov na boj u Edrajin.
NUM 21:34 A Gospod reče Mojsiju: Ne boj ga se; jer sam ga dao u tvoje ruke i sav narod njegov i zemlju njegovu; i učini mu kako si učinio Sionu, caru Amorejskom koji življaše u Esevonu.
NUM 21:35 I pobiše ga i sinove njegove i sav narod njegov, da ne osta nijedan, i osvojiše zemlju njegovu.
NUM 22:1 Odatle se podigoše sinovi Izrailjevi, i stadoše u logor u polju moavskom s one strane Jordana prema Jerihonu.
NUM 22:2 I vide Valak, sin Seforov sve što učini Izrailj Amoreju.
NUM 22:3 I uplaši se Moav od naroda veoma; jer ga beše mnogo, i prituži Moavu od sinova Izrailjevih.
NUM 22:4 Pa reče Moav starešinama madijanskim: Sada će ova množina pojesti sve što je oko nas kao vo travu u polju. A Valak, sin Seforov beše u ono vreme car moavski.
NUM 22:5 I posla poslanike k Valamu, sinu Veorovom u Faturu, koja je na reci u zemlji naroda njegovog, govoreći: Evo narod iziđe iz Misira, evo prekrilo je zemlju, i stoji prema meni.
NUM 22:6 Nego hodi, prokuni mi ovaj narod, jer je jači od mene, e da bih mu odoleo i pobio ga ili isterao iz zemlje ove; jer znam, koga blagosloviš biće blagosloven, a koga prokuneš biće proklet.
NUM 22:7 I otidoše starešine moavske i starešine madijanske noseći darove za vračanje; i dođoše k Valamu, i kazaše mu reči Valakove.
NUM 22:8 A on im reče: Ostanite ovde ovu noć, i odgovoriću vam kako mi Gospod kaže. I ostaše knezovi moavski kod Valama.
NUM 22:9 A Bog dođe k Valamu i reče mu: Kakvi su to ljudi kod tebe?
NUM 22:10 I reče Valam Bogu: Valak sin Seforov, car moavski, posla ih k meni govoreći:
NUM 22:11 Evo narod iziđe iz Misira i prekrili zemlju; nego hodi, prokuni mi ga, e da bih ga nadbio i oterao ga.
NUM 22:12 A Bog reče Valamu: Ne idi s njima, niti kuni taj narod, jer je blagosloven.
NUM 22:13 I ujutru ustavši Valam reče knezovima Valakovim; vratite se u svoju zemlju jer mi ne da Bog da idem s vama.
NUM 22:14 I ustavši knezovi moavski dođoše k Valaku, i rekoše: Ne hte Valam poći s nama.
NUM 22:15 Tada opet posla Valak više knezova i veće od prvih.
NUM 22:16 I oni došavši k Valamu rekoše mu: Ovako veli Valak, sin Seforov: Nemoj se zatezati, molim te, nego dođi k meni.
NUM 22:17 Jer ću te dobro darivati, i šta mi god kažeš činiću; zato dođi, molim te, prokuni mi ovaj narod.
NUM 22:18 A Valam odgovori i reče slugama Valakovim: Da mi da Valak kuću svoju punu srebra i zlata, ne bih mogao prestupiti reči Gospoda Boga svog da učinim šta malo ili veliko.
NUM 22:19 Ali opet ostanite ovde i vi ovu noć da vidim šta će mi sada kazati Gospod.
NUM 22:20 I dođe Bog noću k Valamu i reče mu: Kad su došli ti ljudi da te zovu, ustani, idi s njima, ali šta ti kažem ono da činiš.
NUM 22:21 A ujutru ustavši Valam osamari magaricu svoju, i pođe s knezovima moavskim.
NUM 22:22 Ali se razgnevi Bog što on pođe; i stade anđeo Gospodnji na put da mu ne da; a on seđaše na magarici svojoj i imaše sa sobom dva momka svoja.
NUM 22:23 A kad magarica vide anđela Gospodnjeg gde stoji na putu s golim mačem u ruci, svrnu magarica s puta i pođe preko polja. A Valam je stade biti da je vrati na put.
NUM 22:24 A anđeo Gospodnji stade na stazu među vinogradima, a beše zid i odovud i odonud.
NUM 22:25 I magarica videći anđela Gospodnjeg pribi se uz drugi zid, i pritište nogu Valamovu o zid; a on je stade opet biti.
NUM 22:26 Potom anđeo Gospodnji otide dalje, i stade u tesnacu, gde ne beše mesta da se svrne ni nadesno ni nalevo.
NUM 22:27 I magarica videći anđela Gospodnjeg pade pod Valamom, a Valam se vrlo razljuti, i stade biti magaricu svojim štapom.
NUM 22:28 Tada Gospod otvori usta magarici, te ona reče Valamu: Šta sam ti učinila, te me biješ već treći put?
NUM 22:29 A Valam reče magarici: Što mi prkosiš? Da imam mač u ruci, sad bih te ubio.
NUM 22:30 A magarica reče Valamu: Nisam li tvoja magarica? Jašeš me od kako sam postala tvoja do danas; jesam li ti kad tako učinila? A on reče: Nisi.
NUM 22:31 Tada Gospod otvori oči Valamu, koji ugleda anđela Gospodnjeg gde stoji na putu s golim mačem u ruci. I on savi glavu i pokloni se licem svojim.
NUM 22:32 I reče mu anđeo Gospodnji: Zašto si bio magaricu svoju već tri puta? Evo ja iziđoh da ti ne dam, jer tvoj put nije meni po volji.
NUM 22:33 Kad me ugleda magarica, ona se ukloni ispred mene već tri puta; a da se nije uklonila ispred mene, tebe bih već ubio, a nju bih ostavio u životu.
NUM 22:34 A Valam reče anđelu Gospodnjem: Zgrešio sam, jer nisam znao da ti stojiš preda mnom na putu; ako tebi nije po volji, ja ću se vratiti.
NUM 22:35 A anđeo Gospodnji reče Valamu: Idi s tim ljudima, ali samo ono govori što ti ja kažem. Tada Valam otide s knezovima Valakovim.
NUM 22:36 A kad ču Valak da ide Valam, iziđe mu na susret u grad moavski na međi arnonskoj nakraj međe.
NUM 22:37 I reče Valak Valamu: Nisam li slao k tebi i zvao te? Zašto mi ne dođe? Eda li te ne mogu darivati?
NUM 22:38 A Valam reče Valaku: Evo sam došao k tebi; ali hoću li moći šta govoriti? Šta mi Bog metne u usta, ono ću govoriti.
NUM 22:39 I otide Valam s Valakom, i dođoše u grad Uzot.
NUM 22:40 I nakla Valak volova i ovaca, i posla Valamu i knezovima, koji behu s njim.
NUM 22:41 A ujutru uze Valak Valama i odvede ga na visinu Valovu, i odande mu pokaza jedan kraj naroda.
NUM 23:1 I reče Valam Valaku: Načini mi ovde sedam oltara, i pripravi mi ovde sedam telaca i sedam ovnova.
NUM 23:2 I učini Valak kako mu reče Valam; i prinese Valak s Valamom na svakom oltaru po jedno tele i ovna.
NUM 23:3 Pa reče Valam Valaku: Stoj kod svoje žrtve paljenice; a ja idem eda bih se sreo s Gospodom, pa šta mi javi kazaću ti. I on otide sam.
NUM 23:4 I srete Bog Valama, a on mu reče: Sedam oltara spremnih, i prinesoh po tele i ovna na svakom oltaru.
NUM 23:5 A Gospod metnu reči u usta Valamu, i reče vrati se k Valaku i tako mu reci.
NUM 23:6 I vrati se k njemu, a on stajaše kod žrtve svoje paljenice i svi knezovi moavski.
NUM 23:7 A on otvori priču svoju, i reče: Iz Arama dovede me Valak, car moavski s planine istočne, govoreći: Hodi, prokuni mi Jakova, hodi, naruži Izrailja.
NUM 23:8 Kako bih kleo onog koga ne kune Bog? Ili kako bih ružio onog koga Gospod ne ruži?
NUM 23:9 Jer svrh stena vidim ga, i s humova gledam ga. Gle, ovaj će narod nastavati sam, i s drugim narodima neće se pomešati.
NUM 23:10 Ko će izbrojati prah Jakovljev i broj od četvrti Izrailja? Da bih ja umro smrću pravedničkom, i kraj moj da bi bio kao njihov!
NUM 23:11 Tada reče Valak Valamu: Šta to radiš od mene? Ja te dozvah da prokuneš neprijatelje moje, a gle, ti blagosiljaš jednako.
NUM 23:12 A on odgovori i reče: Zar neću paziti i govoriti ono što mi je Gospod metnuo u usta?
NUM 23:13 Tada mu reče Valak: Hodi sa mnom na drugo mesto, odakle ćeš ga videti; samo mu kraj vidiš, a svega ga ne vidiš; prokuni mi ga odande.
NUM 23:14 I dovede ga u polje Zofim, navrh Fazge, i načini sedam oltara, i prinese na svakom oltaru po jedno tele i ovna.
NUM 23:15 Tada Valam reče Valaku: Stoj tu kod žrtve svoje paljenice, a ja idem onamo na susret Gospodu.
NUM 23:16 I srete Gospod Valama, i metnu mu reč u usta, i reče: Vrati se k Valaku, i tako govori.
NUM 23:17 I dođe k njemu, a on stajaše kod žrtve svoje paljenice i s njim knezovi moavski; i reče Valak: Šta veli Gospod?
NUM 23:18 A on otvori priču svoju, i reče: Ustani Valače, i poslušaj, čuj me sine Seforov!
NUM 23:19 Bog nije čovek da laže, ni sin čovečji da se pokaje. Šta kaže neće li učiniti, i šta reče neće li izvršiti?
NUM 23:20 Gle, primih da blagoslovim; jer je On blagoslovio, a ja neću poreći.
NUM 23:21 Ne gleda na bezakonje u Jakovu ni na nevaljalstvo u Izrailju; Gospod je njegov s njim, i graja u njemu kao car kad nadvlada.
NUM 23:22 Bog ga je izveo iz Misira, On mu je kao snaga jednorogova.
NUM 23:23 Jer nema čini na Jakova ni vračanja na Izrailja; u ovo doba govoriće se o Jakovu i o Izrailju, što je učinio Bog.
NUM 23:24 Evo, narod će ustati kao silan lav, i kao lavić skočiće; neće leći dokle ne pojede lov i popije krv pobijenih.
NUM 23:25 Tada reče Valak Valamu: Nemoj ga ni kleti ni blagosiljati.
NUM 23:26 A Valam odgovori Valaku: Nisam li ti kazao da ću činiti šta mi god Gospod kaže?
NUM 23:27 A Valak reče Valamu: Hodi, odvešću te na drugo mesto; da ako Bogu bude volja da mi ga odande prokuneš.
NUM 23:28 I odvede Valak Valama navrh Fegora, koji gleda u pustinju.
NUM 23:29 I reče Valam Valaku: Načini mi ovde sedam oltara, i pripravi mi ovde sedam telaca i sedam ovnova.
NUM 23:30 I učini Valak kako reče Valam i prinese žrtvu po tele i ovna na svakom oltaru.
NUM 24:1 I videvši Valam da je Božja volja da blagosilja Izrailja, ne hte više ni ići kao pre po vračanje, nego se okrete licem k pustinji,
NUM 24:2 i podigavši oči svoje ugleda Izrailja gde stoji po plemenima svojim; i duh Božji dođe na nj.
NUM 24:3 I otvori priču svoju, i reče: Kaže Valam, sin Veorov; kaže čovek kome su otvorene oči.
NUM 24:4 Kaže onaj koji čuje reči Božje, koji vidi utvaru Svemogućeg, koji kad padne otvorene su mu oči:
NUM 24:5 Kako su lepi šatori tvoji, Jakove, i kolibe tvoje, Izrailju!
NUM 24:6 Pružili su se kao potoci, kao vrtovi kraj reke, kao mirisava drveta koja je posadio Gospod, kao kedri na vodi.
NUM 24:7 Poteći će voda iz vedra njegovog, i seme će njegovo biti među velikim vodama, i car će se njegov podignuti svrh Agaga, i carstvo će se njegovo uzvisiti.
NUM 24:8 Bog ga je izveo iz Misira, i On mu je kao snaga jednorogova; poješće narode koji su mu neprijatelji, i kosti će njegove potrti, i strelama svojim postreljati ih.
NUM 24:9 Spustio se, leži kao lavić i kao ljuti lav; ko će ga probuditi? Ko tebe blagosilja, biće blagosloven; a ko tebe kune, biće proklet.
NUM 24:10 Tada se razgnevi Valak na Valama, i pljesnu se rukama, i reče Valak Valamu: Dozvah te da prokuneš neprijatelje moje, a ti si ih blagoslovio eto već tri puta.
NUM 24:11 Odlazi u svoje mesto; rekoh da ću te darivati, a eto Gospod ne da ti dara,
NUM 24:12 a Valam reče Valaku: Nisam li i poslanicima tvojim koje si poslao k meni rekao govoreći:
NUM 24:13 Da mi da Valak kuću svoju punu srebra i zlata, ne bih mogao prestupiti reči Gospodnje da učinim šta dobro ili zlo od sebe; šta kaže Gospod ono ću kazati.
NUM 24:14 Ja sada evo idem k narodu svom, ali da ti kažem šta će taj narod učiniti narodu tvom najposle.
NUM 24:15 Potom otvori priču svoju, i reče: Kaže Valam sin Veorov, kaže čovek kome su otvorene oči,
NUM 24:16 Kaže koji čuje reči Božje, i zna znanje o Višnjem, i koji vidi utvaru Svemogućeg i kad padne otvorene su mu oči.
NUM 24:17 Vidim Ga, ali ne sad; gledam Ga, ali ne izbliza; izaći će zvezda iz Jakova i ustaće palica iz Izrailja, koja će razbiti knezove moavske i razoriti sve sinove Sitove.
NUM 24:18 I Edoma će osvojiti i Sira će osvojiti neprijatelji njegovi; jer će Izrailj raditi junački.
NUM 24:19 I vladaće koji je od Jakova, i zatrće ostatak od grada.
NUM 24:20 A ugleda Amalika, otvori priču svoju, i reče: Amalik je početak narodima, ali će najposle propasti.
NUM 24:21 A ugledavši Keneja, otvori priču svoju, i reče: Tvrd ti je stan, i na steni si savio gnezdo svoje;
NUM 24:22 Ali će biti izagnan Kenej; Asur će ga zarobiti.
NUM 24:23 I opet otvori priču svoju, i reče: Jaoh! Ko će biti živ kad to učini Bog!
NUM 24:24 I lađe iz zemlje Kitimske doploviće i dosadiće Asircima i dosadiće Jevrejima; ali će i sami propasti.
NUM 24:25 Potom ustavši Valam otide, i vrati se u svoje mesto; i Valak otide svojim putem.
NUM 25:1 I življaše Izrailj u Sitimu, i narod stade činiti preljubu sa kćerima moavskim.
NUM 25:2 One pozivahu narod na žrtve svojih bogova, i narod jeđaše, i klanjaše se bogovima njihovim.
NUM 25:3 I Izrailj prionu uz Velfegora; i razgnevi se Gospod na Izrailja.
NUM 25:4 I reče Gospod Mojsiju: Uzmi sve knezove narodne, i obesi ih Gospodu prema suncu, da se odvrati gnev Gospodnji od Izrailja.
NUM 25:5 I reče Mojsije sudijama Izrailjevim: Pobijte svaki svoje koji su prionuli uz Velfegora.
NUM 25:6 I gle, jedan između sinova Izrailjevih dođe i dovede k braći svojoj jednu Madijanku na oči Mojsiju i na oči svemu zboru sinova Izrailjevih; a oni zaplakaše na vratima šatora od sastanka.
NUM 25:7 A kad to vide Fines, sin Eleazara sina Arona sveštenika, usta isred zbora i uze koplje u ruku;
NUM 25:8 i uđe za čovekom Izrailjcem u šator, i probode ih oboje, čoveka Izrailjca i onu ženu, kroz trbuh, i presta pogibija među sinovima Izrailjevim.
NUM 25:9 I izgibe ih od te pogibije dvadeset i četiri hiljade.
NUM 25:10 Tada reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 25:11 Fines, sin Eleazara sina Arona sveštenika odvrati gnev moj od sinova Izrailjevih otvorivši revnost za me među njima, da ne bih istrebio sinove Izrailjeve u revnosti svojoj.
NUM 25:12 Zato mu kaži: Evo dajem mu svoj zavet mirni.
NUM 25:13 I imaće on i seme njegovo nakon njega zavet sveštenstva večnog, jer revnova za Boga svog i očisti sinove Izrailjeve.
NUM 25:14 A čoveku Izrailjcu ubijenom, koji bi ubijen s Madijankom, beše ime Zamrije, sin Salmanov, knez od doma oca svog od plemena Simeunovog.
NUM 25:15 A ubijenoj ženi Madijani beše ime Hazvija, kći Sura kneza narodnog u domu oca svog među Madijanima.
NUM 25:16 I reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 25:17 Zavojštite na Madijane, i bijte ih;
NUM 25:18 jer oni zavojštiše na vas prevarama svojim, i pretvoriše vas Velfegorom i Hazvijom kćerju kneza madijanskog, sestrom svojom, koja bi ubijena u dan pogibije koja dođe s Fegora.
NUM 26:1 A posle te pogibije reče Gospod Mojsiju i Eleazaru, sinu Aronovom svešteniku govoreći:
NUM 26:2 Izbrojte sav zbor sinova Izrailjevih od dvadeset godina i više po domovima otaca njihovih, sve koji mogu ići na vojsku u Izrailju.
NUM 26:3 I reče im Mojsije i Eleazar sveštenik u polju moavskom na Jordanu prema Jerihonu govoreći:
NUM 26:4 Da se izbroje od dvadeset godina i više, kako zapovedi Gospod Mojsiju i sinovima Izrailjevim, koji izađoše iz zemlje misirske.
NUM 26:5 Ruvim beše prvenac Izrailjev; a sinovi Ruvimovi: od Enoha porodica Enohova; od Faluja porodica Falujeva;
NUM 26:6 od Asrona porodica Asronova, od Harmije porodica Harmijina.
NUM 26:7 To su porodice Ruvimove; a izbrojanih beše među njima četrdeset i tri hiljade i sedam stotina i trideset.
NUM 26:8 Sin Falujev beše Elijav.
NUM 26:9 A sinovi Elijavovi: Namuilo i Datan i Aviron. Ovaj Datan i ovaj Aviron koji behu od onih što se sazivahu na zbor, ustaše na Mojsija i Arona u buni Korejevoj, kad beše buna na Gospoda;
NUM 26:10 i zemlja otvorivši usta svoja proždre njih i Koreja, i izgibe ta gomila, i spali ih oganj dvesta i pedeset ljudi, koji postaše ugled.
NUM 26:11 A sinovi Korejevi ne pogiboše.
NUM 26:12 Sinovi Simeunovi po porodicama svojim: od Namuila porodica Namuilova; od Jamina porodica Jaminova; od Jahina porodica Jahinova;
NUM 26:13 od Zare porodica Zarina, od Saula porodica Saulova.
NUM 26:14 To su porodice Simeunove; od njih beše dvadeset i dve hiljade i dve stotine.
NUM 26:15 A sinovi Gadovi po porodicama svojim: od Sifona porodica Sifonova; od Agija porodica Agijeva; od Sunija i porodica Sunijeva;
NUM 26:16 od Azena porodica Azenova; od Irija porodica Irijeva;
NUM 26:17 od Aroda porodica Arodova; od Arilija porodica Arilijeva.
NUM 26:18 To su porodice sinova Gadovih, a među njima beše izbrojanih četrdeset hiljada i pet stotina.
NUM 26:19 Sinovi Judini: Ir i Avnan; ali umreše Ir i Avnan u zemlji hananskoj.
NUM 26:20 Behu, pak, sinovi Judini po porodicama svojim: od Siloma porodica Silomova; od Faresa porodica Faresova; od Zare porodica Zarina.
NUM 26:21 A sinovi Faresovi behu: od Asrona porodica Asronova; od Jamuila porodica Jamuilova.
NUM 26:22 To su porodice Judine, a među njima beše izbrojanih sedamdeset i šest hiljada i pet stotina.
NUM 26:23 A sinovi Isaharovi po porodicama svojim: od Tole porodica Tolina; od Fuve porodica Fuvina;
NUM 26:24 od Jasuva porodica Jasuvova; od Amrama porodica Amramova.
NUM 26:25 To su porodice Isaharove; a među njima beše izbrojanih šezdeset i četiri hiljade i tri stotine.
NUM 26:26 Sinovi Zavulonovi po porodicama svojim: od Sareda porodica Saredova, od Alona porodica Alonova, od Alila porodica Alilova.
NUM 26:27 To su porodice Zavulonove, a među njima beše izbrojanih šezdeset hiljada i pet stotina.
NUM 26:28 Sinovi Josifovi po porodicama svojim: Manasija i Jefrem;
NUM 26:29 sinovi Manasijini: od Mahira porodica Mahirova, a Mahir rodi Galada, od kog je porodica Galadova.
NUM 26:30 Ovo su sinovi Galadovi; od Ahijezera porodica Ahijezerova; od Heleka porodica Helekova.
NUM 26:31 Od Esrila porodica Esrilova, od Sihema porodica Sihemova;
NUM 26:32 od Simaera porodica Simaerova; od Ofera porodica Oferova;
NUM 26:33 a Salpad sin Oferov nemaše sinove nego kćeri, kojima su imena Mala i Nuja i Egla i Melha i Tersa.
NUM 26:34 To su porodice Manasijine, a od njih beše izbrojanih pedeset i dve hiljade i sedam stotina.
NUM 26:35 Sinovi, pak, Jefremovi po porodicama svojim: od Sutala porodica Sutalova; od Vehera porodica Veherova; od Tahana porodica Tahanova.
NUM 26:36 A ovo su sinovi Sutalovi: od Erana porodica Eranova.
NUM 26:37 To su porodice sinova Jefremovih; a među njima beše izbrojanih trideset i dve hiljade i pet stotina. To su sinovi Josifovi po porodicama svojim.
NUM 26:38 A sinovi Venijaminovi po porodicama svojim: od Vele porodica Velina; od Asvila porodica Asvilova; od Ahirama porodica Ahiramova;
NUM 26:39 od Sufama porodica Sufamova; od Ufama porodica Ufamova.
NUM 26:40 A Velini sinovi behu: Ader i Naman; od Adera porodica Aderova; od Namana porodica Namanova.
NUM 26:41 To su sinovi Venijaminovi po porodicama svojim, a među njima beše izbrojanih četrdeset i pet hiljada i šest stotina.
NUM 26:42 A ovo su sinovi Danovi po porodicama svojim: od Sameja porodica Samejeva; to je rod Danov po porodicama svojim.
NUM 26:43 U svim porodicama Samejevim beše izbrojanih šezdeset i četiri hiljade i četiri stotine.
NUM 26:44 Sinovi Asirovi po porodicama svojim: od Jamina porodica Jaminova; od Jesuja porodica Jesujeva: od Verija porodica Verijina.
NUM 26:45 Sinovi Verijini: od Hovera porodica Hoverova; od Melhila porodica Melhilova.
NUM 26:46 A kćeri Asirovoj beše ime Sara.
NUM 26:47 To su porodice sinova Asirovih; a među njima beše izbrojanih pedeset i tri hiljade i četiri stotine.
NUM 26:48 Sinovi Neftalimovi po porodicama svojim: od Asila porodica Asilova; od Gunija porodica Gunijeva.
NUM 26:49 Od Jesera porodica Jeserova; od Selima porodica Selimova.
NUM 26:50 To je rod Neftalimov po porodicama svojim, a među njima beše izbrojanih četrdeset i pet hiljada i četiri stotine.
NUM 26:51 To su izbrojani među sinovima Izrailjevim, šest stotina i jedna hiljada i sedam stotina i trideset.
NUM 26:52 A Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 26:53 Tim neka se podeli zemlja u nasledstvo prema broju imena;
NUM 26:54 kojih ima više, podaj im veće nasledstvo, a kojih ima manje, njima manje; svi prema broju izbrojanih svojih neka imaju nasledstvo.
NUM 26:55 Ali žrebom neka se podeli zemlja: po imenima plemena otaca svojih neka dobiju nasledstvo.
NUM 26:56 Ždrebom neka se podeli svakome plemenu, bilo veliko ili malo.
NUM 26:57 A ovo su izbrojani između Levita po porodicama svojim: od Girsona porodica Girsonova; od Kata porodica Katova; od Merarija porodica Merarijeva.
NUM 26:58 Ovo su porodice Levijeve: porodica Lovenijeva, porodica Hevronova, porodica Melijeva, porodica Musijeva, porodica Korejeva. A Kat je rodeo Amrama.
NUM 26:59 A ime je ženi Amramovoj Johaveda, kći Levijeva, koja mu se rodila u Misiru; a ona rodi Amramu Arona i Mojsija, i Mariju sestru njihovu.
NUM 26:60 A Aronu se rodi Nadav i Avijud i Eleazar i Itamar.
NUM 26:61 Ali Nadav i Avijud pogiboše kad prinesoše tuđ oganj pred Gospodom.
NUM 26:62 I beše ih izbrojanih dvadeset i tri hiljade, svega muškinja od jednog meseca i više; i ne biše brojani među sinove Izrailjeve, jer im nije dano nasledstvo među sinovima Izrailjevim
NUM 26:63 To su izbrojani, kad Mojsije i Eleazar sveštenik izbrojaše sinove Izrailjeve u polju moavskom na Jordanu prema Jerihonu.
NUM 26:64 A među njima ne beše nijedan od onih koje izbrojaše Mojsije i Aron, sveštenik, kad brojaše sinove Izrailjeve u pustinji sinajskoj.
NUM 26:65 Jer Gospod beše rekao za njih: Pomreće u pustinji. I ne osta ih ni jedan osim Haleva, sina Jefonijinog i Isusa sina Navinog.
NUM 27:1 Tada dođoše kćeri Salpada, sina Ofera sina Galada sina Mahira sina Manasijinog, od plemena Manasije sina Josifovog, a imena im behu Mala, Nuja, Egla, Melha i Tersa.
NUM 27:2 I stadoše pred Mojsija i pred Eleazara sveštenika i ped knezove i sav zbor na vratima šatora od sastanka, i rekoše:
NUM 27:3 Otac naš umre u pustinji, ali ne beše u društvu s onima koji se pobuniše na Gospoda u buni Korejevoj, nego umre od greha svog, a ne ostavi sinove.
NUM 27:4 Zašto da se istrebi ime oca našeg iz porodice njegove zato što nije imao sina? Daj nam nasledstvo među braćom oca našeg.
NUM 27:5 I iznese Mojsije stvar njihovu pred Gospoda.
NUM 27:6 A Gospod reče Mojsiju govoreći:
NUM 27:7 Pravo govore, kćeri Salpadove; podaj im pravo da imaju nasledstvo među braćom oca svog, i prinesi nasledstvo oca njihovog na njih.
NUM 27:8 A sinovima Izrailjevim kaži i reci: Kad ko umre, a nema sina, onda prenesite nasledstvo njegovo na kćer njegovu;
NUM 27:9 ako li ni kćeri nema, onda podajte nasledstvo njegovo braći njegovoj;
NUM 27:10 ako li ni braće nema, onda podajte nasledstvo njegovo braći oca njegovog;
NUM 27:11 ako li nema ni braću očevu, onda podajte nasledstvo njegovo onome ko mu je najbliži u rodu njegovom, i neka je njegovo. I to neka bude sinovima Izrailjevim zakon za suđenje, kako zapovedi Gospod Mojsiju.
NUM 27:12 Još reče Gospod Mojsiju: Iziđi na goru ovu avarimsku, i vidi zemlju koju sam dao sinovima Izrailjevim.
NUM 27:13 I kad je vidiš, pribraćeš se k rodu svom i ti, kao što se pribrao Aron, brat tvoj.
NUM 27:14 Jer ne poslušaste reči moje u pustinji Sinu u svađi narodnoj, kad je trebalo da me proslavite na vodi pred očima njihovim. To je voda od svađe u Kadisu u pustinji Sinu.
NUM 27:15 I reče Mojsije Gospodu govoreći:
NUM 27:16 Gospode Bože duhovima i svakom telu, postavi čoveka nad ovim zborom,
NUM 27:17 koji će izlaziti pred njima i koji će dolaziti pred njima, koji će ih izvoditi i opet dovoditi, da ne bi bio zbor Gospodnji kao ovce koje nemaju pastira.
NUM 27:18 A Gospod reče Mojsiju: Uzmi k sebi Isusa sina Navinog, čoveka u kome je duh moj, i metni ruku svoju na nj,
NUM 27:19 i izvedi ga pred Eleazara sveštenika i pred sav zbor, i podaj mu zapovesti pred njima.
NUM 27:20 I podaj mu od slave svoje, da ga sluša sav zbor sinova Izrailjevih.
NUM 27:21 I neka staje pred Eleazara sveštenika da ga pita za sud Urim pred Gospodom; po zapovesti Njegovoj neka polaze i po zapovesti Njegovoj neka dolaze on i svi sinovi Izrailjevi s njim i sav zbor.
NUM 27:22 I učini Mojsije kako mu zapovedi Gospod; i uzevši Isusa postavi ga pred Eleazara sveštenika i pred sav zbor.
NUM 27:23 I metnu ruke svoje na nj, i dade mu zapovesti, kako beše zapovedio Gospod preko Mojsija.
NUM 28:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 28:2 Zapovedi sinovima Izrailjevim, i reci im: Prinose moje, hleb moj, žrtve što mi se sažižu za ugodni miris, pazite da mi prinosite na vreme.
NUM 28:3 Reci im dakle: Ovo je žrtva ognjena što ćete prinositi Gospodu: dva jagnjeta od godine zdrava, svaki dan na žrtvu paljenicu bez prestanka.
NUM 28:4 Jedno jagnje prinesi ujutru, a drugo jagnje prinesi uveče.
NUM 28:5 I desetinu efe belog brašna za dar smešanog s četvrtinom ina čistog ulja.
NUM 28:6 To je žrtva paljenica svagdašnja, koja bi prinesena na gori sinajskoj za miris ugodni, žrtva ognjena Gospodu.
NUM 28:7 I naliv njen da bude četvrt ina na svako jagnje; u svetinji prinosi naliv dobrog pića Gospodu.
NUM 28:8 A drugo jagnje prinesi uveče; dar kao ujutru i naliv njegov prinesi za žrtvu ognjenu, za ugodni miris Gospodu.
NUM 28:9 A u subotu dva jagnjeta od godine zdrava, i dve desetine belog brašna smešanog s uljem za dar s nalivom njegovim.
NUM 28:10 To je subotna žrtva paljenica svake subote, osim svagdašnje žrtve paljenice i naliva njenog.
NUM 28:11 I u početak meseca svojih prinosite Gospodu žrtvu paljenicu, po dva teleta i jednog ovna i sedam jaganjaca od godine zdravih;
NUM 28:12 i tri desetine belog brašna pomešanog s uljem za dar na svako tele, i dve desetine belog brašna pomešanog s uljem za dar na ovna;
NUM 28:13 i po jednu desetinu belog brašna pomešanog s uljem za dar na svako jagnje; to je žrtva paljenica na ugodni miris, žrtva ognjena Gospodu.
NUM 28:14 A naliv njihov da bude vina po ina na tele, trećina ina na ovna, i četvrt ina na jagnje. To je žrtva paljenica u početak meseca, svakog meseca u godini.
NUM 28:15 I jarca jednog za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice, prinosite Gospodu s nalivom njegovim.
NUM 28:16 A prvog meseca četrnaesti dan da je pasha Gospodu;
NUM 28:17 a petnaesti dan tog meseca praznik: sedam dana jedite presne hlebove.
NUM 28:18 Prvi dan neka je sabor sveti; nikakav posao ropski ne radite.
NUM 28:19 Nego prinesite Gospodu žrtvu paljenicu, dva teleta i jednog ovna i sedam jaganjaca od godine, sve da vam je zdravo;
NUM 28:20 a dar uz njih belog brašna pomešanog s uljem tri desetine uza svako tele i dve desetine uz ovna prinesite.
NUM 28:21 Po jednu desetinu prinesite uza svako jagnje od onih sedam jaganjaca;
NUM 28:22 i jednog jarca za greh, radi očišćenja vašeg.
NUM 28:23 To prinesite osim jutarnje žrtve paljenice, koja je žrtva svagdašnja.
NUM 28:24 Tako prinosite svaki dan za onih sedam dana, da bude jelo, žrtva ognjena na ugodni miris Gospodu, osim svagdašnje žrtve paljenice i njen naliv prinosite.
NUM 28:25 I sedmi dan da imate sveti sabor; posao ropski nijedan ne radite.
NUM 28:26 I na dan prvina, kad prinosite nov dar Gospodu posle svojih nedelja, da imate sabor sveti, nijedan posao ropski ne radite;
NUM 28:27 nego prinesite žrtvu paljenicu za ugodni miris Gospodu, dva teleta, jednog ovna sedam jaganjaca od godine;
NUM 28:28 i dar uz njih: belog brašna pomešanog s uljem po tri desetine uz tele, dve desetine uz ovna,
NUM 28:29 po jednu desetinu uza svako jagnje od onih sedam jaganjaca;
NUM 28:30 jednog jarca, radi očišćenja vašeg.
NUM 28:31 Prinesite to, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog; a sve neka vam je zdravo s nalivom svojim.
NUM 29:1 A sedmog meseca prvi dan da imate sveti sabor; posao ropski nijedan ne radite; to da vam je trubni dan.
NUM 29:2 I prinesite žrtvu paljenicu za miris ugodni Gospodu, jedno tele, jednog ovna, sedam jaganjaca od godine zdravih;
NUM 29:3 a dar uz njih belog brašna smešanog s uljem tri desetine uz tele i dve desetine uz ovna,
NUM 29:4 i po jednu desetinu uz svako jagnje od sedam jaganjaca;
NUM 29:5 i jednog jarca za greh, radi očišćenja vašeg;
NUM 29:6 osim žrtve paljenice u početku meseca i dara njenog, i osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njihovih po uredbi njihovoj, za miris ugodni, za žrtvu ognjenu Gospodu.
NUM 29:7 I deseti dan tog meseca sedmog da imate sveti sabor; i mučite duše svoje; ne radite nikakav posao;
NUM 29:8 nego prinesite Gospodu za miris ugodni žrtvu paljenicu, jedno tele, jednog ovna, sedam jaganjaca od godine, a neka vam je zdravo;
NUM 29:9 i dar uz njih belog brašna pomešanog s uljem tri desetine uz tele, dve desetine uz ovna,
NUM 29:10 po jednu desetinu uza svako jagnje od onih sedam jaganjaca;
NUM 29:11 jarca jednog za greh, osim žrtve za greh radi očišćenja, i osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njihovih.
NUM 29:12 I petnaesti dan tog meseca sedmog da imate sveti sabor; nijedan posao ropski ne radite; nego praznujte praznik Gospodu sedam dana.
NUM 29:13 I prinesite žrtvu paljenicu, ognjenu žrtvu za ugodni miris Gospodu, trinaest telaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca od godine, a neka su zdravi;
NUM 29:14 i dar uz njih brašna belog smešana s uljem po tri desetine uza svako tele od trinaest telaca, po dve desetine uza svakog ovna od ona dva ovna,
NUM 29:15 i po jednu desetinu uza svako jagnje od onih četrnaest jaganjaca;
NUM 29:16 i jednog jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:17 A drugi deo dvanaest telaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca od godine zdravih,
NUM 29:18 i dar njihov i naliv njihov, uz teoce, uz ovnove i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:19 i jarca jednog za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:20 A treći dan jedanaest telaca, dva ovna i četrnaest jaganjaca od godine zdravih;
NUM 29:21 i darove njihove i nalive njihove, uz teoce, uz ovnove i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:22 i jednog jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:23 A četvrti dan deset telaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca od godine zdravih;
NUM 29:24 i dar njihov i nalive njihove, uz teoce, uz ovnove i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:25 i jednog jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:26 A peti dan devet telaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca od godine zdravih;
NUM 29:27 i dar njihov i nalive njihove, uz teoce, uz ovnove i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:28 i jednog jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:29 A šesti dan osam telaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca od godine zdravih,
NUM 29:30 i dar njihov i nalive njihove, uz teoce, uz ovnove i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:31 i jednog jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:32 A sedmi dan sedam telaca, dva ovna, četrnaest jaganjaca od godine zdravih,
NUM 29:33 i dar njihov i nalive njihove, uz teoce, uz ovnove i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:34 i jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:35 A osmi dan da vam je praznik; nijedan posao ropski ne radite.
NUM 29:36 Nego prinesite žrtvu paljenicu, žrtvu ognjenu za ugodni miris Gospodu, jedno tele, jednog ovna, sedam jaganjaca od godine zdravih.
NUM 29:37 I dar njihov i nalive njihove, uz tele, uz ovna i uz jaganjce, po broju njihovom, kako je uređeno;
NUM 29:38 i jednog jarca za greh, osim svagdašnje žrtve paljenice i dara njenog i naliva njenog.
NUM 29:39 To prinosite Gospodu na praznike svoje, osim onog što biste po zavetu ili od svoje volje prineli za žrtve paljenice ili darove ili nalive ili žrtve zahvalne.
NUM 29:40 Mojsije je ispričao sinovima Izrailjevim sve što je Gospod zapovedio Mojsiju.
NUM 30:1 I kaza Mojsije sinovima Izrailjevim sve što zapovedi Gospod.
NUM 30:2 I reče Mojsije knezovima od plemena sinova Izrailjevih govoreći: Ovo je zapovedio Gospod.
NUM 30:3 Kad koji čovek učini zavet Gospodu, ili se zakune vezavši se dušom svojom, neka ne pogazi reči svoje, nego neka učini sve što izađe iz usta njegovih.
NUM 30:4 A kad žena učini zavet Gospodu ili se veže u mladosti svojoj, dokle je u kući oca svog,
NUM 30:5 i čuje otac njen za zavet njen ili kako se vezala dušom svojom, pa joj otac ne reče ništa, onda da su tvrdi svi zaveti njeni, i sve čim je vezala dušu svoju da je tvrdo.
NUM 30:6 Ako li otac njen poreče to onaj dan kad čuje, zaveti njeni i čim je god vezala dušu svoju, ništa da nije tvrdo; i Gospod će joj oprostiti, jer otac njen poreče.
NUM 30:7 Ako li se uda pa ima na sebi zavet ili izreče šta na usta svoja čim bi se vezala,
NUM 30:8 a muž njen čuvši ne reče joj ništa onaj dan kad čuje, onda da su tvrdi zaveti njeni, i tvrdo da je sve čim je vezala dušu svoju.
NUM 30:9 Ako li muž njen kad čuje onaj dan poreče, ukida se zavet koji je bio na njoj ili što je izrekla na usta svoja te se vezala; i Gospod će joj oprostiti.
NUM 30:10 A zavet koji učini udovica ili puštenica, i sve čim veže dušu svoju, da joj je tvrdo.
NUM 30:11 Ali ako bude u kući muža svog učinila zavet i za šta vezala dušu svoju zakletvom,
NUM 30:12 i muž njen čuvši oćuti i ne poreče, tada da su tvrdi svi zaveti njeni, i da je tvrdo sve za šta je vezala dušu svoju.
NUM 30:13 Ako li to poreče muž njen onaj dan kad čuje, svaki zavet koji bi izašao iz usta njenih i sve čim bi vezala dušu svoju da nije tvrdo; muž je njen porekao, i Gospod će joj oprostiti.
NUM 30:14 Svaki zavet i sve za šta bi se vezala zakletvom da muči dušu svoju, muž njen potvrđuje i ukida.
NUM 30:15 Ako bi muž njen od dana do dana ćutao, onda potvrđuje sve zavete njene i sve za šta bi se vezala; potvrđuje, jer joj ne poreče u onaj dan kad ču.
NUM 30:16 Ako li poreče pošto čuje, sam će nositi greh njen.
NUM 30:17 Ovo su naredbe, koje zapovedi Gospod Mojsiju za muža i ženu, za oca i kćer u mladosti njenoj, dokle je u kući oca svog.
NUM 31:1 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 31:2 Osveti sinove Izrailjeve na Madijanima, pa ćeš se onda pribrati k rodu svom.
NUM 31:3 I Mojsije reče narodu govoreći: Opremite između sebe ljude na vojsku da idu na Madijane da učine osvetu Gospodnju na Madijanima,
NUM 31:4 po hiljadu od plemena, od svakog plemena Izrailjevog opremite na vojsku.
NUM 31:5 I dadoše od hiljada Izrailjevih po hiljadu od svakog plemena, dvanaest hiljada opremiše na vojsku.
NUM 31:6 I posla Mojsije po hiljadu od svakog plemena na vojsku, i s njima Finesa, sina Eleazara sveštenika, i u njega behu sudovi sveti i trube.
NUM 31:7 I zavojštiše na Madijane, kako zapovedi Gospod Mojsiju, i pobiše sve muškinje.
NUM 31:8 Pobiše i careve madijanske, s drugima koje im pobiše, Evina i Rokoma i Sura i Ura i Rovoka, pet careva madijanskih, i Valama sina Veorovog ubiše mačem.
NUM 31:9 I zarobiše sinovi Izrailjevi žene Madijanke i decu njihovu, i zapleniše svu stoku njihovu, krupnu i sitnu, i sve blago njihovo.
NUM 31:10 A mesta njihova u kojima življahu i gradove njihove sve popališe ognjem.
NUM 31:11 I sve roblje i sav plen, ljude i stoku, uzeše;
NUM 31:12 i povedoše k Mojsiju i Eleazaru svešteniku i ka zboru sinova Izrailjevih, i roblje i ostali plen i dobit u logor na polju moavskom, koje je na Jordanu prema Jerihonu.
NUM 31:13 A Mojsije i Eleazar sveštenik i svi knezovi od zbora iziđoše im na susret iz logora.
NUM 31:14 I Mojsije se razgnevi na vojvode, na hiljadnike i stotinare, koji se vraćahu s vojske;
NUM 31:15 i reče im Mojsije: A što ostaviste u životu sve žene?
NUM 31:16 Ta one po reči Valamovoj navratiše sinove Izrailjeve da zgreše Gospodu s Fegora, te dođe ona pogibija na narod Gospodnji.
NUM 31:17 Zato sada pobijte svu decu mušku, i sve žene pobijte, koje su poznale čoveka.
NUM 31:18 A devojke, koje ne poznaše čoveka, ostavite u životu.
NUM 31:19 A vi ostanite izvan logora sedam dana; svaki koji je ubio koga i koji se dotakao ubijenoga očistite se treći dan i sedmi dan, sebe i roblje svoje.
NUM 31:20 I sve haljine i sve stvari kožne i sve što je od kostreti i sve sudove drvene očistite.
NUM 31:21 I reče Eleazar sveštenik vojnicima, koji behu išli na vojsku: Ovo je naredba i zakon što je Gospod zapovedio Mojsiju:
NUM 31:22 Zlato, srebro, bronzu, gvožđe, kositer i olovo,
NUM 31:23 šta god podnosi vatru, propustite kroz vatru, i očistiće se, ali pošto se očisti vodom očišćenja; a šta god ne podnosi vatru, propustite kroz vodu.
NUM 31:24 I operite haljine svoje sedmi dan, i bićete čisti; i onda ćete ući u logor.
NUM 31:25 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 31:26 Izbroj sve što je zaplenjeno, ljude i stoku, ti i Eleazar sveštenik i poglavari od plemena narodnih.
NUM 31:27 I razdeli sve zaplenjeno na dvoje: na vojnike koji su išli na vojsku i na sav zbor.
NUM 31:28 I uzmi deo za Gospoda od vojnika koji su išli na vojsku, po jednu dušu od pedeset, i od ljudi i od goveda i od magaraca i od ovaca.
NUM 31:29 Od njihove polovine to uzmite, i podajte Eleazaru svešteniku za prinos Gospodu.
NUM 31:30 I od polovine koja dopade sinovima Izrailjevim uzmi po jedno od pedeset, i od ljudi i od goveda i od magaraca i od ovaca i od svake stoke, i to podaj Levitima koji rade šta treba za šator Gospodnji.
NUM 31:31 I učini Mojsije i Eleazar sveštenik kako zapovedi Gospod Mojsiju.
NUM 31:32 I beše plena, što osta od plena koji zapleni vojska: šest stotina i sedamdeset i pet hiljada ovaca,
NUM 31:33 i sedamdeset i dve hiljade goveda,
NUM 31:34 i šezdeset i jedna hiljada magaraca,
NUM 31:35 i ženskinja što ne beše poznalo čoveka, svega trideset i dve hiljade duša.
NUM 31:36 A u polovini, u delu onih koji behu išli na vojsku, beše na broj tri stotine i trideset i sedam hiljada i pet stotina ovaca,
NUM 31:37 a od toga deo Gospodu beše šest stotina i sedamdeset i pet ovaca:
NUM 31:38 I trideset i šest hiljada goveda, a od toga deo Gospodu sedamdeset i dva;
NUM 31:39 i trideset hiljada i pet stotina magaraca, a od toga deo Gospodu šezdeset i jedan;
NUM 31:40 i šesnaest hiljada duša ljudskih, a od toga deo Gospodu trideset i dve duše.
NUM 31:41 I dade Mojsije Eleazaru svešteniku deo za prinos Gospodu, kao što mu zapovedi Gospod.
NUM 31:42 A od druge polovine, koja dopade sinovima Izrailjevim, koju uze Mojsije od ljudi koji behu išli na vojsku,
NUM 31:43 a i u toj polovini, koja dopade zboru, beše tri stotine i trideset i sedam hiljada i pet stotina ovaca,
NUM 31:44 trideset i šest hiljada goveda,
NUM 31:45 trideset hiljada i pet stotina magaraca,
NUM 31:46 i šesnaest hiljada duša ljudskih.
NUM 31:47 Od te polovine, koja dopade sinovima Izrailjevim, uze Mojsije po jedno od pedeset, i od ljudi i od stoke, i dade Levitima koji rade šta treba za šator Gospodnji, kao što mu Gospod zapovedi.
NUM 31:48 I pristupiše k Mojsiju vojvode, hiljadnici i stotinari,
NUM 31:49 i rekoše mu: Sluge tvoje prebrojaše vojnike koji behu pod našom rukom, i nijednog nije manje.
NUM 31:50 Zato prinosimo Gospodu prinos, svaki što je ko zadobio, zlatnih zaklada, kopača, narukvica, prstena, obodaca i lančića, da bi se očistile duše naše pred Gospodom.
NUM 31:51 I uze Mojsije i Eleazar sveštenik od njih zlato, svakojake zaklade.
NUM 31:52 A beše svega zlata prinesenog, što prinesoše Mojsiju hiljadnici i stotinari, šesnaest hiljada i sedam stotina i pedeset sikala.
NUM 31:53 A vojnici zadržaše sebi šta koji beše zaplenio.
NUM 31:54 I uzevši Mojsije i Eleazar zlato od hiljadnika i stotinara, unesoše ga u šator od sastanka za spomen sinovima Izrailjevim pred Gospodom.
NUM 32:1 A sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi imahu vrlo mnogo stoke, i videše zemlju jazirsku i zemlju galadsku da je dobra za stoku.
NUM 32:2 I došavši sinovi Gadovi i sinovi Ruvimovi rekoše Mojsiju i Eleazaru svešteniku i knezovima od zbora govoreći:
NUM 32:3 Atarot i Devon i Jazir i Namra i Esevon i Elealija i Sevama i Navav i Vean,
NUM 32:4 ta je zemlja, koju Gospod pokori zboru izrailjskom, dobra za stoku, a sluge tvoje imaju stoke.
NUM 32:5 Ako smo, rekoše, našli milost pred tobom, neka se ta zemlja dade slugama tvojim u nasledstvo, nemoj nas voditi preko Jordana.
NUM 32:6 A Mojsije reče sinovima Gadovim i sinovima Ruvimovim: Braća će vaša ići na vojsku, a vi hoćete ovde da ostanete?
NUM 32:7 Zašto obarate srce sinovima Izrailjevim da ne pređu u zemlju koju im je dao Gospod?
NUM 32:8 Tako su učinili oci vaši, kad ih poslah iz Kadis-Varnije da uhode zemlju;
NUM 32:9 i otidoše do potoka Eshola, i uhodiše zemlju; i oboriše srce sinovima Izrailjevim da ne idu u zemlju koju im dade Gospod;
NUM 32:10 i razgnevi se onda Gospod, i zakle se govoreći:
NUM 32:11 Neće ti ljudi koji izađoše iz Misira, od dvadeset godina i više, videti zemlje za koju se zakleh Avramu, Isaku i Jakovu, jer se ne držaše mene sasvim,
NUM 32:12 osim Haleva, sina Jefonijinog Kenezeja i Isusa sina Navinog, jer se sasvim držaše Gospoda.
NUM 32:13 I razgnevi se Gospod na Izrailja, i učini te se potucaše po pustinji četrdeset godina, dokle ne pomre sav onaj naraštaj koji činjaše zlo pred Gospodom.
NUM 32:14 A vi sada izađoste na mesto otaca svojih, rod grešnih ljudi, da umnožavate žestinu gneva Gospodnjeg na Izrailja.
NUM 32:15 Ako se odvratite od njega, On će ga još ostaviti u pustinji, i tako ćete upropastiti sav onaj narod.
NUM 32:16 A oni pristupiše opet k njemu, i rekoše mu: Mi smo radi samo torove načiniti ovde za stada svoja i gradove za decu svoju.
NUM 32:17 A sami ćemo naoružani junački poći pred sinovima Izrailjevim, dokle ih ne odvedemo na njihovo mesto; a naša deca neka stoje u gradovima tvrdim radi stanovnika te zemlje.
NUM 32:18 Nećemo se vratiti kućama svojim dokle sinovi Izrailjevi ne prime svaki svoje nasledstvo.
NUM 32:19 Niti ćemo uzeti nasledstvo s njima s one strane Jordana ni dalje, ako nam dopadne nasledstvo s ove strane Jordana prema istoku.
NUM 32:20 Tada im reče Mojsije; ako ćete učiniti tako i ići pod oružjem pred Gospodom na vojsku,
NUM 32:21 ako svaki od vas pod oružjem pređe preko Jordana pred Gospodom, dokle ne otera ispred sebe neprijatelja svojih,
NUM 32:22 i dokle se ne pokori zemlja pred Gospodom, pa se onda vratite i ne zgrešite Gospodu ni Izrailju, onda će ova zemlja pripasti vama u nasledstvo pred Gospodom.
NUM 32:23 Ako li ne učinite tako, gle, zgrešićete Gospodu, i znajte da će vas greh vaš stići.
NUM 32:24 Gradite sebi gradove za decu svoju i torove za stoku svoju; i šta je izašlo iz usta vaših, učinite.
NUM 32:25 I rekoše Mojsiju sinovi Gadovi i sinovi Ruvimovi govoreći: Sluge će tvoje učiniti kako gospodar naš zapoveda.
NUM 32:26 Deca naša i žene naše, stada naša i sva stoka naša ovde će ostati u gradovima galadskim;
NUM 32:27 a sluge će tvoje preći svaki naoružan, da se bije pred Gospodom, kao što govori gospodar naš.
NUM 32:28 Tada Mojsije zapovedi za njih Eleazaru svešteniku i Isusu sinu Navinom i glavarima od domova otačkih među sinovima Izrailjevim,
NUM 32:29 i reče im: Ako pređu sinovi Gadovi i sinovi Ruvimovi s vama preko Jordana, svi oružani, da se biju pred Gospodom, i kad vam bude zemlja pokorena, onda podajte njima zemlju galadsku u nasledstvo.
NUM 32:30 Ako li ne pređu s vama pod oružjem, onda neka im bude nasledstvo među vama u zemlji hananskoj.
NUM 32:31 I odgovoriše sinovi Gadovi i sinovi Ruvimovi govoreći: Kako je Gospod kazao slugama tvojim tako ćemo učiniti.
NUM 32:32 Preći ćemo pod oružjem pred Gospodom u zemlju hanansku, a naše nasledstvo da bude s ove strane Jordana.
NUM 32:33 I dade Mojsije sinovima Gadovim i sinovima Ruvimovim i polovini plemena Manasije sina Josifovog carstvo Siona, cara amorejskog i carstvo Oga, cara vasanskog, zemlju i gradove po međama njenim, gradove one zemlje unaokolo.
NUM 32:34 I sagradiše sinovi Gadovi Devon i Atarot i Aroir.
NUM 32:35 I Atrot-Sofan i Jazir i Jogveju,
NUM 32:36 i Vet-Nimru i Vet-Aran, gradove tvrde, i torove za stoku.
NUM 32:37 A sinovi Ruvimovi sagradiše Esevon i Elealiju i Kirijatajim,
NUM 32:38 i Navon i Valmeon predenuvši im imena, i Sivmu; i nadeše druga imena gradovima koje sagradiše.
NUM 32:39 A sinovi Mahira, sina Manasijinog otidoše u Galad, i uzeše ga, i izagnaše Amoreje koji behu onde.
NUM 32:40 I Mojsije dade Galad Mahiru sinu Manasijinom, koji se onde naseli.
NUM 32:41 I Jair, sin Manasijin otide i uze sela njihova i prozva ih sela Jairova.
NUM 32:42 I Navav otide i uze Kenat sa selima njegovim, i prozva ga Navav po imenu svom.
NUM 33:1 Ovo su putevi sinova Izrailjevih kad izađoše iz zemlje misirske u četama svojim pod upravom Mojsijevom i Aronovom.
NUM 33:2 I Mojsije popisa kako iziđoše i gde stajaše po zapovesti Gospodnjoj; i ovo su putevi njihovi kako putovaše.
NUM 33:3 Pođoše iz Ramese prvog meseca petnaesti dan, sutradan posle pashe, i iziđoše sinovi Izrailjevi rukom podignutom pred očima svih Misiraca.
NUM 33:4 A Misirci pogrebavahu prvence koje pobi Gospod među njima, kad i na bogovima njihovim izvrši Gospod sudove.
NUM 33:5 I otišavši sinovi Izrailjevi iz Ramese stadoše u logor u Sohotu.
NUM 33:6 A iz Sohota otišavši stadoše u logor u Etamu, koji je na kraj pustinje.
NUM 33:7 A iz Etame otišavši saviše k Irotu, koji je prema Velsefonu i stadoše u logor pred Magdalom.
NUM 33:8 A od Irota otišavši pređoše preko mora u pustinju, i išavši tri dana preko pustinje Etama stadoše u logor u Meri.
NUM 33:9 A iz Mere otišavši dođoše u Elim, gde beše dvanaest studenaca i sedamdeset palmovih drveta, i onde stadoše u logor.
NUM 33:10 A iz Elima otišavši stadoše u logor kod Crvenog Mora.
NUM 33:11 I otišavši od Crvenog Mora stadoše u logor u pustinji Sinu.
NUM 33:12 A iz pustinje Sina otišavši stadoše u logor u Rafaku.
NUM 33:13 A iz Rafaka otišavši stadoše u logor u Elusu.
NUM 33:14 A iz Elusa otišavši stadoše u logor u Rafidinu, gde nemaše narod vode da pije.
NUM 33:15 A iz Rafidina otišavši stadoše u logor u pustinji sinajskoj.
NUM 33:16 A iz pustinje sinajske otišavši stadoše u logor u Kivrot-Atavi.
NUM 33:17 A iz Kivrot-Atave otišavši stadoše u logor u Asirotu.
NUM 33:18 A iz Asirota otišavši stadoše u logor u Ratamu.
NUM 33:19 A iz Ratama otišavši stadoše u logor u Remnon-Faresu.
NUM 33:20 A iz Remnon-Faresa otišavši stadoše u logor u Lemvonu.
NUM 33:21 A iz Lemvona otišavši stadoše u logor u Resanu.
NUM 33:22 A iz Resana otišavši stadoše u logor u Makelatu.
NUM 33:23 A iz Makelata otišavši stadoše u logor kod gore Safera.
NUM 33:24 A od gore Safera otišavši stadoše u logor u Haradu.
NUM 33:25 A iz Harada otišavši stadoše u logor u Makidotu.
NUM 33:26 A iz Makidota otišavši stadoše u logor u Katatu.
NUM 33:27 A iz Katata otišavši stadoše u logor u Taratu.
NUM 33:28 A iz Tarata otišavši stadoše u logor u Meteku.
NUM 33:29 A iz Meteka otišavši stadoše u logor u Aselmonu.
NUM 33:30 A iz Aselmona otišavši stadoše u logor u Mosirotu.
NUM 33:31 A iz Mosirota otišavši stadoše u logor u Vanakanu.
NUM 33:32 A iz Vanakana otišavši stadoše u logor na planini Gadadu.
NUM 33:33 A sa planine Gadada otišavši stadoše u logor u Etavati.
NUM 33:34 A iz Etavate otišavši stadoše u logor i Evronu.
NUM 33:35 A iz Evrona otišavši stadoše u logor u Gesion-Gaveru.
NUM 33:36 A iz Gesion-Gavera otišavši stadoše u logor u pustinji Sinu, a to je Kadis.
NUM 33:37 A iz Kadisa otišavši stadoše u logor kod gore Ora ne međi zemlje edomske.
NUM 33:38 I iziđe Aron sveštenik na goru Or po zapovesti Gospodnjoj, i umre onde četrdesete godine po izlasku sinova Izrailjevih iz zemlje misirske, prvi dan petog meseca.
NUM 33:39 A Aronu beše sto i dvadeset i tri godine kad umre na gori Oru.
NUM 33:40 Tada ču Hananej, car aradski, koji življaše na jugu u zemlji hananskoj, da idu sinovi Izrailjevi.
NUM 33:41 Potom otišavši od gore Ora stadoše u logor u Selmonu.
NUM 33:42 A iz Selmona otišavši stadoše u logor u Finonu.
NUM 33:43 A iz Finona otišavši stadoše u logor u Ovotu.
NUM 33:44 A iz Ovota otišavši stadoše u logor na humovima avarimskim na međi moavskoj.
NUM 33:45 A od tih humova otišavši stadoše u logor u Devon-Gadu.
NUM 33:46 A iz Devon-Gada otišavši stadoše u logor u Gelmon-Devlataimu.
NUM 33:47 A iz Gelmon-Devlataima otišavši stadoše u logor u planinama avarimskim prema Navavu.
NUM 33:48 A iz planina avarimskih otišavši stadoše u logor u polju moavskom na Jordanu prema Jerihonu.
NUM 33:49 I stajahu u logoru kraj Jordana od Esimota do Vel-Satima u polju moavskom.
NUM 33:50 I reče Gospod Mojsiju u polju moavskom na Jordanu prema Jerihonu govoreći:
NUM 33:51 Kaži sinovima Izrailjevim i reci im: Kad pređete preko Jordana u zemlju hanansku,
NUM 33:52 oterajte od sebe sve koji žive u onoj zemlji, i potrite sve slike njihove rezane, i sve slike njihove livene potrite, i sve visine njihove oborite.
NUM 33:53 A kad ih isterate iz zemlje, naselite se u njoj; jer sam vama dao onu zemlju da je vaša.
NUM 33:54 I razdelite je u nasledstvo žrebom na porodice svoje; kojih ima više, njima veće nasledstvo podajte; a kojih ima manje, njima podajte manje nasledstvo; koje mesto kome žrebom dopadne, ono neka mu bude; na plemena otaca svojih razdelite nasledstvo.
NUM 33:55 Ako li ne oterate od sebe onih koji žive u onoj zemlji, onda će oni koje ostavite biti trnje očima vašim i ostani vašim bokovima, i pakostiće vam u zemlji u kojoj ćete živeti.
NUM 33:56 I šta sam mislio učiniti njima, učiniću vama.
NUM 34:1 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 34:2 Zapovedi sinovima Izrailjevim i reci im: Kad dođete u zemlju hanansku, ta će vam zemlja pripasti u nasledstvo, zemlja hananska s međama svojim.
NUM 34:3 Južni kraj da vam je od pustinje Sina, uz među edomsku, i da vam je južna međa od brega slanog mora na istok;
NUM 34:4 i ta međa neka se savije od juga k Akravimu i ide do Sina, i neka se pruži od juga preko Kadis-Varnije, a otuda neka iziđe na selo Adar i ide do Aselmona;
NUM 34:5 potom neka se savije ta međa od Aselmona do potoka misirskog i ide do mora.
NUM 34:6 A zapadna međa da vam bude veliko more; to da vam je zapadna međa.
NUM 34:7 A severna međa ovo da vam bude: od velikog mora povucite sebi među do gore Ora;
NUM 34:8 a od gore Ora povucite sebi među kako se ide u Emat, i ta međa neka ide na Sedad;
NUM 34:9 i neka ide ta međa do Zefrona, i kraj neka joj bude kod sela Enana, to da vam bude severna međa.
NUM 34:10 A s istoka povucite sebi među od sela Enana do Sefama;
NUM 34:11 a od Sefama neka ide ta međa k Rivli, s istoka Ainu, i neka ide dalje ta međa dokle dođe do mora Hinerota k istoku;
NUM 34:12 i neka se spusti ta međa ka Jordanu, i neka izađe na slano more. Ta će zemlja biti vaša s međama svojim unaokolo.
NUM 34:13 I kaza Mojsije sinovima Izrailjevim govoreći: To je zemlja koju ćete dobiti u nasledstvo žrebom, za koju je zapovedio Gospod da je dobije devet plemena i po.
NUM 34:14 Jer pleme sinova Ruvimovih po porodicama otaca svojih, i pleme sinova Gadovih po porodicama otaca svojih, i polovina plemena Manasijinog primiše svoje nasledstvo.
NUM 34:15 Ova dva plemena i po primiše nasledstvo svoje s ovu stranu Jordana prema Jerihonu s istočne strane.
NUM 34:16 Opet reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 34:17 Ovo su imena ljudi koji će vam razdeliti u nasledstvo zemlju: Eleazar sveštenik i Isus sin Navin.
NUM 34:18 I po jednog kneza iz svakog plemena uzmite da deli zemlju.
NUM 34:19 A ovo su imena tih ljudi: od plemena Judinog Halev sin Jefonijin,
NUM 34:20 od plemena sinova Simeunovih Samuilo sin Emijudov,
NUM 34:21 od plemena Venijaminovog Eldad sin Haslonov,
NUM 34:22 od plemena sinova Danovih knez Vokor sin Jeklinov,
NUM 34:23 od sinova Josifovih: od plemena sinova Manasijinih knez Anilo sin Sufidov,
NUM 34:24 od plemena sinova Jefremovih, knez Kamuilo sin Saftanov,
NUM 34:25 od plemena sinova Zavulonovih knez Elisafan sin Harnahov,
NUM 34:26 od plemena sinova Isaharovih knez Faltilo sin Ozainov,
NUM 34:27 od plemena sinova Asirovih knez Ahior sin Selemijin,
NUM 34:28 i od plemena Neftalimovog knez Fadailo sin Amijudov.
NUM 34:29 Ovima zapovedi Gospod da razdele nasledstvo sinovima Izrailjevim u zemlji hananskoj.
NUM 35:1 Još reče Gospod Mojsiju u polju moavskom na Jordanu prema Jerihonu govoreći:
NUM 35:2 Zapovedi sinovima Izrailjevim neka dadu od nasledstva svog Levitima gradove, gde će živeti; i podgrađa oko gradova podajte im,
NUM 35:3 da u gradovima žive, a u podgrađima njihovim da im stoji stoka i imanje njihovo i sve životinje njihove.
NUM 35:4 A podgrađa koja date Levitima neka budu na hiljadu lakata daleko od zidova gradskih unaokolo.
NUM 35:5 Zato izmerite iza svakog grada na istok dve hiljade lakata, i na jug dve hiljade lakata, i na zapad dve hiljade lakata, i na sever dve hiljade lakata, tako da grad bude u sredi. Tolika neka budu podgrađa njihova.
NUM 35:6 A od gradova koje date Levitima odvojte šest gradova za utočište, da onamo uteče ko bi koga ubio; i osim njih podajte im četrdeset i dva grada.
NUM 35:7 Svega gradova, koje ćete dati Levitima da bude četrdeset i osam gradova, svaki sa svojim podgrađem.
NUM 35:8 A tih gradova što ćete dati od nasledstva sinova Izrailjevih, od onih koji imaju više podajte više, a od onih koji imaju manje podajte manje; svaki prema nasledstvu koje će imati neka da od svojih gradova Levitima.
NUM 35:9 Još reče Gospod Mojsiju govoreći:
NUM 35:10 Reci sinovima Izrailjevim i kaži im: Kad pređete preko Jordana u zemlju hanansku,
NUM 35:11 od gradova koji vam dopadnu odvojte gradove za utočište da u njih uteče krvnik koji ubije koga nehotice.
NUM 35:12 I ti će vam gradovi biti utočišta od osvetnika, da ne pogine krvnik dokle ne stane na sud pred zbor.
NUM 35:13 I tako od tih gradova koje date šest gradova biće vam utočišta.
NUM 35:14 Tri takva grada podajte s ove strane Jordana, a tri grada podajte u zemlji hananskoj, ti gradovi neka budu utočišta.
NUM 35:15 Sinovima Izrailjevim i došljaku i strancu, koji se bavi među njima, neka tih šest gradova budu utočišta, da uteče u njih ko god ubije koga nehotice.
NUM 35:16 Ali ako gvožđem udari koga, te onaj umre, krvnik je, neka se pogubi takav krvnik.
NUM 35:17 I ako kamenom iz ruke, od kog može čovek poginuti, udari koga, te onaj umre, krvnik je, neka se pogubi takav krvnik.
NUM 35:18 Ili ako drvetom iz ruke, od kog može čovek poginuti, udari koga, te onaj umre, krvnik je, neka se pogubi takav krvnik.
NUM 35:19 Osvetnik neka pogubi krvnika; kad ga udesi, neka ga pogubi.
NUM 35:20 Ako ga iz mržnje turi, ili se baci čim na nj navalice, te onaj umre,
NUM 35:21 ili ako ga iz neprijateljstva udari rukom, te onaj umre, neka se pogubi takav ubica, krvnik je; osvetnik neka pogubi tog krvnika kad ga udesi.
NUM 35:22 Ako li ga nehotice turi bez neprijateljstva, ili se baci na nj čim nehotice,
NUM 35:23 ili kamenom od kog može čovek poginuti, ako se baci na nj nehotice, te onaj umre, a nije mu neprijatelj, niti mu traži zla,
NUM 35:24 tada da sudi zbor između ubice i osvetnika po ovom zakonu.
NUM 35:25 I zbor neka izbavi krvnika iz ruke osvetnikove i vrati ga u utočište njegovo, kuda je utekao, i onde neka ostane dokle ne umre poglavar sveštenički, koji je pomazan svetim uljem.
NUM 35:26 Ako krvnik kako god iziđe preko međe svog utočišta u koje je utekao,
NUM 35:27 i nađe ga osvetnik preko međe utočišta njegovog, ako krvnika ubije osvetnik, neće biti kriv za krv.
NUM 35:28 Jer u utočištu svom valja da stoji dokle ne umre poglavar sveštenički; pa kad umre poglavar sveštenički, onda treba da se vrati krvnik u zemlju nasledstva svog.
NUM 35:29 Ovo da vam je uredba za suđenje od kolena do kolena po svim stanovima vašim.
NUM 35:30 Ko bi hteo pogubiti čoveka, po svedocima neka pogubi krvnika; ali jedan svedok ne može svedočiti da se ko pogubi.
NUM 35:31 Ne uzimajte otkup za krvnika, koji zasluži smrt, nego neka se pogubi.
NUM 35:32 Ni od onog ne uzimajte otkup koji uteče u utočište, da bi se vratio da živi u svojoj zemlji pre nego umre sveštenik;
NUM 35:33 da ne biste skvrnili zemlju u kojoj ste, jer krv ona skvrni zemlju, a zemlja se ne može očistiti od krvi koja se prolije na njoj drugačije nego krvlju onog koji je prolije.
NUM 35:34 Zato ne skvrnite zemlje u kojoj nastavate i u kojoj ja nastavam, jer ja Gospod nastavam usred sinova Izrailjevih.
NUM 36:1 Tada pristupiše starešine iz porodice sinova Galada sina Mahira sina Manasijinog od plemena sinova Josifovih, i rekoše pred Mojsijem i pred knezovima, glavarima od domova otačkih među sinovima Izrailjevim,
NUM 36:2 i govoriše: Gospodaru našem zapovedi Gospod da podeli žrebom zemlju u nasledstvo sinovima Izrailjevim; i gospodar naš ima zapovest od Gospoda da da nasledstvo Salpada, brata našeg kćerima njegovim.
NUM 36:3 Ako se one udadu za koga iz drugog plemena sinova Izrailjevih, onda će se nasledstvo njihovo otkupiti od nasledstva otaca naših i dodaće se nasledstvu onog plemena u koje se udadu, i tako će se deo naš okrnjiti.
NUM 36:4 I kad bude oprosna godina sinovima Izrailjevim, opet će ostati nasledstvo njihovo s nasledstvom onog plemena u koje se budu udale, i tako će od nasledstva plemena otaca naših ostati otkinuto nasledstvo njihovo.
NUM 36:5 Tada zapovedi Mojsije sinovima Izrailjevim po zapovesti Gospodnjoj govoreći: Pravo govori pleme sinova Josifovih.
NUM 36:6 Ovo zapovedi Gospod za kćeri Salpadove i reče: Neka se udadu za koga im bude volja, ali u porodici plemena svog neka se udadu.
NUM 36:7 Da se ne bi prenosilo nasledstvo sinova Izrailjevih od jednog plemena na drugo; jer će sinovi Izrailjevi držati svaki nasledstvo plemena otaca svojih.
NUM 36:8 I svaka kći u plemenima sinova Izrailjevih kojoj dopadne nasledstvo, neka se udaje za koga iz porodice plemena oca svog, da bi sinovi Izrailjevi držali svaki nasledstvo otaca svojih,
NUM 36:9 da se ne bi prenosilo nasledstvo od jednog plemena sinova Izrailjevih da drži svoje nasledstvo.
NUM 36:10 Kako zapovedi Gospod Mojsiju, tako učiniše kćeri Salpadove.
NUM 36:11 Jer Mala i Tersa i Egla i Melha i Nuja, kćeri Salpadove, udadoše se za sinove stričeva svojih,
NUM 36:12 u porodice sinova Manasije sina Josifovog udadoše se, i osta nasledstvo njihovo u plemenu porodice oca njihovog.
NUM 36:13 To su zapovesti i zakoni, koje zapovedi Gospod preko Mojsija sinovima Izrailjevim u polju moavskom na Jordanu prema Jerihonu.
DEU 1:1 Ovo su reči koje govori Mojsije svemu Izrailju s onu stranu Jordana, u pustinji, u polju prema Crvenom moru, između Farana i Tofola i Lovona i Asirota i Dizava,
DEU 1:2 jedanaest dana hoda od Horiva preko gore Sira do Kadis-Varnije.
DEU 1:3 A beše četrdesete godine prvi dan jedanaestog meseca, kad Mojsije kaza sinovima Izrailjevim sve što mu beše zapovedio Gospod da im kaže,
DEU 1:4 pošto ubi Siona, cara amorejskog koji življaše u Esevonu, i Oga cara vasanskog koji življaše u Astarotu i u Edrajinu.
DEU 1:5 S one strane Jordana u zemlji moavskoj poče Mojsije kazivati ovaj zakon govoreći:
DEU 1:6 Gospod Bog naš reče nam na Horivu govoreći: Dosta ste bili na ovoj gori.
DEU 1:7 Obrnite se i podignite se i idite ka gori amorejskoj i u svu okolinu njenu, u ravnice i u brda i u doline, i na jug i na bregove morske, u zemlju hanansku i na Livan i do reke velike, reke Efrata.
DEU 1:8 Eto, dao sam vam zemlju, uđite u nju, i uzmite zemlju, za koju se zakleo Gospod ocima vašim, Avramu, Isaku i Jakovu, da će im je dati i semenu njihovom nakon njih.
DEU 1:9 I rekoh vam onda govoreći: Ne mogu vas nositi sam.
DEU 1:10 Gospod Bog vaš umnožio vas je, i eto vas danas ima mnogo kao zvezda nebeskih.
DEU 1:11 Gospod Bog otaca vaših da vas umnoži još hiljadu puta više, i da vas blagoslovi kao što vam je kazao.
DEU 1:12 Kako bih ja sam nosio muke vaše, bremena vaša i raspre vaše?
DEU 1:13 Dajte iz plemena svojih ljude mudre i vešte i poznate da vam ih postavim za starešine.
DEU 1:14 Tada mi odgovoriste i rekoste: Dobro je da se učini šta si kazao.
DEU 1:15 Tada uzevši starešine od plemena vaših, ljude mudre i poznate, postavih vam ih za starešine, za hiljadnike i stotinare i pedesetare i desetare i upravitelje po plemenima vašim.
DEU 1:16 I zapovedih onda sudijama vašim govoreći: Saslušavajte raspre među braćom svojom i sudite pravo između čoveka i brata njegovog i između došljaka koji je s njim.
DEU 1:17 Ne gledajte ko je ko na sudu, saslušajte i malog i velikog, ne bojte se nikoga, jer je sud Božiji, a stvar koja bi vam bila teška iznesite preda me da je čujem.
DEU 1:18 I zapovedih vam onda sve što ćete činiti.
DEU 1:19 Potom otišavši od Horiva pređosmo svu onu pustinju veliku i strašnu, koju videste, idući ka gori amorejskoj, kao što nam zapovedi Gospod Bog naš, i dođosmo do Kadis-Varnije.
DEU 1:20 Tada vam rekoh: Dođoste do gore amorejske, koju nam daje Gospod Bog naš.
DEU 1:21 Gle, dao ti je Gospod Bog tvoj tu zemlju, idi i uzmi je, kao što ti je rekao Gospod Bog otaca tvojih; ne boj se i ne plaši se.
DEU 1:22 A vi svi dođoste k meni i rekoste: Da pošaljemo ljude pred sobom da nam uhode zemlju, i da nam jave za put kojim ćemo ići i za gradove u koje ćemo doći,
DEU 1:23 i to mi bi po volji, i uzeh između vas dvanaest ljudi, iz svakog plemena po jednog;
DEU 1:24 i oni se podigoše i izišavši na goru dođoše do potoka Eshola, i uhodiše zemlju;
DEU 1:25 i nabraše roda one zemlje i donesoše nam, i javiše nam govoreći: Dobra je zemlja, koju nam daje Gospod Bog naš.
DEU 1:26 Ali ne hteste ići nego se suprotiste zapovesti Gospoda Boga svog.
DEU 1:27 I vikaste u šatorima svojim govoreći: Mrzi na nas Gospod, zato nas izvede iz zemlje misirske, da nas da u ruke Amorejcima i da nas potre.
DEU 1:28 Kuda da idemo? Braća naša uplašiše srce naše govoreći: Narod je veći i viši od nas, gradovi su veliki i ograđeni do neba, pa i sinove Enakove videsmo ovde.
DEU 1:29 A ja vam rekoh: Ne plašite se i ne bojte ih se.
DEU 1:30 Gospod Bog vaš, koji ide pred vama, On će se biti za vas onako kako vam je učinio u Misiru na vaše oči,
DEU 1:31 i u pustinji, gde si video kako te je nosio Gospod Bog tvoj, kao što čovek nosi sina svog, celim putem kojim ste išli dokle dođoste do ovog mesta.
DEU 1:32 Ali zato opet ne verovaste Gospodu Bogu svom,
DEU 1:33 koji iđaše pred vama putem tražeći vam mesto gde biste stali, iđaše noću u ognju da vam svetli putem kojim biste išli, a danju u oblaku.
DEU 1:34 I ču Gospod glas reči vaših, i razgnevi se i zakle se govoreći:
DEU 1:35 Nijedan od ovog roda zlog neće videti ove dobre zemlje, za koju se zakleh da ću dati vašim ocima,
DEU 1:36 osim Haleva, sina Jefonijinog; on će je videti, i njemu ću dati zemlju po kojoj je išao, i sinovima njegovim, jer se sasvim držao Gospoda.
DEU 1:37 Pa i na mene se razgnevi Gospod s vas; i reče: Ni ti nećeš ući onamo.
DEU 1:38 Isus, sin Navin, koji te služi, on će ući onamo, njega utvrdi; jer će je on razdeliti sinovima Izrailjevim u nasledstvo.
DEU 1:39 A deca vaša, za koju rekoste da će postati roblje, sinovi vaši, koji danas ne znaju ni šta je dobro ni šta je zlo, oni će ući onamo, i njima ću je dati i oni će je naslediti.
DEU 1:40 Vi, pak, vratite se i idite u pustinju k Crvenom Moru.
DEU 1:41 A vi odgovoriste i rekoste mi: Sagrešismo Gospodu; ići ćemo i bićemo se sasvim kako nam je zapovedio Gospod Bog naš. I uzevši svaki svoje oružje hteste izaći na goru.
DEU 1:42 A Gospod mi reče: Kaži im: Ne idite i ne bijte se, jer nisam među vama, da ne izginete pred neprijateljima svojim.
DEU 1:43 I ja vam rekoh, ali ne poslušaste, nego se opreste zapovesti Gospodnjoj, i navaliste na goru.
DEU 1:44 Tada iziđoše pred vas Amoreji, koji seđahu u onoj planini, i pognaše vas kao što čine pčele, i pobiše vas na Siru pa do Orme.
DEU 1:45 I vrativši se plakaste pred Gospodom, ali Gospod ne posluša glas vaš niti okrete uho svoje k vama.
DEU 1:46 I ostadoste u Kadisu dugo vremena dokle onde stajaste.
DEU 2:1 Potom se vratismo, i idosmo u pustinju k Crvenom Moru, kao što mi zapovedi Gospod, i obilazismo goru Sir dugo vremena.
DEU 2:2 I reče mi Gospod:
DEU 2:3 Dosta ste obilazili tu goru, obrnite se na sever.
DEU 2:4 I zapovedi narodu i reci: Sada ćete preći preko međe braće svoje, sinova Isavovih, koji žive u Siru; i oni će vas se bojati, ali se i vi dobro čuvajte.
DEU 2:5 Nemojte zametati boja sa njima, jer vam neću dati zemlje njihove ni stope, jer sam dao Isavu goru Sir u nasledstvo.
DEU 2:6 Jela kupujte od njih za novce, i jedite; i vodu kupujte od njih za novce, i pijte.
DEU 2:7 Jer te je Gospod Bog tvoj blagoslovio u svakom poslu ruku tvojih; i zna put tvoj po ovoj velikoj pustinji, i evo četrdeset godina beše s tobom Gospod Bog tvoj, i ništa ti nije nedostajalo.
DEU 2:8 I prođosmo braću svoju, sinove Isavove, koji žive u Siru, poljem od Elata i od Gesion-Gavera. I odande savivši udarismo preko pustinje moavske.
DEU 2:9 I Gospod mi reče: Nemoj pakostiti Moavcima ni zametati boja sa njima, jer ti neću dati zemlje njihove u nasledstvo; jer dadoh sinovima Lotovim u nasledstvo Ar.
DEU 2:10 (Pre življahu onde Emeji, narod velik i jak i visok kao Enakimi;
DEU 2:11 o njima se mislilo da su divovi kao i Enakimi; ali ih Moavci zvahu Emeji.
DEU 2:12 I Horeji življahu pre u Siru, ali ih sinovi Isavovi isteraše i istrebiše ispred sebe i naseliše se na njihovo mesto, kao što učini Izrailj u zemlji svog nasledstva koje mu dade Gospod.)
DEU 2:13 A sada ustanite i pređite preko potoka Zareda. I pređosmo preko potoka Zareda.
DEU 2:14 A vremena za koje idosmo od Kadis-Varnije pa dokle pređosmo preko potoka Zareda, beše trideset i osam godina, dokle ne izumre u logoru sav onaj naraštaj, ljudi za vojsku, kao što im se beše zakleo Gospod.
DEU 2:15 Jer i ruka Gospodnja beše protiv njih potirući ih iz logora dokle ne pomreše.
DEU 2:16 I kad svi ti ljudi za vojsku pomreše u narodu,
DEU 2:17 reče mi Gospod govoreći:
DEU 2:18 Ti ćeš danas preći preko međe moavske kod Ara;
DEU 2:19 i doći ćeš blizu sinova Amonovih; nemoj im pakostiti ni zametati boja sa njima, jer ti neću dati zemlje amonske u nasledstvo, jer je dadoh sinovima Lotovim u nasledstvo.
DEU 2:20 (I za nju se mislilo da je zemlja divovska; u njoj pre življahu divovi, koje Amonci zvahu Zamzumi.
DEU 2:21 Behu narod velik i jak i visok kao Enakimi; ali ih istrebi Gospod ispred njih, te oni preuzeše zemlju njihovu i naseliše se na njihovo mesto;
DEU 2:22 kao što učini sinovima Isavovim, koji življahu u Siru, jer istrebi Horeje ispred njih, i preuzeše zemlju njihovu i ostaše na njihovom mestu do danas.
DEU 2:23 I Aveje, koji življahu u Asirotu pa do Gaze, istrebiše Kaftoreji, koji izađoše od Kaftora, i naseliše se na njihovo mesto.)
DEU 2:24 Ustanite, idite i pređite preko potoka Arnona; gle, dao sam ti u ruke Siona Amorejina, cara esevonskog i zemlju njegovu; počni uzimati nasledstvo i zavojšti na nj.
DEU 2:25 Danas počinjem zadavati strah i trepet od tebe narodima pod celim nebom; koji god čuju za te, drhtaće i prepadaće se od tebe.
DEU 2:26 I poslah poslenike iz pustinje Kedamota k Sionu, caru esevonskom s mirnim rečima govoreći:
DEU 2:27 Da pređem preko tvoje zemlje; upravo ću putem ići, neću svrtati ni nadesno ni nalevo.
DEU 2:28 Hranu da mi daješ za novce da jedem, i vodu za novce da mi daješ da pijem, samo da prođem pešice,
DEU 2:29 kao što mi učiniše sinovi Isavovi koji žive u Siru, i Moavci, koji žive u Aru, dokle ne pređem preko Jordana u zemlju koju nam daje Gospod Bog naš.
DEU 2:30 Ali ne hte Sion, car esevonski pustiti da prođemo kroz njegovu zemlju, jer Gospod Bog tvoj učini te otvrdnu duh njegov i srce njegovo posta uporno, da bi ga predao u tvoje ruke, kao što se vidi danas.
DEU 2:31 I reče mi Gospod: Gledaj, počeh predavati tebi Siona i zemlju njegovu; počni uzimati zemlju njegovu da je naslediš.
DEU 2:32 I iziđe pred nas Sion i sav narod njegov na boj u Jasu.
DEU 2:33 I dade nam ga Gospod Bog naš, i ubismo ga sa sinovima njegovim i svim narodom njegovim.
DEU 2:34 I uzesmo tada sve gradove njegove, i pobismo ljude po svim tim gradovima, i žene i decu, ne ostavismo živog nijednog.
DEU 2:35 Samo stoku zaplenismo za se i plen što beše po gradovima koje uzesmo.
DEU 2:36 Od Aroira koji je na potoku Arnonu, i od grada koji je u dolini, pa do Galada ne beše grada koji bi nam odoleo: sve to dade nam Gospod Bog naš.
DEU 2:37 Samo k zemlji sinova Amonovih nisi pristupio niti ka kome kraju na potoku Javoku, ni ka gradovima u gori niti kome mestu što je zabranio Gospod Bog naš.
DEU 3:1 Potom obrativši se idosmo k Vasanu. I iziđe pred nas Og, car vasanski i sav narod njegov na boj u Edrajin.
DEU 3:2 I Gospod mi reče: Ne boj ga se, jer ga dadoh u tvoje ruke sa svim narodom njegovim i sa zemljom njegovom, da učiniš s njim onako kako si učinio sa Sionom carem amorejskim, koji seđaše u Esevonu.
DEU 3:3 Tako nam dade Gospod Bog naš u ruke i Oga, cara vasanskog sa svim narodom njegovim, i razbismo ga i ne ostavismo mu nijednog živog.
DEU 3:4 I uzesmo tada sve gradove njegove; ne bi nijednog grada kog ne uzesmo, šezdeset gradova, sav kraj argovski, carstvo Oga u Vasanu.
DEU 3:5 Svi ti gradovi behu utvrđeni zidom visokim, vratima i prevornicama, osim drugih mesta bez zidova vrlo mnogo.
DEU 3:6 I raskopasmo ih kao što učinismo Sionu, caru esevonskom, pobivši po svim mestima i ljude i žene i decu.
DEU 3:7 A svu stoku i plen po gradovima zaplenismo za se.
DEU 3:8 Tako uzesmo onda zemlju iz ruku dvojice careva amorejskih, koja je s ove strane Jordana od potoka Arnona do gore Ermona,
DEU 3:9 (Sidonci zovu Ermon Sirion, a Amoreji ga zovu Senir,)
DEU 3:10 Sva mesta u ravni i sav Galad i sav Vasan do Salhe i Edrajina, gradove carstva Oga u Vasanu.
DEU 3:11 Jer samo Og car vasanski beše ostao od divova. Gle, odar njegov, odar gvozden, nije li u Ravi sinova Amonovih? Devet je lakata dug, a širok četiri lakta, lakta čovečija.
DEU 3:12 Tako nasledismo tu zemlju onda; od Aroira, koji je na potoku Arnonu, i polovinu gore Galada s gradovima njenim dadoh sinovima Ruvimovim i Gadovim.
DEU 3:13 I ostatak Galada i sav Vasan, carstvo Ogovo, dadoh polovini plemena Manasijinog; sav kraj argovski po svemu Vasanu zvaše se zemlja divovska.
DEU 3:14 Jair sin Manasijin uze sav kraj argovski do međe gesurske i mahatske; i prozva Vasansku svojim imenom: sela Jairova do današnjeg dana.
DEU 3:15 A Mahiru dadoh Galad.
DEU 3:16 A Ruvimovom plemenu i Gadovom plemenu dadoh od Galada do potoka Arnona, kako zahvata potok s međama, pa do potoka Javoka, gde je međa sinova Amonovih.
DEU 3:17 I polje i Jordan s međama od Hinerota do mora uz polje, do mora slanog, ispod Fazge prema istoku.
DEU 3:18 I zapovedih vam onda i rekoh: Gospod Bog vaš dao vam je ovu zemlju u nasledstvo; naoružani hajdete pred braćom svojom, sinovima Izrailjevim, ko je god za vojsku.
DEU 3:19 A žene vaše i deca vaša i stoka vaša (znam da imate mnogo stoke) neka ostanu u gradovima vašim, koje vam dadoh,
DEU 3:20 dokle ne smiri Gospod i braću vašu kao vas, da i oni naslede zemlju, koju će im Gospod Bog vaš dati s one strane Jordana; onda se vratite svaki na svoje nasledstvo, koje vam dadoh.
DEU 3:21 A Isusu onda zapovedih govoreći: Oči tvoje vide sve što je učinio Gospod Bog vaš sa ona dva cara; onako će Gospod učiniti sa svim carstvima u koja dođeš.
DEU 3:22 Nemojte ih se bojati, jer će se Gospod Bog vaš biti za vas.
DEU 3:23 I molih se Gospodu onda govoreći:
DEU 3:24 Gospode Bože! Ti si počeo pokazivati sluzi svom veličinu svoju i krepku ruku svoju, jer koji je Bog na nebu ili na zemlji koji bi tvorio dela kakva su Tvoja i u koga bi bila sila kakva je Tvoja?
DEU 3:25 Daj mi da pređem i vidim zemlju dobru koja je preko Jordana i goru dobru, Livan.
DEU 3:26 Ali Gospod beše gnevan na me s vas, i ne usliši me, nego mi reče: Dosta; ne govori mi više za to.
DEU 3:27 Popni se na vrh ove gore, i podigavši oči svoje na zapad i na sever i na jug i na istok, vidi očima svojim, jer nećeš preći preko Jordana.
DEU 3:28 Nego podaj zapovesti Isusu, i utvrdi ga i ukrepi ga; jer će on preći pred narodom tim, i on će im razdeliti u nasledstvo zemlju koju vidiš.
DEU 3:29 I ostasmo u ovoj dolini prema Vet-Fegoru.
DEU 4:1 A sada, Izrailju, čuj uredbe moje i zakone, koje vas učim da tvorite, da biste poživeli i ušli u zemlju koju vam daje Gospod Bog otaca vaših i da biste je nasledili.
DEU 4:2 Ništa ne dodajte k reči koju vam ja zapovedam, niti oduzmite od nje, da biste sačuvali zapovesti Gospoda Boga svog koje vam ja zapovedam.
DEU 4:3 Oči su vaše videle šta učini Gospod s Velfegora; jer svakog čoveka koji pođe za Velfegorom istrebi Gospod Bog tvoj između tebe.
DEU 4:4 A vi koji se držaste Gospoda Boga svog, vi ste svi živi danas.
DEU 4:5 Gle, učio sam vas uredbama i zakonima, kao što mi zapovedi Gospod Bog moj, da biste tako tvorili u zemlji koju idete da je nasledite.
DEU 4:6 Držite dakle i izvršujte ih, jer je to mudrost vaša i razum vaš pred narodima, koji će kad čuju sve ove uredbe reći: Samo je ovaj veliki narod mudar i razuman.
DEU 4:7 Jer koji je veliki narod kome je Gospod blizu kao što je Gospod Bog naš kad Ga god zazovemo?
DEU 4:8 I koji je narod veliki koji ima uredbe i zakone pravedne kao što je sav ovaj zakon koji iznosim danas pred vas?
DEU 4:9 Samo pazi na se i dobro čuvaj dušu svoju, da ne zaboraviš one stvari koje su videle oči tvoje, i da ne iziđu iz srca tvog dokle si god živ; nego da ih obznaniš sinovima svojim i sinovima sinova svojih.
DEU 4:10 Onaj dan kad stajaste pred Gospodom Bogom svojim kod Horiva, kad mi Gospod reče: Saberi mi narod da im kažem reči svoje, kojima će se naučiti da me se boje dok su živi na zemlji, i da uče tome i sinove svoje;
DEU 4:11 kad pristupiste i stajaste pod gorom, a gora ognjem goraše do samog neba i beše na njoj tama i oblak i mrak;
DEU 4:12 i progovori Gospod k vama isred ognja; glas od reči čuste, ali osim glasa lik ne videste;
DEU 4:13 i objavi vam zavet svoj, koji vam zapovedi da držite, deset reči, koje napisa na dve ploče kamene.
DEU 4:14 I meni zapovedi onda Gospod da vas učim uredbama i zakonima da ih tvorite u zemlji u koju idete da je nasledite.
DEU 4:15 Zato čuvajte dobro duše svoje; jer ne videste nikakav lik u onaj dan kad vam govori Gospod na Horivu isred ognja,
DEU 4:16 da se ne biste pokvarili i načinili sebi lik rezan ili kakvu god sliku od čoveka ili od žene,
DEU 4:17 sliku od kakvog živinčeta koje je na zemlji, ili sliku od kakve ptice krilate koja leti ispod neba;
DEU 4:18 sliku od čega što puže po zemlji, ili sliku od kakve ribe koja je u vodi pod zemljom;
DEU 4:19 i da ne bi podigavši oči svoje k nebu i videvši sunce i mesec i zvezde, svu vojsku nebesku, prevario se i klanjao im se i služio im; jer ih Gospod Bog tvoj dade svim narodima pod celim nebom;
DEU 4:20 a vas uze Gospod i izvede vas iz peći gvozdene, iz Misira, da mu budete narod nasledni, kao što se vidi danas.
DEU 4:21 Ali se Gospod razgnevi na me za vaše reči, i zakle se da neću preći preko Jordana ni ući u dobru zemlju, koju ti Gospod Bog tvoj daje u nasledstvo.
DEU 4:22 I ja ću umreti u ovoj zemlji i neću preći preko Jordana; a vi ćete preći i naslediti onu dobru zemlju.
DEU 4:23 Pazite da ne zaboravite zavet Gospoda Boga svog, koji učini s vama, i da ne gradite sebi lik rezani, sliku od koje god tvari, kao što ti je zabranio Gospod Bog tvoj.
DEU 4:24 Jer je Gospod Bog tvoj oganj koji spaljuje i Bog koji revnuje.
DEU 4:25 Kad izrodiš sinove i unuke, i ostarite u onoj zemlji, ako se pokvarite i načinite sliku rezanu od kakve tvari i učinite šta nije ugodno Gospodu Bogu vašem, dražeći Ga,
DEU 4:26 svedočim vam danas nebom i zemljom da će vas brzo nestati sa zemlje u koju idete preko Jordana da je nasledite, nećete biti dugo u njoj, nego ćete se istrebiti.
DEU 4:27 Ili će vas rasejati Gospod među narode, i malo će vas ostati među narodima u koje vas odvede Gospod;
DEU 4:28 i služićete onde bogovima koje su načinile ruke čovečije, od drveta i od kamena, koji ne vide ni čuju, niti jedu ni mirišu.
DEU 4:29 Ali ako i onde potražiš Gospoda Boga svog, naći ćeš Ga, ako Ga potražiš svim srcem svojim i svom dušom svojom.
DEU 4:30 Kad budeš u nevolji i sve te to snađe, ako se u poslednje vreme obratiš ka Gospodu Bogu svom, i poslušaš glas Njegov,
DEU 4:31 Gospod je Bog tvoj milostiv Bog, neće te ostaviti ni istrebiti, jer neće zaboraviti zavet s ocima tvojim, za koji im se zakleo.
DEU 4:32 Jer zapitaj sada za stara vremena, koja su bila pre tebe, od onog dana kad stvori Bog čoveka na zemlji, i od jednog kraja neba do drugog, je li kad bila ovakva stvar velika, i je li se kad čulo šta takvo?
DEU 4:33 Je li kad čuo koji narod glas Božji gde govori isred ognja, kao što si ti čuo i ostao živ?
DEU 4:34 Ili, je li Bog pokušao da dođe te uzme sebi narod iz drugog naroda kušanjem, znacima i čudesima i ratom i rukom krepkom i mišicom podignutom i strahotama velikim, kao što je učinio sve to za vas Gospod Bog naš u Misiru na vaše oči?
DEU 4:35 Tebi je to pokazano da poznaš da je Gospod Bog, i da nema drugog osim Njega.
DEU 4:36 Dao ti je da čuješ glas Njegov s neba da bi te naučio, i pokazao ti je na zemlji oganj svoj veliki, i reči Njegove čuo si isred ognja.
DEU 4:37 I što mu mili behu oci tvoji, zato izabra seme njihovo nakon njih, i izvede te sam velikom silom svojom iz Misira,
DEU 4:38 da otera ispred tebe narode veće i jače od tebe, i da tebe uvede u njihovu zemlju i dade ti je u nasledstvo, kao što se vidi danas.
DEU 4:39 Znaj dakle i pamti u srcu svom da je Gospod Bog, gore na nebu i dole na zemlji, nema drugog.
DEU 4:40 I drži uredbe Njegove i zapovesti Njegove, koje ti ja danas zapovedam, da bi dobro bilo tebi i sinovima tvojim nakon tebe, da bi ti se produžili dani na zemlji koju ti Gospod Bog tvoj daje zasvagda.
DEU 4:41 Tada odeli Mojsije tri grada s ove strane Jordana prema istoku,
DEU 4:42 da bi bežao u njih krvnik koji ubije bližnjeg svog nehotice ne mrzevši pre na nj, i kad pobegne u koji od tih gradova, da bi ostao živ:
DEU 4:43 Vosor u pustinji, na ravnici u zemlji plemena Ruvimovog, i Ramot u Galadu u plemenu Gadovom, Golan u vasanskoj u plemenu Manasijinom.
DEU 4:44 Ovo je zakon koji postavi Mojsije sinovima Izrailjevim.
DEU 4:45 Ovo su svedočanstva i uredbe i zakoni, koje kaza Mojsije sinovima Izrailjevim kad iziđoše iz Misira,
DEU 4:46 s ove strane Jordana u dolini prema Vet-Fegoru u zemlji Siona cara amorejskog, koji življaše u Esevonu, kog ubi Mojsije i sinovi Izrailjevi kad iziđoše iz Misira,
DEU 4:47 i osvojiše zemlju njegovu i zemlju Oga, cara vasanskog, dva cara amorejska, koja je s one strane Jordana prema istoku,
DEU 4:48 od Aroira, koji je na potoku Arnonu, do gore Siona, a to je Ermon,
DEU 4:49 i sve polje s ove strane Jordana prema istoku do mora uz ravnicu pod Azdot-Fazgom.
DEU 5:1 I Mojsije sazva sav narod Izrailjev, i reče im: Čuj Izrailju uredbe i zakone, koje ću danas kazati da čujete, da ih naučite i držite ih i tvorite.
DEU 5:2 Gospod Bog naš učini s nama zavet na Horivu.
DEU 5:3 Nije s ocima našim učinio taj zavet, nego s nama, koji smo danas tu svi živi.
DEU 5:4 Licem k licu govorio vam je Gospod na ovoj gori isred ognja;
DEU 5:5 ja tada stajah između Gospoda i vas, da vam javim reči Gospodnje, jer vas beše strah od ognja i ne iziđoste na goru; i reče:
DEU 5:6 Ja sam Gospod Bog tvoj koji sam te izveo iz zemlje misirske, iz doma ropskog.
DEU 5:7 Nemoj imati bogove druge do mene.
DEU 5:8 Ne gradi sebi lik rezani, niti kakvu sliku od tvari koje su gore na nebu ili koje su dole na zemlji ili koje su u vodi ispod zemlje.
DEU 5:9 Nemoj im se klanjati niti im služiti, jer sam ja Gospod Bog tvoj, Bog revnitelj, koji na sinovima pohodim bezakonja otaca njihovih do trećeg i do četvrtog kolena, onih koji mrze na me,
DEU 5:10 a činim milost na hiljadama onih koji me ljube i čuvaju zapovesti moje.
DEU 5:11 Ne uzimaj uzalud ime Gospoda Boga svog, jer neće pred Gospodom biti prav ko uzme ime Njegovo uzalud.
DEU 5:12 Drži dan od odmora i svetkuj ga, kao što ti je zapovedio Gospod Bog tvoj.
DEU 5:13 Šest dana radi i svršuj sve poslove svoje.
DEU 5:14 A sedmi je dan odmor Gospodu Bogu tvom; nemoj raditi nikakav posao ni ti, ni sin tvoj ni kći tvoja, ni sluga tvoj ni sluškinja tvoja, ni vo tvoj ni magarac tvoj, niti koje živinče tvoje, ni došljak koji je kod tebe, da bi se odmorio sluga tvoj i sluškinja tvoja kao i ti.
DEU 5:15 I pamti da si bio rob u zemlji misirskoj, i Gospod Bog tvoj izvede te odande rukom krepkom i mišicom podignutom. Zato ti je Gospod Bog tvoj zapovedio da svetkuješ dan od odmora.
DEU 5:16 Poštuj oca svog i mater svoju, kao što ti je zapovedio Gospod Bog tvoj, da bi se produžili dani tvoji i da bi ti dobro bilo na zemlji, koju ti dade Gospod Bog tvoj.
DEU 5:17 Ne ubij.
DEU 5:18 Ne čini preljube.
DEU 5:19 Ne kradi.
DEU 5:20 Ne svedoči lažno na bližnjeg svog.
DEU 5:21 Ne poželi ženu bližnjeg svog, ne poželi kuću bližnjeg svog, ni njivu njegovu, ni slugu njegovog, ni sluškinju njegovu, ni vola njegovog, ni magarca njegovog, niti išta šta je bližnjeg tvog.
DEU 5:22 Te reči izgovori Gospod svemu zboru vašem na gori isred ognja, oblaka i mraka, glasom velikim, i ništa više, nego ih napisa na dve ploče kamene koje mi dade.
DEU 5:23 A vi kad čuste glas isred tame, jer gora ognjem goraše, pristupiste k meni, svi glavari od plemena vaših i starešine vaše,
DEU 5:24 i rekoste: Gle, pokaza nam Gospod Bog naš slavu i veličinu svoju, i čusmo glas Njegov isred ognja; danas videsmo gde Bog govori s čovekom, i čovek osta živ.
DEU 5:25 Pa sada zašto da pomremo? Jer će nas spaliti onaj oganj veliki; ako još čujemo glas Gospoda Boga svog, pomrećemo.
DEU 5:26 Jer koje je telo čulo glas Boga Živoga gde govori isred ognja, kao mi, i ostalo živo?
DEU 5:27 Idi ti, i saslušaj sve što će ti kazati Gospod Bog naš, pa onda ti kaži nama šta ti god kaže Gospod Bog naš, a mi ćemo slušati i tvoriti.
DEU 5:28 I Gospod ču glas od reči vaših kad vi govoraste, i reče mi Gospod: Čuh glas od reči tog naroda, koje rekoše tebi; šta rekoše dobro rekoše.
DEU 5:29 O, kad bi im bilo srce svagda tako da me se boje i drže sve zapovesti moje svagda, da bi bilo dobro njima i sinovima njihovim doveka.
DEU 5:30 Idi, reci im: Vratite se u šatore svoje.
DEU 5:31 A ti stani ovde kod mene, i kazaću ti sve zapovesti i uredbe i zakone, koje ćeš ih naučiti da tvore u zemlji koju im dajem u nasledstvo.
DEU 5:32 Gledajte, dakle da činite onako kako vam je zapovedio Gospod Bog vaš, ne svrćite ni nadesno ni nalevo.
DEU 5:33 Celim putem, koji vam je zapovedio Gospod Bog vaš, idite, da biste živi bili i da bi vam dobro bilo, i da bi vam se produžili dani u zemlji koju ćete naslediti.
DEU 6:1 A ovo su zapovesti i uredbe i zakoni, koje Gospod Bog vaš zapovedi da vas učim da ih tvorite u zemlji u koju idete da je nasledite,
DEU 6:2 da bi se bojao Gospoda Boga svog držeći sve uredbe Njegove i zapovesti Njegove, koje ti ja zapovedam, ti sin tvoj i unuk tvoj svega veka svog, da bi ti se produžili dani tvoji.
DEU 6:3 Čuj dakle, Izrailju, i gledaj da tako činiš, da bi ti dobro bilo i da biste se umnožili veoma u zemlji u kojoj teče mleko i med, kao što ti je rekao Gospod Bog otaca tvojih.
DEU 6:4 Čuj, Izrailju: Gospod je Bog naš jedini Gospod.
DEU 6:5 Zato ljubi Gospoda Boga svog iz svega srca svog i iz sve duše svoje i iz sve snage svoje.
DEU 6:6 I neka ove reči koje ti je zapovedam danas budu u srcu tvom.
DEU 6:7 I često ih napominji sinovima svojim, i govori o njima kad sediš u kući svojoj i kad ideš putem, kad ležeš i kad ustaješ.
DEU 6:8 I veži ih sebi na ruku za znak, i neka ti budu kao počeonik među očima.
DEU 6:9 I napiši ih na dovratnicima od kuće svoje i na vratima svojim.
DEU 6:10 A kad te uvede Gospod Bog tvoj u zemlju za koju se zakleo ocima tvojim Avramu, Isaku i Jakovu, da će ti je dati, u gradove velike i dobre, kojih nisi zidao.
DEU 6:11 I kuće pune svakog dobra, kojih nisi punio, i na studence iskopane, kojih nisi kopao, u vinograde i u maslinike, kojih nisi sadio, i staneš jesti i nasitiš se,
DEU 6:12 čuvaj se da ne zaboraviš Gospoda, koji te je izveo iz zemlje misirske, iz kuće ropske.
DEU 6:13 Gospoda Boga svog boj se, i Njemu služi, i Njegovim se imenom kuni.
DEU 6:14 Ne idite za drugim bogovima između bogova drugih naroda, koji su oko vas.
DEU 6:15 Jer je Bog revnitelj, Gospod Bog tvoj usred tebe, pa da se ne bi razgnevio Gospod Bog tvoj na te i istrebio te iz zemlje.
DEU 6:16 Nemojte kušati Gospoda Boga svog kao što Ga kušaste u Masi.
DEU 6:17 Držite dobro zapovesti Gospoda Boga svog i svedočanstva Njegova i uredbe Njegove, koje ti je zapovedio,
DEU 6:18 i čini što je pravo i dobro pred Gospodom, da bi ti bilo dobro i da bi ušao u dobru zemlju, za koju se zakleo Gospod ocima tvojim, i da bi je nasledio,
DEU 6:19 da bi oterao sve neprijatelje tvoje ispred tebe, kao što ti je rekao Gospod.
DEU 6:20 Pa kad te zapita posle sin tvoj govoreći: Kakva su to svedočanstva i uredbe i zakoni, što vam je zapovedio Gospod Bog naš?
DEU 6:21 Onda kaži sinu svom: Bejasmo robovi Faraonovi u Misiru, i izvede nas Gospod iz Misira rukom krepkom,
DEU 6:22 i učini Gospod znake i čudesa velika i zla u Misiru na Faraonu i na svemu domu njegovom pred nama,
DEU 6:23 a nas izvede odande da nas uvede u zemlju za koju se zakleo ocima našim da će nam je dati.
DEU 6:24 I zapovedi nam Gospod da vršimo sve ove uredbe bojeći se Gospoda Boga svog, da bi nam bilo dobro svagda i da bi nas sačuvao u životu, kao što se vidi danas.
DEU 6:25 I biće nam pravda, ako uzdržimo i ustvorimo sve zapovesti ove pred Gospodom Bogom svojim kako nam je zapovedio.
DEU 7:1 Kad te Gospod Bog tvoj uvede u zemlju u koju ideš da je naslediš, i otera ispred tebe narode mnoge, Heteje i Gergeseje i Amoreje i Hananeje i Ferezeje i Jeveje i Jevuseje, sedam naroda većih i jačih od tebe,
DEU 7:2 i preda ih Gospod Bog tvoj tebi, i ti ih razbiješ, potri ih, ne hvataj s njima vere, niti se smiluj na njih;
DEU 7:3 niti se prijatelji s njima; kćeri svoje ne daj za sina njihovog, niti kćeri njihove uzimaj za sina svog.
DEU 7:4 Jer bi otpadila sina tvog od mene, i služio bi bogovima drugim, te bi se razgnevio Gospod na vas i potro vas brzo.
DEU 7:5 Nego im ovo učinite: oltare njihove raskopajte, i likove njihove polomite, lugove njihove isecite, i rezane bogove njihove ognjem spalite.
DEU 7:6 Jer si ti narod svet Gospodu Bogu svom, tebe je izabrao Gospod Bog tvoj da mu budeš narod osobit mimo sve narode na zemlji.
DEU 7:7 Ne zato što bi vas bilo više nego drugih naroda prihvati vas Gospod i izabra vas; jer vas beše manje nego ikog drugog naroda;
DEU 7:8 nego što vas Gospod miluje i što drži zakletvu kojom se zakleo ocima vašim, zato vas je Gospod izveo rukom krepkom i izbavio vas iz kuće ropske, iz ruke Faraona, cara misirskog.
DEU 7:9 I tako znaj da je Gospod Bog tvoj Bog, Bog veran, koji drži zavet svoj i milost svoju do hiljadu kolena onima koji Ga ljube i drže zapovesti Njegove,
DEU 7:10 i plaća onima koji mrze na nj, svakome istrebljujući ga, i ne odgađa onome koji mrzi na nj, plaća svakome.
DEU 7:11 Zato drži zapovesti i uredbe i zakone, koje ti danas ja zapovedam, da ih tvoriš.
DEU 7:12 I ako ove zakone uzaslušate i uzdržite i ustvorite i Gospod će Bog držati tebi zavet i milost, za koju se zakleo ocima tvojim;
DEU 7:13 i milovaće te i blagosloviće te i umnožiće te; blagosloviće plod utrobe tvoje i plod zemlje tvoje, žito tvoje i vino tvoje i ulje tvoje, plod goveda tvojih i stada ovaca tvojih u zemlji za koju se zakleo ocima tvojim da će ti je dati.
DEU 7:14 Bićeš blagosloven mimo sve narode: neće biti u tebi ni muškog ni ženskog neplodnog, ni među stokom tvojom.
DEU 7:15 I ukloniće od tebe Gospod svaku bolest, od ljutih zala misirskih koja znaš neće nijedno pustiti na tebe, nego će pustiti na one koji mrze na te.
DEU 7:16 I istrebi sve narode koje ti Gospod Bog tvoj preda, neka ih ne požali oko tvoje, i nemoj služiti bogovima njihovim, jer bi ti to bila zamka.
DEU 7:17 Ako bi rekao u srcu svom: Veći su ovi narodi od mene, kako ih mogu izgnati?
DEU 7:18 Ne boj ih se; pamti dobro šta je učinio Gospod Bog tvoj s Faraonom i sa svim Misircima,
DEU 7:19 velika kušanja, koja videše oči tvoje, i znake i čudesa i ruku krepku i mišicu podignutu, kojom te izvede Gospod Bog tvoj; onako će učiniti Gospod Bog tvoj sa svim narodima od kojih bi se uplašio.
DEU 7:20 I stršljene će poslati Gospod Bog tvoj na njih dokle ne izginu koji bi ostali i sakrili se od tebe.
DEU 7:21 Ne plaši se od njih, jer je Gospod Bog tvoj usred tebe, Bog veliki i strašni.
DEU 7:22 Gospod će Bog tvoj malo po malo potrti te narode ispred tebe; nećeš ih moći odjedanput istrebiti, da se ne bi umnožilo na tebe zverje poljsko.
DEU 7:23 Ali će ih predati Gospod Bog tvoj tebi, i zatiraće ih zatiranjem velikim dokle se ne zatru.
DEU 7:24 I predaće careve njihove u tvoje ruke da zatreš ime njihovo pod nebom, neće se nijedan održati pred tobom, dokle ih ne potreš.
DEU 7:25 Rezane bogove njihove spali ognjem, nemoj da se polakomiš na srebro ili zlato što je na njima i da ga uzmeš, da ti ne bude zamka, jer je gadno pred Gospodom Bogom tvojim.
DEU 7:26 I nemoj da uneseš gada u dom svoj, da ne budeš proklet kao i on, nego se gadi na nj i grozi se od njega, jer je prokleto.
DEU 8:1 Držite i tvorite sve zapovesti koje vam ja zapovedam danas, da biste živi bili i umnožili se, i da biste ušli u zemlju za koju se Gospod zakleo ocima vašim, i da biste je nasledili.
DEU 8:2 I opominji se svega puta kojim te je vodio Gospod Bog tvoj četrdeset godina po pustinji, da bi te namučio i iskušao, da se zna šta ti je u srcu, hoćeš li držati zapovesti Njegove ili nećeš.
DEU 8:3 I mučio te je, glađu te morio; ali te je opet hranio manom za koju ti nisi znao ni oci tvoji, da bi ti pokazao da čovek ne živi o samom hlebu nego o svemu što izlazi iz usta Gospodnjih.
DEU 8:4 Odelo tvoje ne ovetša na tebi niti noga tvoja oteče za ovih četrdeset godina;
DEU 8:5 zato poznaj u srcu svom da te Gospod Bog tvoj gaji kao što čovek gaji svoje dete.
DEU 8:6 I drži zapovesti Gospoda Boga svog hodeći putevima Njegovim i bojeći se Njega.
DEU 8:7 Jer Gospod Bog tvoj uvešće te sada u dobru zemlju, u zemlju u kojoj ima dosta potoka i izvora i jezera, što izviru po dolinama i po brdima;
DEU 8:8 u zemlju izobilnu pšenicom i ječmom i vinovom lozom i smokvama i šipcima, zemlju izobilnu maslinom, od koje biva ulje, i medom;
DEU 8:9 u zemlju gde nećeš sirotinjski jesti hleba, gde ti neće ništa nedostajati; u zemlju gde je kamenje gvožđe i gde ćeš iz brda njenih seći bronzu.
DEU 8:10 Ješćeš i bićeš sit, pa blagosiljaj Gospoda Boga svog za dobru zemlju koju ti da.
DEU 8:11 I čuvaj se da ne zaboraviš Gospoda Boga svog bacivši u nemar zapovesti Njegove i zakone Njegove i uredbe Njegove, koje ti ja zapovedam danas.
DEU 8:12 I kad uzjedeš i nasitiš se, i dobre kuće načiniš i u njima staneš živeti, i kad se goveda tvoja i ovce tvoje naplode,
DEU 8:13 i kad ti se namnoži srebro i zlato, i šta god imaš kad ti se namnoži,
DEU 8:14 nemoj da se ponese srce tvoje i zaboraviš Gospoda Boga svog, koji te je izveo iz zemlje misirske, iz kuće ropske;
DEU 8:15 koji te je vodio preko one pustinje velike i strašne gde žive zmije vatrene i skorpije, gde je suša, a nema vode; koji ti je izveo vodu iz tvrdog kamena;
DEU 8:16 koji te je hranio u pustinji manom, za koju ne znaše oci tvoji, da bi te namučio i iskušao te, i najposle da bi ti dobro učinio.
DEU 8:17 Niti govori u srcu svom; moja snaga, i sila moje ruke dobavila mi je ovo blago.
DEU 8:18 Nego se opominji Gospoda Boga svog; jer ti On daje snagu da dobavljaš blago, da bi potvrdio zavet svoj, za koji se zakleo ocima tvojim, kao što se vidi danas.
DEU 8:19 Ako li zaboraviš Gospoda Boga svog, i pođeš za drugim bogovima i njima staneš služiti i klanjati se, svedočim vam danas da ćete zacelo propasti.
DEU 8:20 Propašćete kao narodi koje Gospod potire ispred vas, jer ne poslušaste glas Gospoda Boga svog.
DEU 9:1 Čuj, Izrailju! Ti danas prelaziš preko Jordana da uđeš i naslediš narode veće i jače od sebe, gradove velike i ograđene do neba.
DEU 9:2 Velik i visok narod, sinove Enakove, koje znaš i za koje si slušao:
DEU 9:3 Znaj dakle danas da je Gospod Bog tvoj, koji ide pred tobom, oganj koji spaljuje; On će ih istrebiti i On će ih oboriti pred tobom, i izgnaćeš ih i istrebiti brzo, kao što ti je kazao Gospod.
DEU 9:4 Kad ih Gospod Bog tvoj otera ispred tebe, nemoj da kažeš u srcu svom: Za pravdu moju uvede me Gospod u ovu zemlju da je nasledim; jer Gospod tera one narode ispred tebe za nevaljalstvo njihovo!
DEU 9:5 Ne ideš za pravdu svoju ni za čistotu srca svog da naslediš tu zemlju; nego za nevaljalstvo tih naroda Gospod Bog tvoj otera ih ispred tebe, i da održi reč za koju se zakleo ocima tvojim, Avramu, Isaku i Jakovu.
DEU 9:6 Znaj, dakle, da ti Gospod Bog tvoj ne daje te dobre zemlje za pravdu tvoju da je naslediš, jer si tvrdovrat narod.
DEU 9:7 Pamti i ne zaboravi kako si gnevio Gospoda Boga svog u pustinji; od onog dana kad iziđoste iz zemlje misirske pa dokle dođoste na ovo mesto, nepokorni bejaste Gospodu.
DEU 9:8 I kod Horiva razgneviste Gospoda, i od gneva htede vas Gospod da istrebi.
DEU 9:9 Kad iziđoh na goru da primim ploče kamene, ploče zaveta, koji s vama učini Gospod, tada stajah na gori četrdeset dana i četrdeset noći hleba ne jedući ni vode pijući.
DEU 9:10 I dade mi Gospod dve ploče kamene, ispisane prstom Gospodnjim, na kojima behu reči sve koje vam izgovori Gospod na gori isred ognja na dan zbora vašeg.
DEU 9:11 Posle četrdeset dana i četrdeset noći dade mi Gospod dve ploče kamene, ploče zavetne.
DEU 9:12 I reče mi Gospod: Ustani, siđi brže odavde; jer se pokvari narod tvoj koji si izveo iz Misira, siđoše brzo s puta koji im zapovedih, i načiniše sebi liven lik.
DEU 9:13 Još mi reče Gospod govoreći: Pogledah ovaj narod, i eto je narod tvrdog vrata.
DEU 9:14 Pusti me da ih istrebim i ime njihovo zatrem pod nebom; a od tebe ću učiniti narod jači i veći nego što je ovaj.
DEU 9:15 I ja se vratih i siđoh s gore, a gora ognjem goraše, i dve ploče zavetne behu mi u rukama.
DEU 9:16 I pogledah, a to zgrešiste Gospodu Bogu svom salivši sebi tele, i brzo siđoste s puta koji vam beše zapovedio Gospod.
DEU 9:17 Tada uzeh one dve ploče i bacih ih iz ruku svojih, i razbih ih pred vama.
DEU 9:18 Potom padoh i ležah pred Gospodom kao pre, četrdeset dana i četrdeset noći, hleba ne jedući ni vode pijući, radi svih greha vaših, kojima se ogrešiste učinivši što je zlo pred Gospodom i razgnevivši Ga.
DEU 9:19 Jer se bojah gneva i jarosti, kojom se beše Gospod razljutio na vas da vas istrebi; i usliši me Gospod i tada.
DEU 9:20 Beše se Gospod i na Arona razgnevio veoma da ga htede ubiti; ali se molih tada i za Arona.
DEU 9:21 I uzeh greh vaš koji učiniste, tele, i sažegoh ga ognjem, i razbih ga i satrh ga u prah, i prosuh prah njegov u potok, koji teče s one gore.
DEU 9:22 I u Taveri i u Masi i u Kivrot-Atavi gneviste Gospoda.
DEU 9:23 I kad vas posla Gospod u Kadis-Varniju govoreći: Idite i uzmite tu zemlju koju sam vam dao, opet se suprotiste reči Gospoda Boga svog, i ne verovaste Mu i ne poslušaste glas Njegov.
DEU 9:24 Nepokorni bejaste Gospodu od kad vas poznah.
DEU 9:25 Zato padoh i ležah pred Gospodom četrdeset dana i četrdeset noći, jer beše rekao Gospod da će vas potrti.
DEU 9:26 I molih se Gospodu i rekoh: Gospode, Gospode! Nemoj potrti narod svoj i nasledstvo svoje, koje si izbavio veličanstvom svojim, koje si izveo iz Misira krepkom rukom.
DEU 9:27 Opomeni se sluga svojih Avrama, Isaka i Jakova, ne gledaj na tvrđu naroda ovog, na nevaljalstvo njegovo i na grehe njegove;
DEU 9:28 da ne kažu koji žive u zemlji odakle si nas izveo: Nije ih mogao Gospod uvesti u zemlju koju im obeća, ili mrzeo je na njih, zato ih izvede da ih pobije u pustinji.
DEU 9:29 Jer su Tvoj narod i Tvoje nasledstvo, koje si izveo silom svojom velikom i mišicom svojom podignutom.
DEU 10:1 U to vreme reče mi Gospod: Isteši dve poče od kamena kao što behu prve, i iziđi k meni na goru, i načini kovčeg od drveta.
DEU 10:2 I napisaću na tim pločama reči koje su bile na prvim pločama što si ih razbio, pa ćeš ih metnuti u kovčeg.
DEU 10:3 Tako načinih kovčeg od drveta sitima, i istesah dve ploče od kamena, kao što behu prve, i iziđoh na goru s dvema pločama u rukama.
DEU 10:4 I napisa na tim pločama šta beše prvo napisao, deset reči, koje vam izgovori Gospod na gori isred ognja na dan zbora vašeg; i dade mi ih Gospod.
DEU 10:5 I vrativši se siđoh s gore, i metnuh ploče u kovčeg koji načinih, i ostaše onde, kao što mi zapovedi Gospod.
DEU 10:6 A sinovi Izrailjevi pođoše od Virota, sinova Jakanovih u Moseru. Onde umre Aron i onde bi pogreben; a Eleazar, sin njegov posta sveštenik na njegovo mesto.
DEU 10:7 Odande otidoše u Gadgad, a od Gadgada u Jotvatu, zemlju gde ima mnogo potoka.
DEU 10:8 U to vreme odvoji Gospod pleme Levijevo da nose kovčeg zaveta Gospodnjeg, da stoje pred Gospodom i služe mu i da blagosiljaju u ime Njegovo do današnjeg dana.
DEU 10:9 Zato nema pleme Levijevo deo ni nasledstvo s braćom svojom; Gospod je nasledstvo njegovo, kao što mu Gospod Bog tvoj kaza.
DEU 10:10 A ja stajah na gori kao pre, četrdeset dana i četrdeset noći; i usliši me Gospod i tada, i ne hte te Gospod zatrti,
DEU 10:11 nego mi reče Gospod: Ustani i idi pred narodom ovim da uđu u zemlju za koju sam se zakleo ocima njihovim da ću im je dati da je naslede.
DEU 10:12 Sada, dakle, Izrailju, šta ište od tebe Gospod Bog tvoj, osim da se bojiš Gospoda Boga svog, da hodiš po svim putevima Njegovim i da Ga ljubiš i služiš Gospodu Bogu svom iz sveg srca svog i iz sve duše svoje,
DEU 10:13 držeći zapovesti Gospodnje i uredbe Njegove, koje ti ja danas zapovedam, da bi ti bilo dobro?
DEU 10:14 Gle, Gospoda je Boga tvog nebo, i nebo nad nebesima, zemlja, i sve što je na njoj.
DEU 10:15 Ali samo tvoji oci omileše Gospodu, i izabra seme njihovo nakon njih, vas između svih naroda, kao što se vidi danas.
DEU 10:16 Zato obrežite srce svoje, i nemojte više biti tvrdovrati.
DEU 10:17 Jer je Gospod Bog vaš Bog nad bogovima i Gospodar nad gospodarima, Bog veliki, silni i strašni, koji ne gleda ko je ko niti prima poklona;
DEU 10:18 daje pravicu siroti i udovici; i ljubi došljaka dajući mu hleb i odelo.
DEU 10:19 Ljubite dakle došljaka, jer ste bili došljaci u zemlji misirskoj.
DEU 10:20 Boj se Gospoda Boga svog, Njemu služi i Njega se drži, i Njegovim se imenom kuni.
DEU 10:21 On je hvala tvoja i On je Bog tvoj, koji tebe radi učini velike i strašne stvari, koje videše oči tvoje.
DEU 10:22 Sedamdeset duša beše otaca tvojih kad siđoše u Misir; a sada učini ti Gospod Bog tvoj te vas ima mnogo kao zvezda nebeskih.
DEU 11:1 Ljubi, dakle, Gospoda Boga svog, i izvršuj jednako šta je zapovedio da izvršuješ, i uredbe Njegove, i zakone Njegove i zapovesti Njegove.
DEU 11:2 I poznajte danas šta vaši sinovi ne znaju niti videše, karanje Gospoda Boga svog, veličanstvo Njegovo, krepku ruku Njegovu i mišicu Njegovu podignutu,
DEU 11:3 i znake Njegove i dela Njegova, šta učini usred Misira na Faraonu, caru misirskom i na svoj zemlji njegovoj,
DEU 11:4 i šta učini vojsci misirskoj, konjima i kolima njihovim, kako učini, te ih voda crvenog mora potopi kad vas terahu, i zatre ih Gospod do današnjeg dana,
DEU 11:5 i šta vama učini u pustinji dokle ne dođoste do ovog mesta,
DEU 11:6 i šta učini Datanu i Avironu, sinovima Elijava sina Ruvimovog, kako zemlja otvori usta svoja i proždre njih i porodice njihove i šatore njihove i sve blago njihovo što imahu, usred Izrailja.
DEU 11:7 Jer vaše oči videše sva dela Gospodnja velika, koja učini.
DEU 11:8 Zato držite sve zapovesti, koje vam ja danas zapovedam, da biste se ukrepili i nasledili zemlju, u koju idete da je nasledite;
DEU 11:9 i da bi vam se produžili dani u zemlji, za koju se zakle ocima vašim da će je dati njima i semenu njihovom, zemlju, u kojoj teče mleko i med.
DEU 11:10 Jer zemlja u koju ideš da je naslediš nije kao zemlja misirska iz koje ste izišli, gde si sejao svoje seme i zalivao na svojim nogama kao vrt od zelja;
DEU 11:11 nego je zemlja u koju idete da je nasledite zemlja u kojoj su brda i doline, i natapa je dažd nebeski;
DEU 11:12 zemlja kojom se stara Gospod Bog tvoj i na koju su jednako obraćene oči Gospoda Boga tvog od početka godine do kraja.
DEU 11:13 Zato ako dobro uzaslušate zapovesti, koje vam ja zapovedam danas, ljubeći Gospoda Boga svog i služeći mu svim srcem svojim i svom dušom svojom,
DEU 11:14 tada ću davati dažd zemlji vašoj na vreme, i rani i pozni i sabiraćeš žito svoje i vino svoje i ulje svoje;
DEU 11:15 i za stoku ću tvoju dati travu u polju tvom; i ješćeš i bićeš sit.
DEU 11:16 Čuvajte se da se ne prevari srce vaše da se odmetne i služite tuđim bogovima i poklanjate im se;
DEU 11:17 da se ne bi razgnevio Gospod na vas i zatvorio nebo da ne bude dažda, i zemlja da ne da roda svog, te biste brzo izginuli u dobroj zemlji koju vam Gospod daje.
DEU 11:18 Nego složite ove reči moje u srce svoje i dušu svoju, i vežite ih za znak sebi na ruku, i neka vam budu kao počeonik među očima vašim.
DEU 11:19 I učite sinove svoje govoreći o njima kad sediš u kući svojoj i kad ideš putem, i kad ležeš i kad ustaješ.
DEU 11:20 I napiši ih na dovratnicima doma svog i na vratima svojim,
DEU 11:21 da bi se umnožili dani vaši i dani sinova vaših po zemlji, za koju se zakleo Gospod ocima vašim da će im je dati, kao dani nebu nad zemljom.
DEU 11:22 Jer ako dobro uzdržite sve ove zapovesti koje vam ja zapovedam da tvorite ljubeći Gospoda Boga svog, i hodeći svim putevima Njegovim i Njega se držeći,
DEU 11:23 tada će oterati Gospod sve ove narode ispred vas, i nasledićete narode veće i jače nego što ste sami.
DEU 11:24 Svako mesto na koje stupi stopalo noge vaše, vaše će biti; od pustinje do Livana, i od reke, reke Efrata, do mora zapadnog biće međa vaša.
DEU 11:25 Neće se niko održati pred vama; strah i trepet vaš pustiće Gospod Bog vaš na svu zemlju na koju stupite, kao što vam kaza.
DEU 11:26 Gle, iznosim danas pred vas blagoslov i prokletstvo:
DEU 11:27 Blagoslov, ako uzaslušate zapovesti Gospoda Boga svog, koje vam ja danas zapovedam;
DEU 11:28 a prokletstvo, ako ne uzaslušate zapovesti Gospoda Boga svog nego siđete s puta, koji vam ja danas zapovedam, te pođete za drugim bogovima, kojih ne poznajete.
DEU 11:29 I kad te uvede Gospod Bog tvoj u zemlju u koju ideš da je naslediš, tada izreci blagoslov onaj na gori Garizinu, a prokletstvo na gori Evalu.
DEU 11:30 One su s one strane Jordana, idući k zapadu, u zemlji Hananeja koji žive u ravni prema Galgalu kod ravnice moreške.
DEU 11:31 Jer ćete preći preko Jordana da uđete u zemlju koju vam daje Gospod Bog vaš da je nasledite, i nasledićete je i nastavaćete u njoj.
DEU 11:32 Gledajte, dakle, da tvorite sve ove uredbe i zakone koje ja danas iznosim pred vas.
DEU 12:1 Ovo su uredbe i zakoni koje ćete držati i tvoriti u zemlji koju ti je Gospod Bog otaca tvojih dao da je naslediš, dokle ste god živi na zemlji.
DEU 12:2 Raskopajte sasvim sva mesta u kojima su služili bogovima svojim narodi koje ćete naslediti, po visokim brdima i po humovima i pod svakim zelenim drvetom.
DEU 12:3 Oborite oltare njihove i razbijte likove njihove, i lugove njihove popalite ognjem, i rezane bogove njihove izlomite, i istrebite ime njihovo sa onog mesta.
DEU 12:4 Ne činite tako Gospodu Bogu svom.
DEU 12:5 Nego Ga tražite u mestu koje izabere Gospod Bog vaš između svih plemena vaših sebi za stan da onde namesti ime svoje, i onamo idite.
DEU 12:6 Onamo nosite žrtve svoje paljenice i druge žrtve svoje i desetke svoje i prinose ruku svojih i zavete svoje i dragovoljne prinose svoje i prvine stoke svoje krupne i sitne.
DEU 12:7 I jedite onde pred Gospodom Bogom svojim, i veselite se vi i porodice vaše svačim, za šta se prihvatite rukom svojom, čim te blagoslovi Gospod Bog tvoj.
DEU 12:8 Ne činite kako mi sada ovde činimo, šta je kome drago.
DEU 12:9 Jer još niste došli do odmora i nasledstva, koje ti daje Gospod Bog tvoj.
DEU 12:10 Nego kad pređete preko Jordana, i stanete živeti u zemlji koju vam daje Gospod Bog vaš da je nasledite, i smiri vas od svih neprijatelja vaših unaokolo, te stanete živeti bez straha,
DEU 12:11 onda u mesto koje izabere Gospod Bog vaš da u njemu nastani ime svoje, donesite sve što vam ja zapovedam, žrtve svoje paljenice i druge žrtve svoje, desetke svoje i prinose ruku svojih i sve što bude najbolje u onome što zavetujete Gospodu.
DEU 12:12 I veselite se pred Gospodom Bogom svojim vi i sinovi vaši i kćeri vaše i sluge vaše i sluškinje vaše, i Levit koji je u mestu vašem, jer on nema deo ni nasledstvo s vama.
DEU 12:13 Čuvaj se da ne prinosiš žrtava svojih paljenica na kome god mestu, koje ugledaš;
DEU 12:14 nego na onom mestu koje izabere Gospod Bog u jednom od tvojih plemena, onde prinosi žrtve svoje paljenice, i onde čini sve što ti zapovedam.
DEU 12:15 Ali ćeš moći klati i jesti meso kako ti duša zaželi u svakom mestu svom po blagoslovu Gospoda Boga svog, koji ti da; čist i nečist može jesti kao srnu i jelena.
DEU 12:16 Samo krv ne jedite; prolijte je na zemlju kao vodu.
DEU 12:17 Nećeš moći jesti u mestu svom desetka od žita svog ni od vina svog ni od ulja svog, ni prvina od stoke svoje krupne i sitne, ni onog što zavetuješ; ni prinosa dragovoljnih, ni prinosa ruku svojih.
DEU 12:18 Nego to jedi pred Gospodom Bogom svojim na mestu koje izabere Gospod Bog tvoj, ti, sin tvoj i kći tvoja i sluga tvoj i sluškinja tvoja, i Levit koji je u mestu tvom; i veseli se pred Gospodom Bogom svojim svačim za šta se prihvatiš rukom.
DEU 12:19 Čuvaj se da ne ostaviš Levita dok si god živ na zemlji.
DEU 12:20 Kad raširi Gospod Bog tvoj međe tvoje, kao što ti je kazao, ako kažeš: Da jedem mesa, kad duša tvoja želi da jede mesa, jedi mesa po svoj želji duše svoje.
DEU 12:21 Ako bi bilo daleko od tebe mesto koje Gospod Bog tvoj izabere da onde namesti ime svoje, zakolji od stoke svoje krupne ili sitne, koju ti da Gospod, kao što sam ti zapovedio, i jedi u svom mestu po želji duše svoje.
DEU 12:22 Kako se jede srna i jelen, onako jedi; i čist i nečist neka jede.
DEU 12:23 Samo pazi da ne jedeš krv; jer je krv duša, pa ne jedi dušu s mesom.
DEU 12:24 Ne jedi je; nego prolij na zemlju kao vodu.
DEU 12:25 Ne jedi je, da bi dobro bilo tebi i sinovima tvojim nakon tebe, kad činiš ono što je ugodno Gospodu.
DEU 12:26 Ali stvari svoje svete, koje imaš, i što zavetuješ, uzmi i dođi na mesto koje izabere Gospod.
DEU 12:27 I prinesi žrtve svoje paljenice, meso i krv, na oltaru Gospoda Boga svog; krv pak od drugih žrtava tvojih neka se prolije na oltar Gospoda Boga tvog, a meso jedi.
DEU 12:28 Čuvaj i slušaj sve ove reči koje ti ja zapovedam, da bi dobro bilo tebi i sinovima tvojim nakon tebe doveka kad činiš šta je dobro i pravo pred Gospodom Bogom tvojim.
DEU 12:29 Kad istrebi Gospod Bog tvoj ispred tebe narode ka kojima ideš da naslediš zemlju njihovu, i nasledivši je kad se nastaniš u zemlji njihovoj,
DEU 12:30 čuvaj se da se ne uhvatiš u zamku pošavši za njima pošto se potru ispred tebe, i da ne potražiš bogove njihove, i kažeš: Kako su ovi narodi služili svojim bogovima, tako ću i ja činiti.
DEU 12:31 Ne čini tako Gospodu Bogu svom; jer oni činiše svojim bogovima sve što je gadno pred Gospodom i na šta On mrzi; jer su i sinove svoje i kćeri svoje sažizali bogovima svojim.
DEU 12:32 Šta vam god ja zapovedam sve držite i tvorite, niti šta dodajte k tome ni oduzmite od toga.
DEU 13:1 Ako ustane među vama prorok ili koji sne sanja, i kaže ti znak ili čudo,
DEU 13:2 pa se zbude taj znak ili čudo koje ti reče, i on ti kaže: Hajde da idemo za drugim bogovima kojih ne znaš, i njima da služimo,
DEU 13:3 nemoj poslušati šta ti kaže taj prorok ili sanjač, jer vas kuša Gospod Bog vaš da bi se znalo ljubite li Gospoda Boga svog iz sveg srca svog i sve duše svoje.
DEU 13:4 Za Gospodom Bogom svojim idite, i Njega se bojte; Njegove zapovesti čuvajte, i glas Njegov slušajte, i Njemu služite i Njega se držite.
DEU 13:5 A onaj prorok ili sanjač da se pogubi, jer vas je nagovarao da se odmetnete Gospoda Boga svog, koji vas izvede iz zemlje misirske i iskupi vas iz kuće ropske, i odvraćao od puta koji ti je zapovedio Gospod Bog tvoj da ideš njim; tako istrebi zlo iz sebe.
DEU 13:6 Ako bi te podbadao brat tvoj, sin matere tvoje, ili sin tvoj ili kći tvoja, ili žena tvoja mila, ili prijatelj tvoj koji ti je kao duša tvoja, govoreći ti tajno: Hajde da služimo drugim bogovima, koje nisi znao ni ti ni oci tvoji,
DEU 13:7 između bogova drugih naroda koji su oko vas, blizu ili daleko od tebe, od jednog kraja zemlje do drugog,
DEU 13:8 ne pristaj s njim niti ga poslušaj; neka ga ne žali oko tvoje, i nemoj mu se smilovati niti ga taji,
DEU 13:9 nego ga ubij: tvoja ruka nek se prva digne na nj da ga ubiješ, pa onda ruka svega naroda.
DEU 13:10 Zaspi ga kamenjem da pogine; jer te htede odvratiti od Gospoda Boga tvog, koji te je izveo iz zemlje misirske, iz kuće ropske;
DEU 13:11 da sav Izrailj čuje i boji se, i da se više ne učini tako zlo među vama.
DEU 13:12 Ako za kakav grad svoj, koji ti Gospod Bog tvoj da da u njemu živiš, čuješ gde govore:
DEU 13:13 Iziđoše ljudi nevaljali između tebe i otpadiše sve koji žive u gradu njihovom, govoreći: Hajde da služimo drugim bogovima, kojih ne poznajete,
DEU 13:14 tada traži i raspitaj, izvidi dobro, pa ako bude istina i doista se učinila ona gadna stvar među vama,
DEU 13:15 pobij mačem sve koji žive u gradu onom, i zatri i njega i sve što bi u njemu bilo, i stoku mačem pobij.
DEU 13:16 I sav plen iz njega skupi nasred ulice njegove, spali ognjem i onaj grad i sav plen iz njega Gospodu Bogu svom, da bude gomila doveka i da se više ne sazida.
DEU 13:17 I neka ti od prokletih stvari ne prione ništa za ruku, eda bi se Gospod povratio od žestine gneva svog, učinio ti milost i smilovao se na te, i umnožio te, kao što se zakleo ocima tvojim,
DEU 13:18 kad slušaš glas Gospoda Boga svog držeći sve zapovesti Njegove, koje ti ja danas zapovedam, da bi činio šta je pravo pred Gospodom Bogom tvojim.
DEU 14:1 Vi ste sinovi Gospoda Boga svog; nemojte se rezati niti brijati među očima za mrtvacem.
DEU 14:2 Jer si narod svet Gospodu Bogu svom, i tebe izabra Gospod da si mu narod osobit između svih naroda na zemlji.
DEU 14:3 Ne jedi ništa gadno.
DEU 14:4 Ovo su životinje koje ćete jesti: goveče, ovcu, kozu,
DEU 14:5 jelena, srnu, bivola, divokozu, jednoroga i kozu kamenjaču;
DEU 14:6 i sve životinje koje imaju papke rascepljene na dvoje, i koje preživaju između životinja, njih jedite.
DEU 14:7 Ali ne jedite one koje samo preživaju ili koje samo imaju papke rascepljene na dvoje, kao: kamilu, zeca, pitomog zeca, jer preživaju, a nemaju papke razdvojene; da vam je nečisto;
DEU 14:8 ni svinjče, jer ima razdvojene papke, ali ne preživa; da vam je nečisto; meso od njega ne jedite, i strva se njegovog ne dohvatajte.
DEU 14:9 A između onih što su u vodi, jedite ove: šta god ima pera i ljuske, jedite;
DEU 14:10 a što nema pera i ljuske, ne jedite; da vam je nečisto.
DEU 14:11 Sve ptice čiste jedite;
DEU 14:12 a ove ne jedite: orla, ni jastreba, ni morskog orla,
DEU 14:13 ni sokola, ni eju, ni kraguja po vrstama njihovim,
DEU 14:14 ni gavrana po vrstama njegovim,
DEU 14:15 ni ćuka, ni sovuljagu, ni lisku, ni kopca po vrstama njegovim,
DEU 14:16 ni buljinu, ni ražnja, ni labuda,
DEU 14:17 ni gema, ni svraku, ni gnjurca,
DEU 14:18 ni rodu, ni čaplju po vrstama njenim, ni pupavca, ni ljiljka.
DEU 14:19 I sve bubine krilate da su vam nečiste; ne jedite ih.
DEU 14:20 I sve ptice čiste jedite.
DEU 14:21 Ništa mrcino ne jedite; došljaku koji je kod tebe podaj neka jede, ili prodaj tuđinu; jer si narod svet Gospodu Bogu svom. Ne kuvaj jare u mleku matere njegove.
DEU 14:22 Desetak daj od svega roda useva svog, što dođe s njive tvoje svake godine.
DEU 14:23 I jedi pred Gospodom Bogom svojim na mestu koje izabere da onde nastani ime svoje, desetak od žita svog, od vina svog i ulja svog, i prvine stoke svoje krupne i sitne, da se učiš bojati se Gospoda Boga svog svagda.
DEU 14:24 Ako bi ti put bio dalek, te ne bi mogao odneti zato što je daleko od tebe mesto, koje izabere Gospod Bog tvoj da onde namesti ime svoje, kad te Gospod Bog tvoj blagoslovi,
DEU 14:25 onda učini u novac, i uzevši u ruku svoju otidi u mesto koje izabere Gospod Bog tvoj,
DEU 14:26 i za te novce uzmi šta zaželi duša tvoja, goveda, ovaca, vina ili drugog jakog pića, i šta god bi zaželela duša tvoja, pa jedi onde pred Gospodom Bogom svojim, i veseli se ti i dom tvoj.
DEU 14:27 Ali Levita koji bi bio u mestu tvom, nemoj ostaviti jer nema deo ni nasledstvo s tobom.
DEU 14:28 Svake treće godine odvoj sav desetak od dohodaka svojih one godine, i ostavi ga u svom mestu.
DEU 14:29 Pa neka dođu Leviti (jer nemaju deo ni nasledstvo s tobom) i došljaci i sirote i udovice što su u mestu tvom, i neka jedu i nasite se, da bi te blagoslovio Gospod Bog tvoj u svakom poslu ruku tvojih, koji bi radio.
DEU 15:1 Svake sedme godine opraštaj.
DEU 15:2 A opraštanje da biva ovako: kome je ko dužan šta, neka oprosti šta bi mogao tražiti od bližnjeg svog; neka ne traži od bližnjeg svog i od brata svog, jer je opraštanje Gospodnje oglašeno.
DEU 15:3 Od tuđina traži, ali šta bi imao u brata svog, ono neka mu oprosti ruka tvoja,
DEU 15:4 da ne bi bilo siromaha među vama, jer će te obilno blagosloviti Gospod u zemlji koju ti Gospod Bog tvoj da u nasledstvo da je tvoja.
DEU 15:5 Samo ako dobro uzaslušaš glas Gospoda Boga svog gledajući da činiš sve ove zapovesti, koje ti ja zapovedam danas,
DEU 15:6 blagosloviće te Gospod Bog tvoj, kao što ti je kazao, te ćeš davati u zajam mnogim narodima, a ni od koga nećeš uzimati u zajam, i vladaćeš mnogim narodima, a oni tobom neće vladati.
DEU 15:7 Ako bude u tebe koji siromah između braće tvoje u kome mestu tvom, u zemlji tvojoj, koju ti daje Gospod Bog tvoj, nemoj da ti se stvrdne srce tvoje i da stisneš ruku svoju bratu svom siromahu.
DEU 15:8 Nego otvori ruku svoju i pozajmi mu rado koliko mu god treba u potrebi njegovoj.
DEU 15:9 Čuvaj se da ne bude kakvo nevaljalstvo u srcu tvom, pa da kažeš: Blizu je sedma godina, godina oprosna; i da oko tvoje ne bude zlo prema bratu tvom siromahu, pa da mu ne daš, a on zato da vapije ka Gospodu na te, i bude ti greh.
DEU 15:10 Podaj mu, i neka ne žali srce tvoje kad mu daš; jer će za tu stvar blagosloviti tebe Gospod Bog tvoj u svakom poslu tvom i u svemu za šta se prihvatiš rukom svojom.
DEU 15:11 Jer neće biti bez siromaha u zemlji; zato ti zapovedam i kažem: otvaraj ruku svoju bratu svom, nevoljniku i siromahu svom u zemlji svojoj.
DEU 15:12 Ako ti se proda brat tvoj Jevrejin ili Jevrejka, neka ti služi šest godina, a sedme godine otpusti ga od sebe slobodnog.
DEU 15:13 A kad ga otpustiš od sebe slobodnog, nemoj ga otpustiti praznog.
DEU 15:14 Daruj ga čim između stoke svoje i s gumna svog i iz kace svoje; podaj mu čim te je blagoslovio Gospod Bog tvoj.
DEU 15:15 I opominji se da si bio rob u zemlji misirskoj i da te je izbavio Gospod Bog tvoj; zato ti ja zapovedam ovo danas.
DEU 15:16 Ako li ti kaže: Neću da idem od tebe, zato što te ljubi i dom tvoj, jer mu je dobro kod tebe,
DEU 15:17 tada uzmi šilo i probuši mu uho na vratima, i biće ti sluga doveka; i sluškinji svojoj učini tako.
DEU 15:18 Nemoj da ti bude teško kad ga otpuštaš od sebe slobodna, jer je dvojinom onoliko koliko najamnik zaslužio u tebe za šest godina, da bi te blagoslovio Gospod Bog tvoj u svemu što radiš.
DEU 15:19 Sve prvence u stoci svojoj krupnoj i sitnoj što bude muško, posveti Gospodu Bogu svom; ne radi na prvencu od krave svoje, i ne striži prvenca od ovaca svojih.
DEU 15:20 Pred Gospodom Bogom svojim jedi ih ti i porodica tvoja svake godine na mestu koje izabere Gospod.
DEU 15:21 Ako li na njemu bude mana, ako bude hromo ili slepo, ili koja god zla mana bude na njemu, ne kolji ga Gospodu Bogu svom.
DEU 15:22 U svom mestu pojedi ga; i čist i nečist neka jede kao srnu i jelena.
DEU 15:23 Samo krv od njega ne jedi; prolij je na zemlju kao vodu.
DEU 16:1 Drži mesec Aviv, te slavi pashu Gospodu Bogu svom, jer meseca Aviva izveo te je Gospod Bog tvoj iz Misira noću.
DEU 16:2 I zakolji pashu Gospodu Bogu svom, od krupne i sitne stoke, na mestu koje izabere Gospod da onde nastani ime svoje.
DEU 16:3 Ne jedi s njom hleb kiseli; sedam dana jedi s njom presan hleb, hleb nevoljnički, jer si hiteći izašao iz zemlje misirske, pa da se opominješ dana kad si izašao iz Misira, dok si god živ.
DEU 16:4 I da se ne vidi u tebe kvasac za sedam dana nigde među granicama tvojim, i da ne ostane preko noć ništa do jutra od mesa koje zakolješ prvi dan uveče.
DEU 16:5 Ne možeš klati pashe na svakom mestu svom koje ti da Gospod Bog tvoj;
DEU 16:6 nego na mestu koje izabere Gospod Bog tvoj da onde nastani ime svoje, onde kolji pashu uveče o sunčanom zahodu u isto vreme kad si pošao iz Misira.
DEU 16:7 A peci je i jedi na mestu koje izabere Gospod Bog tvoj; i sutradan vrativši se idi u svoje šatore.
DEU 16:8 Šest dana jedi presne hlebove, a sedmi dan da je praznik Gospodnji, tada ne radi ništa.
DEU 16:9 Sedam nedelja nabroj; kad stane srp raditi po letini, onda počni brojati sedam nedelja.
DEU 16:10 Tada praznuj praznik nedelja Gospodu Bogu svom; šta možeš prinositi dragovoljno kako te bude blagoslovio Gospod Bog tvoj.
DEU 16:11 I veseli se pred Gospodom Bogom svojim ti i sin tvoj i kći tvoja i sluga tvoj i sluškinja tvoja, i Levit koji bude u mestu tvom, i došljak i sirota i udovica, što budu kod tebe, na mestu koje izabere Gospod Bog tvoj da onde nastani ime svoje.
DEU 16:12 I opominji se da si bio rob u Misiru, te čuvaj i tvori uredbe ove.
DEU 16:13 Praznik senica praznuj sedam dana, kad zbereš s gumna svog i iz kace svoje.
DEU 16:14 I veseli se na praznik svoj ti i sin tvoj i sluga tvoj i sluškinja tvoja, i Levit i došljak i sirota i udovica, što budu u mestu tvom.
DEU 16:15 Sedam dana praznuj praznik Gospodu Bogu svom na mestu koje izabere Gospod, kad te blagoslovi Gospod Bog tvoj u svakoj letini tvojoj i u svakom poslu ruku tvojih; i budi veseo.
DEU 16:16 Tri puta u godini neka dođe svako muško pred Gospoda Boga tvog na mesto koje izabere: na praznik presnih hlebova, na praznik nedelja i na praznik senica, ali niko da ne dođe prazan pred Gospoda;
DEU 16:17 nego svaki s darom od onog što ima, prema blagoslovu Gospoda Boga tvog kojim te je darivao.
DEU 16:18 Sudije i upravitelje postavi sebi po svim mestima koja ti da Gospod Bog tvoj po plemenima tvojim, i neka sude narodu pravo.
DEU 16:19 Ne izvrći pravde i ne gledaj ko je ko; ne primaj poklona, jer poklon zaslepljuje oči mudrima i izvrće reči pravednima.
DEU 16:20 Sasvim idi za pravdom, da bi bio živ i nasledio zemlju koju ti daje Gospod Bog tvoj.
DEU 16:21 Ne sadi luga ni od kakvih drveta kod oltara Gospoda Boga svog, koji načiniš;
DEU 16:22 i ne podiži nikakav lik; na to mrzi Gospod Bog tvoj.
DEU 17:1 Ne prinosi Gospodu Bogu svom ni vola ni jagnjeta ni jareta na kome ima mana ili kako god zlo; jer je gadno pred Gospodom Bogom tvojim.
DEU 17:2 Ako se nađe kod tebe u kome od mesta tvojih, koja ti da Gospod Bog tvoj, čovek ili žena da učini zlo pred Gospodom Bogom tvojim prestupajući zavet Njegov,
DEU 17:3 i otide te služi drugim bogovima i klanja im se, ili suncu ili mesecu ili čemu god iz vojske nebeske, što nisam zapovedio,
DEU 17:4 i tebi se to javi i ti čuješ, onda raspitaj dobro; pa ako bude istina i doista se učinila ona gadna stvar u Izrailju,
DEU 17:5 izvedi onog čoveka ili onu ženu, koji učiniše ono zlo, na vrata svoja, čoveka onog ili ženu, i zaspi ih kamenjem da poginu.
DEU 17:6 Na svedočanstvo dva ili tri čoveka da se pogubi onaj koga valja pogubiti; ali na svedočanstvo jednog čoveka da se ne pogubi.
DEU 17:7 Svedoci neka prvi dignu ruke na nj da ga ubiju; a potom sav narod; tako izvadi zlo iz sebe.
DEU 17:8 Kad ti bude teško rasuditi između krvi i krvi, između raspre i raspre, ili između rane i rane, oko kojih bude parnica u tvom mestu, tada ustani i idi u mesto koje izabere Gospod Bog tvoj;
DEU 17:9 i otidi k sveštenicima Levitima ili k sudiji koji onda bude, pa ih upitaj, i oni će ti kazati kako valja presuditi.
DEU 17:10 I učini onako kako ti kažu u mestu koje izabere Gospod, i gledaj da učiniš sasvim onako kako te nauče.
DEU 17:11 Po zakonu kome te nauče, i po presudi, koju ti kažu, učini; ne odstupi od onog što ti kažu ni nadesno ni nalevo.
DEU 17:12 Ako li bi se ko upro te ne bi hteo poslušati sveštenika koji onde stoji te služi Gospodu Bogu tvom, ili sudije, takav čovek da se pogubi; i izvadi zlo iz Izrailja,
DEU 17:13 da sav narod čuje i boji se, i unapred, da ne radi uporno.
DEU 17:14 Kad uđeš u zemlju koju ti daje Gospod Bog tvoj da je naslediš, i naseliš se u njoj, ako kažeš: Da postavim sebi cara, kao što imaju svi narodi oko mene,
DEU 17:15 samo onog postavi sebi za cara, kog izabere Gospod Bog tvoj; između braće svoje postavi cara sebi; a nemoj postaviti nad sobom čoveka tuđina, koji nije brat tvoj.
DEU 17:16 Ali da ne drži mnogo konja, i da ne vraća narod u Misir da bi imao mnogo konja, jer vam je Gospod kazao: Ne vraćajte se više ovim putem.
DEU 17:17 I da nema mnogo žena, da se ne bi otpadilo srce njegovo, ni srebra ni zlata da nema vrlo mnogo.
DEU 17:18 A kad sede na presto carstva svog, neka prepiše sebi u knjigu ovaj zakon od sveštenika Levita;
DEU 17:19 i neka ga drži kod sebe i neka ga čita dok je živ, da se uči bojati se Gospoda Boga svog, držati sve reči ovog zakona i ove uredbe, i tvoriti ih;
DEU 17:20 da se ne bi podiglo srce njegovo iznad braće njegove, i da ne bi odstupilo od ove zapovesti ni nadesno ni nalevo, da bi dugo carovao on i sinovi njegovi u Izrailju.
DEU 18:1 Sveštenici, Leviti i sve pleme Levijevo da nemaju deo ni nasledstvo s ostalim sinovima Izrailjevim; neka jedu ognjene žrtve Gospodnje i njegovo nasledstvo.
DEU 18:2 Nasledstvo, dakle, da nemaju među braćom svojom: Gospod je nasledstvo njihovo, kao što im je kazao.
DEU 18:3 Ali ovo pripada sveštenicima od naroda, od onih koji prinesu žrtvu, bilo vola ili jagnje: da se daje svešteniku pleće i obe vilice i želudac.
DEU 18:4 Prvine od žita svog, od vina svog i od ulja svog, i prvine od vune s ovaca svojih podaj mu.
DEU 18:5 Jer njega izabra Gospod Bog tvoj između svih plemena tvojih da stoji i služi u ime Gospodnje on i sinovi njegovi doveka.
DEU 18:6 I kad dođe koji Levit iz kog god mesta tvog iz svega Izrailja, gde nastava, kad dođe po želji duše svoje u mesto koje izabere Gospod,
DEU 18:7 neka služi u ime Gospoda Boga svog kao i druga braća, njegova Leviti, koji onde stoje pred Gospodom.
DEU 18:8 Neka jedu jednak deo, osim onog što bi koje prodao u porodici otaca svojih.
DEU 18:9 Kad uđeš u zemlju koju ti Gospod Bog tvoj daje, ne uči se činiti gadna dela onih naroda.
DEU 18:10 Neka se ne nađe u tebe koji bi vodio sina svog ili kćer svoju kroz oganj, ni vračar, ni koji gata po zvezdama, ni koji gata po pticama, ni uročnik,
DEU 18:11 ni bajač, ni koji se dogovara sa zlim duhovima, ni opsenar ni koji pita mrtve.
DEU 18:12 Jer je gad pred Gospodom ko god tako čini, i za takve gadove tera te narode Gospod Bog tvoj ispred tebe.
DEU 18:13 Drži se sasvim Gospoda Boga svog.
DEU 18:14 Jer ti narodi koje ćeš naslediti, slušaju gatare i vračare; a tebi to ne dopušta Gospod Bog tvoj.
DEU 18:15 Proroka isred tebe, između braće tvoje, kao što sam ja, podignuće ti Gospod Bog tvoj; njega slušajte,
DEU 18:16 po svemu što si iskao od Gospoda Boga svog na Horivu na dan sabora svog govoreći: Da više ne čujem glas Gospoda Boga svog i da više ne gledam oganj taj veliki, da ne poginem.
DEU 18:17 Zato mi reče Gospod: Dobro rekoše šta rekoše.
DEU 18:18 Proroka ću im podignuti između braće njihove, kao što si ti, i metnuću reči svoje u usta njegova, i kazivaće im sve što mu zapovedim.
DEU 18:19 A ko god ne bi poslušao reči moje, koje će govoriti u moje ime, od toga ću ja tražiti.
DEU 18:20 Ali prorok koji bi se usudio govoriti šta u moje ime što mu ja ne zapovedim da govori, ili koji bi govorio u ime drugih bogova, takav prorok da se pogubi.
DEU 18:21 Ako li kažeš u srcu svom: Kako ćemo poznati reč koje nije Gospod rekao?
DEU 18:22 Šta bi prorok rekao u ime Gospodnje, pa se ne zbude i ne navrši se, to je reč koje nije rekao Gospod; nego je iz oholosti rekao onaj prorok, ne boj ga se.
DEU 19:1 Kad Gospod Bog tvoj potre narode kojih zemlju daje tebi Gospod Bog tvoj, i kad ih naslediš i nastaniš se po gradovima njihovim i po kućama njihovim,
DEU 19:2 odvoj tri grada usred zemlje svoje koju ti daje Gospod Bog tvoj da je naslediš,
DEU 19:3 načini put, i razdeli na troje krajeve zemlje svoje koju ti da Gospod Bog tvoj u nasledstvo, pa neka beži onamo svaki krvnik.
DEU 19:4 A ovako neka bude s krvnikom koji uteče onamo, da bi ostao živ: ko ubije bližnjeg svog nehotice, ne mrzevši pre na nj,
DEU 19:5 kao kad bi ko otišao s bližnjim svojim u šumu da seče drva, pa bi zamahnuo sekirom u ruci svojoj da poseče drvo, a ona bi spala s držalice i pogodila bi bližnjeg njegova tako da umre on neka uteče u koji od tih gradova da ostane živ,
DEU 19:6 da ne bi osvetnik poterao krvnika dok mu je srce raspaljeno i da ga ne bi stigao na dalekom putu i ubio ga, premda nije zaslužio smrt, jer nije pre mrzeo na nj.
DEU 19:7 Zato ti zapovedam i velim: tri grada odvoj.
DEU 19:8 A kad raširi Gospod Bog tvoj međe tvoje kao što se zakleo ocima tvojim, i da ti svu zemlju koju je rekao dati ocima tvojim,
DEU 19:9 ako uzdržiš i ustvoriš sve ove zapovesti, koje ti ja danas zapovedam, da ljubiš Gospoda Boga svog i hodiš putevima Njegovim svagda, onda dodaj još tri grada osim ona tri,
DEU 19:10 da se ne proliva krv prava u zemlji tvojoj, koju ti Gospod Bog tvoj daje u nasledstvo, i da ne bude na tebi krv.
DEU 19:11 Ali ako ko mrzi na bližnjeg svog i vreba ga, i skoči na nj, i udari ga tako da umre, a on uteče u koji od tih gradova,
DEU 19:12 onda starešine mesta njegova neka pošalju i uzmu ga odande, i predadu ga u ruke osvetniku da se pogubi.
DEU 19:13 Neka ga ne žali oko tvoje nego skini krv pravu s Izrailja, da bi ti dobro bilo.
DEU 19:14 Ne pomiči međe bližnjeg svog koju postave stari u nasledstvu tvom koje dobiješ u zemlji koju ti Gospod Bog tvoj daje da je naslediš.
DEU 19:15 Neka ne ustaje jedan svedok na čoveka ni za kako zlo i ni za kakav greh između svih greha koji se čine, nego na rečima dva ili tri svedoka da ostaje stvar.
DEU 19:16 Ako bi ustao lažan svedok na koga da svedoči na njega da se odmeće Boga,
DEU 19:17 onda neka stanu ta dva čoveka, koji imaju tu raspru, pred Gospoda, pred sveštenike i pred sudije koje budu u to vreme;
DEU 19:18 i neka dobro ispitaju sudije, ako svedok onaj bude lažan svedok i lažno svedoči na brata svog,
DEU 19:19 učinite mu onako kako je on mislio učiniti bratu svom i izvadi zlo iz sebe,
DEU 19:20 da se ostali čuvši to boje, i unapred više ne čine tako zlo usred tebe.
DEU 19:21 Neka ne žali oko tvoje: život za život, oko za oko, zub za zub, ruku za ruku, nogu za nogu.
DEU 20:1 Kad odeš na vojsku na neprijatelja svog i vidiš konje i kola i narod veći od sebe, nemoj se uplašiti od njih, jer je s tobom Gospod Bog tvoj, koji te je izveo iz zemlje misirske.
DEU 20:2 I kad pođete da se pobijete, neka pristupi sveštenik i progovori narodu,
DEU 20:3 i neka im kaže: Slušaj Izrailju! Vi polazite danas u boj na neprijatelje svoje, neka ne trne srce vaše, ne bojte se i ne plašite se, niti se prepadajte od njih.
DEU 20:4 Jer Gospod Bog vaš ide s vama i biće se za vas s neprijateljima vašim da vas sačuva.
DEU 20:5 Potom i vojvode neka progovore narodu, i kažu: Ko je sagradio novu kuću a nije počeo sedeti u njoj? Neka ide nek se vrati kući svojoj, da ne bi poginuo u boju, i drugi počeo sedeti u njoj.
DEU 20:6 I ko je posadio vinograd a još ga nije brao? Neka ide, nek se vrati kući svojoj, da ne bi poginuo u boju, i drugi ga brao.
DEU 20:7 I ko je isprosio devojku a još je nije odveo? Neka ide, nek se vrati kući svojoj, da ne bi poginuo u boju, i drugi je odveo.
DEU 20:8 Još i ovo neka kažu vojvode narodu: Ko je strašljiv i trne mu srce? Neka ide, nek se vrati kući svojoj, da ne bi trnulo srce braći njegovoj kao njemu.
DEU 20:9 I kad vojvode izgovore narodu, onda neka nameste glavare od četa pred narod.
DEU 20:10 Kad dođeš pod koji grad da ga biješ, prvo ga ponudi mirom.
DEU 20:11 Ako ti odgovori mirom i otvori ti vrata, sav narod koji se nađe u njemu neka ti plaća danak i bude ti pokoran.
DEU 20:12 Ako li ne učini mira s tobom nego se stane biti s tobom tada ga bij.
DEU 20:13 I kad ga Gospod Bog tvoj preda u ruke tvoje, pobij sve muškinje u njemu mačem.
DEU 20:14 A žene i decu i stoku i šta god bude u gradu, sav plen u njemu, otmi, i jedi plen od neprijatelja svojih, koji ti da Gospod Bog tvoj.
DEU 20:15 Tako čini sa svim gradovima, koji su daleko od tebe i nisu od gradova ovih naroda.
DEU 20:16 A u gradovima ovih naroda, koje ti Gospod Bog tvoj daje u nasledstvo, ne ostavi u životu nijednu dušu živu.
DEU 20:17 Nego ih zatri sasvim, Heteje i Amoreje i Hananeje i Ferezeje i Jeveje i Jevuseje, kao što ti je zapovedio Gospod Bog tvoj.
DEU 20:18 Da vas ne nauče činiti gadna dela koja činiše bogovima svojim, i da ne zgrešite Gospodu Bogu svom.
DEU 20:19 Kad opkoliš kakav grad i budeš dugo pod njim bijući ga da bi ga uzeo, ne kvari drveta njegova sekirom; jer možeš s njih jesti, zato ih ne seci; jer drvo poljsko je li čovek da uđe u grad ispred tebe?
DEU 20:20 Nego drveta koja znaš da im se rod ne jede, njih obaljuj i seci i gradi zaklon od grada koji se bije s tobom, dokle ne padne.
DEU 21:1 Kad se nađe ubijen čovek u zemlji koju ti daje Gospod Bog tvoj da je naslediš, gde leži u polju, a ne zna se ko ga je ubio,
DEU 21:2 tada neka iziđu starešine tvoje i sudije tvoje, i neka izmere od ubijenog do gradova koji su oko njega.
DEU 21:3 Pa koji grad bude najbliže ubijenome, starešine onog grada neka uzmu junicu iz goveda, na kojoj se još nije radilo, koja nije vukla u jarmu,
DEU 21:4 i neka odvedu starešine onog grada tu junicu u pustu dolinu gde se ne kopa ni seje, i neka zakolju junicu onde u dolini.
DEU 21:5 Potom neka pristupe sveštenici, sinovi Levijevi; jer njih izabra Gospod Bog tvoj da mu služe i da blagosiljaju u ime Gospodnje, i na njihovim rečima da ostaje svaka raspra i svaka šteta;
DEU 21:6 i sve starešine onog grada koji budu najbliže ubijenome neka operu ruke svoje nad zaklanom junicom u onoj dolini,
DEU 21:7 i tvrdeći neka kažu: Ruke naše nisu prolile ovu krv niti su oči naše videle;
DEU 21:8 milostiv budi narodu svom Izrailju, koji si iskupio, Gospode, i ne meći pravu krv na narod svoj Izrailja. Tako će se očistiti od one krvi.
DEU 21:9 I ti ćeš skinuti pravu krv sa sebe kad učiniš šta je pravo pred Gospodom.
DEU 21:10 Kad otideš na vojsku na neprijatelje svoje, i preda ih Gospod Bog tvoj u ruke tvoje i zarobiš ih mnogo.
DEU 21:11 I ugledaš u roblju lepu ženu, i omili ti da bi je hteo uzeti za ženu,
DEU 21:12 odvedi je kući svojoj; i neka obrije glavu svoju i sreže nokte svoje;
DEU 21:13 i neka skine sa sebe haljine svoje u kojima je zarobljena i neka sedi u kući tvojoj, i žali za ocem svojim i za materom svojom ceo mesec dana; potom lezi s njom, i budi joj muž i ona nek ti bude žena.
DEU 21:14 Ako ti posle ne bi bila po volji, pusti je neka ide kuda joj drago, ali nikako da je ne prodaš za novce ni da njom trguješ, jer si je osramotio.
DEU 21:15 Ko bi imao dve žene, jednu milu, a drugu nemilu, pa bi rodila sinove, i mila i nemila, i prvenac bi bio od nemile,
DEU 21:16 onda kad dođe vreme da podeli sinovima svojim šta ima ne može prvencem učiniti sina od mile preko sina od nemile koji je prvenac;
DEU 21:17 nego za prvenca neka prizna sina od nemile i dade mu dva dela od svega što ima, je je on početak sile njegove, njegovo je pravo prvenačko.
DEU 21:18 Ko bi imao sina samovoljnog i nepokornog, koji ne sluša oca svog ni matere svoje, i kog oni i karaše pa opet ne sluša,
DEU 21:19 neka ga uzmu otac i mati, i neka ga dovedu k starešinama grada svog na vrata mesta svog,
DEU 21:20 i neka kažu starešinama grada svog: Ovaj sin naš samovoljan je i nepokoran, na sluša nas, izjelica je i pijanica.
DEU 21:21 Tada svi ljudi onog mesta neka ga zaspu kamenjem da pogine; i tako izvadi zlo iz sebe, da sav Izrailj čuje i boji se.
DEU 21:22 Ko zgreši tako da zasluži smrt, te bude osuđen na smrt i obesiš ga na drvo,
DEU 21:23 neka ne prenoći telo njegovo na drvetu, nego ga isti dan pogrebi, jer je proklet pred Bogom ko je obešen; zato ne skvrni zemlje koju ti Gospod Bog tvoj daje u nasledstvo.
DEU 22:1 Kad vidiš vola ili ovcu brata svog gde luta, nemoj proći mimo njih, nego ih odvedi bratu svom.
DEU 22:2 Ako li ti brat tvoj nije blizu ili ga ne znaš, odvedi ih svojoj kući neka budu kod tebe dokle ih ne potraži brat tvoj, i tada mu ih vrati.
DEU 22:3 Tako učini i s magarcem njegovim i s haljinom njegovom; i tako učini sa svakom stvarju brata svog izgubljenom, kad je izgubi, a ti je nađeš, nemoj proći mimo nju.
DEU 22:4 Kad vidiš magarca ili vola brata svog gde je pao na putu, nemoj ih proći, nego ih podigni s njim.
DEU 22:5 Žena da ne nosi muško odelo niti čovek da se oblači u ženske haljine, jer je gad pred Gospodom Bogom tvojim ko god tako čini.
DEU 22:6 Kad naiđeš putem na gnezdo ptičije, na drvetu ili na zemlji, sa ptićima ili sa jajcima, a majka leži na ptićima ili na jajcima, nemoj uzeti majke s ptićima.
DEU 22:7 Nego pusti majku, a ptiće uzmi, da bi ti dobro bilo i da bi ti se produžili dani.
DEU 22:8 Kad gradiš novu kuću, načini ogradu oko strehe svoje, da ne bi navukao krv na dom svoj, kad bi ko pao s njega.
DEU 22:9 Ne sej u vinogradu svom drugo seme da ne bi oskvrnio i rod od semena koje poseješ i rod vinogradski.
DEU 22:10 Ne ori na volu i na magarcu zajedno.
DEU 22:11 Ne oblači haljine tkane od vune i od lana zajedno.
DEU 22:12 Načini sebi rese na četiri kraja od haljine koju oblačiš.
DEU 22:13 Ko se oženi, pa mu žena omrzne pošto legne s njom,
DEU 22:14 pa da priliku da se govori o njoj i prospe rđav glas o njoj govoreći: Oženih se ovom, ali legavši s njom ne nađoh u nje devojaštva;
DEU 22:15 tada otac devojčin i mati neka uzmu i donesu znake devojaštva njenog pred starešine grada svog na vrata,
DEU 22:16 i neka kaže otac devojčin starešinama: Ovu kćer svoju dadoh ovom čoveku za ženu, a on mrzi na nju,
DEU 22:17 i dade priliku da se govori o njoj rekavši: Ne nađoh u tvoje kćeri devojaštva; a evo znaka devojaštva kćeri moje. I neka razastru haljinu pred starešinama gradskim.
DEU 22:18 Tada starešine grada onog neka uzmu muža njenog i nakaraju ga,
DEU 22:19 i neka ga oglobe sto sikala srebra, koje neka daju ocu devojčinom zato što je izneo rđav glas na devojku Izrailjku, i neka mu bude žena; da je ne može pustiti dok je živ.
DEU 22:20 Ali ako bude istina, da se nije našlo devojaštvo u devojke,
DEU 22:21 tada neka izvedu devojku na vrata oca njenog, i neka je zaspu kamenjem ljudi onog mesta da pogine, zato što učini sramotu u Izrailju kurvavši se u domu oca svog. Tako izvadi zlo iz sebe.
DEU 22:22 Ako se ko uhvati gde leži sa ženom udatom, neka se pogube oboje, čovek koji je ležao sa ženom i žena. Tako izvadi zlo iz Izrailja.
DEU 22:23 Kad devojka bude isprošena za koga, pa je nađe kogod u mestu i obleži je,
DEU 22:24 izvedite ih oboje na vrata onog mesta, i zaspite ih kamenjem da poginu, devojku što nije vikala u mestu, a čoveka što je osramotio ženu bližnjeg svog. Tako izvadi zlo iz sebe.
DEU 22:25 Ako li u polju nađe čovek devojku isprošenu, i silom je obleži, tada da se pogubi samo čovek koji je obleža;
DEU 22:26 a devojci ne čini ništa, nije učinila greh koji zaslužuje smrt, jer kao kad ko skoči na bližnjeg svog i ubije ga takva je i ta stvar;
DEU 22:27 jer nađe je u polju, i devojka isprošena vika, ali ne bi nikoga da je odbrani.
DEU 22:28 Ako ko nađe devojku koja nije isprošena i uhvati je i legne s njom, i zateku se,
DEU 22:29 tada čovek onaj koji je legao s njom da da ocu devojčinom pedeset sikala srebra, i neka mu ona bude žena zato što je osramoti; da je ne može pustiti dok je živ.
DEU 22:30 Niko da se ne ženi ženom oca svog, ni da otkrije skuta oca svog.
DEU 23:1 U sabor Gospodnji da ne ulazi ni utučen ni uškopljen.
DEU 23:2 U sabor Gospodnji da ne ulazi kopile, ni deseto koleno njegovo da ne ulazi u sabor Gospodnji.
DEU 23:3 Ni Amonac ni Moavac da ne ulazi u sabor Gospodnji, ni deseto koleno njihovo, da ne ulazi u sabor Gospodnji doveka.
DEU 23:4 Zato što ne iziđoše pred vas s hlebom i vodom na putu kad ste išli iz Misira, i što najmiše za novce na vas Valama, sina Veorovog iz Fetore u Mesopotamiji da te prokune,
DEU 23:5 premda ne hte Gospod Bog tvoj slušati Valama, nego ti Gospod Bog tvoj obrati prokletstvo u blagoslov, jer te milova Gospod Bog tvoj.
DEU 23:6 Ne traži mir njihov ni dobro njihovo nikada za svog veka.
DEU 23:7 Nemoj se gaditi na Idumejca, jer ti je brat; nemoj se gaditi na Misirca, jer si bio došljak u zemlji njegovoj.
DEU 23:8 Sinovi koji se rode od njih u trećem kolenu neka dolaze u sabor Gospodnji.
DEU 23:9 Kad otideš na vojsku na neprijatelje svoje, tada se čuvaj od svake zle stvari.
DEU 23:10 Ako se ko među vama oskvrni od čega što mu se noću dogodi, neka iziđe iz logora i ne ulazi u logor.
DEU 23:11 A pred veče neka se opere vodom, pa kad sunce zađe neka uđe u logor.
DEU 23:12 I imaj mesto iza logora gde ćeš izlaziti napolje.
DEU 23:13 I imaj lopaticu u opravi svojoj, pa kad iziđeš napolje, zakopaj njom, a kad pođeš natrag, zagrni nečist svoju.
DEU 23:14 Jer Gospod Bog tvoj ide usred logora tvog da te izbavi i da ti preda neprijatelje tvoje; zato neka je logor tvoj svet, da ne vidi u tebe nikakve nečistote, da se ne bi odvratio od tebe.
DEU 23:15 Nemoj izdati slugu gospodaru njegovom, koji uteče k tebi od gospodara svog;
DEU 23:16 nego neka ostane kod tebe, usred tebe u mestu koje izabere u kome gradu tvom, gde mu bude drago; nemoj ga cveliti.
DEU 23:17 Da ne bude kurve između kćeri Izrailjevih, ni adžuvana između sinova Izrailjevih.
DEU 23:18 Ne nosi u dom Gospoda Boga svog ni po kakvom zavetu plate kurvine ni cene od psa, jer je oboje gad pred Gospodom Bogom tvojim.
DEU 23:19 Ne daj na dobit bratu svom ni novaca ni hrane niti išta što se daje na dobit.
DEU 23:20 Strancu podaj na dobit, ali bratu svom nemoj davati na dobit, da bi te blagoslovio Gospod Bog tvoj u svemu što se prihvatiš rukom svojom u zemlji u koju ideš da je naslediš.
DEU 23:21 Kad učiniš zavet Gospodu Bogu svom, ne oklevaj ispuniti ga, jer će ga tražiti od tebe Gospod Bog tvoj, i biće na tebi greh.
DEU 23:22 Ako li se ne zavetuješ, neće biti na tebi greha.
DEU 23:23 Šta ti iziđe iz usta, ono drži i učini, kao što zavetuješ Gospodu Bogu svom dragovoljno, što iskažeš ustima svojim.
DEU 23:24 Kad uđeš u vinograd bližnjeg svog, možeš jesti grožđa po volji dok se ne nasitiš; ali ga ne meći u sud svoj.
DEU 23:25 Kad uđeš u usev bližnjeg svog možeš trgati klasje rukom svojom; ali da ne zažnješ srpom u usev bližnjeg svog.
DEU 24:1 Kad ko uzme ženu i oženi se s njom, pa se dogodi da mu ona ne bude po volji, što on nađe na njoj šta god ružno, neka joj napiše knjigu raspusnu i da joj u ruke, pa neka je otpusti iz svoje kuće.
DEU 24:2 A ona otišavši iz kuće njegove, ako otide i uda se za drugog,
DEU 24:3 pa ako ovaj drugi muž omrzne na nju i napiše joj knjigu raspusnu i da joj u ruku, i otpusti je iz svoje kuće, ili ako umre ovaj drugi muž koji se oženi njom,
DEU 24:4 tada pređašnji muž koji je otpusti ne može je opet uzeti za ženu, pošto se s njega ona skvrnila, jer je gad pred Gospodom. Tako ne daj da se greši zemlja koju ti Gospod Bog tvoj daje u nasledstvo.
DEU 24:5 Ko se skoro bude oženio, neka ne ide na vojsku, i ne nameći na nj nikakav posao; neka bude slobodan u kući svojoj godinu dana i neka se raduje sa ženom svojom koju je doveo.
DEU 24:6 Niko da ne uzima u zalogu žrvanj gornji ni donji, jer bi uzeo dušu u zalogu.
DEU 24:7 Ko se nađe da je ukrao čoveka između braće svoje, sinova Izrailjevih, i trgovao s njim i prodao ga, neka pogine onaj kradljivac; i tako izvadi zlo iz sebe.
DEU 24:8 Čuvaj se bolesti gube, i pazi dobro i čini sve što vas uče Leviti, kao što sam im zapovedio, držite i činite.
DEU 24:9 Opominji se šta je učinio Gospod Bog tvoj Mariji na putu kad iziđoste iz Misira.
DEU 24:10 Kad ti je bližnji tvoj dužan šta mu drago, ne idi u kuću njegovu da mu uzmeš zalog;
DEU 24:11 nego stoj napolju, a čovek koji ti je dužan neka ti iznese napolje zalog svoj.
DEU 24:12 Ako je siromah, ne spavaj sa zalogom njegovim.
DEU 24:13 Nego mu vrati zalog njegov do zahoda sunčanog, da bi ležeći na svojoj haljini blagosiljao te, a to će ti se primiti u pravdu pred Gospodom Bogom tvojim.
DEU 24:14 Nemoj zaneti najamnika, siromaha i potrebitoga između braće svoje, i došljaka koji je kod tebe u zemlji tvojoj u mestu tvom.
DEU 24:15 Podaj mu najam njegov isti dan, i da ga ne zađe sunce u tebe, jer je siromah i tim dušu drži, da ne bi zavikao na te ka Gospodu, i bilo bi ti greh.
DEU 24:16 Neka ne ginu očevi za sinove ni sinovi za očeve; svaki za svoj greh neka gine.
DEU 24:17 Ne izvrći pravice došljaku ni siroti, i ne uzimaj u zalogu haljine udovici.
DEU 24:18 Nego se opominji da si bio rob u Misiru, i da te je iskupio odande Gospod Bog tvoj; zato ti zapovedam da ovo činiš.
DEU 24:19 Kad žanješ letinu svoju na njivi svojoj, ako zaboraviš koji snop na njivi, ne vraćaj se da ga uzmeš; neka ga došljaku, siroti i udovici, da bi te blagoslovio Gospod Bog tvoj u svakom poslu ruku tvojih.
DEU 24:20 Kad treseš masline svoje, ne zagledaj granu po granu pošto otreseš; neka došljaku siroti i udovici.
DEU 24:21 Kad bereš vinograd svoj, ne pabirči šta obereš; neka došljaku siroti i udovici.
DEU 24:22 I opominji se da si bio rob u zemlji misirskoj; zato ti ja zapovedam da ovo činiš.
DEU 25:1 Kad je raspra među ljudima pa dođu na sud da im sude, tada pravoga neka opravdaju, a krivoga neka osude.
DEU 25:2 I ako krivi zaslužuje boj, tada sudija neka zapovedi da ga povale i biju pred njim, na broj prema krivici njegovoj.
DEU 25:3 Do četrdeset udaraca neka zapovedi da mu udare, ne više, da se ne bi poništio brat tvoj u tvojim očima, kad bi mu se udarilo više udaraca.
DEU 25:4 Nemoj zavezati usta volu kad vrše.
DEU 25:5 Kad braća žive zajedno pa umre jedan od njih bez dece, onda žena umrloga da se ne uda iz kuće za drugog; brat njegov neka otide k njoj i uzme je za ženu i učini joj dužnost deversku.
DEU 25:6 I prvi sin kog ona rodi neka se nazove imenom brata njegovog umrlog, da ne pogine ime njegovo u Izrailju.
DEU 25:7 Ako li onaj čovek ne bi hteo uzeti snahe svoje, onda snaha njegova neka dođe na vrata pred starešine, i kaže: Neće dever moj da podigne bratu svom seme u Izrailju, neće da mi učini dužnosti deverske.
DEU 25:8 Tada neka ga dozovu starešine mesta onog i razgovore se s njim; pa ako se on upre i kaže: Neću da je uzmem;
DEU 25:9 onda neka pristupi k njemu snaha njegova pred starešinama, i neka mu izuje obuću s noge njegove i pljune mu u lice, i progovorivši neka kaže: Tako valja da bude čoveku koji neće da zida kuće brata svog.
DEU 25:10 I on neka se zove u Izrailju: Dom bosoga.
DEU 25:11 Ako bi se svadili ljudi, jedan s drugim, pa bi došla žena jednog da otme muža svog iz ruke drugog koji ga bije, i pruživši ruku svoju uhvatila bi ga za mošnice.
DEU 25:12 Odseci joj ruku; neka ne žali oko tvoje.
DEU 25:13 Nemoj imati u torbi svojoj dvojaku meru, veliku i malu.
DEU 25:14 Nemoj imati u kući svojoj dvojaku efu, veliku i malu.
DEU 25:15 Mera potpuna i prava neka ti je; efa potpuna i prava neka ti je, da bi ti se produžili dani tvoji u zemlji koju ti daje Gospod Bog tvoj.
DEU 25:16 Jer je gad pred Gospodom Bogom tvojim ko god čini tako, ko god čini krivo.
DEU 25:17 Opominji se šta ti je učinio Amalik kad iđoste na putu kad iđaste iz Misira,
DEU 25:18 kako te dočeka na putu i pobi na kraju sve umorne koji iđahu za tobom, kad si bio sustao i iznemogao, i ne boja se Boga.
DEU 25:19 Zato kad te Gospod Bog tvoj smiri od svih neprijatelja tvojih unaokolo u zemlji koju ti daje Gospod Bog tvoj da je naslediš, tada zatri spomen Amaliku pod nebom; ne zaboravi.
DEU 26:1 A kad uđeš u zemlju koju ti daje Gospod Bog tvoj u nasledstvo, i naslediš je i naseliš se u njoj.
DEU 26:2 Uzmi prvina od svakog voća one zemlje, koje ćeš prinositi od zemlje svoje koju ti Gospod Bog tvoj daje, i metnuvši u kotaricu idi na mesto koje Gospod Bog tvoj izabere da onde nastani ime svoje,
DEU 26:3 i došavši k svešteniku koji bude onda, reci mu: Priznajem danas pred Gospodom Bogom tvojim da sam ušao u zemlju za koju se Gospod zakleo ocima našim da će nam je dati.
DEU 26:4 A sveštenik neka uzme kotaricu iz tvoje ruke i metne je pred oltarom Gospoda Boga tvog.
DEU 26:5 Tada progovori i reci pred Gospodom Bogom svojim: Otac moj beše siromah Sirin i siđe u Misir s malo čeljadi, i bi onde došljak, pa posta narod velik i silan i obilan na broju.
DEU 26:6 Ali Misirci stadoše zlo postupati s nama, mučiše nas i udaraše na nas teške poslove.
DEU 26:7 I mi zavapismo ka Gospodu Bogu otaca svojih, i Gospod ču glas naš, i pogleda na muku našu, na trud naš i na nevolju našu.
DEU 26:8 I izvede nas Gospod iz Misira rukom krepkom i mišicom podignutom, i strahotom velikom i znacima i čudesima.
DEU 26:9 I dovede nas na ovo mesto, i dade nam zemlju ovu, zemlju u kojoj teče mleko i med.
DEU 26:10 Zato sad, evo, donesoh prvine od roda ove zemlje koju si mi dao, Gospode. I ostavi ih pred Gospodom Bogom svojim, i pokloni se pred Gospodom Bogom svojim.
DEU 26:11 I veseli se svakim dobrom koje ti da Gospod Bog tvoj i domu tvom, ti i Levit i došljak koji je kod tebe.
DEU 26:12 A kad daš sve desetke od dohodaka svojih treće godine, koje je godine desetka, i daš Levitu, došljaku, siroti i udovici da jedu u mestima tvojim i nasite se,
DEU 26:13 onda reci pred Gospodom Bogom svojim: Iznesoh iz doma svog šta je sveto, i dadoh Levitu i došljaku, siroti i udovici sasvim po zapovesti koju si mi zapovedio, ne prestupih zapovesti tvojih niti zaboravih;
DEU 26:14 ne jedoh od toga u žalosti svojoj, niti uzeh od toga na potrebu nečistu, niti dadoh od toga na mrtvaca; slušah Gospoda Boga svog, učinih sve kako si mi zapovedio.
DEU 26:15 Pogledaj iz svetog stana svog s neba, i blagoslovi narod svoj Izrailja i zemlju koju si nam dao kao što si se zakleo ocima našim, zemlju u kojoj teče mleko i med.
DEU 26:16 Danas ti Gospod Bog tvoj zapoveda da izvršuješ ove uredbe i ove zakone. Pazi dakle i izvršuj ih od svega srca svog i od sve duše svoje.
DEU 26:17 Danas si se zarekao Gospodu da će ti biti Bog i da ćeš ići putevima Njegovim i držati uredbe Njegove, i zapovesti Njegove i zakone Njegove, i da ćeš slušati glas Njegov.
DEU 26:18 A Gospod se tebi danas zarekao da ćeš mu biti narod osobit, kao što ti je govorio, da bi držao svi zapovesti Njegove;
DEU 26:19 i da će te podignuti nad sve narode, koje je stvorio hvalom, imenom i slavom, da budeš narod svet Gospodu Bogu svom, kao što ti je govorio.
DEU 27:1 I zapovedi Mojsije sa starešinama Izrailjevim narodu govoreći: Držite sve ove zapovesti koje vam ja danas zapovedam.
DEU 27:2 I kad pređeš preko Jordana u zemlju koju ti daje Gospod Bog tvoj, podigni sebi kamenje veliko i namaži ga krečom.
DEU 27:3 I napiši na njemu sve reči ovog zakona, kad pređeš da uđeš u zemlju koju ti daje Gospod Bog tvoj, u zemlju gde teče mleko i med, kao što ti je kazao Gospod Bog otaca tvojih.
DEU 27:4 Kada, dakle, pređeš preko Jordana, podigni to kamenje, za koje ti zapovedam danas, na gori Evalu, i namaži ga krečom.
DEU 27:5 I načini onde oltar Gospodu Bogu svom, oltar od kamenja, ali ga nemoj gvožđem tesati.
DEU 27:6 Od celog kamenja načini oltar Gospodu Bogu svom, i na njemu prinesi Gospodu Bogu svom žrtve paljenice.
DEU 27:7 Prinesi i zahvalne žrtve, i jedi ih onde, i veseli se pred Gospodom Bogom svojim.
DEU 27:8 I napiši na tom kamenju sve reči ovog zakona dobro i razgovetno.
DEU 27:9 I reče Mojsije i sveštenici Leviti svemu Izrailju govoreći: Pazi i čuj Izrailju, danas si postao narod Gospoda Boga svog.
DEU 27:10 Zato slušaj glas Gospoda Boga svog, i tvori zapovesti Njegove i uredbe Njegove, koje ti ja danas zapovedam.
DEU 27:11 I zapovedi Mojsije u onaj dan narodu govoreći:
DEU 27:12 Ovi neka stanu da blagosiljaju narod na gori Garizinu, kad pređete preko Jordana: Simeun, Levije, Juda, Isahar, Josif i Venijamin.
DEU 27:13 A ovi neka stanu da proklinju na gori Evalu: Ruvim, Gad, Asir, Zavulon, Dan, i Neftalim,
DEU 27:14 i neka progovore Leviti, glasovito i kažu svima u Izrailju:
DEU 27:15 Proklet da je čovek koji bi načinio lik rezan ili liven, stvar gadnu pred Gospodom, delo ruku umetničkih, ako bi i na skrivenom mestu metnuo. A sav narod odgovarajući neka kaže: Amin.
DEU 27:16 Proklet da je koji bi ružio oca svog ili mater svoju. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:17 Proklet da je koji bi pomakao među bližnjeg svog. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:18 Proklet da je koji bi zaveo slepca s puta. A sav narod neke kaže: Amin.
DEU 27:19 Proklet da je koji bi izvrnuo pravicu došljaku, siroti ili udovici. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:20 Proklet da je koji bi obležao ženu oca svog, te otkrio skut oca svog. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:21 Proklet da je koji bi obležao kakvo god živinče. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:22 Proklet da je koji bi obležao sestru svoju, kćer oca svog ili kćer matere svoje. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:23 Proklet da je koji bi obležao taštu svoju. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:24 Proklet da je koji bi ubio bližnjeg svog iz potaje. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:25 Proklet da je koji bi primio kakav poklon da ubije čoveka prava. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 27:26 Proklet da je koji ne bi ostao na rečima ovog zakona, i tvorio ih. A sav narod neka kaže: Amin.
DEU 28:1 Ako dobro uzaslušaš glas Gospoda Boga svog držeći i tvoreći sve zapovesti Njegove, koje ti ja danas zapovedam, uzvisiće te Gospod Bog tvoj više svih naroda na zemlji.
DEU 28:2 I doći će na te svi ovi blagoslovi, i steći će ti se, ako uzaslušaš glas Gospoda Boga svog,
DEU 28:3 blagosloven ćeš biti u gradu, i blagosloven ćeš biti u polju,
DEU 28:4 blagosloven će biti plod utrobe tvoje, i plod zemlje tvoje i plod stoke tvoje, mlad goveda tvojih i stada ovaca tvojih.
DEU 28:5 Blagoslovena će biti kotarica tvoja i naćve tvoje.
DEU 28:6 Blagosloven ćeš biti kad dolaziš i blagosloven ćeš biti kad polaziš.
DEU 28:7 Daće ti Gospod neprijatelje tvoje koji ustanu na te da ih biješ; jednim će putem doći na te, a na sedam će puteva bežati od tebe.
DEU 28:8 Gospod će poslati blagoslov da bude s tobom u žitnicama tvojim i u svemu za šta se prihvatiš rukom svojom, i blagosloviće te u zemlji koju ti daje Gospod Bog tvoj.
DEU 28:9 Postaviće te Gospod da mu budeš narod svet, kao što ti se zakleo ako uzdržiš zapovesti Gospoda Boga svog i uzideš putevima Njegovim.
DEU 28:10 I videće svi narodi na zemlji da se ime Gospodnje priziva na tebe, i bojaće se tebe.
DEU 28:11 I učiniće Gospod da si obilan svakim dobrom, plodom utrobe svoje i plodom stoke svoje i plodom zemlje svoje na zemlji za koju se zakleo Gospod ocima tvojim da će ti je dati.
DEU 28:12 Otvoriće ti Gospod dobru riznicu svoju, nebo, da da dažd zemlji tvojoj na vreme, i blagosloviće svako delo ruku tvojih te ćeš davati u zajam mnogim narodima, a sam nećeš uzimati u zajam.
DEU 28:13 I učiniće te Gospod Bog tvoj da si glava a ne rep, i bićeš samo gore, a nećeš biti dole, ako uzaslušaš zapovesti Gospoda Boga svog, koje ti ja danas zapovedam, da ih držiš i tvoriš,
DEU 28:14 i ne odstupiš ni od jedne reči koju vam ja danas zapovedam ni nadesno ni nalevo, pristajući za drugim bogovima da im služiš.
DEU 28:15 Ali ako ne uzaslušaš glas Gospoda Boga svog da držiš i tvoriš sve zapovesti Njegove u uredbe Njegove, koje ti ja danas zapovedam, doći će na tebe sve ove kletve i stignuće te.
DEU 28:16 Proklet ćeš biti u gradu, i proklet ćeš biti u polju.
DEU 28:17 Prokleta će biti kotarica tvoja i naćve tvoje.
DEU 28:18 Proklet će biti plod utrobe tvoje i plod zemlje tvoje, mlad goveda tvojih i stada ovaca tvojih.
DEU 28:19 Proklet ćeš biti kad dolaziš, i proklet ćeš biti kad polaziš.
DEU 28:20 Poslaće Gospod na tebe kletvu, rasap i pogibao u svemu za šta se prihvatiš rukom svojom i šta uzradiš, dok se ne zatreš i ne propadneš na prečac za zla dela svoja kojima si me ostavio.
DEU 28:21 Učiniće Gospod Bog tvoj da se prilepi za te pomor, dokle te ne istrebi sa zemlje u koju ideš da je naslediš.
DEU 28:22 Udariće te Gospod suvom bolešću i vrućicom, i groznicom i žegom i mačem, i sušom i medljikom, koje će te goniti dokle ne propadneš.
DEU 28:23 A nebo nad glavom tvojom biće od bronze, a zemlja pod tobom od gvožđa.
DEU 28:24 Učiniće Gospod da dažd zemlji tvojoj bude prah i pepeo, koji će padati s neba na te, dokle se ne istrebiš.
DEU 28:25 Daće te Gospod Bog tvoj neprijateljima tvojim da te biju; jednim ćeš putem izaći na njih, a na sedam ćeš puteva bežati od njih, i potucaćeš se po svim carstvima na zemlji.
DEU 28:26 I mrtvo telo tvoje biće hrana svim pticama nebeskim i zverju zemaljskom, niti će biti ko da ih poplaši.
DEU 28:27 Udariće te Gospod prištevima misirskim i šuljevima i šugom i krastama da se nećeš moći isceliti.
DEU 28:28 Udariće te Gospod ludilom i slepotom i besnilom.
DEU 28:29 I pipaćeš u podne, kao što pipa slepac po mraku, niti ćeš imati napretka na putevima svojim; i činiće ti se krivo i otimaće se od tebe jednako, i neće biti nikoga da ti pomogne.
DEU 28:30 Oženićeš se, a drugi će spavati sa tvojom ženom; sazidaćeš kuću, a nećeš sedeti u njoj; posadićeš vinograd, a nećeš ga brati.
DEU 28:31 Vo tvoj klaće se na tvoje oči, a ti ga nećeš jesti; magarac tvoj oteće se pred tobom, i neće ti se vratiti; ovce tvoje daće se neprijatelju tvom, i neće biti nikoga da ti pomogne.
DEU 28:32 Sinovi tvoji i kćeri tvoje daće se drugom narodu, a oči će tvoje gledati i kapaće jednako za njima, a neće biti snage u ruci tvojoj.
DEU 28:33 Rod zemlje tvoje i svu muku tvoju izješće narod, kog ne znaš, i činiće ti krivo i gaziće te jednako.
DEU 28:34 I poludećeš od onog što ćeš gledati svojim očima.
DEU 28:35 Udariće te Gospod prištem zlim u kolenima i na nogama, da se nećeš moći isceliti, od stopala noge tvoje do temena.
DEU 28:36 Odvešće Gospod tebe i cara tvog, kog postaviš nad sobom, u narod kog nisi znao ti ni stari tvoji, i onde ćeš služiti drugim bogovima, drvetu i kamenu.
DEU 28:37 I bićeš čudo i priča i podsmeh svim narodima, u koje te odvede Gospod.
DEU 28:38 Mnogo ćeš semena izneti u polje, a malo ćeš sabrati jer će ga izjesti skakavci.
DEU 28:39 Vinograde ćeš saditi i radićeš ih a nećeš piti vino niti ćeš ih brati, jer će izjesti crvi.
DEU 28:40 Imaćeš maslina po svim krajevima svojim, ali se nećeš uljem namazati, jer će opasti masline tvoje.
DEU 28:41 Rodićeš sinove i kćeri, ali neće biti tvoji; jer će otići u ropstvo.
DEU 28:42 Sve voće tvoje i rod zemlje tvoje izješće bube.
DEU 28:43 Stranac koji je kod tebe popeće se nada te visoko, a ti ćeš sići dole, veoma nisko.
DEU 28:44 On će ti davati u zajam, a ti nećeš njemu davati u zajam; on će postati glava, a ti ćeš postati rep.
DEU 28:45 I doći će na te sve ove kletve i goniće te i stizaće te, dokle se ne istrebiš, jer nisi slušao glas Gospoda Boga svog i držao zapovesti Njegove i uredbe Njegove, koje ti je zapovedio.
DEU 28:46 I one će biti znak i čudo na tebi i na semenu tvom doveka.
DEU 28:47 Jer nisi služio Bogu svom radosnog i veselog srca u svakom obilju.
DEU 28:48 I služićeš neprijatelju svom, kog će Gospod poslati na tebe, u gladi i u žeđi, u golotinji i u svakoj oskudici; i metnuće ti gvozden jaram na vrat, dokle te ne satre.
DEU 28:49 Podignuće na tebe Gospod narod izdaleka, s kraja zemlje, koji će doleteti kao orao, narod, kome jezika nećeš razumeti.
DEU 28:50 Narod bezdušan, koji neće mariti za starca niti će dete žaliti.
DEU 28:51 I izješće plod stoke tvoje i plod zemlje tvoje, dokle se ne istrebiš; i neće ti ostaviti ništa, ni žito ni vino ni ulje, ni plod goveda tvojih ni stada ovaca tvojih, dokle te ne zatre.
DEU 28:52 I stegnuće te po svim mestima tvojim, dokle ne popadaju zidovi tvoji visoki i tvrdi, u koje se uzdaš, po svoj zemlji tvojoj; stegnuće te po svim mestima tvojim, po svoj zemlji tvojoj koju ti daje Gospod Bog tvoj;
DEU 28:53 te ćeš u teskobi i u nevolji kojom će ti pritužiti neprijatelji tvoji jesti plod utrobe svoje, meso od sinova svojih i od kćeri svojih, koje ti da Gospod Bog tvoj.
DEU 28:54 Čovek koji je bio mek i vrlo nežan među vama prozliće se prema bratu svom i prema miloj ženi svojoj i prema ostalim sinovima koji mu ostanu,
DEU 28:55 te neće dati nikome između njih mesa od sinova svojih koje će jesti, jer neće imati ništa drugo u nevolji i teskobi, kojom će ti pritužiti neprijatelj tvoj po svim mestima tvojim.
DEU 28:56 Žena koja je bila meka i vrlo nežna među vama, koja od mekote i nežnosti nije bila navikla stajati nogom svojom na zemlju, prozliće se prema milom mužu svom i prema sinu svom i prema kćeri svojoj,
DEU 28:57 i posteljici, koja iziđe između nogu njenih, i deci koju rodi; jer će ih jesti krišom u oskudici svojoj od nevolje i od teskobe, kojom će ti pritužiti neprijatelj tvoj po svim mestima tvojim.
DEU 28:58 Ako ne uzdržiš i ne ustvoriš sve reči ovog zakona, koje su napisane u ovoj knjizi, ne bojeći se slavnog i strašnog imena Gospoda Boga svog,
DEU 28:59 pustiće Gospod na tebe i na seme tvoje zla čudesna, velika i duga, bolesti ljute i duge.
DEU 28:60 I obratiće na tebe sve pomore misirske, od kojih si se plašio, i prilepiće se za tebe.
DEU 28:61 I sve bolesti i sva zla, koja nisu zapisana u knjizi ovog zakona, pustiće Gospod na tebe dokle se ne istrebiš.
DEU 28:62 I ostaće vas malo, a pre vas beše mnogo kao zvezda nebeskih; jer nisi slušao glas Gospoda Boga svog.
DEU 28:63 I kao što vam se Gospod radova dobro vam čineći i množeći vas, tako će vam se Gospod radovati zatirući vas i istrebljujući vas; i nestaće vas sa zemlje u koju idete da je nasledite.
DEU 28:64 I rasejaće te Gospod po svim narodima s jednog kraja zemlje do drugog, i onde ćeš služiti drugim bogovima, kojih nisi znao ni ti ni oci tvoji, drvetu i kamenu.
DEU 28:65 Ali u onim narodima nećeš odahnuti, niti će se stopalo noge tvoje odmoriti; nego će ti Gospod dati onde srce plašljivo, oči iščilele i dušu iznemoglu.
DEU 28:66 I život će tvoj biti kao da visi prema tebi, i plašićeš se noću i danju, i nećeš biti miran životom svojim.
DEU 28:67 Jutrom ćeš govoriti: Kamo da je veče! A večerom ćeš govoriti: Kamo da je jutro! Od straha kojim će se strašiti srce tvoje, i od onog što ćeš gledati očima svojim.
DEU 28:68 I vratiće te Gospod u Misir na lađama, putem za koji ti rekoh: Nećeš ga više videti. I onde ćete se prodavati neprijateljima svojim da budete robovi i robinje, a neće biti kupca.
DEU 29:1 Ovo su reči zaveta koji zapovedi Gospod Mojsiju da učini sa sinovima Izrailjevim u zemlji moavskoj, osim zaveta koji je učinio s njima na Horivu.
DEU 29:2 I sazva Mojsije sve sinove Izrailjeve i reče im: Videli ste sve što učini Gospod na vaše oči u zemlji misirskoj Faraonu i svim slugama njegovim i svoj zemlji njegovoj,
DEU 29:3 kušanja velika, koja videše oči tvoje, one znake i čudesa velika.
DEU 29:4 Ali vam ne dade Gospod srce, da razumete, ni oči, da vidite, i uši da čujete do ovog dana.
DEU 29:5 I vodih vas četrdeset godina po pustinji; ne ovetšaše haljine vaše na vama, niti obuća tvoja ovetša na nogama tvojim.
DEU 29:6 Hleba ne jedoste, ni piste vino i silovito piće, da biste poznali da sam ja Gospod Bog vaš.
DEU 29:7 I kad dođoste na ovo mesto, iziđe Sion, car esevonski i Og, car vasanski pred nas u boj; i pobismo ih.
DEU 29:8 I uzesmo zemlju njihovu, i dadosmo je u nasledstvo plemenu Ruvimovom i plemenu Gadovom i polovini plemena Manasijinog.
DEU 29:9 Zato držite reči ovog zaveta i tvorite ih, da biste napredovali u svemu što radite.
DEU 29:10 Vi stojite danas svi pred Gospodom Bogom svojim, glavari od plemena vaših, starešine vaše i upravitelji vaši, svi ljudi Izrailjci,
DEU 29:11 deca vaša, žene vaše, i došljak koji je u vašem logoru, i onaj koji ti drva seče, i onaj koji ti vodu nosi.
DEU 29:12 Da pristaneš na zavet Gospoda Boga svog i na kletvu Njegovu, koju učini s tobom danas Gospod Bog tvoj,
DEU 29:13 da te danas postavi sebi za narod i da ti On bude Bog, kao što ti je rekao i kao što se zakleo ocima tvojim, Avramu, Isaku i Jakovu.
DEU 29:14 I ne s vama samima činim ovaj zavet i ovu kletvu;
DEU 29:15 nego sa svakim koji danas stoji ovde s nama pred Gospodom Bogom našim, i sa svakim koji nije danas ovde s nama.
DEU 29:16 Jer vi znate kako smo živeli u zemlji misirskoj, i kako smo prošli kroz narode kroz koje smo prošli.
DEU 29:17 I videli ste gadove njihove i idole njihove od drveta i od kamena, od srebra i od zlata, koji su kod njih.
DEU 29:18 Neka ne bude među vama čoveka ni žene ni porodice ni plemena, kome bi se srce odvratilo danas od Gospoda Boga našeg, da ide da služi bogovima onih naroda; neka ne bude među vama korena na kome bi rastao otrov ili pelen.
DEU 29:19 I čuvši reči ove kletve da se ne pohvali u srcu svom govoreći: Biću miran ako idem za onim što u srcu svom smislim, dodajući pijanstvo žeđi.
DEU 29:20 Neće Gospod oprostiti takvome, nego će se onda raspaliti gnev Gospodnji i revnost Njegova na takvog čoveka, i pašće na nj sva kletva koja je napisana u ovoj knjizi, i istrebiće Gospod ime njegovo pod nebom.
DEU 29:21 I odlučiće ga Gospod na zlo od svih plemena Izrailjevih po svim kletvama zaveta napisanog u knjizi ovog zakona.
DEU 29:22 Tada će govoriti potonji naraštaj, sinovi vaši koji nastanu iza vas, i došljak koji dođe iz daleke zemlje, kad vide zla u zemlji ovoj i bolesti, koje će Gospod pustiti na nju,
DEU 29:23 zemlju ovu opaljenu sumporom i solju, gde se ne seje niti šta niče niti na njoj raste kakva biljka, kao gde je propao Sodom i Gomor, Adama i Sevojim, koje zatre Gospod u gnevu svom i u jarosti svojoj,
DEU 29:24 govoriće svi narodi: Zašto učini ovo Gospod od ove zemlje? Kakva je to žestina velikog gneva?
DEU 29:25 I odgovaraće se: Jer ostaviše zavet Gospoda Boga otaca svojih, koji učini s njima kad ih izvede iz zemlje misirske.
DEU 29:26 Jer idoše i služiše drugim bogovima i poklanjaše im se, bogovima kojih ne znaše i koji im ništa ne dadoše.
DEU 29:27 Zato se Gospod razgnevi na tu zemlju, i pusti na nju sva prokletstva napisana u ovoj knjizi.
DEU 29:28 I istrebi ih Gospod Bog iz zemlje njihove u gnevu i jarosti i ljutini velikoj, i izbaci ih u drugu zemlju, kao što se vidi danas.
DEU 29:29 Šta je tajno ono je Gospoda Boga našeg, a javno je naše i sinova naših doveka, da bismo izvršavali sve reči ovog zakona.
DEU 30:1 A kad dođe na tebe sve ovo, blagoslov i kletva koju iznesoh preda te, ako ih se opomeneš u srcu svom, gde bi god bio među narodima, u koje te zagna Gospod Bog tvoj,
DEU 30:2 i obratiš se ka Gospodu Bogu svom i poslušaš glas Njegov u svemu što ti ja zapovedam danas, ti i sinovi tvoji, iz svega srca svog i iz sve duše svoje,
DEU 30:3 tada će Gospod Bog tvoj povratiti roblje tvoje i smilovaće se na tebe, i opet će te sabrati između svih naroda, po kojima te bude rasejao Gospod Bog tvoj.
DEU 30:4 Ako bi ko tvoj i na kraj sveta zagnan bio, otuda će te opet sabrati Gospod Bog tvoj i otuda te uzeti.
DEU 30:5 I odvešće te opet Gospod Bog tvoj u zemlju koju behu nasledili oci tvoji, i nasledićeš je, i učiniće ti dobro i umnožiće te većma nego oce tvoje.
DEU 30:6 I obrezaće Gospod Bog tvoj srce tvoje i srce semena tvog, da bi ljubio Gospoda Boga svog iz svega srca svog i iz sve duše svoje, da budeš živ.
DEU 30:7 A sve kletve ove obratiće Gospod Bog tvoj na neprijatelje tvoje i na nenavidnike tvoje, koji su te gonili.
DEU 30:8 A ti kad se obratiš i staneš slušati glas Gospoda Boga svog i tvoriti sve zapovesti Njegove, koje ti ja danas zapovedam,
DEU 30:9 daće ti Gospod Bog tvoj sreću u svakom delu ruku tvojih, u plodu utrobe tvoje, u plodu stoke tvoje, u plodu zemlje tvoje; jer će ti se Gospod Bog tvoj opet radovati čineći ti dobro, kao što se radovao ocima tvojim,
DEU 30:10 ako uzaslušaš glas Gospoda Boga svog držeći sve zapovesti Njegove i uredbe Njegove, napisane u knjizi ovog zakona; kad se obratiš ka Gospodu Bogu svom svim srcem svojim i svom dušom svojom.
DEU 30:11 Jer zapovest koju ti ja zapovedam danas niti je visoko ni daleko od tebe.
DEU 30:12 Nije na nebu, da kažeš: Ko će nam se popeti na nebo da nam je skine i kaže nam je da bismo je tvorili?
DEU 30:13 Niti je preko mora, da kažeš ko će nam otići preko mora, da nam je donese i kaže nam je, da bismo je tvorili?
DEU 30:14 Nego ti je vrlo blizu ova reč, u ustima tvojim i u srcu tvom, da bi je tvorio.
DEU 30:15 Gle, iznesoh danas preda te život i smrt, dobro i zlo.
DEU 30:16 Jer ti zapovedam danas da ljubiš Gospoda Boga svog hodeći putevima Njegovim i držeći zapovesti Njegove i uredbe Njegove i zakone Njegove, da bi živ bio i umnožio se, i da bi te blagoslovio Gospod Bog tvoj u zemlji u koju ideš da je naslediš.
DEU 30:17 Ako li se odvrati srce tvoje i ne uzaslušaš, nego zastraniš da se klanjaš drugim bogovima i njima služiš,
DEU 30:18 javljam vam danas da ćete zaista propasti, niti ćete produžiti dana svojih na zemlji, u koju ideš preko Jordana da je naslediš.
DEU 30:19 Svedočim vam danas nebom i zemljom, da sam stavio pred vas život i smrt, blagoslov i prokletstvo; zato izaberi život da budeš živ ti i seme tvoje,
DEU 30:20 ljubeći Gospoda Boga svog, slušajući glas Njegov i držeći se Njega; jer je On život tvoj i dužina dana tvojih; da bi nastavao na zemlji, za koju se zakleo Gospod ocima tvojim, Avramu, Isaku i Jakovu, da će im je dati.
DEU 31:1 Potom dođe Mojsije i kaza ove reči svemu Izrailju,
DEU 31:2 i reče im: Meni ima danas sto i dvadeset godina, ne mogu više odlaziti i dolaziti; a i Gospod mi je rekao: Nećeš preći preko tog Jordana.
DEU 31:3 Gospod će Bog tvoj ići pred tobom, i istrebiće one narode ispred tebe, i ti ćeš ih naslediti; Isus će ići pred tobom kao što je kazao Gospod.
DEU 31:4 I učiniće Gospod s njima kako je učinio sa Sionom i Ogom, carevima amorejskim i sa zemljom njihovom, te ih je istrebio.
DEU 31:5 Zato kad vam ih preda Gospod učinite im sasvim onako kako sam vam zapovedio.
DEU 31:6 Budite slobodni i hrabri, i ne bojte ih se i ne plašite se od njih; jer Gospod Bog tvoj ide s tobom, neće odstupiti od tebe, niti će te ostaviti.
DEU 31:7 Potom dozva Mojsije Isusa, i reče mu pred svim Izrailjem: Budi slobodan i hrabar; jer ćeš ući s ovim narodom u zemlju za koju se zakleo Gospod ocima njihovim da će im je dati, a ti ćeš im je razdeliti u nasledstvo.
DEU 31:8 Jer Gospod koji ide pred tobom biće s tobom, neće odstupiti od tebe, niti će te ostaviti, ne boj se i ne plaši se.
DEU 31:9 I Mojsije napisa ovaj zakon, i dade ga sveštenicima, sinovima Levijevim, koji nošahu kovčeg zaveta Gospodnjeg, i svim starešinama Izrailjevim.
DEU 31:10 I zapovedi im Mojsije govoreći: Svake sedme godine, u određeno vreme godine oprosne, na praznik senica,
DEU 31:11 kad dođe sav Izrailj i stane pred Gospoda Boga svog na mestu koje izabere, čitaj ovaj zakon pred svim Izrailjem da čuju,
DEU 31:12 sabravši narod, ljude i žene, decu i došljake, koji budu u mestima tvojim, da čuju i uče da se boje Gospoda Boga vašeg, i drže i tvore sve reči ovog zakona;
DEU 31:13 i sinovi njihovi, koji još ne znaju, neka čuju i uče bojati se Gospoda Boga vašeg, dokle ste god živi na zemlji u koju idete preko Jordana da je nasledite.
DEU 31:14 A Gospod reče Mojsiju: Evo, približi se vreme da umreš. Dozovi Isusa i stanite obojica u šatoru od sastanka, da mu dam zapovesti. I otide Mojsije i Isus, i stadoše u šatoru od sastanka.
DEU 31:15 I javi se Gospod u šatoru u stupu od oblaka, i stajaše stup od oblaka nad vratima od šatora.
DEU 31:16 I reče Gospod Mojsiju: Evo, ti ćeš počinuti s ocima svojim; a narod ovaj ustavši činiće preljubu za tuđim bogovima one zemlje u koju ide, i ostaviće me i pokvariće zavet moj, koji učinih s njima.
DEU 31:17 I onda će se raspaliti moj gnev na njih, i ostaviću ih, i sakriću lice svoje od njih; oni će se proždreti, i snaći će ih zla mnoga i nevolje; i onda će reći: Da me ne snađoše ova zla zato što Bog moj nije posred mene?
DEU 31:18 A ja ću onda sasvim sakriti lice svoje za sva zla koja učiniše obrativši se k drugim bogovima.
DEU 31:19 Zato sad napišite sebi ovu pesmu, i nauči je sinove Izrailjeve; metni im je u usta da mi ta pesma bude svedok na sinove Izrailjeve.
DEU 31:20 Jer ću ga odvesti u zemlju za koju sam se zakleo ocima njegovim, u kojoj teče mleko i med; onde će jesti i nasitiće se i ugojiće se, pa će se onda obratiti k drugim bogovima i njima će služiti, a za mene neće mariti, i pokvariće zavet moj.
DEU 31:21 A kad ga snađu zla mnoga i nevolje, onda će ta pesma svedočiti na njih; jer se neće zaboraviti niti će je nestati iz usta semena njihovog. Jer znam misli njihove i šta će još danas činiti, pre nego ih uvedem u zemlju za koju sam se zakleo.
DEU 31:22 I napisa Mojsije tu pesmu onaj dan, i nauči sinove Izrailjeve.
DEU 31:23 I Gospod dade zapovesti Isusu Navinom govoreći: Budi slobodan i hrabar, jer ćeš ti uvesti sinove Izrailjeve u zemlju za koju sam im se zakleo i ja ću biti s tobom.
DEU 31:24 I kad napisa reči ovog zakona u knjigu, sve do kraja,
DEU 31:25 zapovedi Mojsije Levitima, koji nošahu kovčeg zaveta Gospodnjeg, govoreći:
DEU 31:26 Uzmite ovu knjigu zakona i metnite je pokraj kovčega zaveta Gospoda Boga svog, da bude onde svedok na vas.
DEU 31:27 Jer znam nepokornost tvoju i tvrdi vrat tvoj. Eto, dokle sam još živ s vama, do danas, bejaste nepokorni Gospodu; a kamoli kad ja umrem?
DEU 31:28 Skupite meni sve starešine od plemena svojih i upravitelje svoje da im kažem da čuju ove reči, i da im zasvedočim nebom i zemljom.
DEU 31:29 Jer znam da ćete se po smrti mojoj pokvariti, i zaći s puta koji vam zapovedih; i zato će vas zadesiti ovo zlo najposle, kad stanete činiti što je zlo pred Gospodom gneveći Ga delom ruku svojih.
DEU 31:30 I izgovori Mojsije da čuje sav zbor Izrailjev reči ove pesme do kraja.
DEU 32:1 Slušaj, nebo, govoriću; i zemlja neka čuje govor usta mojih.
DEU 32:2 Neka se spusti kao dažd nauka moja, i neka padne kao rosa govor moj, kao sitan dažd na mladu travu i kao krupan dažd na odraslu travu.
DEU 32:3 Jer ću javljati ime Gospodnje; veličajte Boga našeg.
DEU 32:4 Delo je te Stene savršeno, jer su svi putevi Njegovi pravda; Bog je veran, bez nepravde; pravedan je i istinit.
DEU 32:5 Oni se pokvariše prema Njemu; njihovo nevaljalstvo nije nevaljalstvo sinova Njegovih; to je rod zao i pokvaren.
DEU 32:6 Tako li vraćate Gospodu, narode ludi i bezumni? Nije li On Otac tvoj koji te je zadobio? On te je načinio i stvorio.
DEU 32:7 Opomeni se nekadašnjih dana, pogledajte godine svakog veka; pitaj oca svog i on će ti javiti, starije svoje i kazaće ti.
DEU 32:8 Kad Višnji razdade nasledstvo narodima, kad razdeli sinove Adamove, postavi međe narodima po broju sinova Izrailjevih.
DEU 32:9 Jer je deo Gospodnji narod Njegov, Jakov je uže nasledstva Njegovog.
DEU 32:10 Nađe ga u zemlji pustoj, na mestu strašnom gde buči pustoš; vodi ga unaokolo, uči ga i čuva kao zenicu oka svog.
DEU 32:11 Kao što orao izmamljuje orliće svoje, diže se nad ptićima svojim, širi krila svoja, uzima ih i nosi na krilima svojim,
DEU 32:12 Tako ga Gospod vođaše, i s njim ne beše tuđeg boga;
DEU 32:13 Vođaše ga na visine zemaljske da jede rod poljski, i davaše mu da sisa med iz stene i ulje iz tvrdog kamena,
DEU 32:14 Maslo od krava i mleko od ovaca s pretilinom od jaganjaca i ovnova vasanskih i jaraca, sa srcem zrna pšeničnih; i pio si vino, krv od grožđa.
DEU 32:15 Ali se Izrailj ugoji, pa se stade ritati; utio si, udebljao i zasalio; pa ostavi Boga koji ga je stvorio, i prezre stenu spasenja svog.
DEU 32:16 Na revnost razdražiše Ga tuđim bogovima, gadovima razgneviše Ga.
DEU 32:17 Prinosiše žrtve đavolima, ne Bogu, bogovima, kojih nisu znali, novim, koji iz bliza dođoše, kojih se nisu strašili oci vaši.
DEU 32:18 Stenu koja te je rodila zaboravio si; zaboravio si Boga Stvoritelja svog.
DEU 32:19 Kad to vide Gospod, razgnevi se na sinove svoje i na kćeri svoje,
DEU 32:20 I reče: Sakriću od njih lice svoje, videću kakav će im biti posledak, jer su rod pokvaren, sinovi u kojima nema vere.
DEU 32:21 Oni me razdražiše na revnost onim što nije Bog, razgneviše svojim taštinama; i ja ću njih razdražiti na revnost onim koji nije narod, narodom ludim razljutiću ih.
DEU 32:22 Jer se oganj razgoreo u gnevu mom, i goreće do najdubljeg pakla; spaliće zemlju i rod njen, i popaliće temelje brdima.
DEU 32:23 Zgrnuću na njih zla, strele svoje pobacaću na njih.
DEU 32:24 Glad će ih cediti, vrućice i ljuti pomori proždiraće ih; i zube zverske poslaću na njih i jed zmija zemaljskih.
DEU 32:25 Spolja će ih ubijati mač, a po kletima strah, i momka i devojku, dete na sisi i sedog čoveka.
DEU 32:26 Rekao bih: Rasejaću ih po svim uglovima zemaljskim, učiniću da nestane spomen njihov između ljudi,
DEU 32:27 Da mi nije do mržnje neprijateljeve, da se ne bi neprijatelji njihovi poneli i rekli: Ruka se naša uzvisila, a nije Gospod učinio sve ovo.
DEU 32:28 Jer su narod koji propada sa svojih namera, i nema u njih razuma.
DEU 32:29 Kamo da su pametni, da razumeju ovo, i gledaju na kraj svoj!
DEU 32:30 Kako bi jedan gonio hiljadu a dvojica terala deset hiljada, da ih nije stena njihova prodala i Gospod ih predao?
DEU 32:31 Jer stena njihova nije kao naša Stena; neprijatelji naši neka budu sudije.
DEU 32:32 Jer je čokot njihov od čokota sodomskog i iz polja gomorskog; grožđe je njihovo grožđe otrovno, puca su mu gorka.
DEU 32:33 Vino je njihovo otrov zmajevski, i ljuti jed aspidin.
DEU 32:34 Nije li to sakriveno kod mene, zapečaćeno u riznicama mojim?
DEU 32:35 Moja je osveta i plata, u svoje vreme popuznuće noga njihova, jer je blizu dan propasti njihove, i ide brzo šta će ih zadesiti.
DEU 32:36 Sudiće Gospod narodu svom, i žao će mu biti sluga Njegovih, kad vidi da je prošla snaga i da nema ništa ni od uhvaćenog ni od ostavljenog.
DEU 32:37 I reći će: Gde su bogovi njihovi? Stena u koju se uzdaše?
DEU 32:38 Koji salo od žrtava njegovih jedoše i piše vino od naliva njihovih. Neka ustanu i pomognu vam, i neka vam budu zaklon.
DEU 32:39 Vidite sada da sam ja, ja sam, i da nema Boga osim mene. Ja ubijam i oživljujem, ranim i isceljujem, i nema nikoga ko bi izbavio iz moje ruke.
DEU 32:40 Jer podižem k nebu ruku svoju i kažem: Ja sam živ doveka.
DEU 32:41 Ako naoštrim sjajni mač svoj i uzmem u ruku sud, učiniću osvetu na neprijateljima svojim i vratiću onima koji mrze na me.
DEU 32:42 Opojiću strele svoje krvlju, i mač će se moj najesti mesa, krvlju isečenih i zarobljenih, kad počnem osvetu na neprijateljima.
DEU 32:43 Veselite se narodi s narodom Njegovim, jer će pokajati krv sluga svojih, i osvetiće se neprijateljima svojim, i očistiće zemlju svoju i narod svoj.
DEU 32:44 I dođe Mojsije i izgovori sve reči pesme ove narodu, on i Isus, sin Navin.
DEU 32:45 A kad izgovori Mojsije sve reči ove svemu Izrailju,
DEU 32:46 reče im: Privijte srce svoje k svim rečima koje vam ja danas zasvedočavam, i kazujte ih sinovima svojim da bi držali sve reči ovog zakona i tvorili ih.
DEU 32:47 Jer nije prazna reč da za nju ne marite, nego je život vaš; i tom ćete rečju produžiti dane svoje na zemlji, u koju idete preko Jordana da je nasledite.
DEU 32:48 U isti dan reče Gospod Mojsiju govoreći:
DEU 32:49 Iziđi na ovu goru avarimsku, na goru Navav, koja je u zemlji moavskoj prema Jerihonu, i vidi zemlju hanansku koju dajem sinovima Izrailjevim u državu.
DEU 32:50 I umri na gori na koju iziđeš, i priberi s k rodu svom, kao što je umro Aron, brat tvoj na gori Oru i pribrao se k rodu svom.
DEU 32:51 Jer mi zgrešiste među sinovima Izrailjevim na vodi od svađe u Kadisu u pustinji Sinu, što me ne proslaviste među sinovima Izrailjevim.
DEU 32:52 Pred sobom ćeš videti zemlju, ali nećeš u nju ući, u zemlju koju dajem sinovima Izrailjevim.
DEU 33:1 A ovo je blagoslov kojim blagoslovi Mojsije, čovek Božji sinove Izrailjeve pred smrt svoju.
DEU 33:2 I reče: Gospod iziđe sa Sinaja, i pokaza im se sa Sira; zasja s gore faranske, i dođe s mnoštvom hiljada svetaca, a u desnici mu zakon ognjeni za njih.
DEU 33:3 Doista ljubi narode; svi su sveti Njegovi u ruci Tvojoj; i oni se slegoše k nogama Tvojim da prime reči Tvoje.
DEU 33:4 Mojsije nam dade zakon, nasledstvo zboru Jakovljevom.
DEU 33:5 Jer beše car u Izrailju, kad se sabirahu knezovi narodni, plemena Izrailjeva.
DEU 33:6 Da živi Ruvim i ne umre, a ljudi njegovih da bude malo!
DEU 33:7 A za Judu reče: Usliši Gospode glas Judin, i dovedi ga opet k narodu njegovom; ruke njegove neka vojuju na nj, a Ti mu pomaži protiv neprijatelja njegovih.
DEU 33:8 I za Levija reče: Tvoj Tumim i Tvoj Urim neka budu u čoveka Tvog svetog, kog si okušao u Masi i s kojim si se prepirao na vodi Merivi;
DEU 33:9 Koji kaže ocu svom i materi svojoj: Ne gledam na vas; koji ne poznaje braću svoju i za sinove svoje ne zna, jer drži reči Tvoje i zavet Tvoj čuva.
DEU 33:10 Oni uče uredbama Tvojim Jakova i zakonu Tvom Izrailja, i meću kad pod nozdrve Tvoje i žrtvu što se sažiže na oltar Tvoj.
DEU 33:11 Blagoslovi, Gospode, vojsku njegovu, i neka Ti milo bude delo ruku njegovih; polomi bedre onima koji ustaju na nj i koji mrze na nj, da ne ustanu.
DEU 33:12 Za Venijamina reče: Mili Gospodu nastavaće bez straha s Njim; zaklanjaće ga svaki dan, i među plećima Njegovim nastavaće.
DEU 33:13 I za Josifa reče: Blagoslovena je zemlja njegova od Gospoda blagom s neba, rosom i iz dubine odozdo,
DEU 33:14 I blagom koje dolazi od sunca, i blagom koje dolazi od meseca.
DEU 33:15 I blagom starih brda i blagom večnih humova.
DEU 33:16 I blagom na zemlji i obiljem njenim, i milošću onog koji stoji u kupini. Neka to dođe ne glavu Josifu i na teme odvojenome između braće svoje.
DEU 33:17 Krasota je njegova kao u prvenca teleta, i rogovi njegovi kao rogovi u jednoroga; njima će bosti narode sve do kraja zemlje; to je mnoštvo hiljada Jefremovih i hiljade Manasijine.
DEU 33:18 A za Zavulona reče: Veseli se Zavulone izlaskom svojim, i Isahare šatorima svojim.
DEU 33:19 Narode će sazvati na goru, onde će prineti žrtve pravedne; jer će obilje morsko sisati i skriveno blago u pesku.
DEU 33:20 A za Gada reče: Blagosloven je koji širi Gada; on nastava kao lav, i kida ruku i glavu.
DEU 33:21 Izabra sebi prvo, jer onde dobi deo od Onog koji dade zakon; zato će ići s knezovima narodnim, i izvršavati pravdu Gospodnju i sudove Njegove s Izrailjem.
DEU 33:22 A za Dana reče: Dan je lavić, koji će iskakati iz Vasana.
DEU 33:23 I za Neftalima reče: Neftalime, siti milosti i puni blagoslova Gospodnjeg, zapad i jug uzmi.
DEU 33:24 I za Asira reče: Asir će biti blagoslov mimo druge sinove, biće mio braći svojoj, zamakaće u ulje nogu svoju.
DEU 33:25 Gvožđe i bronza biće pod obućom tvojom; i dokle traju dani tvoji trajaće snaga tvoja.
DEU 33:26 Izrailju! Niko nije kao Bog, koji ide po nebu tebi u pomoć, i u veličanstvu svom na oblacima.
DEU 33:27 Zaklon je Bog večni i pod mišicom večnom; On će odagnati ispred tebe neprijatelje tvoje, i reći će: Zatri!
DEU 33:28 Da bi nastavao Izrailj sam bezbrižno, izvor Jakovljev, u zemlji obilnoj žitom i vinom; i nebo će njegovo pokropiti rosom.
DEU 33:29 Blago tebi narode Izrailju! Ko je kao ti, narod kog je sačuvao Gospod, štit pomoći tvoje, i mač slave tvoje? Neprijatelji će se tvoji poniziti, a ti ćeš gaziti visine njihove.
DEU 34:1 Tada iziđe Mojsije iz polja moavskog na goru Nava, na vrh Fazge, koja je prema Jerihonu; i pokaza mu Gospod svu zemlju od Galada do Dana;
DEU 34:2 i svu zemlju Neftalimovu; i zemlju Jefremovu i Manasijinu, i svu zemlju Judinu do mora zapadnog,
DEU 34:3 i južnu stranu, i ravnicu, dolinu pod Jerihonom mestom gde ima mnogo palmovih drveta do Sigora.
DEU 34:4 I reče mu Gospod: Ovo je zemlja, za koju sam se zakleo Avramu, Isaku i Jakovu govoreći: Semenu tvom daću je. Pokazah ti da je vidiš očima svojim, ali u nju nećeš ući.
DEU 34:5 I umre onde Mojsije, sluga Gospodnji u zemlji moavskoj po reči Gospodnjoj.
DEU 34:6 A pogrebe ga Gospod u dolini u zemlji moavskoj prema Vet-Fegoru; i niko ne dozna za grob njegov do današnjeg dana.
DEU 34:7 I beše Mojsiju sto i dvadeset godina kad umre, i ne behu potamnele oči njegove niti ga snaga izdala.
DEU 34:8 I plakaše sinovi Izrailjevi za Mojsijem u polju moavskom trideset dana; i prođoše plačni dani žalosti za Mojsijem.
DEU 34:9 A Isus sin Navin beše pun duha mudrosti, jer Mojsije beše metnuo na nj ruke svoje. I slušaše ga sinovi Izrailjevi, i tvoriše kao što zapovedi Gospod preko Mojsija.
DEU 34:10 Ali ne usta više prorok u Izrailju kao Mojsije, kog Gospod pozna licem k licu,
DEU 34:11 u svim znacima i čudesima, za koja posla Gospod da ih učini u zemlji misirskoj na Faraonu i na svim slugama njegovim i na svoj zemlji njegovoj,
DEU 34:12 i u svim delima krepke ruke i u svim strahotama velikim, koje učini Mojsije pred svim Izrailjem.
JOS 1:1 A po smrti Mojsija, sluge Gospodnjeg, reče Gospod Isusu sinu Navinom, sluzi Mojsijevom, govoreći:
JOS 1:2 Mojsije, sluga moj, umre; zato sada ustani, pređi preko tog Jordana ti i sav taj narod u zemlju koju ja dajem sinovima Izrailjevim.
JOS 1:3 Svako mesto na koje stupite stopama svojim dao sam vam, kao što rekoh Mojsiju.
JOS 1:4 Od pustinje i od ovog Livana do reke velike, reke Efrata, sva zemlja hetejska do velikog mora na zapadu biće međa vaša.
JOS 1:5 Niko se neće održati pred tobom svega veka tvog; sa tobom ću biti kao što sam bio sa Mojsijem, neću odstupiti od tebe niti ću te ostaviti.
JOS 1:6 Budi slobodan i hrabar, jer ćeš ti predati tom narodu u nasledstvo zemlju za koju sam se zakleo ocima njihovim da ću im je dati.
JOS 1:7 Samo budi slobodan i hrabar da držiš i tvoriš sve po zakonu koji ti je zapovedio Mojsije sluga moj, ne odstupaj od njega ni nadesno ni nalevo, da bi napredovao kuda god pođeš.
JOS 1:8 Neka se ne rastavlja od usta tvojih knjiga ovog zakona, nego razmišljaj o njemu dan i noć, da držiš i tvoriš sve kako je u njemu napisano; jer ćeš tada biti srećan na putevima svojim i tada ćeš napredovati.
JOS 1:9 Nisam li ti zapovedio: Budi slobodan i hrabar! Ne boj se i ne plaši se, jer je s tobom Gospod Bog tvoj kuda god ideš.
JOS 1:10 Tada zapovedi Isus upraviteljima narodnim govoreći:
JOS 1:11 Prođite kroz logor i zapovedite narodu govoreći: Spremite sebi pogače, jer ćete za tri dana preći preko Jordana pa uđite i uzmite zemlju koju vam Gospod Bog vaš daje u nasledstvo.
JOS 1:12 A plemenu Ruvimovom i Gadovu i polovini plemena Manasijinog reče Isus govoreći:
JOS 1:13 Setite se šta vam je zapovedio Mojsije, sluga Gospodnji, rekavši: Gospod Bog vaš smiri vas i dade vam ovu zemlju.
JOS 1:14 Žene vaše, deca vaša i stoka vaša neka ostanu u zemlji koju vam dade Mojsije s ove strane Jordana; vi pak prođite pod oružjem pred braćom svojom, koji ste god za vojsku, i pomozite im,
JOS 1:15 dokle ne smiri Gospod i braću vašu kao vas, i naslede i oni zemlju koju im daje Gospod Bog vaš; pa se onda vratite na nasledstvo svoje koje vam je dao Mojsije, sluga Gospodnji, s one strane Jordana, ka istoku, i držite ga.
JOS 1:16 A oni odgovoriše Isusu govoreći: Šta si nam god zapovedio činićemo, i kuda nas god pošalješ ići ćemo.
JOS 1:17 Slušaćemo te kako smo slušali Mojsija; samo neka Gospod Bog tvoj bude s tobom kao što je bio s Mojsijem.
JOS 1:18 Ko bi se protivio tvojoj zapovesti i ne bi slušao reči tvoje u svemu što mu zapovediš, neka se pogubi; samo budi slobodan i hrabar.
JOS 2:1 A Isus sin Navin posla iz Sitima potajno dve uhode rekavši im: Idite, vidite zemlju i Jerihon. I oni odoše, i dođoše u kuću jednoj kurvi, kojoj ime beše Rava, i prenoćiše onde.
JOS 2:2 Ali bi javljeno caru jerihonskom i kazano: Evo, ljudi dođoše ovamo noćas između sinova Izrailjevih da uhode zemlju.
JOS 2:3 I posla car jerihonski k Ravi i poruči: Izvedi ljude koji su došli k tebi i ušli u tvoju kuću, jer su došli da uhode svu zemlju.
JOS 2:4 Ali žena uzevši ona dva čoveka sakri ih; pa reče: Jeste istina da su ljudi došli k meni, ali ja ne znah odakle behu;
JOS 2:5 i kad se vrata zatvarahu u sumrak, ljudi izađoše; ne znam kuda odoše; idite brzo za njima; stići ćete ih.
JOS 2:6 A ona ih beše izvela na krov, i sakrila ih pod lan netrven, koji beše razastrla po krovu.
JOS 2:7 I ljudi pođoše za njima u poteru put Jordana do broda; i vrata se zatvoriše kad izađe potera za njima.
JOS 2:8 Oni, pak, još ne behu pospali, a ona dođe k njima na krov,
JOS 2:9 i reče im: Znam da vam je Gospod dao ovu zemlju, jer nas popade strah od vas, i prepali su se od vas svi koji žive u ovoj zemlji.
JOS 2:10 Jer čusmo kako je Gospod osušio pred vama Crveno more kad izađoste iz Misira, i šta ste učinili od dva cara amorejska koji behu preko Jordana, od Siona i Oga, koje pobiste.
JOS 2:11 I kad to čusmo, rastopi se srce naše, i ni u kome već nema junaštva od straha od vas, jer je Gospod, Bog vaš, Bog gore na nebu i dole na zemlji.
JOS 2:12 Nego sada zakunite mi se Gospodom da ćete učiniti milost domu oca mog kao što ja vama učinih milost, i dajte mi znak istinit,
JOS 2:13 da ćete sačuvati život mom ocu i mojoj majci i mojoj braći i mojim sestrama i svima njihovim, i da ćete izbaviti duše naše od smrti.
JOS 2:14 A ljudi joj odgovoriše: Mi ćemo izginuti za vas, ako ne izdate ovu našu stvar; i kad nam Gospod da ovu zemlju, učinićemo ti milost i veru.
JOS 2:15 Tada ih ona spusti kroz prozor po konopcu; jer kuća njena beše na zidu gradskom, i ona na zidu stanovaše.
JOS 2:16 I reče im: Idite u goru da ne naiđe na vas potera, i onde se krijte tri dana dok se ne vrati potera, pa onda idite svojim putem.
JOS 2:17 A ljudi joj rekoše: Bićemo prosti od ove tvoje zakletve kojom si nas zaklela;
JOS 2:18 evo, kad dođemo u zemlju, veži ovu vrpcu od skerleta na prozor, kroz koji si nas spustila, i skupi kod sebe u tu kuću oca svog i mater i braću i sav dom oca svog.
JOS 2:19 I ko bi god izašao iz tvoje kuće, krv njegova neka bude na njegovu glavu, a mi da nismo krivi; a ko god bude s tobom u kući, krv njegova neka dođe na naše glave, ako ga se ko rukom dotakne.
JOS 2:20 Ali ako izdaš ovu stvar našu, tada ćemo biti prosti od tvoje zakletve, kojom si nas zaklela.
JOS 2:21 A ona odgovori: Kako rekoste tako neka bude. Tada ih pusti, i odoše; i ona veza vrpcu od skerleta na prozor.
JOS 2:22 A oni otišavši dođoše u goru, i ostaše onde tri dana dokle se ne vrati potera; jer ih je potera tražila po svim putevima, ali ih ne nađe.
JOS 2:23 I vratiše se ona dva čoveka, i sišavši s gore prebrodiše i dođoše k Isusu, sinu Navinom, i pripovediše mu sve što im se dogodilo.
JOS 2:24 I rekoše Isusu: Zaista dao nam je Gospod u ruke svu tu zemlju, i svi stanovnici one zemlje uplašili su se od nas.
JOS 3:1 I usta Isus ujutru rano, i kretoše se od Sitima i dođoše do Jordana on i svi sinovi Izrailjevi, i noćiše onde a ne pređoše.
JOS 3:2 A posle tri dana prođoše upravitelji kroz logor,
JOS 3:3 i zapovediše narodu govoreći: Kad vidite kovčeg zaveta Gospoda Boga svog i sveštenike Levite gde ga nose, pođite i vi s mesta svog i idite za njim.
JOS 3:4 Ali neka bude daljine između vas i njega do dve hiljade lakata; bliže do njega ne primičite se, da biste poznali put kojim ćete ići, jer još nikada niste išli tim putem.
JOS 3:5 I Isus reče narodu: Osveštajte se, jer će sutra učiniti Gospod čudesa među vama.
JOS 3:6 Potom reče Isus sveštenicima govoreći: Uzmite kovčeg zavetni i idite pred narodom. I uzeše kovčeg zavetni i pođoše pred narodom.
JOS 3:7 A Gospod reče Isusu: Danas te počinjem uzvišavati pred svim Izrailjem da poznaju da ću i s tobom biti kao što sam bio s Mojsijem.
JOS 3:8 Zato ti zapovedi sveštenicima koji nose kovčeg zavetni, i reci: Kad dođete na kraj vode Jordana, stanite u Jordanu.
JOS 3:9 I reče Isus sinovima Izrailjevim: Pristupite ovamo, i čujte reči Gospoda Boga svog.
JOS 3:10 Po tom reče Isus: Po ovom ćete poznati da je Bog živi posred vas, i da će zaista odagnati ispred vas Hananeje i Heteje i Jeveje i Ferezeje i Gergeseje i Jevuseje:
JOS 3:11 Evo, kovčeg zaveta Gospoda svoj zemlji poći će pred vama preko Jordana.
JOS 3:12 Zato sada izaberite dvanaest ljudi iz plemena Izrailjevih, po jednog čoveka iz svakog plemena.
JOS 3:13 I čim sveštenici, noseći kovčeg zaveta Gospoda Gospoda svoj zemlji, stanu nogama svojim u vodi jordanskoj, voda će se u Jordanu rastvoriti, te će voda koja teče odozgo stati u gomilu.
JOS 3:14 I kad se podiže narod iz šatora svojih da pređe preko Jordana, i sveštenici ponesoše kovčeg zavetni pred narodom,
JOS 3:15 i kad oni što su nosili kovčeg dođoše do Jordana, i sveštenici noseći kovčeg okvasiše noge svoje na kraju vode (jer je Jordan pun preko bregova svojih za sve vreme žetve),
JOS 3:16 zaustavi se voda što je tekla odozgo, i stade u jednu gomilu vrlo nadaleko, kod grada Adama, koji je kraj Zaretana; a što je teklo dole u more kraj polja, more slano, oteče sasvim; i narod prelažaše prema Jerihonu.
JOS 3:17 A sveštenici koji su nosili kovčeg zaveta Gospodnjeg stajahu na suvom usred Jordana bez straha, a sav Izrailj iđaše po suvom, dokle sav narod ne pređe preko Jordana.
JOS 4:1 A kad sav narod pređe preko Jordana, reče Gospod Isusu govoreći:
JOS 4:2 Izaberite iz naroda dvanaest ljudi, po jednog čoveka iz svakog plemena,
JOS 4:3 i zapovedite im i recite: Uzmite odavde, iz sredine Jordana, s mesta gde stoje nogama svojim sveštenici, dvanaest kamenova, i odnesite ih sa sobom, i stavite ih onde gde ćete noćas noćiti.
JOS 4:4 Tada dozva Isus dvanaest ljudi, koje beše odredio između sinova Izrailjevih, po jednog čoveka iz svakog plemena.
JOS 4:5 I reče im Isus: Idite pred kovčeg Gospoda Boga svog usred Jordana, uzmite svaki po jedan kamen na rame svoje, prema broju plemena sinova Izrailjevih,
JOS 4:6 da bude znak među vama. Kad vas posle zapitaju sinovi vaši govoreći: Šta će vam to kamenje?
JOS 4:7 Recite im: Jer se voda u Jordanu rastupi pred kovčegom zaveta Gospodnjeg, kad prelažaše preko Jordana, rastupi se voda u Jordanu, i ovo je kamenje spomen sinovima Izrailjevim doveka.
JOS 4:8 I učiniše sinovi Izrailjevi kako zapovedi Isus; i uzeše dvanaest kamenova iz sredine Jordana, kako beše rekao Gospod Isusu, prema broju plemena sinova Izrailjevih; i odneše ih sa sobom na noćište, i metnuše ih onde.
JOS 4:9 A i usred Jordana postavi Isus dvanaest kamenova na mestu gde stajahu nogama svojim sveštenici noseći kovčeg zavetni, i onde ostaše do danas.
JOS 4:10 Sveštenici pak koji nošahu kovčeg stajahu usred Jordana dokle se ne svrši sve što beše Gospod zapovedio Isusu da kaže narodu, sasvim kako beše Mojsije zapovedio Isusu. I narod pohita i pređe.
JOS 4:11 A kad pređe sav narod, onda pređe i kovčeg Gospodnji i sveštenici, a narod gledaše.
JOS 4:12 Pređoše i sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi i polovina plemena Manasijinog pod oružjem pred sinovima Izrailjevim, kao što im beše kazao Mojsije.
JOS 4:13 Oko četrdeset hiljada naoružanih pređoše pred Gospodom preko Jordana na boj u polje jerihonsko.
JOS 4:14 Taj dan uzvisi Gospod Isusa pred svim Izrailjem; i bojahu ga se kao što su se bojali Mojsija, svega veka njegovog.
JOS 4:15 I reče Gospod Isusu govoreći:
JOS 4:16 Zapovedi sveštenicima koji nose kovčeg od svedočanstva neka izađu iz Jordana.
JOS 4:17 I zapovedi Isus sveštenicima govoreći: Izađite iz Jordana.
JOS 4:18 A čim sveštenici koji nošahu kovčeg zaveta Gospodnjeg izađoše iz srede Jordana, i stadoše na suvo nogom svojom, odmah se vrati voda u Jordanu na mesto svoje, i poteče kao i pre povrh svih bregova svojih.
JOS 4:19 A izađe narod iz Jordana desetog dana prvog meseca, i stadoše u logor u Galgalu, s istoka Jerihonu.
JOS 4:20 A onih dvanaest kamenova, što iznesoše iz Jordana, postavi Isus u Galgalu,
JOS 4:21 i reče sinovima Izrailjevim govoreći: Kad u budućnosti zapitaju sinovi vaši oce svoje govoreći: Šta predstavlja to kamenje?
JOS 4:22 Tada obavestite sinove svoje i recite im: Suvim pređe Izrailj preko ovog Jordana.
JOS 4:23 Jer Gospod Bog vaš osuši Jordan pred vama dokle pređoste, kao što je učinio Gospod Bog vaš kod Crvenog mora osušivši ga pred nama dokle pređosmo;
JOS 4:24 da bi poznali svi narodi na zemlji da je ruka Gospodnja krepka, da biste se svagda bojali Gospoda Boga svog.
JOS 5:1 A kad čuše svi carevi amorejski, koji behu s ove strane Jordana k zapadu, i svi carevi hananski, koji behu pokraj mora, da je Gospod osušio Jordan pred sinovima Izrailjevim dokle pređoše, rastopi se srce u njima i nesta u njima junaštva od straha od sinova Izrailjevih.
JOS 5:2 U to vreme reče Gospod Isusu: Načini oštre noževe, i obreži opet sinove Izrailjeve.
JOS 5:3 I načini Isus oštre noževe, i obreza sinove Izrailjeve na brdašcu Aralotu.
JOS 5:4 A ovo je uzrok zašto ih Isus obreza: sav narod što izađe iz Misira, sve muškinje, svi ljudi vojnici pomreše u pustinji na putu, pošto izađoše iz Misira;
JOS 5:5 jer beše obrezan sav narod koji izađe, ali ne obrezaše nikoga u narodu koji se rodi u pustinji na putu, pošto izađoše iz Misira.
JOS 5:6 Jer četrdeset godina iđahu sinovi Izrailjevi po pustinji dokle ne pomre sav narod, ljudi vojnici, što izađoše iz Misira, jer ne slušaše glas Gospodnji, te im se zakle Gospod da im neće dati da vide zemlju, za koju se zakleo Gospod ocima njihovim da će im je dati, zemlju, gde teče mleko i med;
JOS 5:7 i na mesto njihovo podiže sinove njihove; njih obreza Isus pošto behu neobrezani, jer ih ne obrezaše na putu.
JOS 5:8 A kad se sav narod obreza, ostaše na svom mestu u logoru dokle ne ozdraviše.
JOS 5:9 Tada reče Gospod Isusu: Danas skidoh s vas sramotu misirsku. I prozva se ono mesto Galgal do današnjeg dana.
JOS 5:10 I sinovi Izrailjevi stojeći u logoru u Galgalu, slaviše pashu četrnaestog dana onog meseca uveče u polju jerihonskom.
JOS 5:11 I sutradan posle pashe jedoše od žita one zemlje hlebove presne i zrna pržena, isti dan.
JOS 5:12 I presta mana sutradan, pošto jedoše žito one zemlje, i već više nisu imali mane sinovi Izrailjevi, nego jedoše od roda zemlje hananske one godine.
JOS 5:13 I kad Isus beše kod Jerihona, podiže oči svoje i pogleda, a to čovek stoji prema njemu s golim mačem u ruci. I pristupi k Njemu Isus i reče Mu: Jesi li naš ili naših neprijatelja?
JOS 5:14 A On reče: Nisam; nego sam vojvoda vojske Gospodnje, sada dođoh. A Isus pade ničice na zemlju, i pokloni se, i reče Mu: Šta zapoveda gospodar moj sluzi svom?
JOS 5:15 A vojvoda vojske Gospodnje reče Isusu: Izuj obuću s nogu svojih, jer je mesto gde stojiš sveto. I učini Isus tako.
JOS 6:1 A Jerihon se zatvori, i čuvaše se od sinova Izrailjevih; niko nije izlazio, niti je ko ulazio.
JOS 6:2 A Gospod reče Isusu: Evo, dajem ti u ruke Jerihon i cara njegovog i junake njegove.
JOS 6:3 Zato obiđite oko grada svi vojnici, idući oko grada jedanput na dan; tako učinite šest dana.
JOS 6:4 A sedam sveštenika neka nose sedam truba od rogova ovnujskih pred kovčegom; a sedmog dana obiđite oko grada sedam puta, i sveštenici neka trube u trube.
JOS 6:5 Pa kad otežući zatrube u rogove ovnujske, čim čujete glas od trube, neka poviče sav narod glasno; i zidovi će gradski popadati na svom mestu, a narod neka ulazi, svaki naprema se.
JOS 6:6 Tada Isus sin Navin dozva sveštenike, i reče im: Uzmite kovčeg zavetni, a sedam sveštenika neka nose sedam truba od rogova ovnujskih pred kovčegom Gospodnjim.
JOS 6:7 A narodu reče: Idite i obiđite oko grada, i vojnici neka idu pred kovčegom Gospodnjim.
JOS 6:8 A kad Isus reče narodu, sedam sveštenika noseći sedam truba od rogova ovnujskih pođoše pred Gospodom, i zatrubiše u trube, a kovčeg zaveta Gospodnjeg pođe za njima.
JOS 6:9 A vojnici pođoše pred sveštenicima, koji trubljahu u trube, a ostali pođoše za kovčegom; i idući trubljahu u trube.
JOS 6:10 A narodu zapovedi Isus govoreći: Ne vičite, i nemojte da vam se čuje glas, i nijedna reč da ne izađe iz usta vaših do dana kad vam ja kažem: Vičite; tada ćete vikati.
JOS 6:11 Tako obiđe kovčeg Gospodnji oko grada jednom; pa se vratiše u logor, i noćiše u logoru.
JOS 6:12 A sutra usta Isus rano, i sveštenici uzeše kovčeg Gospodnji.
JOS 6:13 I sedam sveštenika noseći sedam truba od rogova ovnujskih iđahu pred kovčegom Gospodnjim, i idući trubljahu u trube; a vojnici iđahu pred njima, a ostali iđahu za kovčegom Gospodnjim; idući trubljahu u trube.
JOS 6:14 I jednom obiđoše oko grada drugog dana, pa se vratiše u logor; tako učiniše šest dana.
JOS 6:15 A sedmog dana ustaše zorom, i obiđoše oko grada isto onako sedam puta; samo toga dana obiđoše oko grada sedam puta.
JOS 6:16 A kad bi sedmi put da zatrube sveštenici u trube, Isus reče narodu: Vičite, jer vam Gospod dade grad.
JOS 6:17 A grad da bude proklet Gospodu i šta je god u njemu; samo Rava kurva neka ostane u životu i svi koji budu kod nje u kući, jer sakri poslanike koje smo poslali.
JOS 6:18 Ali se čuvajte od prokletih stvari da i sami ne budete prokleti uzevši šta prokleto, i da ne navučete prokletstvo na logor Izrailjev i smetete ga.
JOS 6:19 Nego sve srebro i zlato i posuđe od bronze i od gvožđa neka bude sveto Gospodu, neka uđe u riznicu Gospodnju.
JOS 6:20 Tada povika narod i zatrubiše trube, i kad narod ču glas trubni i povika glasno, popadaše zidovi na mestu svom; i narod uđe u grad, svaki naprema se; i uzeše grad.
JOS 6:21 I pobiše, kao prokleto, oštrim mačem sve što beše u gradu, i žene i ljude, i decu, i starce i volove i ovce i magarce.
JOS 6:22 A onoj dvojici što uhodiše zemlju reče Isus: Idite u kuću one žene kurve, i izvedite nju i sve što je njeno, kao što ste joj se zakleli.
JOS 6:23 I otišavši oni momci što uhodiše zemlju, izvedoše Ravu i oca joj i mater joj i braću joj i šta god beše njeno, i sav rod njen izvedoše, i ostaviše ih iza logora Izrailjevog.
JOS 6:24 A grad spališe ognjem i šta beše u njemu; samo srebro i zlato i posuđe od bronze i od gvožđa metnuše u riznicu doma Gospodnjeg.
JOS 6:25 A Ravu kurvu i dom oca njenog i sve što beše njeno ostavi u životu Isus, i ona osta među Izrailjcima do danas, jer sakri poslanike koje posla Isus da uhode Jerihon.
JOS 6:26 I u to vreme prokle Isus govoreći: Proklet da je pred Gospodom čovek koji bi ustao da gradi ovaj grad Jerihon! Na prvencu svom osnovao ga, i na mezimcu svom postavio mu vrata!
JOS 6:27 I Gospod beše sa Isusom, i razglasi se ime njegovo po svoj zemlji.
JOS 7:1 Ali se ogrešiše sinovi Izrailjevi o prokletinju, jer Ahan sin Harmije sina Zavdije sina Zarinog od plemena Judinog, uze od prokletih stvari; zato se razgnevi Gospod na sinove Izrailjeve.
JOS 7:2 A Isus posla ljude iz Jerihona u Gaj, koji beše blizu Vet-Avena s istoka Vetilju, i reče im govoreći: Idite i uhodite zemlju. I ljudi odoše i uhodiše Gaj.
JOS 7:3 I vrativši se k Isusu rekoše mu: Neka ne ide sav narod; do dve hiljade ljudi ili do tri hiljade ljudi neka idu, i osvojiće Gaj; nemoj mučiti sav narod, jer ih je malo.
JOS 7:4 I ode ih onamo iz naroda oko tri hiljade ljudi; ali pobegoše od Gajana.
JOS 7:5 I Gajani posekoše ih do trideset i šest ljudi; i goniše ih od vrata do Sivarima, i pobiše ih na strmeni; i rastopi se srce u narodu, i posta kao voda.
JOS 7:6 A Isus razdre haljine svoje i pade licem na zemlju pred kovčegom Gospodnjim, i leža do večera, on i starešine Izrailjeve, i posuše se prahom po glavi.
JOS 7:7 I reče Isus: Jao! Gospode Bože, zašto prevede ovaj narod preko Jordana da nas predaš u ruke Amorejcima da nas pobiju? O, da htesmo ostati preko Jordana!
JOS 7:8 Jao! Gospode, šta da kažem, kad je Izrailj obratio pleća pred neprijateljima svojim?
JOS 7:9 Čuće Hananeji i svi stanovnici te zemlje, i sleći će se oko nas, i istrebiće ime naše sa zemlje; i šta ćeš učiniti od velikog imena svog?
JOS 7:10 A Gospod reče Isusu: Ustani: što si pao na lice svoje?
JOS 7:11 Zgrešio je Izrailj, i prestupio zavet moj koji sam im zapovedio: jer uzeše od prokletih stvari, i ukradoše, i zatajiše, i metnuše među svoje stvari.
JOS 7:12 Zato neće moći sinovi Izrailjevi stajati pred neprijateljima svojim; pleća će obraćati pred neprijateljima svojim, jer su pod prokletstvom; neću više biti s vama, ako ne istrebite između sebe prokletinju.
JOS 7:13 Ustani, osveštaj narod, i reci: Osveštajte se za sutra; jer ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Prokletstvo je usred tebe, Izrailju; nećeš moći stajati pred neprijateljima svojim dokle ne uklonite prokletstvo između sebe.
JOS 7:14 Pristupićete ujutru po plemenima svojim; i koje pleme obliči Gospod ono će pristupiti po porodicama svojim; i koju porodicu obliči Gospod ona će pristupiti po domovima svojim; i koji dom obliči Gospod, pristupiće ljudi iz njega jedan po jedan.
JOS 7:15 Pa ko se nađe u prokletstvu, neka se spali ognjem i on i sve njegovo, jer prestupi zavet Gospodnji i učini bezakonje u Izrailju.
JOS 7:16 I ustavši Isus ujutru rano reče te pristupi Izrailj po plemenima svojim; i obliči se pleme Judino.
JOS 7:17 Potom reče te pristupiše porodice Judine; i obliči se porodica Zarina; potom reče te pristupi porodica Zarina, domaćin jedan po jedan, i obliči se Zavdija.
JOS 7:18 I reče, te pristupi njegov dom, ljudi jedan po jedan, i obliči se Ahan sin Harmije sina Zavdije sina Zarinog od plemena Judinog.
JOS 7:19 I reče Isus Ahanu: Sine, hajde daj hvalu Gospodu Bogu Izrailjevom, i priznaj pred Njim, i kaži mi šta si učinio, nemoj tajiti od mene.
JOS 7:20 A Ahan odgovori Isusu i reče: Istina je, ja zgreših Gospodu Bogu Izrailjevom, i učinih tako i tako:
JOS 7:21 Videh u plenu jedan lep plašt vavilonski, i dvesta sikala srebra, i jednu šipku zlata od pedeset sikala, pa se polakomih i uzeh; i eno je zakopano u zemlju usred mog šatora, i srebro odozdo.
JOS 7:22 Tada Isus posla poslanike, koji otrčaše u šator, i gle, beše zakopano u šatoru njegovom, i odozdo srebro.
JOS 7:23 I uzeše iz šatora i doneše k Isusu i svim sinovima Izrailjevim, i metnuše pred Gospoda.
JOS 7:24 Tada Isus i sav Izrailj uzeše Ahana sina Zarinog, i srebro i plašt i šipku zlata, i sinove njegove i kćeri njegove, i volove njegove i magarce njegove, i ovce njegove, i šator i sve što beše njegovo, i izvedoše u dolinu Ahor.
JOS 7:25 I reče Isus: Što si nas smeo? Gospod da te smete danas! I zasu ga kamenjem sav Izrailj, i spališe sve ognjem zasuvši kamenjem.
JOS 7:26 Po tom nabacaše na nj veliku gomilu kamenja, koja stoji i danas. I Gospod se povrati od žestine gneva svog. Otuda se prozva ono mesto dolina Ahor do danas.
JOS 8:1 Iza toga reče Gospod Isusu: Ne boj se i ne plaši se; uzmi sa sobom sav narod što je za boj, pa ustani i idi na Gaj; evo predadoh ti u ruke cara gajskog i narod njegov i grad njegov i zemlju njegovu.
JOS 8:2 I učini s Gajem i carem njegovim kako si učinio s Jerihonom i njegovim carem; ali plen iz njega i stoku njegovu razgrabite za se. Namesti zasedu iza grada.
JOS 8:3 I usta Isus i sav narod što beše za boj, da idu na Gaj; i izabra Isus trideset hiljada junaka, i posla ih noću;
JOS 8:4 i zapovedi im govoreći: Gledajte vi koji ćete biti u zasedi iza grada, da ne budete vrlo daleko od grada, nego budite svi gotovi.
JOS 8:5 A ja i sav narod što je sa mnom primaknućemo se ka gradu; pa kad oni izađu pred nas, mi ćemo kao i pre pobeći ispred njih.
JOS 8:6 Te će oni poći za nama dokle ih ne odvojimo od grada, jer će reći: Beže ispred nas kao i pre. I mi ćemo bežati ispred njih.
JOS 8:7 Tada vi izađite iz zasede i isterajte iz grada šta bude ostalo. Jer će vam ga dati Gospod Bog vaš u ruke.
JOS 8:8 A kad uzmete grad, zapalite ga ognjem; po reči Gospodnjoj učinite. Eto, zapovedio sam vam.
JOS 8:9 Tako ih posla Isus, i oni odoše u zasedu, i stadoše između Vetilja i Gaja, sa zapada Gaju; a Isus prenoći onu noć među narodom.
JOS 8:10 A ujutru usta Isus rano i prebroja narod, pa pođe sa starešinama Izrailjevim pred narodom na Gaj.
JOS 8:11 I sva vojska što beše s njim pođe i primakavši se dođoše prema gradu i stadoše u logor sa severa Gaju; a beše dolina između njih i Gaja.
JOS 8:12 I uze oko pet hiljada ljudi, i namesti ih u zasedu između Vetilja i Gaja, sa zapada gradu Gaju.
JOS 8:13 I kad se namesti sav narod, sva vojska, što beše sa severa gradu i što beše u zasedi sa zapada gradu, izađe Isus onu noć usred doline.
JOS 8:14 I kad to vide car gajski, ljudi u gradu pohitaše i uraniše; i izađoše onaj čas u polje pred Izrailja u boj, car i sav narod njegov. A ne znaše da ima zaseda za njim, iza grada.
JOS 8:15 Tada Isus i sav Izrailj, kao da ih pobiše, nagoše bežati k pustinji.
JOS 8:16 A oni sazvaše sav narod što beše u gradu da ih teraju. I teraše Isusa, i odvojiše se od svog grada.
JOS 8:17 I ne osta niko u Gaju ni u Vetilju da ne pođe za Izrailjem; i ostaviše grad otvoren, i terahu Izrailja.
JOS 8:18 Tada reče Gospod Isusu: Digni zastavu što ti je u ruci prema Gaju, jer ću ti ga dati u ruke. I podiže Isus zastavu što mu beše u ruci prema gradu.
JOS 8:19 A oni što behu u zasedi odmah ustaše sa svog mesta, i potrčaše čim on podiže ruku svoju, i uđoše u grad i uzeše ga, i brzo zapališe grad ognjem.
JOS 8:20 A kad se Gajani obazreše, a to dim od grada dizaše se do neba, i ne imahu kuda bežati ni tamo ni amo; a narod koji bežaše u pustinju povrati se na one koji ga terahu.
JOS 8:21 I Isus i sav Izrailj videvši da je zaseda njihova uzela grad i gde se diže dim od grada, vratiše se i udariše na Gajane.
JOS 8:22 A oni iz grada izađoše pred njih, te behu među Izrailjcima odovud i odonud, i pobiše ih tako da nijedan ne osta živ niti uteče.
JOS 8:23 A cara gajskog uhvatiše živog i dovedoše k Isusu.
JOS 8:24 A kad pobiše Izrailjci sve Gajane u polju, u pustinji, kuda ih goniše, i padoše svi od oštrog mača, te se istrebiše, onda se vratiše svi Izrailjci u Gaj, i isekoše šta još beše u njemu oštrim mačem.
JOS 8:25 A svih što izgiboše onaj dan, i ljudi i žena, beše dvanaest hiljada, samih Gajana.
JOS 8:26 I Isus ne spusti ruku svoju, koju beše podigao sa zastavom, dok ne pobiše sve stanovnike gajske.
JOS 8:27 Samo stoku i plen iz grada onog razgrabiše Izrailjci za se, kao što beše Gospod zapovedio Isusu.
JOS 8:28 I Isus spali Gaj, i obrati ga u gomilu večnu, i u pustoš do današnjeg dana.
JOS 8:29 A cara gajskog obesi na drvo i ostavi do večera; a o zahodu sunčanom zapovedi Isus te skidoše telo njegovo s drveta i baciše pred vrata gradska, i nabacaše na nj veliku gomilu kamenja, koja stoji i danas.
JOS 8:30 Tada Isus načini oltar Gospodu Bogu Izrailjevom na gori Evalu,
JOS 8:31 kao što beše zapovedio Mojsije sluga Gospodnji sinovima Izrailjevim, kao što piše u knjizi zakona Mojsijevog, oltar od celog kamenja, preko kog nije prevučeno gvožđe; i prinesoše na njemu žrtve paljenice Gospodu, i prinesoše žrtve zahvalne.
JOS 8:32 I prepisa onde na kamenju zakon Mojsijev, koji je napisao sinovima Izrailjevim.
JOS 8:33 I sav Izrailj i starešine njegove i upravitelji i sudije njegove stadoše s obe strane kovčega, prema sveštenicima Levitima, koji nošahu kovčeg zaveta Gospodnjeg, i stranac i domorodac; polovina prema gori Garizinu a polovina prema gori Evalu, kao što beše zapovedio Mojsije sluga Gospodnji da blagoslovi narod Izrailjev najpre.
JOS 8:34 I potom pročita sve reči zakona, blagoslov i prokletstvo, sve kako je napisano u knjizi zakona.
JOS 8:35 Ne bi ni jedne reči od svega što je Mojsije napisao, koje ne pročita Isus pred svim zborom Izrailjevim, i ženama i decom i strancima koji iđahu među njima.
JOS 9:1 A kad to čuše svi carevi koji behu s ove strane Jordana po brdima i po dolinama i po svom bregu velikog mora dori do Livana, Hetejin i Amorejin, Hananejin, Ferezejin, Jevejin i Jevusejin,
JOS 9:2 skupiše se svi da se složno biju s Isusom i s Izrailjem.
JOS 9:3 A koji življahu u Gavaonu čuvši šta učini Isus od Jerihona i od Gaja,
JOS 9:4 učiniše i oni prevaru; jer odoše i načiniše se poslanici, i uzeše stare torbe na svoje magarce i stare mehove vinske, poderane i iskrpljene,
JOS 9:5 i obuću staru i iskrpljenu na noge svoje, i haljine stare na se; i sav hleb što ponesoše na put beše suv i plesnjiv.
JOS 9:6 I odoše k Isusu u logor u Galgal, i rekoše njemu i ljudima Izrailjcima: Dođosmo iz daleke zemlje; hajde uhvatite veru s nama.
JOS 9:7 A ljudi Izrailjci rekoše Jevejima: Može biti da sedite usred nas, pa kako ćemo uhvatiti veru s vama?
JOS 9:8 Ali oni rekoše Isusu: Mi smo sluge tvoje. A Isus im reče: Ko ste i otkuda idete?
JOS 9:9 A oni mu rekoše: Iz zemlje vrlo daleke dođoše sluge tvoje u ime Gospoda, Boga tvog; jer čusmo slavu Njegovu i sve što je učinio u Misiru,
JOS 9:10 i sve što je učinio dvojici careva amorejskih, koji behu s one strane Jordana, Sionu caru esevonskom i Ogu caru vasanskom koji beše u Astarotu.
JOS 9:11 I rekoše nam starešine naše i svi stanovnici naše zemlje govoreći: Uzmite pogače na put, i idite im na susret i recite im: Mi smo sluge vaše, hajde uhvatite veru s nama.
JOS 9:12 Ovo je hleb naš: vruć smo poneli na put od kuća svojih kad smo pošli pred vas, a sad eto osušio se i uplesnjivio.
JOS 9:13 A ovo su mehovi vinski: nalismo nove, i eto su se već poderali; i haljine naše i obuća naša pohaba se od dalekog puta.
JOS 9:14 I poverovaše ljudi po pogači, a ne upitaše Gospoda šta će reći.
JOS 9:15 I Isus učini s njima mir, i zadade im veru da će ih ostaviti u životu; i zakleše im se knezovi od zbora.
JOS 9:16 Ali posle tri dana kad uhvatiše veru s njima, čuše da su im susedi i da žive usred njih.
JOS 9:17 Jer pođoše sinovi Izrailjevi i dođoše u gradove njihove treći dan; a gradovi im behu: Gavaon i Kefira i Virot i Kirijat-Jarim.
JOS 9:18 I ne pobiše ih sinovi Izrailjevi, jer im se knezovi od zbora zakleše Gospodom Bogom Izrailjevim. Ali sav zbor vikaše na knezove.
JOS 9:19 Tada svi knezovi rekoše svom zboru: Mi smo im se zakleli Gospodom Bogom Izrailjevim; zato sada ne možemo dirati u njih.
JOS 9:20 Učinimo im to, i ostavimo ih u životu, da ne dođe gnev na nas radi zakletve kojom im se zaklesmo.
JOS 9:21 Još im rekoše knezovi: Neka ostanu u životu, pa neka seku drva i nose vodu svom zboru kako im knezovi kazaše.
JOS 9:22 Potom ih dozva Isus i reče im govoreći: Zašto nas prevariste i rekoste: Vrlo smo daleko od vas, kad eto živite usred nas?
JOS 9:23 Zato sada da ste prokleti i da ste doveka robovi i da sečete drva i nosite vodu za dom Gospoda Boga mog.
JOS 9:24 A oni odgovoriše Isusu i rekoše: Doista je bilo javljeno slugama tvojim kako je zapovedio Gospod Bog tvoj Mojsiju sluzi svom da vam da svu ovu zemlju i da istrebi sve stanovnike ove zemlje ispred vas; stoga se vrlo pobojasmo za život svoj od vas i učinismo tako.
JOS 9:25 A sada eto smo ti u rukama; čini šta misliš da je dobro i pravo da s nama učiniš.
JOS 9:26 I učini im tako i sačuva ih od ruku sinova Izrailjevih, te ih ne pobiše.
JOS 9:27 I odredi ih Isus u taj dan da seku drva i nose vodu zboru i za oltar Gospodnji do današnjeg dana na mestu koje izabere.
JOS 10:1 A kad ču Adonisedek car jerusalimski da je Isus uzeo Gaj i raskopao ga kao što je učinio s Jerihonom i njegovim carem, tako da je učinio i s Gajem i njegovim carem, i da su Gavaonjani učinili mir s Izrailjem i stoje usred njih,
JOS 10:2 uplaši se vrlo; jer Gavaon beše velik grad kao kakav carski grad, i beše veći od Gaja, i svi ljudi u njemu behu hrabri.
JOS 10:3 Zato posla Adonisedek car jerusalimski k Oamu caru hevronskom i k Piramu caru jarmutskom i k Jafiji caru lahiskom i k Daviru caru jeglonskom, i poruči:
JOS 10:4 Hodite k meni, i pomozite mi da udarimo na Gavaon, jer učini mir s Isusom i sa sinovima Izrailjevim.
JOS 10:5 I skupi se i pođe pet careva amorejskih, car jerusalimski, car hevronski, car jarmutski, car lahiski, car jeglonski, oni i sva vojska njihova, i stavši u logor pod Gavaonom počeše ga biti.
JOS 10:6 Tada Gavaonjani poslaše k Isusu u logor u Galgal i rekoše: Nemoj dignuti ruku svojih sa sluga svojih; hodi brzo k nama, izbavi nas i pomozi nam, jer se skupiše na nas svi carevi amorejski koji žive u gorama.
JOS 10:7 I izađe Isus iz Galgala, on i s njim sav narod što beše za boj, svi junaci.
JOS 10:8 I Gospod reče Isusu: Ne boj ih se; jer ih dadoh tebi u ruke, nijedan ih se neće održati pred tobom.
JOS 10:9 I Isus udari na njih iznenada, išavši celu noć od Galgala,
JOS 10:10 i smete ih Gospod pred Izrailjem, koji ih ljuto pobi kod Gavaona, pa ih potera putem kako se ide u Vet-Oron, i sekoše ih do Azike i do Makide.
JOS 10:11 A kad bežahu ispred Izrailja i behu niz vrlet vet-oronsku, baci Gospod na njih kamenje veliko iz neba dori do Azike, te ginjahu: i više ih izgibe od kamenja gradnog nego što ih pobiše sinovi Izrailjevi mačem.
JOS 10:12 Tada progovori Isus Gospodu onaj dan kad Gospod predade Amorejca sinovima Izrailjevim, i reče pred sinovima Izrailjevim: Stani sunce nad Gavaonom, i meseče nad dolinom elonskom.
JOS 10:13 I stade sunce i ustavi se mesec, dokle se ne osveti narod neprijateljima svojim. Ne piše li to u knjizi Istinitog? I stade sunce nasred neba i ne naže k zapadu skoro za ceo dan.
JOS 10:14 I ne bi takvog dana ni pre ni posle, da Gospod posluša glas čovečji, jer Gospod vojeva za Izrailja.
JOS 10:15 I vrati se Isus i sav Izrailj s njim u logor u Galgal.
JOS 10:16 A onih pet careva utekoše i sakriše se u pećinu kod Makide.
JOS 10:17 I dođe glas Isusu: Nađe se pet careva sakrivenih u pećini kod Makide.
JOS 10:18 A Isus reče: Privalite veliko kamenje na vrata pećine, i namestite ljude kod nje da ih čuvaju.
JOS 10:19 A vi ne stojte, nego gonite neprijatelje svoje i bijte ostatak njihov, ne dajte im da uđu u gradove svoje, jer vam ih dade u ruke Gospod Bog vaš.
JOS 10:20 A kad Isus i sinovi Izrailjevi prestaše biti ih u boju vrlo velikom, razbivši ih sasvim, a koji ih ostaše živi, utekoše u tvrde gradove,
JOS 10:21 vrati se sav narod zdravo u logor k Isusu u Makidu, i niko ne mače jezikom svojim na sinove Izrailjeve, ni na jednog.
JOS 10:22 Tada reče Isus: Otvorite vrata od one pećine, i izvedite k meni onih pet careva iz pećine.
JOS 10:23 I učiniše tako, i izvedoše k meni onih pet careva iz pećine: cara jerusalimskog, cara hevronskog, cara jarmutskog, cara lahiskog, cara jeglonskog.
JOS 10:24 A kad izvedoše te careve k Isusu, sazva Isus sve ljude Izrailjce, i reče vojvodama od vojske koji behu išli s njim: Pristupite i stanite nogama svojim na vratove ovim carevima. I oni pristupiše i stadoše im na vratove nogama svojim.
JOS 10:25 A Isus im reče: Ne bojte se i ne plašite se; budite slobodni i hrabri, jer će tako učiniti Gospod svim neprijateljima vašim na koje zavojštite.
JOS 10:26 Potom ih pobi Isus i pogubi ih, i obesi ih na pet drveta, i ostaše viseći na drvetima do večera.
JOS 10:27 A o zahodu sunčanom zapovedi Isus te ih skidoše s drveta i baciše ih u pećinu, u koju se behu sakrili, i metnuše veliko kamenje na vrata pećine, koje osta onde do danas.
JOS 10:28 Istog dana uze Isus i Makidu, i sve u njoj iseče oštrim mačem, i cara njenog i njih pobi, sve duše koje behu u njoj, ne ostavi nijednog živog; i učini s carem makidskim kao što učini s carem jerihonskim.
JOS 10:29 Potom ode Isus i sav Izrailj s njim iz Makide u Livnu, i stade biti Livnu.
JOS 10:30 Pa i nju predade Gospod u ruke Izrailju i cara njenog; i iseče sve oštrim mačem, sve duše koje behu u njoj, ne ostavi u njoj nijednog živog; i učini s carem njenim kao što učini s carem jerihonskim.
JOS 10:31 Potom ode Isus i sav Izrailj s njim iz Livne na Lahis, i stade u logor pred njim, i stade ga biti.
JOS 10:32 I Gospod predade Lahis u ruke Izrailju, i on ga uze sutradan, i iseče sve oštrim mačem, sve duše što behu u njemu, isto onako kako učini s Livnom.
JOS 10:33 Tada dođe Oram car gezerski u pomoć Lahisu; ali pobi Isus njega i narod njegov da ne osta nijedan živ.
JOS 10:34 Potom pođe Isus i sav Izrailj s njim iz Lahisa na Jeglon, i stavši u logor prema njemu udariše na nj;
JOS 10:35 i uzeše ga isti dan, i isekoše sve oštrim mačem; sve duše što behu u njemu pobi taj dan isto onako kako učini s Lahisom.
JOS 10:36 Potom se podiže Isus i sav Izrailj s njim iz Jeglona na Hevron, i stadoše ga biti;
JOS 10:37 i uzeše ga i isekoše oštrim mačem, i cara njegovog i sve gradove njegove, sve duše što behu u njima; ne ostavi nijednog živog isto onako kako učini s Jeglonom; zatre ga sa svim dušama što behu u njemu.
JOS 10:38 Potom se obrati Isus i sav Izrailj s njim na Davir, i stade ga biti;
JOS 10:39 i uze ga i cara njegovog i sve gradove njegove, i isekoše ih oštrim mačem i zgubiše sve duše što behu u njima; ne ostavi nijednog živog; kao što učini s Hevronom, tako učini s Davirom i carem njegovim, i kao što učini s Livnom i carem njenim.
JOS 10:40 Tako pobi Isus svu zemlju, gore i južnu stranu i ravnice i doline, i sve careve njihove; ne ostavi nijednog živog, nego sve duše žive zgubi, kao što beše zapovedio Gospod Bog Izrailjev.
JOS 10:41 I pobi ih Isus od Kadis-Varnije do Gaze, i svu zemlju gosensku do Gavaona.
JOS 10:42 A sve te careve i zemlju njihovu uze Isus ujedanput; jer Gospod Bog Izrailjev vojevaše za Izrailja.
JOS 10:43 Potom se vrati Isus i sav Izrailj s njim u logor u Galgal.
JOS 11:1 A kad to ču Javin car asorski, posla k Jovavu caru adonskom i k caru imronskom i k caru ahsavskom,
JOS 11:2 i k carevima koji behu na severu u gorama i po ravnicama na jugu od Hinerota i u dolini i u Nafat-Doru na zapad,
JOS 11:3 ka Hananejinu na istoku i zapadu, i Amorejinu i Hetejinu i Ferezejinu i Jevusejinu u gorama, i k Jevejinu pod Ermonom u zemlji Mispi.
JOS 11:4 I izađoše oni i sva vojska njihova s njima, mnogi narod kao pesak na bregu morskom, i konji i kola mnoga veoma.
JOS 11:5 Svi ti carevi dogovoriše se i dođoše, i stadoše zajedno u logor na vodi Meromu, da udare na Izrailja.
JOS 11:6 A Gospod reče Isusu: Ne boj ih se; jer sutra u ovo doba ja ću učiniti te će svi biti pobijeni pred Izrailjem; konjima njihovim ispresecaj žile, i kola njihova popali ognjem.
JOS 11:7 I izađe Isus i sva vojska s njim na njih na vodu Merom iznenada, i udariše na njih.
JOS 11:8 I Gospod ih dade u ruke Izrailju, te ih razbiše i teraše ih do Sidona velikog i do vode Misrefota i do polja Mispe na istok; i tako ih pobiše da ne ostaviše nijednog živog.
JOS 11:9 I učini im Isus kako mu beše zapovedio Gospod: konjima njihovim ispreseca žile, i kola njihova popali ognjem.
JOS 11:10 I vrativši se Isus u to vreme, uze Asor, i ubi cara njegovog mačem; a Asor beše, pre, glava svim tim carstvima.
JOS 11:11 I pobiše sve živo što beše u njemu oštrim mačem sekući, te ne osta ništa živo; a Asor spališe ognjem.
JOS 11:12 I sve gradove onih careva i sve careve njihove uze Isus i iseče ih oštrim mačem i pobi ih, kao što beše zapovedio Mojsije sluga Gospodnji.
JOS 11:13 Ali nijednog grada koji osta u opkopima svojim ne popali Izrailj, osim samog Asora, koji spali Isus.
JOS 11:14 A sav plen iz tih gradova i stoku pograbiše za sebe sinovi Izrailjevi; samo ljude sve isekoše oštrim mačem, te ih istrebiše, ne ostaviše ništa živo.
JOS 11:15 Kako zapovedi Gospod Mojsiju, sluzi svom, tako Mojsije zapovedi Isusu, a Isus tako učini; ništa ne izostavi od svega što beše Gospod zapovedio Mojsiju.
JOS 11:16 I tako uze Isus svu tu zemlju, gore i sav južni kraj i svu zemlju gosensku, i ravnicu i polje, goru Izrailjevu i ravnicu njegovu.
JOS 11:17 Od gore Alaka, koja se pruža k Siru, do Val-Gada u polju livanskom, pod gorom Ermonom i sve careve njihove zarobi i pobi ih i pogubi.
JOS 11:18 Dugo vremena vojeva Isus na te careve.
JOS 11:19 Ne bi nijednog grada koji učini mir sa sinovima Izrailjevim, osim Jeveja koji življahu u Gavaonu; sve ih uzeše ratom.
JOS 11:20 Jer od Gospoda bi, te otvrdnu srce njihovo da izađu u boj na Izrailja, da bi ih potro i da im ne bi bilo milosti, nego da bi ih istrebio, kao što beše zapovedio Gospod Mojsiju.
JOS 11:21 U to vreme dođe Isus, te istrebi Enakime iz gora, iz Hevrona, iz Davira, iz Anava i iz sve gore Judine i iz sve gore Izrailjeve, s gradovima njihovim potre ih Isus.
JOS 11:22 Nijedan Enakim ne osta u zemlji sinova Izrailjevih; samo u Gazi, u Gatu i u Azotu ostaše.
JOS 11:23 Tako uze Isus svu zemlju, kao što beše kazao Gospod Mojsiju; i dade je u nasledstvo Izrailju prema delovima njihovim, po plemenima njihovim. I zemlja počinu od rata.
JOS 12:1 A ovo su carevi zemaljski koje pobiše sinovi Izrailjevi i zemlju njihovu osvojiše s one strane Jordana k istoku, od potoka Arnona do gore Ermona i svu ravnicu k istoku:
JOS 12:2 Sion car amorejski koji stajaše u Esevonu i vladaše od Aroira koji je na bregu potoka Arnona, i od polovine potoka i polovinom Galada do potoka Javoka, gde je međa sinova amonskih;
JOS 12:3 i od ravnice do mora hinerotskog k istoku, i do mora uz polje, do mora slanog k istoku, kako se ide k Vetsimotu, i s juga pod goru Fazgu;
JOS 12:4 i sused mu Og, car vasanski, koji beše ostao od Rafaja i seđaše u Astarotu i u Edrajinu,
JOS 12:5 i vladaše gorom Ermonom i Salhom i svim Vasanom do međe gesurske i mahatske, i polovinom Galada do međe Siona cara esevonskog.
JOS 12:6 Njih pobi Mojsije sluga Gospodnji i sinovi Izrailjevi; i tu zemlju dade Mojsije, sluga Gospodnji, u nasledstvo plemenu Ruvimovom i plemenu Gadovom i polovini plemena Manasijinog.
JOS 12:7 A ovo su carevi zemaljski koje pobi Isus sa sinovima Izrailjevim s one strane Jordana k zapadu, od Val-Gada u polju livanskom pa do gore Alaka kako se ide k Siru; i tu zemlju dade Isus plemenima Izrailjevim u nasledstvo prema delovima njihovim,
JOS 12:8 po gorama i po ravnicama, po poljima i po dolinama, i u pustinji i na južnom kraju, zemlju hetejsku, amorejsku i hananejsku, ferezejsku, jevejsku i jevusejsku:
JOS 12:9 Car jerihonski jedan; car gajski do Vetilja jedan;
JOS 12:10 car jerusalimski jedan; car hevronski jedan;
JOS 12:11 car jarmutski jedan; car lahiski jedan;
JOS 12:12 car jeglonski jedan; car gezerski jedan;
JOS 12:13 car davirski jedan; car gaderski jedan;
JOS 12:14 car oramski jedan; car aradski jedan;
JOS 12:15 car od Livne jedan; car odolamski jedan;
JOS 12:16 car makidski jedan; car vetiljski jedan;
JOS 12:17 car tifuvski jedan; car eferski jedan;
JOS 12:18 car afečki jedan; car saronski jedan;
JOS 12:19 car madonski jedan; car asorski jedan;
JOS 12:20 car simron-meronski jedan; car ahsavski jedan;
JOS 12:21 car tanaški jedan; car megidski jedan;
JOS 12:22 car kedeski jedan; car jokneamski kod Karmela jedan;
JOS 12:23 car dorski u Nafat-Doru jedan; car gojimski u Galgalu jedan;
JOS 12:24 car teraski jedan. Svega trideset i jedan car.
JOS 13:1 A Isus već beše star i vremenit, i reče mu Gospod: Ti si star i vremenit, a zemlje je ostalo vrlo mnogo da se osvoji.
JOS 13:2 Ovo je zemlja što je ostala: sve međe filistejske i sva gesurska,
JOS 13:3 od Siora, koji je pred Misirom, do međe akaronske na sever; to pripada Hananejima; pet kneževina filistejskih, gazejska, azotska, askalonska, getejska i akaronska, i Aveji;
JOS 13:4 s juga sva zemlja hananejska i Meara, što pripada Sidoncima do Afeka, do međe amorejske.
JOS 13:5 I zemlja givlejska i sav Livan k istoku, od Val-Gada pod gorom Ermonom pa do ulaska ematskog;
JOS 13:6 sve koji žive u toj gori od Livana do vode Misrefota, sve Sidonce ja ću oterati ispred sinova Izrailjevih; samo je razdeli žrebom Izrailju u nasledstvo, kao što sam ti zapovedio.
JOS 13:7 Razdeli dakle tu zemlju u nasledstvo među devet plemena i polovinu plemena Manasijinog.
JOS 13:8 Jer s drugom polovinom pleme Ruvimovo i Gadovo primiše svoj deo, koji im dade Mojsije s one strane Jordana k istoku, kako im dade Mojsije sluga Gospodnji,
JOS 13:9 od Aroira koji je na bregu potoka Arnona i grada nasred potoka, i svu ravnicu medevsku do Devona,
JOS 13:10 i sve gradove Siona cara amorejskog, koji carova u Esevonu, do međe sinova Amonovih,
JOS 13:11 i Galad i među gesursku i mahatsku i svu goru ermonsku i sav Vasan do Salhe;
JOS 13:12 sve carstvo Ogovo u Vasanu, koji Og carova u Astarotu i Edrajinu i beše ostao od Rafaja; a Mojsije ih pobi i istrebi.
JOS 13:13 Ali Gesureja i Mahateja ne izagnaše sinovi Izrailjevi, nego Gesureji i Mahateji ostaše među Izrailjem do danas.
JOS 13:14 Samo plemenu Levijevom ne dade nasledstvo; žrtve ognjene Gospoda Boga Izrailjevog jesu nasledstvo njegovo, kao što mu je rekao.
JOS 13:15 A dade Mojsije plemenu sinova Ruvimovih po porodicama njihovim,
JOS 13:16 i međe im behu od Aroira koji je na bregu potoka Arnona, i grad koji je na sred potoka, i sva ravan do Medeve,
JOS 13:17 Esevon sa svim gradovima svojim u ravni, Devon i Vamot-Val i Vet-Valmeon,
JOS 13:18 i Jasa i Kadimot i Mifat,
JOS 13:19 i Kirijatajim i Sivma i Zaret-Sar na gori kod doline,
JOS 13:20 i Vet-Fegor i Azdot-Fazga i Vet-Jesimot,
JOS 13:21 i svi gradovi u ravni, i sve carstvo Siona cara amorejskog, koji carova u Esevonu, kog ubi Mojsije s knezovima madijanskim, Evijom i Rekemom i Surom i Urom i Revom, knezovima Sionovim, koji življahu u onoj zemlji.
JOS 13:22 I Valama sina Veorovog, vrača, ubiše sinovi Izrailjevi mačem s drugima pobijenim.
JOS 13:23 I behu međe sinova Ruvimovih Jordan s međama svojim. To je nasledstvo sinova Ruvimovih po porodicama njihovim, gradovi i sela njihova.
JOS 13:24 I dade Mojsije plemenu Gadovom, sinovima Gadovim po porodicama njihovim,
JOS 13:25 i behu im međe Jazir i svi gradovi galadski i polovina zemlje sinova Amonovih do Aroira koji je prema Ravi,
JOS 13:26 i od Esevona do Ramot-Mispe i Vetonima, i od Mahanaima do međe davirske;
JOS 13:27 i u dolini Vet-Aran i Vet-Nimra i Sokot i Safon; ostatak carstva Siona cara esevonskog, Jordan i međa njegova do kraja mora hinerotskog s one strane Jordana na istok.
JOS 13:28 To je nasledstvo sinova Gadovih po porodicama njihovim, gradovi i sela njihova.
JOS 13:29 I dade Mojsije polovini plemena Manasijinog, i dobi polovina plemena sinova Manasijinih po porodicama svojim;
JOS 13:30 međa im beše od Mahanaima, sav Vasan, sve carstvo Oga cara vasanskog, i sva sela Jairova, što su u Vasanu, šezdeset gradova.
JOS 13:31 I polovina Galada, i Astarot i Edrajin, gradovi carstva Ogovog u Vasanu, dopadoše sinovima Mahira sina Manasijinog, polovini sinova Mahirovih po porodicama njihovim.
JOS 13:32 To je što razdeli u nasledstvo Mojsije u polju moavskom s one strane Jordana prema Jerihonu na istoku.
JOS 13:33 A plemenu Levijevom ne dade Mojsije nasledstvo; Gospod je Bog Izrailjev njihovo nasledstvo, kao što im je rekao.
JOS 14:1 A ovo je što dobiše nasledstvo sinovi Izrailjevi u zemlji hananskoj, što razdeliše u nasledstvo Eleazar sveštenik i Isus sin Navin i poglavari porodica otačkih po plemenima sinova Izrailjevih,
JOS 14:2 žrebom deleći im nasledstvo, kao što zapovedi Gospod preko Mojsija, među devet plemena i polovinu plemena.
JOS 14:3 Jer Mojsije dade nasledstvo dvema plemenima i polovini plemena s ove strane Jordana, a Levitima ne dade nasledstvo među njima.
JOS 14:4 Jer sinova Josifovih behu dva plemena: Manasijino i Jefremovo, i Levitima ne daše deo u zemlji, osim gradova u kojima će živeti i podgrađa njihovih za stoku njihovu i za blago njihovo.
JOS 14:5 Kako beše zapovedio Gospod Mojsiju, tako učiniše sinovi Izrailjevi i podeliše zemlju.
JOS 14:6 A sinovi Judini dođoše k Isusu u Galgal, i reče mu Halev sin Jefonijin Kenezej: Ti znaš šta je kazao Gospod Mojsiju sluzi Božjem za me i za te u Kadis-Varniji.
JOS 14:7 Bilo mi je četrdeset godina kad me posla Mojsije sluga Gospodnji iz Kadis-Varnije da uhodim zemlju, i javih mu stvar, kako mi je bilo u srcu.
JOS 14:8 A braća moja što iđoše sa mnom uplašiše srce narodu; ali se ja jednako držah Gospoda Boga svog.
JOS 14:9 I zakle se Mojsije onaj dan govoreći: Zaista zemlja po kojoj si hodio nogama svojim, dopašće tebi u nasledstvo i sinovima tvojim doveka; jer si se sasvim držao Gospoda Boga mog.
JOS 14:10 A sada, eto, sačuva me Gospod u životu, kao što je rekao; ima već četrdeset i pet godina kako to reče Gospod Mojsiju, kad Izrailj iđaše po pustinji; i sad, eto, ima mi danas osamdeset i pet godina.
JOS 14:11 I danas sam jošte krepak, kao što sam bio kad me je Mojsije slao; krepost mi je i sad onakva kakva je bila onda za boj i da odlazim i dolazim.
JOS 14:12 Zato daj mi sada ovu goru, za koju je govorio Gospod u onaj dan; jer si čuo u onaj dan da su onde Enakimi i gradovi veliki i tvrdi; da ako bude Gospod sa mnom, te ih isteram, kao što je Gospod kazao.
JOS 14:13 I Isus ga blagoslovi, i dade Hevron Halevu sinu Jefonijinom u nasledstvo.
JOS 14:14 Zato pripade Hevron Halevu sinu Jefonijinom Kenezeju u nasledstvo do današnjeg dana, jer se jednako držao Gospoda Boga Izrailjevog.
JOS 14:15 A ime Hevronu beše pre Kirijat-Arva, a Arva beše velik čovek među Enakimima. I zemlja počinu od rata.
JOS 15:1 A ovo beše deo sinova Judinih po porodicama njihovim: uz među edomsku, pustinja Sin k jugu na kraju južne strane;
JOS 15:2 i beše im južna međa od kraja slanog mora, od zaliva koji ide k jugu.
JOS 15:3 A otuda ide na jug na brdo Akravim, prelazi preko Sina, i pruža se od juga na Kadis-Varniju, i dopire do Esrona, a otuda ide na Adar i savija se na Karku;
JOS 15:4 otuda, idući do Aselmona, izlazi na potok misirski i kraj toj međi udara u more. To vam je južna međa.
JOS 15:5 A međa k istoku: slano more do kraja Jordana; a međa sa severne strane: od zaliva morskog, do kraja Jordana;
JOS 15:6 odatle ide ta međa na Vet-Oglu, i pruža se od severa do Vet-Arave; i odatle ide ta međa na kamen Voana sina Ruvimovog;
JOS 15:7 odatle ide ta međa do Davira od doline Ahora, i na sever ide na Galgal, prema brdu adumimskom na južnoj strani potoka; potom ide ta međa do vode En-Semesa, i udara u studenac Rogil;
JOS 15:8 odatle ide ta međa preko doline sinova Enomovih pokraj Jevuseja s juga, a to je Jerusalim; otuda ide međa na vrh gore koja je prema dolini Enom k zapadu i koja je nakraj doline rafajske k severu;
JOS 15:9 potom se savija međa s vrha te gore k izvoru vode Neftoje i izlazi na gradove u gori Efronu; a odatle se pruža međa do Vala, a to je Kirijat-Jarim;
JOS 15:10 potom ide međa do Vala na zapad ka gori Siru, i ide pokraj gore Jarima sa severa, a to je Hasalon, i spušta se na Vet-Semes, i dolazi do Tamne;
JOS 15:11 i ide međa pokraj Akarona k severu, i dopire do Sikrona, i ide preko gore Vala i pruža se do Javnila, i izlazi ta međa na more.
JOS 15:12 A međa je zapadna pokraj velikog mora i njegovih međa. To su međe sinova Judinih unaokolo po porodicama njihovim.
JOS 15:13 A Halevu sinu Jefonijinom dade Isus deo među sinovima Judinim, kao što mu zapovedi Gospod: Kirijat-Arvu; a Arva je bio otac Enakov, i to je Hevron;
JOS 15:14 i odatle izagna Halev tri sina Enakova: Sesaja i Ahimana i Talmaja sinove Enakove.
JOS 15:15 I odatle ode na Davirane; a Davir se pre zvaše Kirijat-Sefer.
JOS 15:16 I reče Halev: Ko savlada Kirijat-Sefer i uzme ga, daću mu za ženu Ahsu kćer svoju.
JOS 15:17 I uze ga Gotonilo sin Kenezov, brat Halevov; i dade mu Ahsu, kćer svoju, za ženu.
JOS 15:18 I kad polažaše, nagovaraše ga da ište polje u oca njenog; pa skoči s magarca. A Halev joj reče: Šta ti je?
JOS 15:19 A ona reče: Daj mi dar; kad si mi dao suvu zemlju, daj mi i izvore vodene. I dade joj izvore gornje i izvore donje.
JOS 15:20 Ovo je nasledstvo plemena sinova Judinih po porodicama njihovim;
JOS 15:21 ovo su gradovi po krajevima plemena sinova Judinih, duž međe edomske k jugu: Kavseil i Eder i Jagur,
JOS 15:22 i Kina i Dimona i Adada,
JOS 15:23 i Kades i Asor i Itnan,
JOS 15:24 Zif i Telem i Valot,
JOS 15:25 i Asor-Adata i Kiriot; Esron je Asor;
JOS 15:26 Amam i Sama i Molada,
JOS 15:27 i Asar-Gada i Esemon i Vet-Falet,
JOS 15:28 i Asar-Sual i Virsaveja i Viziotija,
JOS 15:29 Vala i Im i Asem,
JOS 15:30 i Eltolad i Hesil i Orma,
JOS 15:31 i Siklag i Madmana i Sansana,
JOS 15:32 i Levaot i Sileim i Ajin i Rimon; svega dvadeset i devet gradova sa selima svojim.
JOS 15:33 U ravni Estol i Saraja i Asna.
JOS 15:34 I Zanoja i En-Ganim, Tafuja i Inam,
JOS 15:35 Jarmut i Odolam, Sohot i Azika.
JOS 15:36 I Sagarim i Aditajim i Gedira i Gedirotajim; četrnaest gradova sa selima svojim.
JOS 15:37 Sevan i Adasa i Magdal-Gad,
JOS 15:38 i Dilan i Mispa i Jokteil,
JOS 15:39 Lahis i Vaskat i Jeglon,
JOS 15:40 i Havon i Lamas i Hitlis,
JOS 15:41 i Gedirot, Vet-Dagon, i Nama i Makida; šesnaest gradova sa selima svojim.
JOS 15:42 Livna i Eter i Asan,
JOS 15:43 i Jefta i Asna i Nesiv,
JOS 15:44 i Keila i Ahziv i Marisa devet gradova sa selima svojim.
JOS 15:45 Akaron sa selima i zaseocima;
JOS 15:46 od Akarona do mora sve što je pokraj Azota sa selima svojim.
JOS 15:47 Azot sa selima i zaseocima, Gaza sa selima i zaseocima do potoka misirskog i do velikog mora s međama.
JOS 15:48 A u gori: Samir i Jatir i Sohot,
JOS 15:49 i Dana i Kirijat-Sana, a to je Davir,
JOS 15:50 i Anav i Estemon i Anim,
JOS 15:51 i Gosen i Olon i Gilon; jedanaest gradova sa selima svojim.
JOS 15:52 Arav i Duma i Esan,
JOS 15:53 i Janum i Vet-Tafuja i Afeka,
JOS 15:54 i Humata i Kirijat-Arva, a to je Hevron, i Sior; devet gradova sa selima svojim.
JOS 15:55 Maon, Karmel i Zif i Juta,
JOS 15:56 Jezrael i Jogdeam i Zanoja,
JOS 15:57 Kajin, Gavaja i Tamna; deset gradova sa selima svojim.
JOS 15:58 Alul, Vet-sur i Gedor,
JOS 15:59 i Marat i Vet-Anat i Eltekon, šest gradova sa selima svojim.
JOS 15:60 Kirijat-Val, to je Kirijat-Jarim, i Rava; dva grada sa selima svojim.
JOS 15:61 U pustinji: Vet-Arava, Midin i Sehaha,
JOS 15:62 i Nivsan, i grad soli, i Engadija; šest gradova sa selima svojim.
JOS 15:63 A Jevuseja koji življahu u Jerusalimu ne mogoše isterati sinovi Judini; zato ostaše Jevuseji sa sinovima Judinim u Jerusalimu do danas.
JOS 16:1 I dopade deo sinovima Josifovim od Jordana kod Jerihona, od vode jerihonske k istoku, na pustinju koja ide od Jerihona na goru vetiljsku,
JOS 16:2 a od Vetilja ide na Luz i dolazi do međe arhijske do Atarota,
JOS 16:3 potom ide na zapad do međe jafletske pa do međe donjeg Vet-Orona i do Gezera, i izlazi na more.
JOS 16:4 Tako dobiše nasledstvo sinovi Josifovi, Manasija i Jefrem.
JOS 16:5 A beše međa sinovima Jefremovim po porodicama njihovim, beše međa nasledstva njihovog k istoku Atarot-Adar do gornjeg Vet-Orona,
JOS 16:6 i izlazi međa na more kod Mihmete sa severne strane, pa se obrće međa k istoku do Tanat-Silona, i prolazi s istoka do Janohe,
JOS 16:7 potom silazi od Janohe do Atarota i Narata, i došavši do Jerihona udara u Jordan.
JOS 16:8 Od Tafuje ide međa k istoku do potoka Kane i izlazi na more. To je nasledstvo plemena sinova Jefremovih po porodicama njihovim.
JOS 16:9 A gradovi behu odvojeni sinovima Jefremovim u nasledstvu sinova Manasijinih, svi gradovi sa selima svojim.
JOS 16:10 A ne izagnaše Hananejina koji življaše u Gezeru; zato ostaše Hananeji među sinovima Jefremovim do danas plaćajući danak.
JOS 17:1 I dopade deo plemenu Manasijinom, a on beše prvenac Josifov; Mahiru prvencu Manasijinom ocu Galadovom, jer beše čovek junak, zato mu dopade Galad i Vasan;
JOS 17:2 dobiše deo i ostali sinovi Manasijini po porodicama svojim, sinovi Avijezerovi, i sinovi Helekovi, i sinovi Azrilovi, i sinovi Sihemovi, i sinovi Eferovi, i sinovi Semidini. To su sinovi Manasije sina Josifovog; ljudi po porodicama svojim.
JOS 17:3 A Salpad sin Efera sina Galada sina Mahira sina Manasijinog nije imao sinova nego kćeri; i ovo su imena kćerima njegovim: Mala i Nuja, Egla, Melha i Tersa.
JOS 17:4 I one dođoše pred Eleazara sveštenika i pred Isusa sina Navinog i pred knezove, i rekoše: Gospod je zapovedio Mojsiju da nam se da nasledstvo među braćom našom. I dade im Isus, po zapovesti Gospodnjoj, nasledstvo među braćom oca njihovog.
JOS 17:5 I dopade Manasiji deset delova, osim zemlje galadske i vasanske, koje su s one strane Jordana.
JOS 17:6 Jer kćeri Manasijine dobiše nasledstvo među sinovima njegovim, a zemlja galadska dopade drugim sinovima Manasijinim.
JOS 17:7 A međa Manasijina beše od Asira k Mihmeti, koja je prema Sihemu, potom ide ta međa nadesno k stanovnicima en-tafujskim.
JOS 17:8 A Manasijina je zemlja tafujska, ali Tafuja na međi Manasijinoj pripada sinovima Jefremovim.
JOS 17:9 Odatle silazi međa na potok Kanu, s južne strane tog potoka; i gradovi su Jefremovi među gradovima Manasijinim; a međa je Manasijina sa severne strane potoka i izlazi na more.
JOS 17:10 S juga je Jefremovo, a sa severa Manasijino, a more im je međa; a s Asirom graniče na severu a s Isaharom na istoku.
JOS 17:11 Jer je Manasijino u plemenu Isaharovom i Asirovom: Vet-San sa selima svojim, i Ivleam sa selima svojim, i Dorani sa selima svojim, i En-Dorani sa selima svojim, i Tanašani sa selima svojim, i Megiđani sa selima svojim; ta tri kraja.
JOS 17:12 Ali sinovi Manasijini ne mogoše izagnati Hananeje iz tih gradova, nego Hananeji stadoše živeti u toj zemlji.
JOS 17:13 Ali kad ojačaše sinovi Izrailjevi, udariše danak na Hananeje, ali ih ne izagnaše.
JOS 17:14 A sinovi Josifovi rekoše Isusu govoreći: Zašto si nam dao u nasledstvo jedan deo i jedno uže, kad je nas množina i Gospod nas je blagoslovio dovde?
JOS 17:15 A Isus im reče: Kad vas je množina, idite u šumu, i onde okrčite sebi, u zemlji ferezejskoj i rafajskoj, ako vam je tesna gora Jefremova.
JOS 17:16 A sinovi Josifovi rekoše: Neće nam biti dosta ova gora; a svi Hananeji koji žive u dolini imaju gvozdena kola; i oni koji su u Vet-Sanu i u selima njegovim i oni koji su u dolini jezraelskoj.
JOS 17:17 A Isus reče domu Josifovom, Jefremu i Manasiji, govoreći: Velik si narod i silan si, nećeš imati jednog dela.
JOS 17:18 Nego gora neka bude tvoja; ako je šuma, iseci je, pa ćeš imati međe njene; jer ćeš izagnati Hananeje, ako i imaju gvozdena kola, ako i jesu jaki.
JOS 18:1 I sabra se sav zbor sinova Izrailjevih u Silom i onde namestiše šator od sastanka, pošto pokoriše zemlju.
JOS 18:2 Ali još beše sinova Izrailjevih sedam plemena, kojima ne bi dato nasledstvo.
JOS 18:3 I Isus reče sinovima Izrailjevim: Dokle ćete oklevati, te ne idete i uzmete zemlju koju vam je dao Gospod Bog otaca vaših?
JOS 18:4 Izaberite između sebe po tri čoveka iz svakog plemena, pa neka se dignu i prođu zemlju, i neka je prepišu na nasledstva svoja, pa onda neka dođu k meni.
JOS 18:5 I neka je razdele na sedam delova; Juda će ostati u svojim međama s juga, i dom će Josifov ostati u međama svojim sa severa.
JOS 18:6 A vi prepišite zemlju na sedam delova, i donesite amo k meni, da bacim žreb za plemena vaša ovde pred Gospodom Bogom našim.
JOS 18:7 Jer Leviti nemaju dela među vama, jer je sveštenstvo Gospodnje njihovo nasledstvo; a Gad i Ruvim i polovina plemena Manasijinog primiše nasledstvo svoje s one strane Jordana na istoku, koje im dade Mojsije, sluga Gospodnji.
JOS 18:8 Tada ustaše ljudi i pođoše; a Isus zapovedi ljudima koji odoše da prepišu zemlju govoreći: Idite i prođite zemlju i prepišite je, pa onda dođite k meni, te ću baciti žreb za vas ovde pred Gospodom u Silomu.
JOS 18:9 I odoše ljudi i prođoše zemlju i prepisaše je u knjigu, selo po selo, na sedam delova; potom se vratiše k Isusu u logor, u Silom.
JOS 18:10 I Isus baci žreb za njih u Silomu pred Gospodom, i onde podeli Isus zemlju među sinove Izrailjeve po delovima njihovim.
JOS 18:11 I izađe žreb za pleme sinova Venijaminovih po porodicama njihovim, i dođe međa dela njihovog među sinove Judine i sinove Josifove.
JOS 18:12 I bi im međa sa severa do Jordana, i ona ide pokraj Jerihona sa severa i pruža se na goru k zapadu, i izlazi u pustinju Vet-Aven;
JOS 18:13 a odatle ide ta međa do Luza, s južne strane Luzu, a to je Vetilj, i silazi do Atarot-Adara pokraj gore koja je s juga Vet-Oronu donjem.
JOS 18:14 Otuda izlazi međa i savija se pokraj mora k jugu od gore, koja je prema Vet-Oronu na jug, i izlazi na Kirijat-Val, a to je Kirijat-Jarim, grad sinova Judinih. To je zapadna strana.
JOS 18:15 A južna strana od kraja Kirijat-Jarima, i izlazi ta međa k zapadu, pa ide na izvor vode Neftoje,
JOS 18:16 i silazi ta međa nakraj gore koja je prema dolini sina Enomovog, a u dolini rafajskoj k zapadu, i ide preko doline Enomove pokraj Jevuseja k jugu, i silazi na izvor Rogil;
JOS 18:17 potom se obrće od severa i ide na En-Semes, a otuda ide na Galilot, koji je prema gori adumimskoj, i silazi na kamen Voana sina Ruvimovog;
JOS 18:18 otuda ide stranom koja je prema Aravi k severu i silazi u Aravu;
JOS 18:19 potom ide pokraj Vet-Ogle k severu i udara u zaliv slanog mora sa severne strane do kraja Jordana na jugu. To je južna međa.
JOS 18:20 A Jordan je međa s istočne strane. To je nasledstvo sinova Venijaminovih s međama njihovim unaokolo po porodicama njihovim.
JOS 18:21 A gradovi plemena sinova Venijaminovih po porodicama njihovim jesu: Jerihon i Vet-Ogla i Emek-Kesis,
JOS 18:22 i Vet-Arava i Semarajim i Vetilj,
JOS 18:23 i Avin i Fara i Ofra,
JOS 18:24 i Hefar-Amona i Ofnija i Gava; dvanaest gradova sa selima svojim;
JOS 18:25 Gavaon i Rama i Virot,
JOS 18:26 i Mispa i Hefira i Mosa,
JOS 18:27 i Rekem i Jerfail i Tarala,
JOS 18:28 i Sila, Elef i Jevus, a to je Jerusalim, Gavat, Kirijat; četrnaest gradova sa selima svojim. To je nasledstvo sinova Venijaminovih po porodicama njihovim.
JOS 19:1 Potom izađe drugi žreb za Simeuna, pleme sinova Simeunovih po porodicama njihovim, i bi nasledstvo njihovo usred nasledstva sinova Judinih.
JOS 19:2 I dopade im u nasledstvo Virsaveja i Saveja i Molada,
JOS 19:3 i Asar-Sual i Vala i Asem,
JOS 19:4 i Eltolad i Vetuil i Orma,
JOS 19:5 i Siklag i Vet-Marhavot i Asar-Susa,
JOS 19:6 i Vet-Levaot i Saruen; trinaest gradova sa selima svojim;
JOS 19:7 Ajin, Remon i Eter i Asan, četiri grada sa selima svojim;
JOS 19:8 i sva sela što behu oko tih gradova dori do Valat-Vira, a to je Ramat južni. To je nasledstvo plemena sinova Simeunovih po porodicama njihovim.
JOS 19:9 Od dela sinova Judinih dopade nasledstvo sinovima Simeunovim, jer deo sinova Judinih beše velik za njih, zato sinovi Simeunovi dobiše nasledstvo na njihovom nasledstvu.
JOS 19:10 Potom izađe treći žreb za sinove Zavulonove po porodicama njihovim; i međa nasledstvu njihovom bi do Saride.
JOS 19:11 A odatle ide međa njihova pokraj mora na Maralu, i dopire do Davaseta, i ide na potok koji je prema Jokneamu,
JOS 19:12 pa se okreće od Saride na istok do međe kislot-tavorske, i ide na Davrat i izlazi do Jafe;
JOS 19:13 otuda ide opet k istoku do Gita-Efera, a to je Ita-Kasin, i izlazi na Remon-Metoar, a to je Neja;
JOS 19:14 otuda se savija međa k severu na Anaton, i izlazi u dolinu Jeftail,
JOS 19:15 s Katatom i s Nalalom i Simronom i Idalom i Vitlejemom, dvanaest gradova sa selima svojim.
JOS 19:16 To je nasledstvo sinova Zavulonovih po porodicama njihovim, to su gradovi i sela njihova.
JOS 19:17 Za Isahara izađe žreb četvrti, za sinove Isaharove po porodicama njihovim;
JOS 19:18 a međa im bi: Jezrael i Kesulot i Sunim,
JOS 19:19 i Aferajim i Seon i Anaharat,
JOS 19:20 i Ravit i Kision i Aves,
JOS 19:21 i Remet i En-Ganim i En-Ada i Bet-Fasis,
JOS 19:22 a otuda ide međa na Tavor i na Sahasimu i Vet-Semes, i udara u Jordan; šesnaest gradova sa selima svojim.
JOS 19:23 To je nasledstvo plemena sinova Isaharovih po porodicama njihovim; to su gradovi i sela njihova.
JOS 19:24 Potom izađe žreb peti za pleme sinova Asirovih po porodicama njihovim.
JOS 19:25 I međa im bi: Helkat i Alija i Veten, i Ahsaf,
JOS 19:26 i Alameleh i Amad i Misal, i pruža se do Karmela k moru i do Sihor-Livnata,
JOS 19:27 i odatle se savija k istoku na Vet-Dagon, i dopire do Zavulona i do doline Jeftaila k severu, i do Vetemeka i Naila, i ide do Havula nalevo;
JOS 19:28 i Hevron i Reov i Amon i Kana skroz do Sidona velikog;
JOS 19:29 otuda se savija međa na Ramu i do tvrdog grada Tira, a otuda se savija na Osu i izlazi na more pokraj dela ahsivskog;
JOS 19:30 i Ama i Afek i Reov; dvadeset i dva grada sa selima svojim.
JOS 19:31 To je nasledstvo plemena sinova Asirovih po porodicama njihovim, to su gradovi i sela njihova.
JOS 19:32 Za sinove Neftalimove izađe žreb šesti, za sinove Neftalimove po porodicama njihovim,
JOS 19:33 i međa im bi od Elafa i od Alona do Sananima, i od Adami-Nekeva i Javnila do Lakuma, i izlazi na Jordan;
JOS 19:34 potom se obrće međa na zapad k Aznot-Tavoru, i ide na Ukok, i dopire do Zavulona s juga i do Asira sa zapada i do Jude na Jordanu s istoka.
JOS 19:35 A tvrdi su gradovi: Sidim, Ser i Amat, Rakat i Hinerot,
JOS 19:36 i Adama i Rama i Asor,
JOS 19:37 i Kedes i Edrej i En-Asor,
JOS 19:38 i Iron Migdalil, Orem i Vet-Anat i Vet-Semes; devetnaest gradova sa selima svojim.
JOS 19:39 To je nasledstvo plemena sinova Neftalimovih po porodicama njihovim, to su gradovi sa selima svojim.
JOS 19:40 Sedmi žreb izađe za pleme sinova Danovih po porodicama njihovim,
JOS 19:41 i međa nasledstvu njihovom bi Sara i Estaol i Ir-Semes,
JOS 19:42 i Salavin i Ajalon i Jetla,
JOS 19:43 i Elon i Tamnata i Akaron,
JOS 19:44 i Eltekon i Giveton i Valat,
JOS 19:45 i Jud i Vani-Varak i Gat-Rimon,
JOS 19:46 i Me-Jarkon i Rakon s međama svojim prema Jopi.
JOS 19:47 Ali međe sinova Danovih izađoše male za njih; zato izađoše sinovi Danovi i udariše na Lesem i uzeše ga i pobiše oštrim mačem i osvojiše ga, i naseliše se u njemu, i Lesem prozvaše Dan po imenu Dana oca svog.
JOS 19:48 To je nasledstvo plemena sinova Danovih po porodicama njihovim; to su gradovi i sela njihova.
JOS 19:49 A kad podeliše zemlju po međama njenim, daše sinovi Izrailjevi nasledstvo Isusu, sinu Navinom, među sobom.
JOS 19:50 Po zapovesti Gospodnjoj daše mu grad koji zaiska, Tamnat-Sarah u gori Jefremovoj, a on sagradi grad i naseli se u njemu.
JOS 19:51 To su nasledstva koja Eleazar sveštenik i Isus sin Navin i glavari porodica otačkih u plemenima sinova Izrailjevih podeliše žrebom u Silomu pred Gospodom na vratima šatora od sastanka, i tako podeliše zemlju.
JOS 20:1 Potom reče Gospod Isusu govoreći:
JOS 20:2 Kaži sinovima Izrailjevim i reci: Odredite gradove za utočišta, za koje sam vam govorio preko Mojsija,
JOS 20:3 da onamo uteče krvnik koji ubije koga nehotice, ne misleći, da vam budu utočišta od osvetnika.
JOS 20:4 Pa kad ko uteče u koji od tih gradova, neka stane pred vratima gradskim i neka kaže starešinama onog grada stvar svoju, pa neka ga prime k sebi, i daju mu mesto da sedi kod njih.
JOS 20:5 I ako dođe za njim osvetnik, neka mu ne daju krvnika u ruke, jer je nehotice ubio bližnjeg niti je pre mrzeo na njega.
JOS 20:6 Nego neka sedi u gradu onom dokle ne stane pred zbor na sud, do smrti poglavara svešteničkog koji bude onda, tada neka se krvnik vrati i ide u svoj grad i svojoj kući, u grad iz kog je utekao.
JOS 20:7 I odeliše Kedes u Galileji u gori Neftalimovoj i Sihem u gori Jefremovoj i Kirijat-Arvu, to je Hevron, u gori Judinoj.
JOS 20:8 A preko Jordana od Jerihona na istok odrediše Vosor u pustinji, u ravni, od plemena Ruvimovog, i Ramot u Galadu od plemena Gadovog, i Golan u Vasanu od plemena Manasijinog.
JOS 20:9 To su gradovi određeni svim sinovima Izrailjevim i došljaku koji živi među njima, da pobegne kod njih ko god ubije koga nehotice i da ne pogine od ruke osvetnikove dok ne stane pred zbor.
JOS 21:1 Tada dođoše glavari otačkih porodica levitskih k Eleazaru svešteniku i k Isusu sinu Navinom i glavarima porodica otačkih i plemenima sinova Izrailjevih.
JOS 21:2 I rekoše im u Silomu u zemlji hananskoj govoreći: Gospod je zapovedio preko Mojsija da nam se daju gradovi gde ćemo živeti i podgrađa njihova za stoku našu.
JOS 21:3 I dadoše sinovi Izrailjevi Levitima od nasledstva svog po zapovesti Gospodnjoj ove gradove i podgrađa njihova:
JOS 21:4 Izađe žreb za porodice Katove; i dopade sinovima Arona sveštenika između Levita žrebom trinaest gradova od plemena Judinog i od plemena Simeunovog i od plemena Venijaminovog.
JOS 21:5 A ostalim sinovima Katovim dopade žrebom deset gradova od porodica plemena Jefremovog i od plemena Danovog i od polovine plemena Manasijinog.
JOS 21:6 A sinovima Girsonovim dopade žrebom od porodica plemena Isaharovog i od plemena Asirovog i od plemena Neftalimovog i od polovine plemena Manasijinog u Vasanu trinaest gradova.
JOS 21:7 Sinovima Merarijevim po porodicama njihovim od plemena Ruvimovog i od plemena Gadovog i od plemena Zavulonovog dvanaest gradova.
JOS 21:8 Daše dakle sinovi Izrailjevi Levitima te gradove i podgrađa njihova žrebom, kao što beše zapovedio Gospod preko Mojsija.
JOS 21:9 I daše od plemena sinova Judinih i od plemena sinova Simeunovih ove gradove koji se kazuju po imenima:
JOS 21:10 I dopade sinovima Aronovim od porodica Katovih između sinova Levijevih, za koje pade prvi žreb,
JOS 21:11 njima dopade: Kirijat-Arva, a Arva je otac Enakov, a taj je grad Hevron u gori Judinoj, s podgrađem svojim unaokolo.
JOS 21:12 A polje oko tog grada i sela njegova daše Halevu sinu Jefonijinom u nasledstvo.
JOS 21:13 Daše dakle sinovima Arona sveštenika grad za utočište krvniku Hevron s podgrađem i Livnu s podgrađem.
JOS 21:14 I Jatir s podgrađem i Estemoju s podgrađem,
JOS 21:15 i Olon s podgrađem i Davir s podgrađem,
JOS 21:16 i Ajin s podgrađem, i Jutu s podgrađem, i Vet-Semes s podgrađem: devet gradova od ta dva plemena.
JOS 21:17 A od plemena Venijaminovog Gavaon s podgrađem, i Gavaju s podgrađem,
JOS 21:18 Anatot s podgrađem, i Almon s podgrađem: četiri grada.
JOS 21:19 Svega gradova sinova Arona sveštenika trinaest gradova s podgrađima.
JOS 21:20 A porodicama sinova Katovih, Levitima, što ih još beše od sinova Katovih, dopadoše na njihov žreb gradovi od plemena Jefremovog;
JOS 21:21 dopade im grad za utočište krvniku Sihem s podgrađem u gori Jefremovoj, i Gezer s podgrađem,
JOS 21:22 i Kivsajim s podgrađem, i Vet-Oron s podgrađem: četiri grada;
JOS 21:23 a od plemena Danovog: Eltekon s podgrađem, Giveton s podgrađem,
JOS 21:24 Ajalon s podgrađem, Gat-Rimon s podgrađem: četiri grada.
JOS 21:25 A od polovine plemena Manasijinog: Tanah s podgrađem i Gat-Rimon s podgrađem: dva grada.
JOS 21:26 Svega deset gradova s podgrađima dadoše porodicama sinova Katovih ostalima.
JOS 21:27 A sinovima Girsonovim između porodica levitskih dadoše od polovine plemena Manasijinog grad za utočište krvniku Golan u Vasanu s podgrađem, i Vester s podgrađem: dva grada;
JOS 21:28 a od plemena Isaharovog: Kison s podgrađem, Davrot s podgrađem.
JOS 21:29 Jarmut s podgrađem, En-Ganim s podgrađem: četiri grada;
JOS 21:30 a od plemena Asirovog: Misal s podgrađem, Avdon s podgrađem,
JOS 21:31 Helkat s podgrađem, i Reov s podgrađem: četiri grada;
JOS 21:32 a od plemena Neftalimovog grad za utočište krvniku Kedes u Galileji s podgrađem, i Amot-Dor s podgrađem, i Kartan s podgrađem: tri grada.
JOS 21:33 Svega gradova sinova Girsonovih po porodicama njihovim trinaest gradova s podgrađima.
JOS 21:34 A porodicama sinova Merarijevih, ostalim Levitima, daše od plemena Zavulonovog Jokneam s podgrađem, Kartu s podgrađem,
JOS 21:35 Dimnu s podgrađem, Nalol s podgrađem: četiri grada;
JOS 21:36 a od plemena Ruvimovog: Vosor s podgrađem, i Jazu s podgrađem,
JOS 21:37 Kedimot s podgrađem, i Mifat s podgrađem: četiri grada;
JOS 21:38 a od plemena Gadovog: grad za utočište krvniku Ramot u Galadu s podgrađem, i Mahanajim s podgrađem.
JOS 21:39 Esevon s podgrađem, Jazir s podgrađem; svega četiri grada.
JOS 21:40 Sve ove gradove daše sinovima Merarijevim po porodicama njihovim, što još behu između porodica levitskih; i dođe na žreb njihov dvanaest gradova.
JOS 21:41 Svega gradova levitskih u nasledstvu sinova Izrailjevih beše četrdeset osam gradova s podgrađima.
JOS 21:42 A svi gradovi imaju svoja podgrađa unaokolo; tako je u svakom gradu.
JOS 21:43 Tako dade Gospod Izrailju svu zemlju, za koju se zakle ocima njihovim da će im je dati, i naslediše je i naseliše se u njoj.
JOS 21:44 I umiri ih Gospod od svuda unaokolo, kao što se zakleo ocima njihovim; i niko se ne održa pred njima od svih neprijatelja njihovih; sve neprijatelje njihove predade im Gospod u ruke.
JOS 21:45 Ništa ne izosta od sveg dobra što beše obećao Gospod domu Izrailjevom; sve se zbi.
JOS 22:1 Tada sazva Isus sinove Ruvimove i sinove Gadove i polovinu plemena Manasijinog,
JOS 22:2 i reče im: Vi držaste sve što vam je zapovedio Mojsije sluga Gospodnji, i slušaste glas moj u svemu što sam vam zapovedao.
JOS 22:3 Ne ostaviste braću svoju dugo vremena, do ovog dana, i dobro čuvaste zapovest Gospoda Boga svog.
JOS 22:4 A sada Gospod je Bog vaš smirio braću vašu, kako im je rekao; sada dakle vratite se i idite u šatore svoje u zemlju nasledstva svog, koju vam je dao Mojsije, sluga Gospodnji, s one strane Jordana.
JOS 22:5 Samo pazite dobro da vršite zapovest i zakon, što vam je zapovedio Mojsije sluga Gospodnji, da ljubite Gospoda Boga svog i da hodite svim putevima Njegovim, i čuvate zapovesti Njegove i držite ih se, i da Mu služite svim srcem svojim i svom dušom svojom.
JOS 22:6 I blagoslovi ih Isus, i otpusti ih da idu u svoje šatore.
JOS 22:7 A polovini plemena Manasijinog beše dao Mojsije nasledstvo u Vasanu, a drugoj polovini dade Isus s braćom njihovom, s ove strane Jordana, k zapadu. I otpuštajući ih Isus u šatore njihove blagoslovi ih,
JOS 22:8 i reče im govoreći: S velikim blagom vraćate se u šatore svoje, sa stokom vrlo brojnom; sa srebrom i zlatom i među i gvožđem i odelom vrlo mnogim; podelite plen od neprijatelja svojih s braćom svojom.
JOS 22:9 I vrativši se sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi i polovina plemena Manasijinog odoše od sinova Izrailjevih iz Siloma, koji je u zemlji hananskoj, idući u zemlju galadsku, u zemlju nasledstva svog, koju naslediše, kako beše Gospod zapovedio preko Mojsija.
JOS 22:10 A kad dođoše na među jordansku u zemlji hananskoj, načiniše sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi i polovina plemena Manasijinog oltar onde na Jordanu, oltar velik i naočit.
JOS 22:11 I čuše sinovi Izrailjevi gde se govori: Gle, sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi i polovina plemena Manasijinog načiniše oltar prema zemlji hananskoj na međi jordanskoj, pokraj sinova Izrailjevih.
JOS 22:12 A kad čuše sinovi Izrailjevi, skupi se sav zbor sinova Izrailjevih u Silom da idu da se biju s njima.
JOS 22:13 I poslaše sinovi Izrailjevi k sinovima Ruvimovim i sinovima Gadovim polovini plemena Manasijinog u zemlju galadsku Finesa sina Eleazara sveštenika,
JOS 22:14 i s njim deset knezova, po jednog kneza od doma otačkog od svih plemena Izrailjevih, a svaki ih beše poglavar u domu otaca svojih u hiljadama Izrailjevim.
JOS 22:15 A oni dođoše k sinovima Ruvimovim i sinovima Gadovim i polovini plemena Manasijinog u zemlju galadsku, i rekoše im govoreći:
JOS 22:16 Ovako veli sav zbor Gospodnji, kakav je to greh kojim se ogrešiste Bogu Izrailjevom odvrativši se danas od Gospoda, načinivši oltar da se odmetnete danas od Gospoda?
JOS 22:17 Malo li nam je greha Fegorova, od kog se još nismo očistili do danas i s kog dođe pogibao na zbor Gospodnji,
JOS 22:18 te se danas odvraćate od Gospoda, i odmećete se danas od Gospoda, da se sutra razgnevi na sav zbor Izrailjev?
JOS 22:19 Ako je zemlja nasledstva vašeg nečista, pređite u zemlju nasledstva Gospodnjeg, u kojoj stoji šator Gospodnji, i uzmite nasledstvo među nama; samo se ne odmećite od Gospoda i ne odmećite se od nas gradeći sebi oltar mimo oltara Gospoda Boga našeg.
JOS 22:20 Nije li se Ahan sin Zarin ogrešio o stvari proklete, te dođe gnev na sav zbor Izrailjev? I on ne pogibe sam za greh svoj.
JOS 22:21 A sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi i polovina plemena Manasijinog odgovoriše i rekoše poglavarima hiljada Izrailjevih:
JOS 22:22 Gospod Bog nad bogovima, Gospod Bog nad bogovima, On zna, i Izrailj neka zna. Ako smo radi odmetati se i grešiti Gospodu, neka nas ne sačuva danas.
JOS 22:23 Ako smo načinili oltar da se odvratimo od Gospoda ili da prinosimo na njemu žrtve paljenice ili darove ili da prinosimo na njemu žrtve zahvalne, Gospod neka traži.
JOS 22:24 Nego to učinismo bojeći se ovog: rekosmo: sutra će reći sinovi vaši sinovima našim govoreći: Šta vi imate s Gospodom Bogom Izrailjevim?
JOS 22:25 Među je postavio Gospod između nas i vas, sinovi Ruvimovi i Gadovi, Jordan; vi nemate deo u Gospodu. Sinovi vaši će odbiti sinove naše da se ne boje Gospoda.
JOS 22:26 Zato rekosmo: Učinimo tako, i načinimo oltar, ne za žrtvu paljenicu ni za drugu žrtvu,
JOS 22:27 nego da bude svedok među nama i vama, i među nasleđem našim nakon nas, da bismo služili Gospodu pred Njim žrtvama svojim paljenicama i prinosima svojim, i žrtvama svojim zahvalnim, i da ne bi rekli kadgod sinovi vaši sinovima našim: Vi nemate deo u Gospodu.
JOS 22:28 Jer rekosmo: Ako kad kažu tako nama ili natražju našem, tada ćemo im kazati: Vidite sliku od oltara Gospodnjeg koju načiniše oci naši ne za žrtvu paljenicu ni za drugu žrtvu, nego da je svedočanstvo među nama i vama.
JOS 22:29 Ne daj Bože da se odmećemo Gospodu i da se danas odvraćamo od Gospoda načinivši oltar za žrtvu paljenicu, za dar ili za prinos, mimo oltara Gospoda Boga našeg, koji je pred šatorom Njegovim.
JOS 22:30 A kad ču Fines sveštenik i knezovi od zbora, poglavari od hiljada Izrailjevih koji behu s njim, reči koje im rekoše sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi i sinovi Manasijini, bi im po volji.
JOS 22:31 I reče Fines sin Eleazara sveštenika sinovima Ruvimovim i sinovima Gadovim i sinovima Manasijinim: Danas poznasmo da je među nama Gospod kad se ne ogrešiste Gospodu tim grehom, i sačuvaste sinove Izrailjeve od gneva Gospodnjeg.
JOS 22:32 I Fines sin Eleazara sveštenika i oni knezovi vratiše se od sinova Ruvimovih i od sinova Gadovih iz zemlje galadske u zemlju hanansku k sinovima Izrailjevim, i javiše im stvar.
JOS 22:33 I bi po volji sinovima Izrailjevim; i hvališe Boga sinovi Izrailjevi, i ne govoriše više da idu da se biju s njima da potru zemlju, u kojoj žive sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi.
JOS 22:34 I prozvaše sinovi Ruvimovi i sinovi Gadovi onaj oltar Ed govoreći: Svedok je među nama da je Gospod Bog.
JOS 23:1 A posle mnogo vremena, pošto Gospod umiri Izrailja od svih neprijatelja njegovih unaokolo, i Isus bi star i vremenit,
JOS 23:2 dozva Isus sve sinove Izrailjeve, starešine njihove i poglavare njihove i sudije i upravitelje njihove, i reče im: Ja sam star i vremenit;
JOS 23:3 a vi ste videli sve što je učinio Gospod Bog vaš svim ovim narodima vas radi, jer je Gospod Bog vaš sam vojevao za vas.
JOS 23:4 Vidite, razdelio sam vam žrebom ove narode, koji ostaše, u nasledstvo po plemenima vašim od Jordana, sve narode koje istrebih do velikog mora na zapad.
JOS 23:5 I Gospod Bog vaš razagnaće ih ispred vas i istrebiće ih ispred vas, i nasledićete zemlju njihovu, kao što vam je rekao Gospod Bog vaš.
JOS 23:6 Zato ukrepite se dobro da držite i tvorite sve što je napisano u knjizi zakona Mojsijevog, da ne odstupate od njega ni nadesno ni nalevo,
JOS 23:7 da se ne pomešate s tim narodima što su ostali među vama, i da ne pominjete imena bogova njihovih, i da se ne kunete njima niti da im služite niti im se klanjate.
JOS 23:8 Nego se držite Gospoda Boga svog, kao što ste činili do danas.
JOS 23:9 Zato je Gospod odagnao ispred vas narode velike i jake, i niko se nije održao pred vama do danas.
JOS 23:10 Jedan čovek između vas goniće hiljadu, jer Gospod Bog vaš vojuje za vas, kao što vam je rekao.
JOS 23:11 Pazite dakle dobro da ljubite Gospoda Boga svog.
JOS 23:12 Jer ako se odvratite i pristanete za ostatkom tih naroda što su još ostali među vama, i s njima se oprijateljite i pomešate se s njima i oni s vama,
JOS 23:13 znajte zaista da Gospod Bog vaš neće više izgoniti te narode ispred vas, nego će vam oni postati zamka i mreža, i bič bokovima vašim, i trnje očima vašim, dokle ne izginete na ovoj dobroj zemlji koju vam je dao Gospod Bog vaš.
JOS 23:14 I evo, ja idem sada kuda ide sve na zemlji; poznajte dakle svim srcem svojim i svom dušom svojom da nije izostalo ništa od sveg dobra što vam je obrekao Gospod Bog vaš, sve vam se navršilo, nije izostalo ništa.
JOS 23:15 A kako vam se navršilo svako dobro što vam je obrekao Gospod Bog vaš, tako će Gospod pustiti na vas sva zla, dokle vas ne istrebi s ove dobre zemlje, koju vam je dao Gospod Bog vaš,
JOS 23:16 ako prestupite zavet Gospoda Boga svog koji vam je zapovedio, i odete da služite drugim bogovima, i stanete im se klanjati; i raspaliće se gnev Gospodnji na vas, i nestaće vas brzo s te dobre zemlje, koju vam je dao.
JOS 24:1 Potom sabra Isus sva plemena Izrailjeva u Sihem, i sazva starešine Izrailjeve i poglavare njegove i sudije njegove i upravitelje njegove, i staše pred Bogom.
JOS 24:2 I reče Isus svom narodu: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: S one strane reke živeše nekada oci vaši, Tara otac Avramov i otac Nahorov, i služiše drugim bogovima.
JOS 24:3 Ali uzeh oca vašeg Avrama ispreko reke i provedoh ga kroz svu zemlju hanansku i umnožih seme njegovo davši mu Isaka.
JOS 24:4 A Isaku dadoh Jakova i Isava, i dadoh Isavu goru Sir da je njegova; a Jakov i sinovi njegovi siđoše u Misir.
JOS 24:5 I poslah Mojsija i Arona, i mučih Misir, kako učinih usred njega, potom vas izvedoh.
JOS 24:6 A kad izvedoh iz Misira oce vaše, dođoše na more, a Misirci goniše oce vaše s kolima i s konjicima do Crvenog mora.
JOS 24:7 Tada zavapiše ka Gospodu, i postavih tamu između vas i Misiraca, i navedoh na njih more koje ih zatrpa, i oči vaše videše šta učinih od Misiraca; potom ostaste u pustinji dugo vremena.
JOS 24:8 Iza toga dovedoh vas u zemlju Amoreja koji življahu s one strane Jordana; i oni se pobiše s vama, ali ih dadoh vama u ruke, te naslediste zemlju njihovu, i istrebih ih ispred vas.
JOS 24:9 A Valak sin Seforov, car moavski, podiže se da se bije s Izrailjem, i posla te dozva Valama sina Veorovog da vas prokune.
JOS 24:10 Ali ne hteh poslušati Valama, te vas on još blagoslovi, i izbavih vas iz ruke njegove.
JOS 24:11 Potom pređoste preko Jordana, i dođoste pod Jerihon, i biše se s vama Jerihonjani, Amoreji i Ferezeji i Hananeji i Heteji i Gergeseji i Jeveji i Jevuseji; i dadoh ih vama u ruke.
JOS 24:12 I poslah pred vama stršljenove, koji ih izagnaše ispred vas, dva cara amorejska; ne mačem tvojim ni lukom tvojim.
JOS 24:13 I dadoh vam zemlju, koju ne radiste, i gradove, koje ne gradiste, i u njima živite; iz vinograda i iz maslinika, kojih niste sadili, jedete.
JOS 24:14 Zato sada bojte se Gospoda i služite Mu verno i istinito; i povrzite bogove, kojima su služili oci vaši s one strane reke i u Misiru, pa služite Gospodu.
JOS 24:15 Ako li vam nije drago služiti Gospodu, izaberite sebi danas kome ćete služiti: ili bogove kojima su služili oci vaši s one strane reke, ili bogove Amoreja u čijoj zemlji živite; a ja i dom moj služićemo Gospodu.
JOS 24:16 A narod odgovori i reče: Ne daj Bože da ostavimo Gospoda da služimo drugim bogovima.
JOS 24:17 Jer Gospod Bog naš, On je izveo nas i oce naše iz zemlje misirske, iz doma ropskog, i On je učinio pred našim očima one znake velike, i čuvao nas celim putem kojim idosmo, i po svim narodima kroz koje prođosmo.
JOS 24:18 I Gospod je isterao ispred nas sve narode i Amoreje, koji življahu u ovoj zemlji; i mi ćemo služiti Gospodu, jer je Bog naš.
JOS 24:19 A Isus reče narodu: Ne možete služiti Gospodu, jer je svet Bog, Bog revnitelj, neće podnositi vaše nevere i vaše grehe.
JOS 24:20 Kad ostavite Gospoda i stanete služiti tuđim bogovima, okrenuće se i zlo će vam učiniti, i istrebiće vas, pošto vam je dobro činio.
JOS 24:21 A narod reče Isusu: Ne, nego ćemo Gospodu služiti.
JOS 24:22 A Isus reče narodu: Sami ste sebi svedoci da ste izabrali sebi Gospoda da Mu služite. I oni rekoše: Svedoci smo.
JOS 24:23 Povrzite dakle bogove tuđe što su među vama, i privijte srce svoje ka Gospodu Bogu Izrailjevom.
JOS 24:24 A narod reče Isusu: Gospodu Bogu svom služićemo i glas Njegov slušaćemo.
JOS 24:25 Tako učini Isus zavet s narodom onaj dan i postavi im uredbe i zakone u Sihemu.
JOS 24:26 I zapisa Isus ove reči u knjigu zakona Božjeg; i uzevši kamen velik podiže ga onde pod hrastom koji beše kod svetinje Gospodnje.
JOS 24:27 I reče Isus svom narodu: Evo, kamen ovaj neka vam bude svedočanstvo; jer je čuo sve reči Gospodnje, koje nam je govorio; i neka vam bude svedočanstvo da ne biste slagali Bogu svom.
JOS 24:28 Potom raspusti Isus narod, svakog na njegovo nasledstvo.
JOS 24:29 A posle ovih stvari umre Isus sin Navin sluga Gospodnji, kad mu beše sto i deset godina.
JOS 24:30 I pogreboše ga u međama nasledstva njegovog u Tamnat-Sarahu, koji je u gori Jefremovoj, sa severa gori Gasu.
JOS 24:31 I služi Izrailj Gospodu svega veka Isusovog i svega veka starešina, koje dugo živeše iza Isusa i koji su znali sva dela Gospodnja, koja učini Izrailju.
JOS 24:32 I kosti Josifove, koje donesoše sinovi Izrailjevi iz Misira, pogreboše u Sihemu, u delu polja koje je kupio Jakov od sinova Emora oca Sihemovog za sto novaca; i biše u sinova Josifovih u nasledstvu njihovom.
JOS 24:33 I Eleazar sin Aronov umre, i pogreboše ga na brdu Finesa sina njegovog, koje mu beše dano u gori Jefremovoj.
JDG 1:1 A po smrti Isusovoj upitaše sinovi Izrailjevi Gospoda govoreći: Ko će između nas ići prvi na Hananeje da se bije s njima?
JDG 1:2 I Gospod reče: Juda neka ide; eto dao sam mu zemlju u ruke.
JDG 1:3 A Juda reče Simeunu bratu svom: Hajde sa mnom na moj deo da se bijemo s Hananejima; pak ću i ja ići s tobom na tvoj deo. I pođe Simeun s njim.
JDG 1:4 I iziđe Juda; i dade im Gospod Hananeje i Ferezeje u ruke, i pobiše ih u Vezeku deset hiljada ljudi.
JDG 1:5 Jer nađoše Adoni-Vezeka u Vezeku, i udariše na nj, i pobiše Hananeje i Ferezeje.
JDG 1:6 I pobeže Adoni-Vezek, a oni ga poteraše i uhvativši ga odsekoše mu palce u ruku i u nogu.
JDG 1:7 Tada reče Adoni-Vezek: Sedamdeset careva odsečenih palaca u ruku i u nogu kupiše šta beše pod mojim stolom; kako sam činio, tako mi plati Bog. I odvedoše ga u Jerusalim, i onde umre.
JDG 1:8 Jer sinovi Judini udariše na Jerusalim i uzeše ga, i isekoše građane oštrim mačem, a grad sažegoše ognjem.
JDG 1:9 Potom iziđoše sinovi Judini da vojuju na Hananeje, koji življahu u gori i na jugu i u ravni.
JDG 1:10 I Juda iziđe na Hananeje koji življahu u Hevronu, a Hevronu beše pre ime Kirijat-Arva; i pobiše Sesaja i Ahimana i Talmaja.
JDG 1:11 A odatle otidoše na Davirane, a Daviru pre beše ime Kirijat-Sefer.
JDG 1:12 I reče Halev: Ko savlada Kirijat-Sefer i uzme ga, daću mu Ahsu kćer svoju za ženu.
JDG 1:13 I uze ga Gotonilo, sin Kenezov, mlađi brat Halevov; i dade mu Ahsu kćer svoju za ženu.
JDG 1:14 I kad polažaše, nagovaraše je da ište u oca njenog polje: Pa skoči s magarca. A Halev joj reče: Šta ti je?
JDG 1:15 A ona mu reče: Daj mi dar; kad si mi dao suvu zemlju, daj mi i izvore vodene. I dade joj Halev izvore gornje i izvore donje.
JDG 1:16 A i sinovi Keneja tasta Mojsijevog iziđoše iz grada palmovog sa sinovima Judinim u pustinju Judinu, koja je na jugu od Arada. I došavši življahu s narodom.
JDG 1:17 Potom iziđe Juda sa Simeunom bratom svojim, i pobiše Hananeje koji življahu u Sefatu, i raskopaše ga, i prozva se grad Orma.
JDG 1:18 I Gazu uze Juda s međama njenim, i Askalon s međama njegovim, i Akaron s međama njegovim.
JDG 1:19 Jer Gospod beše s Judom, te osvoji goru; ali ne izagna one koji življahu u dolini, jer imahu gvozdena kola.
JDG 1:20 I dadoše Halevu Hevron, kao što beše zapovedio Mojsije, a on izagna odande tri sina Enakova.
JDG 1:21 A sinovi Venijaminovi ne izagnaše Jevuseja koji življahu u Jerusalimu; nego Jevuseji ostaše u Jerusalimu sa sinovima Venijaminovim do ovog dana.
JDG 1:22 Iziđoše i sinovi Josifovi na Vetilj, i Gospod beše s njima.
JDG 1:23 I uhodiše Vetilj sinovi Josifovi, a ime gradu beše pre Luz.
JDG 1:24 I uhode videše čoveka koji iđaše iz grada i rekoše mu: Hajde pokaži nam kuda ćemo ući u grad, pa ćemo ti učiniti milost.
JDG 1:25 A on im pokaza kuda će ući u grad: i isekoše u gradu sve oštrim mačem, a onog čoveka pustiše sa svom porodicom njegovom.
JDG 1:26 I otide onaj čovek u zemlju hetejsku, i onde sazida grad, i prozva ga Luz; to mu je ime do danas.
JDG 1:27 A Manasija ne izagna stanovnike iz Vet-Sana i sela njegovih, ni iz Tanaha i sela njegovih, ni stanovnike iz Dora i sela njegovih, ni stanovnike iz Ivleama i sela njegovih, ni stanovnike iz Megida i sela njegovih; i Hananeji stadoše živeti u toj zemlji.
JDG 1:28 A kad ojača Izrailj, udari na Hananeje danak, ali ih ne izagna.
JDG 1:29 Ni Jefrem ne izagna Hananeje koji življahu u Gezeru; nego ostaše Hananeji s njim u Gezeru.
JDG 1:30 Zavulon ne izagna stanovnike iz Kitrona, ni stanovnike iz Nalola; nego ostaše Hananeji s njim, i plaćahu danak.
JDG 1:31 Asir ne izagna stanovnike iz Akona, ni stanovnike iz Sidona ni iz Alava, ni iz Ahaziva, ni iz Helve, ni iz Afika, ni iz Reova;
JDG 1:32 nego Asir življaše među Hananejima, stanovnicima one zemlje, jer ih ne izagna.
JDG 1:33 Neftalim ne izagna stanovnike iz Vet-Semesa, ni stanovnike iz Vet-Anata; nego življaše među Hananejima stanovnicima one zemlje; i stanovnici u Vet-Semesu i u Vet-Anatu plaćahu im danak.
JDG 1:34 A Amoreji pritešnjavahu sinove Danove u gori, i ne davahu im silaziti u dolinu.
JDG 1:35 I Amoreji stadoše živeti u gori Eresu, u Ajalonu i u Salvimu; a kad osili ruka doma Josifovog, plaćaše danak.
JDG 1:36 A međa Amorejima beše od gore akravimske, od stene pa naviše.
JDG 2:1 I dođe anđeo Gospodnji od Galgala u Vokim i reče: Izveo sam vas iz Misira i doveo vas u zemlju za koju sam se zakleo ocima vašim; i rekoh: Neću pokvariti zavet svoj s vama doveka.
JDG 2:2 A vi ne hvatajte veru sa stanovnicima te zemlje, oltare njihove raskopajte. Ali ne poslušaste glas moj. Šta ste to učinili?
JDG 2:3 Zato i ja rekoh: Neću ih odagnati ispred vas, nego će vam biti kao trnje, i bogovi njihovi biće vam zamka.
JDG 2:4 A kad izgovori anđeo Gospodnji ove reči svim sinovima Izrailjevim, narod podiže glas svoj i plaka.
JDG 2:5 Zato prozvaše ono mesto Vokim; i onde prinesoše žrtve Gospodu.
JDG 2:6 A Isus raspusti narod, i raziđoše se sinovi Izrailjevi svaki na svoje nasledstvo, da naslede zemlju.
JDG 2:7 I služi narod Gospodu svega veka Isusovog i svega veka starešina koji živeše dugo iza Isusa koje behu videle sva velika dela Gospodnja što učini Izrailju.
JDG 2:8 Ali umre Isus sin Navin sluga Gospodnji, kad mu beše sto i deset godina.
JDG 2:9 I pogreboše ga u međama nasledstva njegovog u Tamnat-Aresu u gori Jefremovoj sa severa gori Gasu.
JDG 2:10 I sav onaj naraštaj pribra se k ocima svojim, i nasta drugi naraštaj iza njih, koji ne poznavaše Gospoda ni dela koja je učinio Izrailju.
JDG 2:11 I sinovi Izrailjevi, činiše što je zlo pred Gospodom, i služiše Valima.
JDG 2:12 I ostaviše Gospoda Boga otaca svojih, koji ih je izveo iz zemlje misirske, i pođoše za drugim bogovima između bogova onih naroda koji behu oko njih, i klanjaše im se, i razgneviše Gospoda.
JDG 2:13 I ostaviše Gospoda, i služiše Valu i Astarotama.
JDG 2:14 I razgnevi se Gospod na Izrailja, i dade ih u ruke ljudima koji ih plenjahu, i prodade ih u ruke neprijateljima njihovim unaokolo, i ne mogaše se više držati pred neprijateljima svojim.
JDG 2:15 Kud god polažahu, ruka Gospodnja beše protiv njih na zlo, kao što beše rekao Gospod i kao što im se beše zakleo Gospod; i behu u velikoj nevolji.
JDG 2:16 Tada im Gospod podizaše sudije, koji ih izbavljahu iz ruku onih što ih plenjahu.
JDG 2:17 Ali ni sudija svojih ne slušaše, nego činiše preljubu za drugim bogovima, i klanjaše im se; brzo zađoše s puta kojim idoše oci njihovi slušajući zapovesti Gospodnje; oni ne činiše tako.
JDG 2:18 I kad im Gospod podizaše sudije, beše Gospod sa svakim sudijom, i izbavljaše ih iz ruku neprijatelja njihovih svega veka sudijinog; jer se sažali Gospod radi njihovog uzdisanja na one koji im krivo činjahu i koji ih cveljahu.
JDG 2:19 A kad sudija umre, oni se vraćahu opet i bivahu gori od otaca svojih idući za bogovima drugim i služeći im i klanjajući im se; ne ostavljahu se dela svojih niti puteva svojih opakih.
JDG 2:20 Zato se raspali gnev Gospodnji na Izrailja, i reče: Kad je taj narod prestupio moj zavet koji sam zapovedi ocima njihovim, i ne poslušaše glas moj,
JDG 2:21 ni ja neću više nijednoga goniti ispred njih između naroda koje ostavi Isus kad umre,
JDG 2:22 da njima kušam Izrailja hoće li se držati puta Gospodnjeg hodeći po njemu, kao što su se držali oci njihovi, ili neće.
JDG 2:23 I Gospod ostavi te narode i ne izagna ih odmah ne predavši ih u ruke Isusu.
JDG 3:1 A ovo su narodi koje ostavi Gospod da njima kuša Izrailj, sve one koji ne znahu za ratove hananske,
JDG 3:2 da bi barem nasleđe sinova Izrailjevih znalo i razumelo šta je rat, barem oni koji od pre nisu znali:
JDG 3:3 Pet kneževina filistejskih, i svi Hananeji i Sidonci i Jeveji, koji življahu na gori Livanu od gore Val-Ermona do Emata.
JDG 3:4 Ti narodi ostaše da se Izrailj njima kuša, da se vidi hoće li slušati zapovesti Gospodnje, koje je zapovedio ocima njihovim preko Mojsija.
JDG 3:5 I življahu sinovi Izrailjevi usred Hananeja i Heteja i Amoreja i Ferezeja i Jeveja i Jevuseja.
JDG 3:6 I ženjahu se kćerima njihovim i udavahu kćeri svoje za sinove njihove, i služahu bogovima njihovim.
JDG 3:7 I činjahu sinovi Izrailjevi što je zlo pred Gospodom, i zaboraviše Gospoda Boga svog i služahu Valima i lugovima.
JDG 3:8 Zato se razgnevi Gospod na Izrailja, i dade ih u ruke Husan-Risatajimu caru mesopotamskom; i služaše sinovi Izrailjevi Husan-Risatajimu osam godina.
JDG 3:9 Potom vapiše sinovi Izrailjevi ka Gospodu, i podiže Gospod izbavitelja sinovima Izrailjevim da ih izbavi, Gotonila sina Kenezovog, mlađeg brata Halevovog,
JDG 3:10 i beše na njemu duh Gospodnji, i suđaše Izrailju; i iziđe na vojsku, i predade mu Gospod u ruke Husan-Risatajima cara mesopotamskog; i ruka njegova nadjača Husan-Risatajima.
JDG 3:11 I zemlja bi mirna četrdeset godina. Potom umre Gotonilo sin Kenezov.
JDG 3:12 A sinovi Izrailjevi stadoše opet činiti što je zlo pred Gospodom; a Gospod ukrepi Eglona cara moavskog na Izrailja, jer činjahu što je zlo pred Gospodom.
JDG 3:13 Jer skupi k sebi sinove Amonove i Amalike, i izašavši pobi Izrailja, i osvojiše grad palmov.
JDG 3:14 I sinovi Izrailjevi služiše Eglonu caru moavskom osamnaest godina.
JDG 3:15 Potom vapiše sinovi Izrailjevi ka Gospodu; i Gospod im podiže izbavitelja Aoda sina Gire sina Venijaminovog, čoveka koji beše levak. I poslaše sinovi Izrailjevi po njemu dar Eglonu caru moavskom.
JDG 3:16 A Aod načini sebi mač sa obe strane oštar, od lakta u dužinu; i pripasa ga pod haljine svoje uz desnu bedricu.
JDG 3:17 I odnese dar Eglonu caru moavskom; a Eglon beše čovek vrlo debeo.
JDG 3:18 I kad predade dar, otpusti ljude koji su nosili dar.
JDG 3:19 Pa sam vrati se od likova kamenih, koji behu kod Galgala, reče: Imam, care, neku tajnu da ti kažem. A on reče: Ćuti! I otidoše od njega svi koji stajahu pred njim.
JDG 3:20 A Aod pristupi k njemu; a on seđaše sam u letnjoj sobi; pa reče Aod: Reč Božju imam da ti kažem. Tada on usta s prestola.
JDG 3:21 A Aod poteže levom rukom svojom i uze mač od desne bedrice i satera mu ga u trbuh,
JDG 3:22 i držak uđe za mačem, i salo se sklopi za mačem, te ne može izvući mača iz trbuha; i iziđe nečist.
JDG 3:23 Potom iziđe Aod iz sobe, i zatvori vrata za sobom i zaključa.
JDG 3:24 A kad on otide, dođoše sluge, i pogledaše, a to vrata od sobe zaključana, pa rekoše: Valjda ide napolje u kleti do letnje sobe.
JDG 3:25 I već im se dosadi čekati a vrata se od sobe ne otvaraju, te uzeše ključ i otvoriše, a gle, gospodar im leži na zemlji mrtav.
JDG 3:26 A Aod dokle se oni zabaviše pobeže i prođe likove kamene, i uteče u Seriot.
JDG 3:27 A kad dođe, zatrubi u trubu u gori Jefremovoj; i siđoše s njim sinovi Izrailjevi s gore, a on napred.
JDG 3:28 Pa im reče: Hajdete za mnom, jer Gospod predade vam u ruke neprijatelje vaše Moavce. I siđoše za njim, i uzeše Moavcima brodove jordanske, i ne davahu nikome preći.
JDG 3:29 I tada pobiše Moavce, oko deset hiljada ljudi, sve bogate i hrabre, i ni jedan ne uteče.
JDG 3:30 Tako u taj dan potpadoše Moavci pod ruku Izrailjevu; i zemlja bi mirna osamdeset godina.
JDG 3:31 A posle njega nasta Samegar sin Anatov, i pobi šest stotina Filisteja ostanom volujskim, i izbavi i on Izrailja.
JDG 4:1 A po smrti Aodovoj opet sinovi Izrailjevi činiše što je zlo pred Gospodom.
JDG 4:2 I Gospod ih dade u ruke Javinu caru hananskom, koji vladaše u Asoru, a vojsci njegovoj beše vojvoda Sisara, koji življaše u Arosetu neznabožačkom.
JDG 4:3 I sinovi Izrailjevi vapiše ka Gospodu; jer on imaše devet stotina gvozdenih kola, i veoma pritešnjavaše sinove Izrailjeve dvadeset godina.
JDG 4:4 U to vreme Devora proročica, žena Lafidotova, suđaše Izrailju.
JDG 4:5 I Devora stanovaše pod palmom između Rame i Vetilja u gori Jefremovoj, i dolažahu k njoj sinovi Izrailjevi na sud.
JDG 4:6 A ona poslavši dozva Varaka sina Avinejemova iz Kedesa Neftalimovog, i reče mu: Nije li zapovedio Gospod Bog Izrailjev: Idi, skupi narod na gori Tavor, i uzmi sa sobom deset hiljada ljudi između sinova Neftalimovih i sinova Zavulonovih?
JDG 4:7 Jer ću dovesti k tebi na potok Kison Sisaru vojvodu Javinovog i kola njegova i ljudstvo njegovo, i predaću ga tebi u ruke.
JDG 4:8 A Varak joj reče: Ako ćeš ti ići sa mnom, ići ću; ako li nećeš ići sa mnom, neću ići.
JDG 4:9 A ona reče: Ja ću ići s tobom, ali nećeš imati slave na putu kojim ćeš ići; jer će ženi u ruku dati Gospod Sisaru. I ustavši Devora otide s Varakom u Kedes.
JDG 4:10 I Varak sazvavši sinove Zavulonove i Neftalimove u Kedes, povede sa sobom deset hiljada ljudi; i Devora iđaše s njim.
JDG 4:11 A Ever Kenejin beše se odvojio od Keneja, od sinova Ovava tasta Mojsijevog, i beše razapeo svoj šator kod hrastova zanajimskih, a to je kod Kedesa.
JDG 4:12 I javiše Sisari da je izašao Varak sin Avinejemov na goru Tavor.
JDG 4:13 I Sisara skupi sva kola svoja, devet stotina kola gvozdenih, i sav narod koji beše s njim od Aroseta neznabožačkoga do potoka Kisona.
JDG 4:14 Tada reče Devora Varaku: Ustani, jer je ovo dan, u koji ti dade Gospod Sisaru u ruke. Ne ide li Gospod pred tobom? I Varak siđe s gore Tavora, i deset hiljada ljudi za njim.
JDG 4:15 I Gospod smete Sisaru i sva kola njegova i svu vojsku oštrim mačem pred Varakom; i Sisara siđe s kola svojih i pobeže pešice.
JDG 4:16 A Varak potera kola i vojsku do Aroseta neznabožačkoga; i pade sva vojska Sisarina od oštrog mača, ne osta nijedan.
JDG 4:17 A Sisara uteče pešice do šatora Jailje žene Evera Kenejina; jer beše mir među Javinom carem asorskim i domom Evera Kenejina.
JDG 4:18 I iziđe Jailja na susret Sisari, i reče mu: Skloni se, gospodaru, skloni se kod mene; ne boj se. I on se skloni kod nje u šator, i ona ga pokri pokrivačem.
JDG 4:19 A on joj reče: Daj mi malo vode da se napijem, jer sam žedan. A ona otvori meh mleka i napoji ga, pa ga pokri.
JDG 4:20 A on joj reče: Stoj na vratima od šatora, i ako ko dođe i zapita te i reče: Ima li tu ko? Reci: Nema.
JDG 4:21 Tada Jailja žena Everova uze kolac od šatora, i uze malj u ruku, i pristupi k njemu polako, i satera mu kolac kroz slepe oči, te prođe u zemlju, kad spavaše tvrdo umoran, i umre.
JDG 4:22 I gle, Varak teraše Sisaru, i Jailja mu iziđe na susret, i reče mu: Hodi da ti pokažem čoveka kog tražiš. I uđe k njoj, i gle Sisara ležaše mrtav, i kolac mu u slepim očima.
JDG 4:23 Tako pokori Bog u onaj dan Javina cara hananskog pred sinovima Izrailjevim.
JDG 4:24 I ruka sinova Izrailjevih bivaše sve teža Javinu caru hananskom, dokle ne istrebiše Javina cara hananskog.
JDG 5:1 I u taj dan peva Devora i Varak sin Avinejemov govoreći:
JDG 5:2 Blagosiljajte Gospoda što učini osvetu u Izrailju i što narod dragovoljno prista.
JDG 5:3 Čujte carevi, slušajte knezovi; ja, ja ću Gospodu pevati, popevaću Gospodu Bogu Izrailjevom.
JDG 5:4 Gospode! Kad si silazio sa Sira, kad si išao iz polja edomskog, zemlja se tresaše, i nebesa kapahu, oblaci kapahu vodom.
JDG 5:5 Brda se rastapahu pred Gospodom; taj Sinaj pred Gospodom Bogom Izrailjevim.
JDG 5:6 Za vremena Samegara sina Anatovog, za vremena Jailjinog nesta puteva, i koji iđahu stazama, iđahu krivim putevima.
JDG 5:7 Nesta sela u Izrailju, nesta ih, dokle ne nastah ja, Devora, dokle ne nastah majka Izrailju.
JDG 5:8 On izabra nove bogove, tada rat beše na vratima; viđaše li se štit ili koplje među četrdeset hiljada u Izrailju?
JDG 5:9 Srce se moje privilo k upraviteljima Izrailjevim, koji dragovoljno pristaše između naroda. Blagosiljajte Gospoda.
JDG 5:10 Koji jašete na belim magaricama, koji sedite u sudu i koji hodite po putevima, pripovedajte.
JDG 5:11 Prestala je praska streljačka na mestima gde se voda crpe; onde neka pripovedaju pravdu Gospodnju, pravdu k selima njegovim u Izrailju; tada će narod Gospodnji silaziti na vrata.
JDG 5:12 Ustani, ustani, Devoro; ustani, ustani, zapevaj pesmu; ustani, Varače, vodi u ropstvo roblje svoje, sine Avinejemov.
JDG 5:13 Sada će potlačeni ovladati silnima iz naroda; Gospod mi dade da vladam silnima.
JDG 5:14 Iz Jefrema iziđe koren njihov na Amalike; za tobom beše Venijamin s narodom tvojim; od Mahira iziđoše koji postavljaju zakone, a od Zavulona pisari.
JDG 5:15 I knezovi Isaharovi biše s Devorom, Isahar kao i Varak bi poslan u dolinu s ljudima koje vođaše. U delu Ruvimovom behu ljudi visokih misli.
JDG 5:16 Što si sedeo među torovima slušajući kako bleje stada? U delu Ruvimovom behu ljudi visokih misli.
JDG 5:17 Galad osta s one strane Jordana; a Dan što se zabavi kod lađa; Asir zašto sede na bregu morskom i u krševima svojim osta?
JDG 5:18 Zavulon je narod koji dade dušu svoju na smrt, tako i Neftalim, na visokom polju.
JDG 5:19 Dođoše carevi, biše se; biše se carevi hananski u Tanahu na vodi megidskoj; ali ni mrve srebra ne dobiše.
JDG 5:20 S neba se vojeva, zvezde s mesta svojih vojevaše na Sisaru.
JDG 5:21 Potok Kison odnese ih, potok Kadimin, potok Kison; pogazila si, dušo moja, snažno.
JDG 5:22 Tada izotpadaše konjima kopita od teranja junaka njihovih.
JDG 5:23 Proklinjite Miroz, reče anđeo Gospodnji, proklinjite stanovnike njegove; jer ne dođoše u pomoć Gospodu, u pomoć Gospodu s junacima.
JDG 5:24 Da je blagoslovena mimo žene Jailja žena Evera Kenejina; mimo žene u šatorima da je blagoslovena.
JDG 5:25 Zaiska vode, mleka mu dade, u gospodskoj zdeli donese mu pavlaku.
JDG 5:26 Levom rukom maši se za kolac a desnom za malj kovački, i udari Sisaru, razmrska mu glavu; probode i probi mu slepe oči.
JDG 5:27 Među noge njene savi se, pade, leže, među noge njene savi se, pade gde se savi, onde pade mrtav.
JDG 5:28 S prozora gledaše majka Sisarina, i kroz rešetku vikaše: Što se tako dugo ne vraćaju kola njegova? Što se tako polako miču točkovi kola njegovih?
JDG 5:29 Najmudrije između dvorkinja njenih odgovarahu joj, a i sama odgovaraše sebi:
JDG 5:30 Nisu li našli? Ne dele li plen? Po jednu devojku, po dve devojke na svakog. Plen šaren Sisari, plen šaren, vezen; šaren, vezen s obe strane, oko vrata onima koji zapeniše.
JDG 5:31 Tako da izginu svi neprijatelji Tvoji, Gospode; a koji te ljube da budu kao sunce kad izlazi u sili svojoj. I zemlja bi mirna četrdeset godina.
JDG 6:1 A sinovi Izrailjevi činiše što je zlo pred Gospodom, i Gospod ih dade u ruke Madijanima za sedam godina.
JDG 6:2 I osili ruka madijanska nad Izrailjem, te od straha madijanskog načiniše sebi sinovi Izrailjevi jame koje su po gorama, i pećine i ograde.
JDG 6:3 I kad bi Izrailjci posejali, dolažahu Madijani i Amalici i istočni narod, dolažahu na njih.
JDG 6:4 I stavši u logor protiv njih, potirahu rod zemaljski dori do Gaze, i ne ostavljahu hrane u Izrailju, ni ovce ni vola ni magarca.
JDG 6:5 Jer se podizahu sa stadima svojim i sa šatorom svojim, i dolažahu kao skakavci, tako mnogo, i ne beše broja njima i kamilama njihovim, i dolazeći u zemlju pustošahu je.
JDG 6:6 Tada osiromaši Izrailj veoma od Madijana, i povikaše ka Gospodu sinovi Izrailjevi.
JDG 6:7 A kad povikaše sinovi Izrailjevi ka Gospodu od Madijana,
JDG 6:8 Gospod posla proroka sinovima Izrailjevim, a on im reče: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Ja sam vas izveo iz Misira, i izveo sam vas iz doma ropskog,
JDG 6:9 i izbavio sam vas iz ruke misirske i iz ruku svih onih koji vas mučahu; i odagnao sam ih ispred vas, i dao sam vama zemlju njihovu.
JDG 6:10 Pak vam rekoh: Ja sam Gospod Bog vaš, ne bojte se bogova Amoreja u kojih zemlji živite. Ali ne poslušaste glas moj.
JDG 6:11 Potom dođe anđeo Gospodnji i sede pod hrastom u Ofri koji beše Joasa Avijezerita; a sin njegov Gedeon vršaše pšenicu na gumnu, da bi pobegao s njom od Madijana.
JDG 6:12 I javi mu se anđeo Gospodnji, i reče mu: Gospod je s tobom, hrabri junače!
JDG 6:13 A Gedeon mu reče: O gospodaru moj! Kad je Gospod s nama, zašto nas snađe sve ovo? I gde su sva čudesa Njegova, koja nam pripovedaše oci naši govoreći: Nije li nas Gospod izveo iz Misira? A sad nas je ostavio Gospod i predao u ruke Madijanima.
JDG 6:14 A Gospod ga pogleda i reče mu: Idi u toj sili svojoj, i izbavićeš Izrailj iz ruku madijanskih. Ne poslah li te?
JDG 6:15 A on Mu reče: O Gospode, čim ću izbaviti Izrailj? Eto, rod je moj najsiromašniji u plemenu Manasijinom, a ja sam najmanji u domu oca svog.
JDG 6:16 Tad mu reče Gospod: Ja ću biti s tobom, te ćeš pobiti Madijane kao jednog.
JDG 6:17 A Gedeon Mu reče: Ako sam našao milost pred Tobom, daj mi znak da Ti govoriš sa mnom.
JDG 6:18 Nemoj otići odavde dokle se ja ne vratim k Tebi i donesem dar svoj i stavim preda Te. A On reče: Čekaću dokle se vratiš.
JDG 6:19 Tada otide Gedeon, i zgotovi jare i od efe brašna hlebove presne, i metnu meso u kotaricu a supu u lonac, i donese Mu pod hrast, i postavi.
JDG 6:20 A anđeo Božji reče mu: Uzmi to meso i te hlebove presne, i metni na onu stenu, a supu prolij. I on učini tako.
JDG 6:21 Tada anđeo Gospodnji pruži kraj od štapa koji mu beše u ruci i dotače se mesa i hlebova presnih; i podiže se oganj sa stene i spali meso i hlebove presne. I anđeo Gospodnji otide ispred očiju njegovih.
JDG 6:22 A Gedeon videći da beše anđeo Gospodnji, reče: Ah Gospode Bože! Zato li videh anđela Gospodnjeg licem k licu?
JDG 6:23 A Gospod mu reče: Budi miran, ne boj se, nećeš umreti.
JDG 6:24 I Gedeon načini onde oltar Gospodu, i nazva ga Mir Gospodnji. Stoji i danas u Ofri avijezeritskoj.
JDG 6:25 I istu noć reče mu Gospod: Uzmi junca koji je oca tvog, junca drugog od sedam godina; i raskopaj oltar Valov koji ima otac tvoj, i iseci lug koji je kod njega.
JDG 6:26 I načini oltar Gospodu Bogu svom navrh ove stene, na zgodnom mestu, pa onda uzmi drugog junca, i prinesi žrtvu paljenicu na drvima onog luga koji isečeš.
JDG 6:27 Tada uze Gedeon deset ljudi između sluga svojih, i učini kako mu zapovedi Gospod; ali se bojaše doma oca svog i meštana, te ne učini danju nego učini noću.
JDG 6:28 A kad ujutru ustaše meštani, a to raskopan oltar Valov i lug kod njega isečen; a junac drugi prinesen na žrtvu paljenicu na oltaru načinjenom.
JDG 6:29 I rekoše jedan drugom: Ko to učini? I traživši i raspitavši rekoše: Gedeon sin Joasov učini to.
JDG 6:30 Pa rekoše meštani Joasu; izvedi sina svog da se pogubi, što raskopa oltar Valov i što iseče lug kod njega.
JDG 6:31 A Joas reče svima koji stajahu oko njega: Vi li hoćete da branite Vala? Vi li hoćete da ga izbavite? Ko ga brani, poginuće jutros. Ako je bog, neka sam raspravi s njim što mu je raskopao oltar.
JDG 6:32 I prozva ga onog dana Jeroval govoreći: Neka raspravi s njim Val što mu je raskopao oltar.
JDG 6:33 A svi Madijani i Amalici i istočni narod behu se skupili i prešavši preko Jordana behu stali u logor u dolini Jezraelu.
JDG 6:34 A Duh Gospodnji naoruža Gedeona, i on zatrubi u trubu, i skupi oko sebe porodicu Avijezerovu.
JDG 6:35 I posla glasnike po svemu plemenu Manasijinom, i skupiše se oko njega; posla glasnike i u pleme Asirovo i Zavulonovo i Neftalimovo, te i oni iziđoše pred njih.
JDG 6:36 Tada reče Gedeon Bogu: Ako ćeš Ti izbaviti mojom rukom Izrailja, kao što si rekao,
JDG 6:37 evo, ja ću metnuti runo na gumnu: ako rosa bude samo na runu a po svoj zemlji suvo, onda ću znati da ćeš mojom rukom izbaviti Izrailja, kao što si rekao.
JDG 6:38 I bi tako; jer kad usta sutradan, iscedi runo, i isteče rosa iz runa puna zdela.
JDG 6:39 Opet reče Gedeon Bogu: Nemoj se gneviti na me, da progovorim još jednom; da obiđem runo još jednom, neka bude samo runo suvo, a po svoj zemlji neka bude rosa.
JDG 6:40 I Bog učini tako onu noć; i bi samo runo suvo a po svoj zemlji bi rosa.
JDG 7:1 I urani Jeroval, to je Gedeon, i sav narod što beše s njim, i stadoše u logor kod izvora Aroda; a vojska madijanska beše mu sa severa kraj gore Moreha u dolini.
JDG 7:2 A Gospod reče Gedeonu: Mnogo je naroda s tobom, zato im neću dati Madijane u ruke, da se ne bi hvalio Izrailj suprot meni govoreći: Moja me ruka izbavi.
JDG 7:3 Nego sada oglasi da čuje narod i reci: Ko se boji i koga je strah, neka se vrati i nek ide odmah ka gori Galadu. I vrati se iz naroda dvadeset i dve hiljade; a deset hiljada osta.
JDG 7:4 Opet reče Gospod Gedeonu: Još je mnogo naroda; svedi ih na vodu, i onde ću ti ih prebrati; za kog ti god kažem: Taj neka ide s tobom, neka ide s tobom; a za koga ti god kažem: Taj neka ne ide s tobom, neka ne ide.
JDG 7:5 I svede narod na vodu; a Gospod reče Gedeonu: Koji stane laptati jezikom vodu, kao što lapće pas, metni ga na stranu; tako i svakog koji klekne na kolena da pije.
JDG 7:6 I onih koji laptaše, rukom svojom k ustima prinesavši vodu, beše tri stotine ljudi; a sav ostali narod kleče na kolena svoja da piju vode.
JDG 7:7 Tada reče Gospod Gedeonu: S tih trista ljudi koji laptaše vodu izbaviću vas i predaću ti u ruke Madijane; neka dakle odlazi sav ovaj narod svako na svoje mesto.
JDG 7:8 I narod uze brašnjenice i trube; i Gedeon otpusti sve ljude Izrailjce da idu svaki u svoj šator, a onih trista ljudi zadrža. A logor madijanski beše niže njega u dolini.
JDG 7:9 I onu noć reče mu Gospod: Ustani, siđi u logor, jer ti ga dadoh u ruke.
JDG 7:10 Ako li se bojiš sam sići, siđi u logor sa Furom momkom svojim,
JDG 7:11 i čućeš šta govore, pa će ti osiliti ruke i udarićeš na logor. I siđe on i Fura momak njegov do kraja vojske koja beše u logoru.
JDG 7:12 A Madijani i Amalici i sav narod istočni ležahu po dolini kao skakavci, tako ih beše mnogo; i kamilama njihovim ne beše broja; beše ih mnogo kao peska po bregu morskom,
JDG 7:13 i kad dođe Gedeon, a to jedan pripovedaše drugu svom san i govoraše: Gle usnih, a to pečen hleb ječmen kotrljaše se k logoru madijanskom i dođe do šatora i stade udarati o njih, te padahu, i ispremeta ih, i popadaše šatori.
JDG 7:14 A drug mu odgovori i reče: To nije drugo nego mač Gedeona sina Joasovog čoveka Izrailjca; predao mu je u ruke Bog Madijane i sav ovaj logor.
JDG 7:15 I kad Gedeon ču kako onaj pripovedi san i kako ga ovaj istumači, pokloni se i vrati se u logor izrailjski i reče: Ustajte, jer vam dade Gospod u ruke logor madijanski.
JDG 7:16 Potom razdeli trista ljudi u tri čete, i dade svakome po trubu u ruku i po prazan žban i po luč u žban.
JDG 7:17 I reče im: Na mene gledajte, pa tako činite; gle, je ću doći na kraj logora, pa šta ja uščinim, to činite.
JDG 7:18 Kad ja zatrubim u trubu i svi koji budu sa mnom, tada i vi zatrubite u trube oko svega logora, i vičite: Mač Gospodnji i Gedeonov.
JDG 7:19 I dođe Gedeon i sto ljudi što behu s njim na kraj logora, u početak srednje straže, istom behu promenili stražu; a oni zatrubeše u trube i polupaše žbanove koje imahu u rukama.
JDG 7:20 Tako tri čete zatrubiše u trube i polupaše žbanove, i držahu u levoj ruci lučeve a u desnoj trube trubeći, i povikaše: Mač Gospodnji i Gedeonov.
JDG 7:21 I stadoše svaki na svom mestu oko vojske; a sva se vojska smete i stadoše vikati i bežati.
JDG 7:22 A kad zatrubiše u trube onih tri stotine, Gospod obrati mač svakome na druga njegovog po svemu logoru, te pobeže vojska do Vet-Asete, u Zererat, do obale avel-meolske kod Tavata.
JDG 7:23 A Izrailjci iz plemena Neftalimovog i Asirova i iz svega plemena Manasijinog stekoše se i goniše Madijane.
JDG 7:24 I Gedeon posla glasnike po svoj gori Jefremovoj govoreći: Siđite pred Madijane i uhvatite im vode do Vetvare duž Jordana. I stekoše se svi ljudi iz plemena Jefremovog i uhvatiše vode do Vetvare duž Jordana.
JDG 7:25 I uhvatiše dva kneza madijanska, Oriva i Ziva, i ubiše Oriva na steni Orivovoj, a Ziva ubiše kod tesnaca Zivovog; i goniše Madijane, i donesoše glavu Orivovu i Zivovu ka Gedeonu preko Jordana.
JDG 8:1 A ljudi od plemena Jefremovog rekoše mu: Šta nam to učini te nas ne pozva kad pođe u boj na Madijane? I vikahu na nj žestoko.
JDG 8:2 A on im reče: Pa šta sam učinio tako kao vi? Nije li pabirčenje Jefremovo bolje nego berba Avijezerova?
JDG 8:3 Vama je u ruke dao Gospod knezove madijanske, Oriva i Ziva; pa šta ja mogoh učiniti tako kao vi? Tada se utiša duh njihov prema njemu kad tako govori.
JDG 8:4 A kad Gedeon dođe na Jordan, pređe preko njega s trista ljudi koji behu s njim, a behu umorni goneći.
JDG 8:5 Pa reče ljudima Sokoćanima: Dajte nekoliko hlebova narodu koji ide za mnom, jer su umorni, a ja gonim Zeveja i Salmana careve madijanske.
JDG 8:6 A glavari sokotski rekoše mu: Je li pesnica Zevejeva i Salmanova već u tvojoj ruci da damo hleba tvojoj vojsci?
JDG 8:7 A Gedeon im reče: Kad mi Bog preda Zeveja i Salmana u ruke, tada ću pomlatiti telesa vaša trnjem iz ove pustinje i dračom.
JDG 8:8 I otide odande u Fanuil, i reče Fanuiljanima isto onako, a oni mu odgovoriše kao što odgovoriše ljudi u Sokotu.
JDG 8:9 Zato i ljudima Fanuiljanima reče: Kad se vratim zdravo, razvaliću tu kulu.
JDG 8:10 A Zevej i Salman behu u Karkoru, i vojska njihova s njima, oko petnaest hiljada, što ih god osta od sve vojske istočne; a pobijenih beše sto i dvadeset hiljada ljudi koji mahahu mačem.
JDG 8:11 I otide Gedeon preko onih što žive pod šatorima, s istoka Novi i Jogveji, i udari na vojsku kad vojska stajaše bezbrižna.
JDG 8:12 A Zevej i Salman pobegoše, a on ih potera, i uhvati dva cara madijanska, Zeveja i Salmana, i raspudi svu vojsku.
JDG 8:13 I vrati se Gedeon sin Joasov iz boja pre sunčanog rođaja.
JDG 8:14 I uhvati momka iz Sokota, i ispitiva ga; a on mu popisa knezove sokotske i starešine, sedamdeset i sedam ljudi.
JDG 8:15 Pa kad dođe k Sokoćanima, reče: Evo Zeveja i Salmana, za koje mi se rugaste govoreći: Je li pesnica Zevejeva i Salmanova već u tvojoj ruci, da damo hleba umornim ljudima tvojim?
JDG 8:16 I uzevši starešine onog mesta i trnja iz pustinje i drače dade na njima ugled Sokoćanima.
JDG 8:17 I kulu fanuilsku razvali i pobi ljude tamošnje.
JDG 8:18 Potom reče Zeveju i Salmanu: Kakvi behu ljudi koje pobiste na Tavoru? A oni rekoše: Takvi kao ti; svaki beše na očima kao carski sin.
JDG 8:19 A on reče: To behu moja braća, sinovi moje matere. Tako Gospod bio živ! Da ste ih ostavili u životu, ne bih vas pogubio.
JDG 8:20 Tada reče Jeteru prvencu svom: Ustani, pogubi ih. Ali dete ne izvuče mač svoj, jer se bojaše, jer beše još dete.
JDG 8:21 Tada reče Zevej i Salman: Ustani ti, uloži na nas; jer kakav je čovek onakva mu je i snaga. I ustavši Gedeon pogubi Zaveja i Salmana, i uze mesečiće koji behu o vratovima kamila njihovih.
JDG 8:22 Potom rekoše Izrailjci Gedeonu: Budi nam gospodar ti i sin tvoj i sin sina tvog, jer si nas izbavio iz ruke madijanske.
JDG 8:23 A Gedeon im reče: Neću vam ja biti gospodar, niti će vam sin moj biti gospodar; Gospod će vam biti Gospodar.
JDG 8:24 Još im reče Gedeon: Jedno ću iskati od vas: da mi date svaki grivnu od plena svog. A grivne imahu zlatne, jer behu Ismailjci.
JDG 8:25 I odgovoriše: Daćemo drage volje. I razastrvši haljinu baciše na nju grivne, svaki od plena svog.
JDG 8:26 I beše na meru zlatnih grivana što iziska hiljadu i sedam stotina sikala zlata, osim mesečića i lančića i haljina skerletnih, što nošahu carevi madijanski, i osim litarova, što behu oko vrata kamila njihovih.
JDG 8:27 I Gedeon načini od toga oplećak, i ostavi ga u svom gradu Ofri; i onde sav Izrailj stade činiti preljubu za njim, i bi Gedeonu i domu njegovom zamka.
JDG 8:28 Tako biše pokoreni Madijani pred sinovima Izrailjevim, i više ne digoše glave. I zemlja bi mirna četrdeset godina za veka Gedeonovog.
JDG 8:29 I otišavši Jeroval sin Joasov osta u svojoj kući.
JDG 8:30 I imaše Gedeon sedamdeset sinova, koji iziđoše od bedara njegovih, jer imaše mnogo žena.
JDG 8:31 I inoča njegova, koja beše u Sihemu, i ona mu rodi sina, i nade mu ime Avimeleh.
JDG 8:32 Potom umre Gedeon sin Joasov u dobroj starosti, i bi pogreben u grobu Joasa oca svog Avijezerita u Ofri.
JDG 8:33 I kad umre Gedeon, opet sinovi Izrailjevi činiše preljubu za Valima, i postaviše sebi Val-Verita za boga.
JDG 8:34 I ne sećaše se sinovi Izrailjevi Gospoda Boga svog, koji ih je izbavio iz ruku svih neprijatelja njihovih unaokolo.
JDG 8:35 I ne učiniše milosti domu Jerovala Gedeona prema svemu dobru što je on učinio Izrailju.
JDG 9:1 I Avimeleh sin Jerovalov otide u Sihem k braći matere svoje i reče njima i svemu rodu otačkoga doma matere svoje govoreći:
JDG 9:2 Kažite svim Sihemljanima: Šta vam je bolje, da su vam gospodari sedamdeset ljudi, svi sinovi Jerovalovi, ili da vam je gospodar jedan čovek? I opominjite se da sam ja kost vaša i telo vaše.
JDG 9:3 Tada rekoše braća matere njegove za nj svim Sihemljanima sve te reči, i srce njihovo privi se k Avimelehu, jer rekoše: Naš je brat.
JDG 9:4 I dadoše mu sedamdeset sikala srebra iz doma Val-Veritovog, za koje najmi Avimeleh ljudi praznova i skitnica, te iđahu za njim.
JDG 9:5 I dođe u kuću oca svog u Ofru, i pobi braću svoju, sinove Jerovalove, sedamdeset ljudi, na jednom kamenu; ali osta Jotam najmlađi sin Jerovalov, jer se sakri.
JDG 9:6 Tada se skupiše svi Sihemljani i sav dom Milov, i otidoše i postaviše Avimeleha carem kod hrasta koji stoji u Sihemu.
JDG 9:7 A kad to javiše Jotamu, otide i stade navrh gore Garizina, i podigavši glas svoj povika i reče im: Čujte me, Sihemljani, tako vas Bog čuo!
JDG 9:8 Išla drveta da pomažu sebi cara, pa rekoše maslini: Budi nam car.
JDG 9:9 A maslina im reče: Zar ja da ostavim pretilinu svoju, kojom se čast čini Bogu i ljudima, pa da idem da tumaram za druga drveta?
JDG 9:10 Potom rekoše drveta smokvi: Hodi ti, budi nam car.
JDG 9:11 A smokva im reče: Zar ja da ostavim slast svoju i krasni rod svoj, pa da idem da tumaram za druga drveta?
JDG 9:12 Tada rekoše drveta vinovoj lozi: Hodi ti, budi nam car.
JDG 9:13 A loza im reče: Zar ja da ostavim vino svoje, koje veseli Boga i ljude, pa da idem da tumaram za druga drveta?
JDG 9:14 Tada sva drveta rekoše trnu: Hodi ti, budi nam car.
JDG 9:15 A trn odgovori drvetima: Ako doista hoćete mene da pomažete sebi za cara, hodite sklonite se u hlad moj; ako li nećete, neka iziđe oganj iz trna i spali kedre livanske.
JDG 9:16 Tako sada, jeste li pravo i pošteno radili postavivši Avimeleha carem? I jeste li dobro učinili Jerovalu i domu njegovom? I jeste li mu učinili kako vas je zadužio?
JDG 9:17 Jer je otac moj vojevao za vas i nije mario za život svoj, i izbavio vas je iz ruku madijanskih.
JDG 9:18 A vi danas ustaste na dom oca mog, i pobiste sinove njegove, sedamdeset ljudi, na jednom kamenu, i postaviste carem Avimeleha, sina sluškinje njegove, nad Sihemljanima zato što je brat vaš.
JDG 9:19 Ako ste pravo i pošteno radili danas prema Jerovalu i njegovom domu, veselite se s Avimeleha i on neka se veseli s vas.
JDG 9:20 Ako li niste, neka iziđe oganj od Avimeleha i spali Sihemljane i dom Milov, i neka iziđe oganj od Sihemljana i od doma Milovog i spali Avimeleha.
JDG 9:21 Tada pobeže Jotam, i pobegav dođe u Vir, i onde osta bojeći se Avimeleha brata svog.
JDG 9:22 I vlada Avimeleh Izrailjem tri godine.
JDG 9:23 Ali Bog pusti zlu volju među Avimeleha i među Sihemljane; i Sihemljani izneveriše Avimeleha.
JDG 9:24 Da bi se osvetila nepravda učinjena na sedamdeset sinova Jerovalovih, i krv njihova da bi došla na Avimeleha brata njihovog, koji ih ubi, i na Sihemljane, koji ukrepiše ruku njegovu da ubije braću svoju.
JDG 9:25 I Sihemljani pometaše mu zasede po vrhovima gorskim, pa plenjahu sve koji prolažahu mimo njih onim putem. I bi javljeno Avimelehu.
JDG 9:26 Potom dođe Gal sin Evedov sa svojom braćom, i uđoše u Sihem, i Sihemljani se pouzdaše u nj.
JDG 9:27 I izišavši u polje braše vinograde svoje i gaziše grožđe, i veseliše se; i uđoše u kuću boga svog; i jedoše i piše, i psovaše Avimeleha.
JDG 9:28 I Gal sin Evedov reče: Ko je Avimeleh i šta je Sihem, da mu služimo? Nije li sin Jerovalov? A Zevul nije li njegov pristav? Služite sinovima Emora oca Sihemovog. A što bismo služili tome?
JDG 9:29 O kad bi taj narod bio pod mojom rukom, da smetnem Avimeleha! I reče Avimelehu: Prikupi vojsku svoju, i iziđi.
JDG 9:30 A kad ču Zevul, upravitelj gradski, reči Gala sina Evedovog, razgnevi se vrlo.
JDG 9:31 I posla tajno poslanike k Avimelehu i poruči mu: Evo Gal sin Evedov i braća mu dođoše u Sihem, i evo pobuniše grad na te.
JDG 9:32 Nego ustani noću ti i narod što je s tobom, i zasedi u polju.
JDG 9:33 A ujutro kad sunce ograne, digni se i udari na grad; i evo on i narod koji je s njim izići će preda te, pa učini s njim šta ti može ruka.
JDG 9:34 I Avimeleh usta noću i sav narod što beše sa njim; i zasedoše Sihemu u četiri čete.
JDG 9:35 A Gal sin Evedov iziđe i stade pred vratima gradskim; a Avimeleh i narod što beše sa njim iziđe iz zasede.
JDG 9:36 A Gal videvši narod reče Zevulu: Eno narod silazi svrh gore. A Zevul mu odgovori: Od sena gorskog čine ti se ljudi.
JDG 9:37 Opet progovori Gal i reče: Eno narod silazi s visa, i četa jedna ide putem k šumi meonenimskoj.
JDG 9:38 A Zevul mu reče: Gde su ti sada usta, kojima si govorio: Ko je Avimeleh da mu služimo? Nije li to onaj narod koji si prezirao? Iziđi sada, i bij se s njim.
JDG 9:39 I iziđe Gal pred Sihemljanima, i pobi se s Avimelehom.
JDG 9:40 Ali Avimeleh ga potera, i on pobeže od njega; i padoše mnogi pobijeni do samih vrata gradskih.
JDG 9:41 I Avimeleh osta u Arumi; a Zevul istera Gala i braću njegovu, te ne mogahu sedeti u Sihemu.
JDG 9:42 A sutradan iziđe narod u polje i bi javljeno Avimelehu.
JDG 9:43 A on uze narod svoj i razdeli ga u tri čete, i namesti ih u zasedu u polju; i kad vide gde narod izlazi iz grada, skoči na nj ih i pobi ih.
JDG 9:44 Jer Avimeleh i četa koja beše s njim udariše i stadoše kod vrata gradskih; a druge dve čete udariše na sve one koji behu u polju, i pobiše ih.
JDG 9:45 I Avimeleh bijaše grad ceo onaj dan, i uze ga, i pobi narod koji beše u njemu, i raskopa grad, i poseja so po njemu.
JDG 9:46 A kad to čuše koji behu u kuli sihemskoj, uđoše u kulu kuće boga Verita.
JDG 9:47 I bi javljeno Avimelehu da su se onde skupili svi koji behu u kuli sihemskoj.
JDG 9:48 Tada Avimeleh iziđe na goru Salmon, on i sav narod što behu sa njim; i uzevši Avimeleh sekiru u ruku odseče granu od drveta i metnu je na rame, i reče narodu koji beše s njim: Šta videste da sam ja učinio, brzo činite kao ja.
JDG 9:49 I svaki iz naroda odseče sebi granu, i pođoše za Avimelehom i pometaše grane oko kule, i zapališe njima grad; i izgiboše svi koji behu u kuli sihemskoj, oko hiljadu ljudi i žena.
JDG 9:50 Potom otide Avimeleh na Teves, i stade u logor kod Tevesa, i uze ga.
JDG 9:51 A beše tvrda kula usred grada, i u nju pobegoše svi ljudi i žene i svi građani, i zatvorivši se popeše se na krov od kule.
JDG 9:52 A Avimeleh dođe do kule i udari na nju, i dođe do vrata od kule da je zapali ognjem.
JDG 9:53 Ali jedna žena baci komad žrvnja na glavu Avimelehu i razbi mu glavu.
JDG 9:54 A on brže viknu momka koji mu nošaše oružje, i reče mu: Izvadi mač svoj i ubi me, da ne kažu za me: Žena ga je ubila. I probode ga sluga njegov, te umre.
JDG 9:55 A kad videše Izrailjci gde pogibe Avimeleh, otidoše svaki u svoje mesto.
JDG 9:56 Tako plati Bog Avimelehu za zlo koje je učinio ocu svom ubivši sedamdeset braće svoje.
JDG 9:57 I sve zlo ljudi Sihemljana povrati Bog na njihove glave, i steče im se kletva Jotama sina Jerovalovog.
JDG 10:1 A posle Avimeleha usta da izbavi Izrailja Tola sin Fuve sina Dodovog, čovek plemena Isaharovog, koji seđaše u Samiru u gori Jefremovoj.
JDG 10:2 I bi sudija Izrailju dvadeset i tri godine, pa umre i bi pogreben u Samiru.
JDG 10:3 Posle njega usta Jair od plemena Galadovog, i bi sudija Izrailju dvadeset i dve godine;
JDG 10:4 i imaše trideset sinova, koji jahahu na tridesetoro magaradi, i imahu trideset gradova, koji se zovu sela Jairova do danas i jesu u zemlji Galadovoj.
JDG 10:5 I umre Jair, i bi pogreben u Kamonu.
JDG 10:6 A sinovi Izrailjevi opet činiše što je zlo pred Gospodom, i služiše Valima i Astarotama, i bogovima sirskim, i bogovima sidonskim, i bogovima moavskim, i bogovima sinova Amonovih i bogovima filistejskim; i ostaviše Gospoda i ne služahu Mu.
JDG 10:7 Zato se razgnevi Gospod na Izrailja, te ih dade u ruke Filistejima i u ruke sinovima Amonovim.
JDG 10:8 A oni gaziše i satiraše sinove Izrailjeve od one godine osamnaest godina, sve sinove Izrailjeve koji behu s one strane Jordana, u zemlji amorejskoj, koja je u Galadu.
JDG 10:9 I pređoše sinovi Amonovi preko Jordana da se biju i s Judom i s Venijaminom i s domom Jefremovim; i bi Izrailj u velikoj nevolji.
JDG 10:10 Tada vapiše sinovi Izrailjevi ka Gospodu govoreći: Sagrešismo Ti što ostavismo Boga svog i služismo Valima.
JDG 10:11 A Gospod reče sinovima Izrailjevim: Od Misiraca i Amoreja i od sinova Amonovih i od Filisteja,
JDG 10:12 i od Sidonjana i od Amalika i od Amonaca, koji vas mučiše, nisam li vas izbavljao kad vapijaste k meni?
JDG 10:13 Ali vi ostaviste mene i služiste drugim bogovima; zato vas više neću izbavljati.
JDG 10:14 Idite i vičite one bogove koje ste izabrali, neka vas oni izbave u nevolji vašoj.
JDG 10:15 A sinovi Izrailjevi rekoše Gospodu: Sagrešismo; čini s nama šta Ti je drago, samo nas sada izbavi.
JDG 10:16 I pobacaše između sebe bogove tuđe, i stadoše služiti Gospodu; i sažali Mu se radi muke sinova Izrailjevih.
JDG 10:17 A sinovi Amonovi skupiše se i stadoše u logor u Galadu; skupiše se i sinovi Izrailjevi i stadoše u logor u Mispi.
JDG 10:18 A narod i knezovi galadski rekoše jedan drugom: Ko će početi boj sa sinovima Amonovim? On neka bude poglavar svima koji žive u Galadu.
JDG 11:1 A Jeftaj od Galada beše hrabar junak, ali sin jedne kurve, s kojom Galad rodi Jeftaja.
JDG 11:2 Ali Galadu i žena njegova rodi sinove, pa kad dorastoše sinovi te žene, oteraše Jeftaja rekavši mu: Nećeš imati nasledstvo u domu oca našeg, jer si sin druge žene.
JDG 11:3 Zato pobeže Jeftaj od braće svoje, i nastani se u zemlji Tovu; i stekoše se k njemu ljudi praznovi, i iđahu s njim.
JDG 11:4 A posle nekog vremena zavojštiše sinovi Amonovi na Izrailja;
JDG 11:5 i kad zavojštiše sinovi Amonovi na Izrailja, otidoše starešine galadske da dovedu Jeftaja iz zemlje Tova.
JDG 11:6 I rekoše Jeftaju: Hodi i budi nam vojvoda, da vojujemo sa sinovima Amonovim.
JDG 11:7 A Jeftaj reče starešinama galadskim: Ne mrzite li vi na me, i ne isteraste li me iz doma oca mog? Što ste dakle došli k meni sada kad ste u nevolji?
JDG 11:8 A starešine galadske rekoše Jeftaju: Zato smo sada došli opet k tebi da pođeš s nama i da vojuješ sa sinovima Amonovim i da nam budeš poglavar svima koji živimo u Galadu.
JDG 11:9 A Jeftaj reče starešinama galadskim: Kad hoćete da me odvedete natrag da vojujem sa sinovima Amonovim, ako mi ih da Gospod, hoću li vam biti poglavar?
JDG 11:10 A starešine galadske rekoše Jeftaju: Gospod neka bude svedok među nama, ako ne učinimo kako si kazao.
JDG 11:11 Tada otide Jeftaj sa starešinama galadskim, i narod ga postavi poglavarem i vojvodom nad sobom: i Jeftaj izgovori pred Gospodom u Mispi sve reči koje beše rekao.
JDG 11:12 Potom posla Jeftaj poslanike k caru sinova Amonovih, i poruči: Šta imaš ti sa mnom, te si dopao k meni da ratuješ po mojoj zemlji?
JDG 11:13 A car sinova Amonovih reče poslanicima Jeftajevim: Što je uzeo Izrailj moju zemlju kad dođe iz Misira, od Ariona do Javoka i do Jordana; sada dakle vrati mi je s mirom.
JDG 11:14 Ali Jeftaj posla opet poslanike k caru sinova Amonovih.
JDG 11:15 I poruči mu: Ovako veli Jeftaj: Nije uzeo Izrailj zemlje moavske ni zemlje sinova Amonovih.
JDG 11:16 Nego izašavši iz Misira pređe Izrailj preko pustinje do Crvenog Mora i dođe do Kadisa.
JDG 11:17 I posla Izrailj poslanike k caru edomskom i reče: Pusti da prođem kroz tvoju zemlju. Ali ne posluša car edomski. Posla takođe k caru moavskom, ali ni on ne hte. I tako staja Izrailj u Kadisu.
JDG 11:18 Potom idući preko pustinje obiđe zemlju edomsku i zemlju moavsku, i došavši s Istoka zemlji moavskoj stade u logor s one strane Ariona; ali ne pređoše preko međe moavske, jer Arion beše međa moavska.
JDG 11:19 Nego posla Izrailj poslanike k Sionu caru amorejskom, caru esevonskom, i reče mu Izrailj; dopusti nam da prođemo kroz tvoju zemlju do svog mesta.
JDG 11:20 Ali Sion ne verova Izrailju da ga pusti da pređe preko međe njegove, nego Sion skupi sav svoj narod i stadoše u logor u Jasi, i pobi se sa Izrailjem.
JDG 11:21 A Gospod Bog Izrailjev predade Siona i sav narod njegov u ruke sinovima Izrailjevim, te ih pobiše; i zarobi Izrailj svu zemlju Amoreja, koji življahu u onoj zemlji.
JDG 11:22 Zadobiše svu zemlju amorejsku od Ariona do Javoka, i od pustinje do Jordana.
JDG 11:23 Tako je dakle Gospod Bog Izrailjev oterao Amoreje ispred naroda svog Izrailja, pa ti li hoćeš da je zemlja njihova tvoja?
JDG 11:24 Nije li tvoje ono što ti da da je tvoje Hemos bog tvoj? Tako koga god Gospod Bog naš otera ispred nas, onog je zemlja naša.
JDG 11:25 Ili si ti po čem bolji od Valaka sina Seforovog cara moavskog? Je li se on kad svađao s Izrailjem? Je li kad vojevao s nama?
JDG 11:26 Izrailj živi u Esevonu i u selima njegovim i u Aroiru i selima njegovim i po svim gradovima duž Arnona tri stotine godina; zašto ne oteste za toliko vremena.
JDG 11:27 I tako nisam ja tebi skrivio, nego ti meni činiš zlo ratujući na me. Gospod sudija nek sudi danas između sinova Izrailjevih i sinova Amonovih.
JDG 11:28 Ali car sinova Amonovih ne posluša reči koje mu poruči Jeftaj.
JDG 11:29 I siđe na Jeftaja duh Gospodnji, te prođe kroz Galad i kroz Manasiju, prođe i Mispu galadsku, i od Mispe galadske dođe o sinova Amonovih.
JDG 11:30 I zavetova Jeftaj zavet Gospodu i reče: Ako mi daš sinove Amonove u ruke,
JDG 11:31 šta god iziđe na vrata iz kuće moje na susret meni, kad se vratim zdrav od sinova Amonovih, biće Gospodnje, i prineću na žrtvu paljenicu.
JDG 11:32 I tako dođe Jeftaj do sinova Amonovih da se bije s njima; i Gospod mu ih dade u ruke.
JDG 11:33 I pobi ih od Aroira pa do Minita u dvadeset gradova i do ravnice vinogradske u boju vrlo velikom; i sinovi Amonovi biše pokoreni pred sinovima Izrailjevim.
JDG 11:34 A kad se vraćaše Jeftaj kući svojoj u Mispu, gle, kći njegova iziđe mu na susret s bubnjevima i sviralama; ona mu beše jedinica, i osim nje ne imaše ni sina ni kćeri.
JDG 11:35 Pa kad je ugleda, razdre haljine svoje i reče: Ah kćeri moja! Vele li me obori! Ti si od onih što me cvele; jer sam otvorio usta svoja ka Gospodu i ne mogu poreći.
JDG 11:36 A ona mu reče: Oče moj, kad si otvorio usta svoja ka Gospodu, učini mi, kako je izašlo iz usta tvojih, kad te je Gospod osvetio od neprijatelja tvojih, sinova Amonovih.
JDG 11:37 Još reče ocu svom: Učini mi ovo: ostavi me do dva meseca da otidem da se popnem na gore da oplačem svoje devojaštvo s drugama svojim.
JDG 11:38 A on joj reče: Idi. I pusti je na dva meseca, i ona otide s drugama svojim i oplakiva devojaštvo svoje po gorama.
JDG 11:39 A kad prođoše dva meseca, vrati se k ocu svom; i on svrši na njoj zavet svoj koji beše zavetovao. A ona ne pozna čoveka. I posta običaj u Izrailju
JDG 11:40 da od godine do godine idu kćeri Izrailjeve da plaču za kćerju Jeftaja od Galada, četiri dana u godini.
JDG 12:1 A ljudi od plemena Jefremovog skupiše se, i prešavši na sever rekoše Jeftaju: Zašto si išao u boj na sinove Amonove a nas nisi pozvao da idemo s tobom? Spalićemo ognjem dom tvoj i tebe.
JDG 12:2 A Jeftaj im reče: Imah veliku raspru sa sinovima Amonovim ja i moj narod, i pozvah vas, ali me ne izbaviste iz ruku njegovih.
JDG 12:3 Pa videći da me ne izbaviste, stavih dušu svoju u ruku svoju i otidoh na sinove Amonove, i Gospod mi ih dade u ruke; pa što ste sada došli k meni da se bijete sa mnom?
JDG 12:4 Tada Jeftaj skupi sve ljude od Galada, i udari na Jefrema; i ljudi od Galada pobiše Jefrema; jer govorahu: Begunci ste Jefremovi vi, ljudi od Galada, koji se bavite među Jefremom i među Manasijom.
JDG 12:5 I Galad uze Jefremu brodove jordanske. I kad koji od Jefrema dobeže i reče: Pusti me da pređem, rekoše mu oni od Galada: Jesi li od Jefrema? I kad on reče: Nisam,
JDG 12:6 onda mu rekoše: Reci: Šibolet. A on reče: Sibolet, ne mogući dobro izgovoriti. Tada ga uhvatiše i zaklaše na brodu jordanskom. I pogibe u ono vreme iz plemena Jefremovog četrdeset i dve hiljade.
JDG 12:7 I Jeftaj bi sudija Izrailju šest godina; i umre, i bi pogreben u gradu galadskom.
JDG 12:8 A posle njega bi sudija Izrailju Avesan iz Vitlejema.
JDG 12:9 I imaše trideset sinova i trideset kćeri, koje razuda iz kuće, a trideset devojaka dovede sinovima svojim iz drugih kuća; i bi sudija Izrailju sedam godina.
JDG 12:10 I potom umre Avesan, i bi pogreben u Vitlejemu.
JDG 12:11 A posle njega bi sudija Izrailju Elon od Zavulona; on bi sudija Izrailju deset godina.
JDG 12:12 Potom umre Elon od Zavulona i bi pogreben u Ajalonu u zemlji Zavulonovoj.
JDG 12:13 Posle njega bi sudija u Izrailju Avdon sin Elilov Faratonjanin.
JDG 12:14 On imaše četrdeset sinova i trideset unuka, koji jahahu sedamdesetoro magaradi. I bi sudija Izrailju osam godina.
JDG 12:15 Potom umre Avdon sin Elilov Faratonjanin, i bi pogreben u Faratonu u zemlji Jefremovoj na gori amaličkoj.
JDG 13:1 A sinovi Izrailjevi opet činiše što je zlo pred Gospodom, i Gospod ih dade u ruke Filistejima za četrdeset godina.
JDG 13:2 A beše jedan čovek od Saraje od plemena sinova Danovih, po imenu Manoje, i žena mu beše nerotkinja, i ne rađaše.
JDG 13:3 Toj ženi javi se anđeo Gospodnji i reče joj: Gle, ti si sad nerotkinja, i nisi rađala; ali ćeš zatrudneti i rodićeš sina.
JDG 13:4 Nego sada čuvaj se da ne piješ vino ni silovito piće, i da ne jedeš ništa nečisto.
JDG 13:5 Jer gle, zatrudnećeš, i rodićeš sina, i britva da ne pređe po njegovoj glavi, jer će dete biti nazirej Božji od utrobe materine, i on će početi izbavljati Izrailja iz ruku filistejskih.
JDG 13:6 I žena dođe i reče mužu svom govoreći: Čovek Božji dođe k meni, i lice mu beše kao lice anđela Božjeg, vrlo strašno; ali ga ne zapitah odakle je, niti mi on kaza svoje ime.
JDG 13:7 Nego mi reče: Gle, ti ćeš zatrudneti, i rodićeš sina; zato sada ne pij vino ni silovito piće i ne jedi ništa nečisto; jer će dete biti nazirej Božji od utrobe materine pa do smrti.
JDG 13:8 Tada se Manoje pomoli Gospodu i reče: O Gospode! Neka opet dođe k nama čovek Božji, kog si slao, da nas nauči šta ćemo činiti sa detetom, kad se rodi.
JDG 13:9 I usliši Gospod glas Manojev; i dođe opet anđeo Gospodnji k ženi kad seđaše u polju; a Manoje muž njen ne beše kod nje.
JDG 13:10 Tada žena brže otrča i javi mužu svom govoreći mu: Evo, javi mi se onaj čovek, koji mi je pre dolazio.
JDG 13:11 A Manoje ustavši pođe sa ženom svojom; i kad dođe k čoveku, reče mu: Jesi li ti onaj čovek što je govorio ovoj ženi? On odgovori: Jesam.
JDG 13:12 A Manoje reče: Kad bude šta si kazao, kako će biti pravilo za dete i šta će činiti s njim?
JDG 13:13 A anđeo Gospodnji reče Manoju: Žena neka se čuva od svega što sam joj kazao.
JDG 13:14 Neka ne jede ništa što dolazi s vinove loze, i vino ni silovito piće neka ne pije, i ništa nečisto neka ne jede. Šta sam joj zapovedio sve neka drži.
JDG 13:15 Tada reče Manoje anđelu Gospodnjem: Radi bismo te ustaviti da ti zgotovimo jare,
JDG 13:16 a anđeo Gospodnji odgovori Manoju: Da me i ustaviš, neću jesti tvoje jelo; nego ako hoćeš zgotovi žrtvu paljenicu, prinesi je Gospodu. Jer Manoje nije znao da je anđeo Gospodnji.
JDG 13:17 Opet reče Manoje anđelu Gospodnjem: Kako ti je ime? Da ti zahvalimo kad se zbude šta si rekao.
JDG 13:18 A anđeo Gospodnji odgovori mu: Što pitaš za ime moje? Čudno je.
JDG 13:19 Tada Manoje uze jare i dar, i prinese Gospodu na steni; a anđeo učini čudo pred Manom i ženom njegovom;
JDG 13:20 jer kad se podiže plamen s oltara k nebu, anđeo Gospodnji podiže se u plamenu s oltara; a Manoje i žena njegova videći to padoše ničice na zemlju.
JDG 13:21 A anđeo se Gospodnji ne javi više Manoju ni ženi njegovoj. Tada Manoje razume da je anđeo Gospodnji.
JDG 13:22 I reče Manoje ženi svojoj: Zacelo ćemo umreti, jer videsmo Boga.
JDG 13:23 A žena mu reče: Kad bi hteo Bog da nas ubije, ne bi primio iz naših ruku žrtvu paljenicu ni dar, niti bi nam pokazao sve ovo, niti bi nam sad objavio takve stvari.
JDG 13:24 I tako ta žena rodi sina, i nade mu ime Samson; i dete odraste, i Gospod ga blagoslovi.
JDG 13:25 I duh Gospodnji poče hoditi s njim po logoru Danovom, između Saraje i Estaola.
JDG 14:1 I siđe Samson u Tamnat, i vide onde jednu devojku između kćeri filistejskih.
JDG 14:2 I vrativši se kaza ocu svom i materi svojoj govoreći: Videh devojku u Tamnatu između kćeri filistejskih; oženite me njom.
JDG 14:3 A otac i mati rekoše mu: Zar nema devojke među kćerima tvoje braće u svem narodu mom, da ideš da se oženiš između Filisteja neobrezanih? A Samson odgovori ocu svom: Njom me oženi, jer mi je ona omilela.
JDG 14:4 A otac i mati njegova ne znahu da je to od Gospoda, i da traži zadevicu s Filistejima; jer u ono vreme Filisteji vladahu sinovima Izrailjevim.
JDG 14:5 I tako siđe Samson s ocem svojim i s materom svojom u Tamnat, i kad dođoše do vinograda tamnatskih, gle, mlad lav ričući sukobi ga.
JDG 14:6 I duh Gospodnji siđe na nj, te rastrže lava kao jare nemajući ništa u ruci: i ne kaza ocu ni materi šta je učinio.
JDG 14:7 I tako došavši govori s devojkom, i ona omile Samsonu.
JDG 14:8 A posle nekoliko dana idući opet da je odvede, svrne da vidi mrtvog lava; a gle, u mrtvom lavu roj pčela i med.
JDG 14:9 I izvadi ga u ruku, i pođe putem jedući; i kad dođe k ocu i materi, dade im te jedoše; ali im ne reče da je iz mrtvog lava izvadio med.
JDG 14:10 I tako dođe otac njegov k onoj devojci, i Samson učini onde veselje, jer tako činjahu momci.
JDG 14:11 I kad ga videše Filisteji, izabraše trideset drugova da budu s njim.
JDG 14:12 I reče im Samson: Ja ću vam zagonetnuti zagonetku, pa ako mi je odgonetnete za sedam dana dok je veselje i pogodite, daću vam trideset košulja i trideset svečanih haljina.
JDG 14:13 Ako li ne odgonetnete, vi ćete dati meni trideset košulja i tridesetore svečane haljine. A oni mu rekoše: Zagonetni zagonetku svoju, da čujemo.
JDG 14:14 Tada im reče: Od onog koji jede iziđe jelo, i od ljutog iziđe slatko. I ne mogaše odgonetnuti zagonetke tri dana.
JDG 14:15 I sedmi dan rekoše ženi Samsonovoj: Nagovori muža svog da nam kaže zagonetku, ili ćemo spaliti ognjem tebe i dom oca tvog. Jeste li nas zato pozvali da nam uzmete imanje? Je li tako?
JDG 14:16 I stade plakati žena Samsonova pred njim govoreći: Ti mrziš na me, i ti me ne ljubiš; zagonetnuo si zagonetku sinovima naroda mog, a nećeš meni da kažeš. A on joj reče: Gle, ni ocu svom ni materi svojoj nisam je kazao, a tebi da je kažem?
JDG 14:17 I ona plaka pred njim za sedam dana dokle trajaše veselje. A sedmi dan kaza joj, jer beše navalila na nj: a ona kaza zagonetku sinovima naroda svog.
JDG 14:18 Tada mu rekoše ljudi grada onog sedmi dan dok sunce ne zađe: Šta je slađe od meda, i šta je ljuće od lava? A on im reče: Da niste orali na mojoj junici, ne biste pogodili moje zagonetke.
JDG 14:19 I dođe na nj duh Gospodnji, te siđe u Askalon, i pobi onde trideset ljudi, i uze odelo s njih i dade svečane haljine onima koji odgonetnuše zagonetku; i rasrdi se vrlo i otide kući oca svog.
JDG 14:20 A žena Samsonova udade se za druga njegovog, s kojim se beše udružio.
JDG 15:1 A posle nekoliko dana, o pšeničnoj žetvi, dođe Samson da pohodi ženu svoju donesavši joj jare, i reče: Idem k ženi svojoj u ložnicu. Ali mu otac njen ne dade da uđe.
JDG 15:2 Jer reče otac njen: Ja mišljah zacelo da ti nije po volji, pa je dadoh drugu tvom; nego mlađa sestra njena nije li lepša od nje? Uzmi nju mesto one.
JDG 15:3 A Samson im reče: Ja neću biti kriv Filistejima kad im učinim zlo.
JDG 15:4 I otišavši Samson uhvati trista lisica, i uze luča, i sveza po dve u repove, i metnu po jedan luč među dva repa.
JDG 15:5 Pa zapali lučeve, i pusti u letinu filistejsku, i popali letinu požnjevenu i nepožnjevenu, i vinograde i maslinike.
JDG 15:6 Tada Filisteji rekoše: Ko je to učinio? I odgovoriše: Samson zet Tamnaćaninov, jer mu uze ženu i dade je drugu njegovom. Tada dođoše Filisteji i spališe ognjem nju i oca njenog.
JDG 15:7 A Samson im reče: Ako ste i učinili tako, opet ću vam se osvetiti, pa ću se onda okaniti.
JDG 15:8 I polomi ih ljuto nogama po bedrima: Potom otide i nastani se u pećini od stene Itama
JDG 15:9 Tada iziđoše Filisteji i stadoše u logor prema Judi, i raširiše se do Lehije.
JDG 15:10 A ljudi od Jude rekoše: Što ste izašli na nas? I odgovoriše: Izašli smo da svežemo Samsona i da mu učinimo kako je on nama učinio.
JDG 15:11 Tada iziđe tri hiljade ljudi iz Jude k pećini u steni Itamu, i rekoše Samsonu: Ne znaš li da Filisteji vladaju nad nama? A on im reče: Kako su oni meni učinili tako ja učinih njima.
JDG 15:12 Oni mu rekoše: Došli smo da te svežemo i predamo u ruke Filistejima. A Samson im reče: Zakunite mi se da nećete vi uložiti na me.
JDG 15:13 Oni mu odgovoriše i rekoše: Nećemo; nego ćemo te samo svezati i predati u njihove ruke, ali te nećemo pogubiti. I svezaše ga u dva nova uža i odvedoše ga iz stene.
JDG 15:14 I kad on dođe do Lehije, Filisteji ga sretoše vičući od radosti; a Duh Gospodnji siđe na nj, i uža na rukama njegovim postaše kao konci izgoreli od vatre, i spadoše sveze s ruku njegovih.
JDG 15:15 I on nađe čeljust magareću još sirovu, i pruživši ruku svoju uze je, i pobi njom hiljadu ljudi.
JDG 15:16 Potom reče Samson: Čeljušću magarećom jednu gomilu, dve gomile, čeljušću magarećom pobih hiljadu ljudi.
JDG 15:17 A kad izreče, baci čeljust iz ruke svoje, i nazva ono mesto Ramat-Lehija.
JDG 15:18 I beše žedan jako, te zavapi ka Gospodu i reče: Ti si učinio rukom sluge svog ovo izbavljenje veliko; a sad hoću li umreti od žeđi, ili ću pasti u ruke neobrezanima?
JDG 15:19 Tada Bog rascepi stenu u Lehiji, i poteče voda iz nje, te se napi, i povrati mu se duh i ožive. Zato se prozva onaj izvor En-Akore, koji je u Lehiji do današnjeg dana.
JDG 15:20 I bi sudija Izrailju za vremena filistejskog dvadeset godina.
JDG 16:1 Potom otide Samson u Gazu, i onde vide jednu ženu kurvu, i uđe k njoj.
JDG 16:2 I ljudima u Gazi bi kazano: Dođe Samson ovamo. I opkoliše i vrebaše ga celu noć na vratima gradskim; i stajahu u potaji celu noć govoreći: Dok svane, ubićemo ga.
JDG 16:3 Ali Samson spavav do ponoći usta u ponoći, i ščepa vrata gradska s oba dovratka i iščupa ih s prevornicom zajedno, i metnu ih na ramena i odnese na vrh gore koja je prema Hevronu.
JDG 16:4 Posle toga zamilova devojku na potoku Soriku, kojoj beše ime Dalida.
JDG 16:5 I dođoše k njoj knezovi filistejski i rekoše joj: Prevari ga i iskušaj gde mu stoji velika snaga i kako bi smo mu dosadili da ga svežemo i savladamo; a mi ćemo ti dati svaki po hiljadu i sto srebrnika.
JDG 16:6 I Dalida reče Samsonu: Hajde kaži mi gde stoji tvoja velika snaga i čim bi se mogao svezati i savladati.
JDG 16:7 A Samson joj reče: Da me svežu u sedam gužava sirovih neosušenih, onda bih izgubio snagu i bio kao i drugi čovek.
JDG 16:8 I donesoše joj knezovi filistejski sedam gužava sirovih, još neosušenih, i ona ga sveza njima.
JDG 16:9 A kod nje beše zaseda u sobi; i ona mu reče: Eto Filisteja na te, Samsone! A on pokida gužve, kao što se kida konac od kudelje kad oseti vatru; i ne dozna se za snagu njegovu.
JDG 16:10 Potom reče Dalida Samsonu: Gle, prevario si me, i slagao si mi; nego hajde kaži mi čim bi se mogao svezati.
JDG 16:11 A on joj reče: Da me dobro svežu novim užima kojima nije ništa rađeno, tada bih izgubio snagu i bio bih kao drugi čovek.
JDG 16:12 I Dalida uze nova uža, i sveza ga njima, pak mu reče: Eto Filisteji na te Samsone! A zaseda beše u sobi. A on raskide s ruku uža kao konac.
JDG 16:13 Tada reče Dalida Samsonu: Jednako me varaš i lažeš mi; kaži mi čim bi se mogao svezati? A on joj reče: Da sedam pramena kose na glavi mojoj priviješ na vratilo.
JDG 16:14 I ona zaglavivši vratilo kocem, reče: Evo Filisteja na te, Samsone! A on se probudi od sna, i istrže kolac i osnovu i vratilo.
JDG 16:15 Opet mu ona reče: Kako možeš govoriti: Ljubim te, kad srce tvoje nije kod mene? Već si me tri puta prevario ne hoteći mi kazati gde ti je velika snaga.
JDG 16:16 I ona mu dosađivaše svojim rečima svaki dan i navaljivaše na nj, i duša mu prenemože da umre.
JDG 16:17 Te joj otvori celo srce svoje, i reče joj: Britva nije nikad prešla preko glave moje, jer sam nazirej Božji od utrobe matere svoje; da se obrijem, ostavila bi me snaga moja i oslabio bih, i bio bih kao svaki čovek
JDG 16:18 A Dalida videći da joj je otvorio celo srce svoje, posla i pozva knezove filistejske poručivši im: Hodite sada, jer mi je otvorio celo srce svoje. Tada dođoše knezovi filistejski k njoj i donesoše novce u rukama svojim.
JDG 16:19 A ona ga uspava na krilu svom, i dozva čoveka te mu obrija sedam pramena kose s glave, i ona ga prva svlada kad ga ostavi snaga njegova.
JDG 16:20 I ona reče: Eto Filisteja na te, Samsone! A on probudivši se od sna reče: Izaći ću kao i pre i oteću se; jer ne znaše da je Gospod odstupio od njega.
JDG 16:21 Tada ga uhvatiše Filisteji, i iskopaše mu oči, i odvedoše ga u Gazu i okovaše ga u dvoje verige bronzane; i meljaše u tamnici.
JDG 16:22 A kosa na glavi njegovoj poče rasti kao što je bila kad ga obrijaše.
JDG 16:23 I knezovi filistejski skupiše se da prinesu veliku žrtvu Dagonu bogu svom, i da se provesele, pa rekoše: Predade nam bog naš u ruke naše Samsona neprijatelja našeg.
JDG 16:24 Takođe i narod videvši ga hvaljaše boga svog govoreći: Predade nam bog naš u ruke naše neprijatelja našeg i zatirača zemlje naše i koji pobi tolike između nas.
JDG 16:25 I kad se razveseli srce njihovo rekoše: Zovite Samsona da nam igra. I dozvaše Samsona iz tamnice da im igra, i namestiše ga među dva stuba.
JDG 16:26 Tada Samson reče momku koji ga držaše za ruku: Pusti me, da opipam stubove na kojima stoji kuća, da se naslonim na njih.
JDG 16:27 A kuća beše puna ljudi i žena i svi knezovi filistejski behu onde; i na krovu beše oko tri hiljade ljudi i žena, koji gledahu kako Samson igra.
JDG 16:28 Tada Samson zavapi ka Gospodu i reče: Gospode, Gospode! Opomeni me se, molim te, i ukrepi me, molim te, samo sada, o Bože! Da se osvetim jedanput Filistejima za oba oka svoja.
JDG 16:29 I zagrli Samson dva stuba srednja, na kojima stajaše kuća, i nasloni se na njih, na jedan desnom a na drugi levom rukom svojom.
JDG 16:30 Pa onda reče Samson: Neka umrem s Filistejima. I naleže jako, i pade kuća na knezove i na sav narod koji beše u njoj; i bi mrtvih koje pobi umirući više nego onih koje pobi za života svog.
JDG 16:31 Posle dođoše braća njegova i sav dom oca njegovog, i uzeše ga, i vrativši se pogreboše ga između Saraje i Estola u grobu Manoja oca njegovog. A on bi sudija Izrailju dvadeset godina.
JDG 17:1 A beše jedan čovek iz gore Jefremove po imenu Miha.
JDG 17:2 On reče materi svojoj: Hiljadu i sto srebrnika, što su ti ukradeni, za koje si klela i govorila preda mnom, evo, to je srebro u mene, ja sam ga uzeo. A mati mu reče: Gospod da te blagoslovi, sine!
JDG 17:3 A kad vrati hiljadu i sto srebrnika materi svojoj, reče mati njegova: To sam srebro posvetila Gospodu iz svoje ruke za tebe, sine moj, da se načini od njega lik rezan i liven; zato ti ga sada dajem natrag.
JDG 17:4 Ali on opet dade srebro materi svojoj, a mati uze dvesta srebrnika i dade zlataru, a on načini od njega lik rezan i liven, te beše u kući Mišinoj.
JDG 17:5 I taj Miha imaše kuću za bogove, i načini, oplećak i likove, i posveti jednog između sinova svojih da mu bude sveštenik.
JDG 17:6 U to vreme ne beše cara u Izrailju: svaki činjaše šta mu drago.
JDG 17:7 A beše jedan mladić iz Vitlejema Judinog, od porodice Judine, koji beše Levit i onde boravljaše.
JDG 17:8 On otide iz tog grada, Vitlejema Judinog, da se nastani gde može; i idući svojim putem dođe u goru Jefremovu do kuće Mišine.
JDG 17:9 A Miha mu reče: Otkuda ideš? Odgovori mu Levit: Iz Vitlejema Judinog, idem da se nastanim gde mogu.
JDG 17:10 A Miha mu reče: Ostani kod mene, i budi mi otac i sveštenik, a ja ću ti dati deset srebrnika na godinu i dvoje haljine i hranu. I otide Levit k njemu.
JDG 17:11 I Levitu bi po volji da ostane kod njega, i bi mu taj mladić kao da mu je sin.
JDG 17:12 I Miha posveti Levita da mu je sveštenik taj mladić, i osta u kući Mišinoj.
JDG 17:13 Tada reče Miha: Sada znam da će mi Gospod učiniti dobro zato što imam Levita sveštenika.
JDG 18:1 U to vreme ne beše cara u Izrailju, i u to vreme pleme Danovo tražaše sebi nasledstvo gde bi nastavalo, jer mu dotada ne beše dopalo nasledstvo među plemenima Izrailjevim.
JDG 18:2 Zato poslaše sinovi Danovi iz porodice svoje pet ljudi između sebe, hrabre ljude od Saraje i Estaola, da uhode zemlju i dobro razmotre, i rekoše im: Idite, razmotrite zemlju. I oni otidoše u goru Jefremovu u kuću Mišinu i zanoćiše onde.
JDG 18:3 I kad behu kod kuće Mišine, poznaše glas onog mladića Levita, i svrativši se onamo rekoše mu: Ko te dovede ovamo? I šta radiš tu? I šta ćeš tu?
JDG 18:4 A on im reče: Tako i tako učini mi Miha, i najmi me da mu budem sveštenik.
JDG 18:5 A oni mu rekoše: Upitaj Boga da znamo hoće li nam biti srećan put na koji pođosmo.
JDG 18:6 A sveštenik im reče: Idite s mirom; po volji je Gospodu put kojim idete.
JDG 18:7 I tako pošavši onih pet ljudi dođoše u Lais, i videše tamošnji narod gde živi bez straha po običaju sidonskom, mirno i bez straha, i da nema nikoga u zemlji ko bi im čim god dosađivao ili otimao vlast, i da su daleko od Sidonjana niti imaju šta s kim.
JDG 18:8 Pa kad se vratiše k braći svojoj u Saraju i Estaol, rekoše im braća: Šta je?
JDG 18:9 A oni rekoše: Ustajte da idemo na njih; jer videsmo zemlju, i vrlo je dobra. I vi ne marite? Nemojte se leniti, nego pohitajte da uzmete zemlju.
JDG 18:10 Kad dođete, doći ćete k narodu bezbrižnom i u zemlju prostranu; jer je predade Bog u naše ruke; to je mesto gde nema nedostataka ni u čem što ima na zemlji.
JDG 18:11 Tada pođoše odande iz Saraje i Estaola šest stotina ljudi od porodice Danove naoružanih.
JDG 18:12 I otišavši stadoše u logor kod Kirijat-Jarima u Judi; zato se prozva ono mesto Mahane-Dan do danas, i jeste iza Kirijat-Jarima.
JDG 18:13 A odande pošavši u goru Jefremovu dođoše u kuću Mišinu.
JDG 18:14 Tada progovoriše petorica što behu išli da uhode zemlju laisku, i rekoše braći svojoj: Znate li da u ovim kućama ima oplećak i likovi, i lik rezan i lik liven? Sada dakle gledajte šta ćete raditi.
JDG 18:15 A oni svrativši se onamo uđoše u kuću gde beše mladić Levit, u kuću Mišinu, i upitaše ga za zdravlje.
JDG 18:16 A šest stotina ljudi naoružanih od sinova Danovih stadoše pred vratima.
JDG 18:17 A pet ljudi što behu išli da uhode zemlju otišavši uđoše i uzeše lik rezan i oplećak i likove i lik liven; a sveštenik stajaše na vratima sa šest stotina ljudi naoružanih.
JDG 18:18 I oni što uđoše u kuću Mišinu kad uzeše lik rezani, oplećak, likove i lik liveni, sveštenik im reče: Šta radite?
JDG 18:19 A oni mu rekoše: Ćuti, metni ruku na usta, pa hajde s nama, i budi nam otac i sveštenik. Šta ti je bolje, biti sveštenik kući jednog čoveka ili biti sveštenik plemenu i porodici u Izrailju?
JDG 18:20 I sveštenik se obradova u srcu, i uze oplećak i likove i lik rezani, i uđe među narod.
JDG 18:21 I okrenuvši se pođoše pustivši decu i stoku i zaklade napred.
JDG 18:22 A kad behu daleko od kuće Mišine, onda ljudi koji življahu u kućama blizu kuće Mišine skupiše se i pođoše u poteru za sinovima Danovim.
JDG 18:23 I vikaše za sinovima Danovim, a oni obazrevši se rekoše Miši: Šta ti je, te si skupio tolike ljude?
JDG 18:24 A on reče: Uzeli ste moje bogove koje sam načinio, i sveštenika, pa otidoste. Šta još imam? Pa još kažete: Šta ti je?
JDG 18:25 A sinovi Danovi rekoše mu: Nemoj da ti se čuje glas za nama, da ne bi udarili na vas ljudi gnevni, te ćeš izgubiti dušu svoju i dušu doma svog.
JDG 18:26 I sinovi Danovi otidoše svojim putem, a Miha, videći da su jači od njega vrati se i otide kući svojoj.
JDG 18:27 I oni uzevši šta beše načinio Miha, i sveštenika, kog imaše, dođoše u Lais k narodu mirnom i bezbrižnom; pa ih isekoše oštrim mačem, a grad upališe ognjem.
JDG 18:28 I ne beše nikoga da ih izbavi; jer behu daleko od Sidona i ne imahu ništa ni s kim; a grad beše u dolini koja je kod Vet-Reova. Posle sazidaše grad i naseliše se u njemu.
JDG 18:29 I nazvaše grad Dan po imenu Dana oca svog, koji se rodi Izrailju; a pre se grad zvaše Lais.
JDG 18:30 I sinovi Danovi namestiše sebi onaj lik rezani; a Jonatan sin Girsona Manasijinog i sinovi njegovi behu sveštenici plemenu Danovom dokle se god ne iseli iz zemlje.
JDG 18:31 I namešten im stajaše onaj lik rezani, koji načini Miha, za sve vreme dokle dom Božji beše u Silomu.
JDG 19:1 I u to vreme, kad ne beše cara u Izrailju, beše jedan Levit koji življaše kao došljak kraj gore Jefremove, i uze inoču iz Vitlejema Judinog.
JDG 19:2 A inoča njegova činjaše preljubu kod njega, pa otide od njega kući oca svog u Vitlejem Judin, i osta onde četiri meseca.
JDG 19:3 A muž njen usta i otide za njom da joj lepo govori i da je dovede natrag, imajući sa sobom momka svog, i dva magarca; i ona ga uvede u kuću oca svog, i kad ga vide otac njen obradova se dolasku njegovom.
JDG 19:4 I ustavi ga tast njegov, otac mladičin, i osta kod njega tri dana, i onde jeđahu i pijahu i noćivahu.
JDG 19:5 A četvrti dan kad ustaše rano, usta i on da ide; ali otac mladičin reče zetu svom: Potkrepi srce svoje zalogajem hleba, pa onda idite.
JDG 19:6 I tako sedoše i sedoše obojica zajedno i napiše se; pa reče otac mladičin mužu: Hajde ostani još noćas, i budi veseo.
JDG 19:7 Ali čovek usta da ide; ali tast njegov navali na nj, te opet noći onde.
JDG 19:8 Potom urani petog dana da ide; i reče mu otac mladičin: Potkrepi srce svoje. I jedući zajedno zabaviše se dokle i dan naže.
JDG 19:9 Tada usta čovek da ide, on i inoča mu i momak; a tast njegov, otac mladičin, reče mu: Eto, dan je već nagao, veče je, prenoćite ovde; eto dockan je, prenoći ovde, i budi veseo, pa sutra uranite na put, i idi k svom šatoru.
JDG 19:10 Ali čovek ne hte noćiti; nego usta i pođe; i dođe do Jevusa, a to je Jerusalim, i s njim dva magarca natovarena i inoča njegova.
JDG 19:11 A kad behu blizu Jevusa, dan beše nagao vrlo, pa reče sluga gospodaru svom: Hajde brže da se svratimo u taj grad Jevus, i tu da noćimo.
JDG 19:12 A gospodar mu reče: Nećemo svrtati u tuđ grad, koji nije sinova Izrailjevih, nego ćemo ići do Gavaje.
JDG 19:13 Još reče momku svom: Hajde brže da stignemo u koje od tih mesta i da noćimo u Gavaji ili u Rami.
JDG 19:14 I minuše onuda i otidoše; i sunce ih zađe blizu Gavaje Venijaminove.
JDG 19:15 I okretoše onamo da otidu i prenoće u Gavaji, i kad uđe, sede na ulici gradskoj; i ne bi nikoga da ih primi u kuću da prenoće.
JDG 19:16 I gle, jedan starac vraćaše se s posla svog iz polja uveče, a beše iz gore Jefremove i življaše kao došljak u Gavaji; a ljudi onog mesta behu sinovi Venijaminovi.
JDG 19:17 I on podigavši oči svoje ugleda onog čoveka putnika na ulici gradskoj; i reče mu starac: Kuda ideš? I otkuda ideš?
JDG 19:18 A on mu odgovori: Idemo do Vitlejema Judinog do na kraj gore Jefremove; odande sam, pa sam išao do Vitlejema Judinog, a sada idem k domu Gospodnjem i nema nikoga da me primi u kuću.
JDG 19:19 A imamo i slame i piće za magarce svoje, i hleba i vina za se i za sluškinju tvoju i za momka koji je sa slugom tvojim imamo svega dosta.
JDG 19:20 A starac mu reče: Budi miran; šta ti god nedostaje, ja ću se starati za to; samo nemoj noćiti na ulici.
JDG 19:21 I uvede ga u svoju kuću, i položi magarcima; potom opraše noge, i jedoše i piše.
JDG 19:22 A kad se razveseliše, gle, ljudi onog grada, bezakonici, opkoliše kuću, i stadoše lupati u vrata, i rekoše starcu, gospodaru od kuće, govoreći: Izvedi tog čoveka što je ušao u tvoju kuću, da ga poznamo.
JDG 19:23 I izašav k njima onaj čovek, gospodar od kuće, reče im: Ne, braćo, ne činite zlo; kad je čovek ušao u moju kuću, ne činite to bezumlje.
JDG 19:24 Evo kći moja devojka i inoča njegova, njih ću vam izvesti, pa njih osramotite i činite s njima šta vam je volja, samo čoveku ovom ne činite to bezumlje.
JDG 19:25 Ali ga ne hteše poslušati oni ljudi; tada onaj čovek uze inoču svoju i izvede je napolje k njima, i oni je poznaše, i zlostaviše je celu noć do zore, i pustiše je kad zora zabele.
JDG 19:26 I došavši žena u zoru pade kod vrata od kuće onog čoveka gde beše gospodar njen, i leža dokle se ne rasvanu.
JDG 19:27 A gospodar njen usta ujutru, i kad otvori vrata i izađe da ide svojim putem, a to žena inoča njegova ležaše na vratima kućnim, i ruke joj na pragu.
JDG 19:28 I reče joj: Ustani da idemo. Ali ne bi odgovora; tada je metnu na magarca, i ustavši čovek pođe u mesto svoje,
JDG 19:29 i došav kući svojoj uze mač, i uze inoču svoju i iseče je s kostima na dvanaest komada i razasla u sve krajeve Izrailjeve.
JDG 19:30 I ko god vide govoraše: Nije se učinilo niti se videlo takvo šta otkad iziđoše sinovi Izrailjevi iz Misira do danas. Promislite o tom i većajte i govorite.
JDG 20:1 Tada iziđoše svi sinovi Izrailjevi, i sabra se sav narod jednodušno, od Dana do Virsaveje i do zemlje Galadove, ka Gospodu u Mispu.
JDG 20:2 I glavari svega naroda, svih plemena Izrailjevih, dođoše na zbor naroda Božjeg, četiri stotine hiljada ljudi pešaka koji mahahu mačem.
JDG 20:3 A sinovi Venijaminovi čuše da su sinovi Izrailjevi otišli u Mispu. Sinovi Izrailjevi rekoše: Kažite kako se dogodilo to zlo.
JDG 20:4 A Levit, muž ubijene žene odgovori i reče: Dođoh s inočom svojom u Gavaju Venijaminovu da prenoćim.
JDG 20:5 A Gavajani ustaše na me, opkoliše me u kući noću, i hteše me ubiti; i inoču moju zlostaviše tako da umre.
JDG 20:6 Zato uzevši inoču svoju isekoh je na komade i razaslah je u sve krajeve nasledstva Izrailjevog; jer učiniše grdilo i sramotu u Izrailju.
JDG 20:7 Eto, vi ste svi sinovi Izrailjevi; promislite i većajte.
JDG 20:8 A sav narod usta jednodušno i reče: Da ne idemo nijedan k šatoru svom, i ni jedan da se ne vraća kući svojoj.
JDG 20:9 Nego ovo da učinimo Gavaji: Da bacimo žreb za nju.
JDG 20:10 Da uzmemo po deset ljudi od stotine po svim plemenima Izrailjevim, i po stotinu od hiljade, i po hiljadu od deset hiljada, da donese hranu narodu, a on da ide da učini Gavaji Venijaminovoj kako je zaslužila grdilom koje je učinila Izrailju.
JDG 20:11 I skupi se sav narod Izrailjev na onaj grad složivši se jednodušno.
JDG 20:12 Tada poslaše plemena Izrailjeva ljude u sve porodice Venijaminove, i poručiše im: Kakvo se to zlo učini među vama?
JDG 20:13 Sada dajte te bezakonike što su u Gavaji, da ih pogubimo i izvadimo zlo iz Izrailja. Ali ne hteše sinovi Venijaminovi poslušati braću svoju, sinove Izrailjeve.
JDG 20:14 Nego se skupiše sinovi Venijaminovi iz svojih mesta u Gavaju da iziđu da se biju sa sinovima Izrailjevim.
JDG 20:15 I nabroja se u to vreme sinova Venijaminovih iz njihovih gradova dvadeset i šest hiljada ljudi koji mahahu mačem osim stanovnika gavajskih, kojih beše na broj sedam stotina ljudi odabranih.
JDG 20:16 U svem tom narodu beše sedam stotina ljudi odabranih, koji behu levaci, i svaki gađaše kamenom iz praćke u dlaku ne promašujući.
JDG 20:17 A ljudi Izrailjaca nabroja se osim sinova Venijaminovih četiri stotine hiljada ljudi koji mahahu mačem, samih vojnika.
JDG 20:18 I ustavši otidoše k domu Boga Silnoga, i upitaše Boga i rekoše sinovi Izrailjevi: Ko će između nas ići prvi u boj na sinove Venijaminove? A Gospod reče: Juda nek ide prvi.
JDG 20:19 Potom ustavši rano sinovi Izrailjevi stadoše u logor prema Gavaji.
JDG 20:20 I iziđoše sinovi Izrailjevi u boj na sinove Venijaminove, i uvrstaše se sinovi Izrailjevi da udare na Gavaju.
JDG 20:21 A sinovi Venijaminovi iziđoše iz Gavaje, i povaljaše po zemlji između Izrailjaca u onaj dan dvadeset i dve hiljade ljudi.
JDG 20:22 Ali se narod sinova Izrailjevih oslobodi, te se opet uvrstaše na istom mestu gde se behu uvrstali prvog dana.
JDG 20:23 Jer sinovi Izrailjevi otidoše te plakaše pred Gospodom do večera, i upitaše Gospoda govoreći: Hoćemo li opet izaći u boj na sinove Venijamina brata svog? A Gospod im reče: Iziđite na njih.
JDG 20:24 I iziđoše sinovi Izrailjevi na sinove Venijaminove drugi dan.
JDG 20:25 I sinovi Venijaminovi iziđoše pred njih iz Gavaje drugi dan; i povaljaše po zemlji između sinova Izrailjevih opet osamnaest hiljada ljudi, koji svi mahahu mačem.
JDG 20:26 Tada svi sinovi Izrailjevi i sav narod iziđoše i dođoše k domu Boga Silnoga, i plakaše i stajaše onde pred Gospodom, i postiše se onaj dan do večera, i prinesoše žrtve paljenice i žrtve zahvalne pred Gospodom.
JDG 20:27 Pa upitaše sinovi Izrailjevi Gospoda; jer onde beše kovčeg zaveta Božjeg u ono vreme;
JDG 20:28 i Fines sin Eleazara sina Aronovog stajaše pred njim u ono vreme. I rekoše: Hoćemo li opet izaći u boj na sinove Venijamina brata svog ili ćemo se okaniti? A Gospod im reče: Iziđite, jer ću ih sutra predati vama u ruke.
JDG 20:29 Tada namesti Izrailj zasede oko Gavaje.
JDG 20:30 I sinovi Izrailjevi iziđoše treći dan na sinove Venijaminove, i uvrstaše se prema Gavaji kao prvom i drugom.
JDG 20:31 A sinovi Venijaminovi izašavši pred narod odvojiše se od grada, i stadoše biti i seći narod kao prvom i drugom po putevima, od kojih jedan ide k domu Boga Silnoga a drugi u Gavaju, i po polju, i ubiše do trideset ljudi iz Izrailja.
JDG 20:32 I rekoše sinovi Venijaminovi: Padaju pred nama kao pre. A sinovi Izrailjevi rekoše: Da bežimo da ih otrgnemo od grada na puteve.
JDG 20:33 Tada svi sinovi Izrailjevi kretoše se sa svog mesta i uvrstaše se u Val-Tamaru; i zasede Izrailjeve iskočiše iz mesta svog, iz luka gavajskih.
JDG 20:34 I dođe na Gavaju deset hiljada ljudi izabranih iz svega Izrailja, i boj posta žešći, a oni ne opaziše da će ih zlo zadesiti.
JDG 20:35 I Gospod pobi Venijamina pred Izrailjem, i sinovi Izrailjevi pogubiše onaj dan od sinova Venijaminovih dvadeset i pet hiljada i sto ljudi, koji svi mačem mahahu.
JDG 20:36 I sinovi Venijaminovi videše da su nadbijeni: jer sinovi Izrailjevi uzmakoše ispred sinova Venijaminovih uzdajući se u zasede koje behu namestili kod Gavaje;
JDG 20:37 a oni što behu u zasedi navališe brže u Gavaju, i ušavši isekoše sve po gradu oštrim mačem.
JDG 20:38 A behu sinovi Izrailjevi ugovorili s onima u zasedi da za znak zapale vatru da se digne velik dim iz grada.
JDG 20:39 Tako sinovi Izrailjevi stadoše bežati iz boja, a sinovi Venijaminovi počeše ubijati, i isekoše do trideset ljudi između sinova Izrailjevih govoreći: Doista padaju pred nama kao u pređašnjem boju.
JDG 20:40 Ali kad se plamen i dim kao stub diže iz grada, obazreše se sinovi Venijaminovi, i gle, oganj se iz grada dizaše do neba.
JDG 20:41 Tada se vratiše sinovi Izrailjevi, a sinovi Venijaminovi smetoše se videći da ih je zlo zadesilo;
JDG 20:42 i pobegoše ispred sinova Izrailjevih k pustinji; ali ih vojska gonjaše, i koji iz gradova izlažahu, biše ih među sobom.
JDG 20:43 Tako opkoliše sinove Venijaminove, goniše ih, tlačiše ih od Menuje do Gavaje k istoku.
JDG 20:44 I pogibe sinova Venijaminovih osamnaest hiljada ljudi, samih junaka.
JDG 20:45 A onih što se okretoše i pobegoše u pustinju k steni Rimonu, napabirčiše ih po putevima pet hiljada ljudi, i teraše ih do Gidoma i pobiše ih dve hiljade ljudi.
JDG 20:46 I tako svega pogibe onaj dan sinova Venijaminovih dvadeset i pet hiljada ljudi koji mahahu mačem, sve samih junaka.
JDG 20:47 I beše šest stotina ljudi koji se okretoše i utekoše u pustinju k steni Rimonu, i ostaše na steni Rimonu četiri meseca.
JDG 20:48 Potom sinovi Izrailjevi vrativši se k sinovima Venijaminovim isekoše oštrim mačem i ljude po gradovima i stoku i šta se god nađe; i sve gradove koji ostaše popališe ognjem.
JDG 21:1 A sinovi Izrailjevi behu se zakleli u Mispi rekavši: Nijedan između nas da ne da kćeri svoje za ženu sinu Venijaminovom.
JDG 21:2 Zato otide narod k domu Božjem, i ostaše onde do večeri pred Bogom, i podigavši glas svoj plakaše vrlo,
JDG 21:3 i rekoše: Zašto se, Gospode Bože Izrailjev, dogodi ovo u Izrailju, danas da nestane jednog plemena iz Izrailja?
JDG 21:4 I sutra dan urani narod, i načini onde oltar, i prinesoše žrtve paljenice i žrtve zahvalne.
JDG 21:5 Tada rekoše sinovi Izrailjevi: Ima li ko da nije došao na zbor iz svih plemena Izrailjevih ka Gospodu? Jer se behu teško zakleli za onog ko ne dođe u Mispu ka Gospodu rekavši: Da se pogubi.
JDG 21:6 Jer se sinovima Izrailjevim sažali za Venijaminom bratom njihovim, i rekoše: Danas se istrebi jedno pleme iz Izrailja.
JDG 21:7 Šta ćemo činiti s onima što su ostali da bi imali žene, kad se zaklesmo Gospodom da im ne damo kćeri svojih za žene?
JDG 21:8 Pa rekoše: Ima li ko iz plemena Izrailjevih da nije došao u Mispu ka Gospodu? I gle, ne beše došao na vojsku, na zbor, niko iz Javisa Galadovog.
JDG 21:9 Jer kad se narod prebroja, gle, ne beše onde nijednog od onih koji žive u Javisu Galadovom.
JDG 21:10 Zato posla zbor onamo dvanaest hiljada hrabrih ljudi, i zapovedi im govoreći: Idite i pobijte stanovnike u Javisu Galadovom oštrim mačem i žene i decu.
JDG 21:11 Ovo ćete dakle učiniti: sve muškinje i sve ženskinje što je poznalo čoveka pobijte.
JDG 21:12 I nađoše među stanovnicima Javisa Galadovog četiri stotine devojaka, koje ne behu poznale čoveka, i dovedoše ih u logor u Silom, koji je u zemlji hananskoj.
JDG 21:13 Tada posla sav zbor, te govoriše sinovima Venijaminovim koji behu u steni Rimonu, i objaviše im mir.
JDG 21:14 Tako se vratiše sinovi Venijaminovi u to vreme, i dadoše im žene koje ostaviše u životu između žena iz Javisa Galadovog; ali ih ne beše dosta za njih.
JDG 21:15 A narodu beše žao Venijamina što Gospod okrnji plemena Izrailjeva.
JDG 21:16 Pa rekoše starešine od zbora: Šta ćemo činiti s ovima što su ostali da bi imali žene? Jer su izginule žene u plemenu Venijaminovom.
JDG 21:17 Potom rekoše: Nasledstvo Venijaminovo pripada onima što su ostali, da se ne bi zatrlo pleme iz Izrailja.
JDG 21:18 A mi im ne možemo dati žena između kćeri svojih; jer su se zakleli sinovi Izrailjevi rekavši: Da je proklet ko da ženu sinovima Venijaminovim.
JDG 21:19 Potom rekoše: Evo, godišnji je praznik Gospodnji u Silomu, koji je sa severa Vetilju, k istoku, na putu koji ide od Vetilja u Sihem, i s juga Levoni.
JDG 21:20 I zapovediše sinovima Venijaminovim govoreći: Idite, i zasedite po vinogradima.
JDG 21:21 I pazite: Pa kad iziđu kćeri silomske da igraju, iziđite iz vinograda i otmite svaki sebi ženu između kćeri silomskih; i idite u zemlju Venijaminovu.
JDG 21:22 A kad dođu oci njihovi ili braća njihova k nama da se sude, mi ćemo im kazati: Smilujte im se nas radi, jer u ovom ratu nismo zarobili žene za svakog njih; a vi im niste dali, i tako nećete biti krivi.
JDG 21:23 Tada sinovi Venijaminovi učiniše tako, i dovedoše žene prema broju svom između igračica koje oteše, i otišavši vratiše se na nasledstvo svoje, i sazidaše opet gradove i naseliše se u njima.
JDG 21:24 I tako raziđoše se sinovi Izrailjevi odande u ono vreme svaki u svoje pleme i u porodicu svoju, i otidoše odande svaki na svoje nasledstvo.
JDG 21:25 U ono vreme ne beše cara u Izrailju; svaki činjaše šta mu beše drago.
RUT 1:1 A u ono vreme kad sudiše sudije bi glad u zemlji; i jedan čovek iz Vitlejema Judinog otide da živi kao došljak u zemlji moavskoj sa ženom svojom i sa dva sina svoja.
RUT 1:2 A ime tom čoveku beše Elimeleh, a ženi mu ime Nojemina, a imena dvojice sinova njegovih Malon i Heleon; i behu Efraćani, iz Vitlejema Judinog; i dođoše u zemlju moavsku i nastaniše se onde.
RUT 1:3 Potom umre Elimeleh muž Nojeminin i ona osta sa dva sina svoja.
RUT 1:4 Oni se oženiše Moavkama: jednoj beše ime Orfa a drugoj Ruta; i onde stajahu do deset godina.
RUT 1:5 Potom umreše obojica, Malon i Heleon; i žena osta bez dva sina svoja i bez muža svog.
RUT 1:6 Tada se ona podiže sa snahama svojim da se vrati iz zemlje moavske, jer ču u zemlji moavskoj da je Gospod pohodio narod svoj davši im hleba.
RUT 1:7 I iziđe iz mesta gde beše, i obe snahe njene s njom; pođoše putem da se vrate u zemlju Judinu.
RUT 1:8 Tada reče Nojemina obema snahama svojim: Idite, vratite se svaka u dom matere svoje; Gospod neka vam učini milost kao što vi učiniste umrlima i meni.
RUT 1:9 Da vam da Gospod da nađete počinak svaka u domu muža svog. I poljubi ih; a one povikavši zaplakaše,
RUT 1:10 i rekoše joj: Ne, nego ćemo se s tobom vratiti u tvoj narod.
RUT 1:11 A Nojemina im reče: Idite natrag, kćeri moje; što biste išle sa mnom? Zar ću još imati sinova u utrobi svojoj da vam budu muževi?
RUT 1:12 Vratite se, kćeri moje, idite; jer sam ostarela i nisam za udaju. A i da kažem da se nadam i da se još noćas udam, i da rodim sinove,
RUT 1:13 zar ćete ih vi čekati dok odrastu? Zar ćete toga radi stajati neudate? Nemojte, kćeri moje; jer su moji jadi veći od vaših, jer se ruka Gospodnja podigla na me.
RUT 1:14 Tada one podigavši glas svoj plakaše opet; i Orfa poljubi svekrvu svoju; a Ruta osta kod nje.
RUT 1:15 A ona joj reče: Eto, jetrva se tvoja vratila narodu svom i k bogovima svojim; vrati se i ti za jetrvom svojom.
RUT 1:16 Ali Ruta reče: Nemoj me nagovarati da te ostavim i od tebe otidem; jer kuda god ti ideš, idem i ja; i gde god ti nastaniš, nastaniću se i ja; tvoj je narod moj narod, i tvoj je Bog moj Bog.
RUT 1:17 Gde ti umreš, umreću i ja, i onde ću biti pogrebena. To neka mi učini Gospod i to neka mi doda, smrt će me samo rastaviti s tobom.
RUT 1:18 A ona kad vide da je tvrdo naumila ići s njom, presta je odvraćati.
RUT 1:19 Tako idoše obe dok ne dođoše u Vitlejem; a kad dođoše u Vitlejem, sav grad uzavre njih radi, i govorahu: Je li to Nojemina?
RUT 1:20 A ona im govoraše: Ne zovite me više Nojemina, nego me zovite Mara, jer mi velike jade zadade Svemogući.
RUT 1:21 Obilna sam otišla, a praznu me vrati Gospod. Zašto me zovete Nojemina, kad me Gospod obori i Svemogući me ucveli.
RUT 1:22 Tako dođe natrag Nojemina i s njom Ruta Moavka, snaha njena, vrativši se iz zemlje moavske; a dođoše u Vitlejem o početku ječmene žetve.
RUT 2:1 A beše jedan čovek, rod mužu Nojemininom, čovek bogat od porodice Elimelehove, kome ime beše Voz.
RUT 2:2 I Ruta Moavka reče Nojemini: Da idem u polje da pabirčim klasje za onim pred kim nađem milost. A ona joj reče: Idi, kćeri moja.
RUT 2:3 I ona otide, i došavši stade pabirčiti po njivi za žeteocima: i dogodi se, te dođe na njivu koja pripadaše Vozu, koji beše od porodice Elimelehove.
RUT 2:4 I gle, dođe Voz iz Vitlejema, a reče žeteocima: Gospod da je s vama! I oni mu rekoše: Da te blagoslovi Gospod!
RUT 2:5 Tada reče Voz sluzi svom koji beše nad žeteocima: Čija je ono mladica?
RUT 2:6 A sluga koji beše nad žeteocima odgovori mu: Moavka je mladica koja se vratila s Nojeminom iz zemlje moavske.
RUT 2:7 I reče: Da pabirčim, da kupim klasje između snopova za žeteocima. I došavši bavi se od jutra do sada; samo je malo bila kod kuće.
RUT 2:8 Tada Voz reče Ruti: Čuješ, kćeri moja; nemoj ići na drugu njivu da pabirčiš, niti odlazi odavde, nego se drži mojih devojaka.
RUT 2:9 Pazi na kojoj njivi oni žanju, pa idi za njima; jer sam zapovedio momcima svojim da te niko ne dira; a kad ožedniš, idi k sudovima i pij šta moje sluge zahvataju.
RUT 2:10 Tada ona pade ničice i pokloni se do zemlje, i reče mu: Kako nađoh milost pred tobom, da me pogledaš kad sam tuđinka?
RUT 2:11 A Voz odgovori i reče joj: Čuo sam ja sve što si činila svekrvi svojoj po smrti muža svog, i kako si ostavila oca svog i mater svoju i postojbinu svoju, pa si došla k narodu kog nisi znala pre.
RUT 2:12 Gospod da ti plati za delo tvoje, i da ti plata bude potpuna od Gospoda Boga Izrailjevog, kad si došla da se pod krilima Njegovim skloniš.
RUT 2:13 A ona reče: Nađoh milost pred tobom, gospodaru, jer si me utešio i milostivo progovorio sluškinji svojoj, ako i nisam kao jedna od tvojih sluškinja.
RUT 2:14 A Voz joj reče: Kad bude vreme jesti, dođi ovamo i jedi hleba i umoči zalogaj svoj u ocat. I ona sede pokraj žetelaca, i on joj pruži prženih zrna, i ona jede i nasiti se, i preteče joj.
RUT 2:15 Potom usta da pabirči. A Voz zapovedi momcima svojim govoreći: Neka pabirči i među snopovima, nemojte da je zastidite.
RUT 2:16 Nego još navlaš ispuštajte rukoveti i ostavljajte joj neka kupi, i ne korite je.
RUT 2:17 I ona pabirči na njivi do večera, i ovrše šta napabirči, i dođe oko efe ječma.
RUT 2:18 I uzevši otide u grad, i vide svekrva njena šta je napabirčila; a ona izvadi i dade joj i ono što je preteklo pošto se nasitila.
RUT 2:19 I reče joj svekrva: Gde si pabirčila danas? I gde si radila? Da je blagosloven koji te je pogledao! A ona kaza svekrvi svojoj kod koga je radila govoreći: Ime je čoveku kod koga sam danas radila Voz.
RUT 2:20 A Nojemina reče snasi svojoj: Gospod da ga blagoslovi, kad nije ukratio milosti svoje k živima i k mrtvima. I reče joj Nojemina: Taj je čovek nama rod, i jedan od osvetnika naših.
RUT 2:21 A Ruta Moavka reče: Još mi je rekao: Drži se moje čeljadi dokle ne požanju sve moje.
RUT 2:22 A Nojemina reče Ruti snasi svojoj: Dobro je, kćeri moja, da ideš s njegovim devojkama, da te ne bi dirali na drugoj njivi.
RUT 2:23 I tako se držaše devojaka Vozovih pabirčeći dokle se ne svrši žetva ječmena i žetva pšenična; i življaše kod svekrve svoje.
RUT 3:1 Potom reče joj Nojemina svekrva njena: Kćeri moja, ne treba li da ti potražim počinak, da bi ti dobro bilo?
RUT 3:2 Evo, nije li nam rod Voz, kod koga si bila sa devojkama njegovim? Evo, on će ovu noć vejati ječam na gumnu.
RUT 3:3 Umij se dakle, i namaži se, i obuci haljine svoje na se, pa idi na gumno; ali da ne dozna za te čovek dokle ne jede i ne napije se.
RUT 3:4 Pa kad legne, zapamti mesto gde legne, pa onda otidi i digni pokrivač s nogu njegovih, te lezi onde; a on će ti kazati šta ćeš raditi.
RUT 3:5 A Ruta joj reče: Šta mi god kažeš, učiniću.
RUT 3:6 I otide na gumno i učini sve što joj zapovedi svekrva.
RUT 3:7 A Voz jedavši i pivši i proveselivši se otide te leže kod stoga; a ona dođe polako, podiže pokrivač s nogu njegovih i leže.
RUT 3:8 A kad bi oko ponoći trže se čovek i obrnu se, a gle, žena ležaše kod nogu njegovih.
RUT 3:9 I on joj reče: Ko si? Odgovori: Ja sam Ruta sluškinja tvoja; raširi krilo svoje na sluškinju svoju, jer si mi osvetnik.
RUT 3:10 A on reče: Gospod da te blagoslovi, kćeri moja; ova potonja milost koju mi pokazuješ veća je od prve, što nisi tražila mladića, ni siromašnog ni bogatog.
RUT 3:11 Zato sada, kćeri moja, ne boj se; šta god kažeš učiniću ti; jer zna celo mesto naroda mog da si poštena žena.
RUT 3:12 Jeste istina, ja sam ti osvetnik; ali ima još te bliži od mene.
RUT 3:13 Prenoći ovde; pa sutra ako te htedbude uzeti, dobro, neka uzme; ako li ne htedbude uzeti, ja ću te uzeti, tako živ bio Gospod! Spavaj do jutra.
RUT 3:14 I ona spava kod nogu njegovih do jutra; potom usta dok još ne mogaše čovek čoveka raspoznati, jer Voz reče: Da se ne dozna da je žena dolazila na gumno.
RUT 3:15 I reče: Daj ogrtač koji imaš na sebi; i drži ga. I ona ga podrža, a on joj izmeri šest merica ječma, i naprti joj i ona otide u grad.
RUT 3:16 I dođe svekrvi svojoj, koja joj reče: Šta bi kćeri moja? A ona joj kaza sve što joj učini onaj čovek.
RUT 3:17 I reče: Ovih šest merica ječma dade mi, jer mi reče: Nemoj se vratiti prazna k svekrvi svojoj.
RUT 3:18 A ona joj reče: Počekaj, kćeri moja, dok doznaš kako će izaći; jer onaj čovek neće se smiriti dok ne svrši stvar danas.
RUT 4:1 A Voz iziđe na vrata gradska, i sede onde. I gle, naiđe onaj osvetnik, za kog Voz govoraše, i reče mu Voz: Hodi ovamo, sedi ovde. I on dođe i sede.
RUT 4:2 Potom uze Voz deset ljudi između starešina gradskih i reče: Posedajte ovde. I posedaše.
RUT 4:3 Tada reče onom osvetniku: Njivu koja je bila brata našeg Elimeleha prodala je Nojemina, koja se vratila iz zemlje moavske.
RUT 4:4 Zato rekoh: Da javim tebi, i kažem ti: Uzmi njivu pred ovima što sede ovde i pred starešinama naroda mog; ako ćeš otkupiti, otkupi; ako li nećeš otkupiti, kaži mi da znam; jer osim tebe nema drugog koji bi otkupio, a posle tebe idem ja. A on reče: Ja ću otkupiti.
RUT 4:5 A Voz reče: U koji dan uzmeš njivu iz ruke Nojeminine, treba da uzmeš i Rutu Moavku ženu umrloga, da podigneš ime umrlom u nasledstvu njegovom.
RUT 4:6 Tada reče onaj osvetnik: Ne mogu otkupiti, da ne raspem svoje nasledstvo; otkupi ti šta bi trebalo da ja otkupim, jer ja ne mogu otkupiti.
RUT 4:7 A beše od starine običaj u Izrailju o otkupljivanju i promenjivanju, da bi svaka stvar bila tvrda, da jedan izuje obuću svoju i da drugom, i to beše svedodžba u Izrailju.
RUT 4:8 Kad dakle onaj osvetnik reče Vozu: Uzmi ti, izu obuću svoju.
RUT 4:9 A Voz reče starešinama i svemu narodu: Vi ste svedoci danas da sam otkupio iz ruke Nojeminine šta je god bilo Elimelehovo i šta je god bilo Heleonovo i Malonovo;
RUT 4:10 i da sam uzeo za ženu Rutu Moavku ženu Malonovu da podignem ime umrlom u nasledstvu njegovom, da ne bi poginulo ime umrlom među braćom njegovom i u mestu njegovom; vi ste svedoci danas.
RUT 4:11 I sav narod koji beše na vratima gradskim i starešine rekoše: Svedoci smo; da da Gospod da žena koja dolazi u dom tvoj bude kao Rahilja i Lija, koje obe sazidaše dom Izrailjev; bogati se u Efrati, i proslavi ime svoje u Vitlejemu!
RUT 4:12 I od semena koje ti Gospod da od te žene, da postane dom tvoj kao dom Faresa kog rodi Tamara Judi.
RUT 4:13 I tako uze Voz Rutu i bi mu žena, i on leže s njom, i Gospod joj dade te zatrudne, i rodi sina.
RUT 4:14 I rekoše žene Nojemini: Da je blagosloven Gospod koji te nije ostavio danas bez osvetnika, da se ime Njegovo slavi u Izrailju!
RUT 4:15 On će ti utešiti dušu i biće potpora starosti tvojoj, jer ga rodi snaha tvoja koja te ljubi i koja ti je bolja nego sedam sinova.
RUT 4:16 I uze Nojemina dete, i metnu ga na krilo svoje, i beše mu dadilja.
RUT 4:17 I susede nadenuše mu ime govoreći: Rodi se sin Nojemini, i prozvaše ga Ovid. On bi otac Jeseja, oca Davidovog.
RUT 4:18 A ovo je pleme Faresovo: Fares rodi Esroma;
RUT 4:19 a Esrom rodi Arama; a Aram rodi Aminadava;
RUT 4:20 a Aminadav rodi Nasona; a Nason rodi Salmona;
RUT 4:21 a Salmon rodi Voza; a Voz rodi Ovida;
RUT 4:22 a Ovid rodi Jeseja; a Jesej rodi Davida.
1SA 1:1 Beše jedan čovek iz Ramatajim-Sofima, iz gore Jefremove, kome ime beše Elkana sin Jeroama, sina Eliva, sina Tova, sina Sufovog, Efraćanin.
1SA 1:2 I imaše dve žene, jednoj beše ime Ana a drugoj Fenina; i Fenina imaše dece, a Ana nemaše dece.
1SA 1:3 I iđaše taj čovek svake godine iz svog grada da se pokloni i prinese žrtvu Gospodu nad vojskama u Silom; a onde behu dva sina Ilijeva, Ofnije i Fines, sveštenici Gospodnji.
1SA 1:4 I jedan dan kad Elkana prinese žrtvu, dade Fenini ženi svojoj i svim sinovima njenim i kćerima njenim po deo;
1SA 1:5 Ani pak dade dva dela, jer ljubljaše Anu, a njoj Gospod beše zatvorio matericu.
1SA 1:6 I protivnica je njena vrlo cveljaše prkoseći joj što joj Gospod beše zatvorio matericu.
1SA 1:7 Tako činjaše Elkana svake godine, i Ana hođaše u dom Gospodnji, a ona je cveljaše, te plakaše i ne jeđaše.
1SA 1:8 A Elkana muž njen reče joj jednom: Ana, zašto plačeš? I zašto ne jedeš? I zašto je srce tvoje neveselo? Nisam li ti ja bolji nego deset sinova?
1SA 1:9 A Ana usta, pošto jedoše i piše u Silomu; a Ilije sveštenik seđaše na stolici, na pragu doma Gospodnjeg.
1SA 1:10 I ona, tužna u srcu pomoli se Gospodu plačući mnogo.
1SA 1:11 I zavetova se govoreći: Gospode nad vojskama! Ako pogledaš na muku sluškinje svoje, i opomeneš me se, i ne zaboraviš sluškinje svoje, nego daš sluškinji svojoj muško čedo, ja ću ga dati Gospodu dokle je god živ, i britva neće preći preko glave njegove.
1SA 1:12 I kad se ona dugo moljaše pred Gospodom, Ilije motraše na usta njena.
1SA 1:13 Ali Ana govoraše u srcu svom, usta joj se samo micahu a glas joj se ne čujaše; stoga Ilije pomisli da je pijana.
1SA 1:14 Pa joj reče Ilije: Dokle ćeš biti pijana? Otrezni se od vina svog.
1SA 1:15 Ali Ana odgovori i reče: Nisam pijana, gospodaru, nego sam žena tužna u srcu; nisam pila vina ni silovitog pića; nego izlivam dušu svoju pred Gospodom.
1SA 1:16 Nemoj jednačiti sluškinje svoje s nevaljalom ženom; jer sam od velike tuge i žalosti svoje govorila dosad.
1SA 1:17 Tada odgovori Ilije i reče: Idi s mirom; a Bog Izrailjev da ti ispuni molbu, za šta si Ga molila.
1SA 1:18 A ona reče: Neka nađe sluškinja tvoja milost pred tobom! Tada otide žena svojim putem, i jede, i lice joj ne beše više kao pre.
1SA 1:19 I sutradan uraniše, i pokloniše se Gospodu, i vratiše se i dođoše kući svojoj u Ramat. I Elkana pozna Anu ženu svoju, i Gospod se opomenu nje.
1SA 1:20 I kad bi vreme, pošto Ana zatrudne, rodi sina i nade mu ime Samuilo, jer, reče, isprosih ga u Gospoda.
1SA 1:21 Potom pođe onaj čovek Elkana sa svim domom svojim da prinese Gospodu godišnju žrtvu i zavet svoj.
1SA 1:22 Ali Ana ne pođe, jer reče mužu svom: Dokle odojim dete, onda ću ga odvesti da izađe pred Gospoda i ostane onde do veka.
1SA 1:23 I reče joj Elkana, muž njen: Čini kako ti drago; ostani dokle god ne odojiš; samo da hoće Gospod ispuniti reč svoju. I tako žena osta; i dojaše sina svog dokle ga ne odoji.
1SA 1:24 A kad ga odoji, odvede ga sa sobom uzevši tri teleta i efu brašna i meh vina, i uvede ga u dom Gospodnji u Silomu; a dete beše još malo.
1SA 1:25 I zaklaše tele i dovedoše dete k Iliju.
1SA 1:26 I ona reče: Čuj gospodaru, kako je živa duša tvoja, gospodaru, ja sam ona žena koja je stajala ovde kod tebe moleći se Gospodu.
1SA 1:27 Molih se za ovo dete, i ispuni mi Gospod molbu moju, za šta sam Ga molila.
1SA 1:28 Zato i ja dajem njega Gospodu, dokle je god živ, da je dat Gospodu. I pokloniše se onde Gospodu.
1SA 2:1 I Ana se pomoli i reče: Razveseli se srce moje u Gospodu; podiže se rog moj u Gospodu; otvoriše se usta moja na neprijatelje moje, jer sam radosna radi spasenja Tvog.
1SA 2:2 Nema svetog kao što je Gospod; jer nema drugog osim Tebe; i nema stene kao što je Bog naš.
1SA 2:3 Ne govorite više ponosito, i neka ne izlaze iz usta vaših reči ohole; jer je Gospod Bog koji sve zna, i on udešava namere.
1SA 2:4 Luk junacima slomi se, i iznemogli opasaše se snagom.
1SA 2:5 Koji behu siti, naimaju se za hleb; a koji behu gladni, nisu više; i nerotkinja rodi sedmoro, a koja imaše dece, iznemože.
1SA 2:6 Gospod ubija, i oživljuje; spušta u grob, i izvlači.
1SA 2:7 Gospod siromaši i bogati; ponižuje i uzvišuje.
1SA 2:8 Siromaha podiže iz praha, i iz bunjišta uzvišuje ubogog da ga posadi s knezovima, i daje im da naslede presto slave; jer su Gospodnji temelji zemaljski, i na njima je osnovao vasiljenu.
1SA 2:9 Sačuvaće noge milih svojih, a bezbožnici će umuknuti u mraku; jer svojom snagom neće čovek nadjačati.
1SA 2:10 Koji se suprote Gospodu, satrće se; na njih će zagrmeti s neba; Gospod će suditi krajevima zemaljskim, i daće snagu caru svom, i uzvisiće rog pomazaniku svom.
1SA 2:11 Potom otide Elkana u Ramat kući svojoj, a dete služaše Gospodu pred Ilijem sveštenikom.
1SA 2:12 A sinovi Ilijevi behu nevaljali, i ne znahu za Gospoda.
1SA 2:13 Jer u tih sveštenika beše običaj prema narodu: kad ko prinošaše žrtvu, dolažaše momak sveštenikov dok se kuvaše meso s viljuškama trokrakim u ruci,
1SA 2:14 i zabadaše u sud, ili u kotao, ili u tavu, ili u lonac, i šta se god nabode na viljuške uzimaše sveštenik. Tako činjahu svemu Izrailju koji dolažaše u Silom.
1SA 2:15 Tako i pre nego bi zapalili salo, došao bi momak sveštenikov, te bi rekao čoveku koji prinošaše žrtvu: Daj meso da ispečem svešteniku, jer ti neću primiti meso kuvano, nego sirovo.
1SA 2:16 Ako bi mu tada čovek odgovorio: Neka se prvo zapali salo, pa onda uzmi šta ti god duša želi; on bi rekao: Ne, nego daj sada, ako li ne daš, uzeću silom.
1SA 2:17 I greh onih mladića beše vrlo velik pred Gospodom, jer ljudi ne marahu za prinos Gospodnji.
1SA 2:18 A Samuilo služaše pred Gospodom, još dete u oplećku lanenom.
1SA 2:19 A mati mu načini mali plašt i donese mu, i tako činjaše svake godine dolazeći s mužem svojim da prinese žrtvu godišnju.
1SA 2:20 A Ilije blagoslovi Elkanu i ženu njegovu govoreći: Gospod da ti da poroda od te žene za ovog kog je dala Gospodu! I otidoše u svoje mesto.
1SA 2:21 I Gospod pohodi Anu, i ona zatrudne i rodi tri sina i dve kćeri. A dete Samuilo rastijaše pred Gospodom.
1SA 2:22 A Ilije beše vrlo star, i ču sve što činjahu sinovi njegovi svemu Izrailju, i kako spavahu sa ženama koje dolažahu gomilama na vrata šatora od sastanka.
1SA 2:23 I govoraše im: Zašto to radite? Jer čujem zle reči o vama od svega naroda.
1SA 2:24 Nemojte, deco moja; jer nije dobro šta čujem; otpađujete narod Gospodnji.
1SA 2:25 Kad čovek zgreši čoveku, sudiće mu sudija; ali kad ko zgreši Gospodu, ko će moliti za nj? Ali ne poslušaše oca svog, jer Gospod htede da ih ubije.
1SA 2:26 A dete Samuilo rastijaše i beše mio Gospodu i ljudima.
1SA 2:27 Tada dođe čovek Božji k Iliju, i reče mu: Ovako veli Gospod: Ne javih li se domu oca tvog, kad behu u Misiru u kući Faraonovoj?
1SA 2:28 I izabrah ga između svih plemena Izrailjevih sebi za sveštenika da prinosi žrtve na oltaru mom i da kadi kadom i nosi oplećak preda mnom, i dadoh domu oca tvog sve žrtve ognjene sinova Izrailjevih?
1SA 2:29 Zašto gazite žrtvu moju i prinos moj, koje sam zapovedio da se prinose u šatoru? I paziš sinove svoje većma nego mene, da se gojite prvinama svih prinosa Izrailja, naroda mog?
1SA 2:30 Zato Gospod Bog Izrailjev kaže: Rekao sam doista: Dom tvoj i dom oca tvog služiće preda mnom do veka; ali kaže Gospod: Neće biti tako, jer one ću poštovati koji mene poštuju, a koji mene preziru, biće prezreni.
1SA 2:31 Gle, idu dani kad ću odseći tebi ruku i ruku domu oca tvog, da ne bude starca u domu tvom.
1SA 2:32 I videćeš nevolju u šatoru mesto svega dobra što je Gospod činio Izrailju; neće biti starca u domu tvom doveka.
1SA 2:33 A koga od tvojih ne istrebim ispred oltara svog, onaj će ostati da ti čile oči i da ti se cveli duša; i sav podmladak doma tvog umiraće u najboljim godinama.
1SA 2:34 I ovo da ti je znak šta će doći na oba sina tvoja, na Ofnija i Finesa: u jedan dan poginuće obojica.
1SA 2:35 A sebi ću podignuti sveštenika vernog, on će raditi po srcu mom i po duši mojoj; i sazidaću mu tvrd dom, i on će hoditi pred pomazanikom mojim vazda.
1SA 2:36 I ko ostane od doma tvog, doći će da mu se pokloni za srebrn novac i za komad hleba, i govoriće: Primi me u kakvu službu svešteničku da imam komad hleba.
1SA 3:1 A dete Samuilo služaše Gospodu pred Ilijem; i reč Gospodnja beše retka u ono vreme, i ne javljahu se utvare.
1SA 3:2 Jednom u to vreme Ilije ležaše na svom mestu; a oči mu počinjahu tamneti te ne mogaše videti.
1SA 3:3 I Samuilo ležaše u domu Gospodnjem gde beše kovčeg Božji, i žišci Gospodnji još ne behu pogašeni.
1SA 3:4 I viknu Gospod Samuila, a on reče: Evo me.
1SA 3:5 I pritrča k Iliju, i reče mu: Evo me, što si me zvao? A on reče: Nisam te zvao, idi lezi. I on otide i leže.
1SA 3:6 A Gospod opet viknu Samuila, i Samuilo usta, i otide k Iliju, i reče: Evo me, što si me zvao? A on reče: Nisam te zvao, sine; idi lezi.
1SA 3:7 A Samuilo još ne poznavaše Gospoda, i još mu ne beše javljena reč Gospodnja.
1SA 3:8 Tada opet viknu Gospod Samuila treći put, i on usta i otide k Iliju, i reče: Evo me, što si me zvao? Tada razume Ilije da Gospod zove dete.
1SA 3:9 I reče Ilije Samuilu: Idi lezi; a ako te zovne, a ti reci: Govori Gospode, čuje sluga tvoj. I Samuilo otide, i leže na svoje mesto.
1SA 3:10 A Gospod dođe i stade; i zovnu kao pre: Samuilo! Samuilo! A Samuilo reče: Govori, čuje sluga tvoj.
1SA 3:11 I reče Gospod Samuilu: Evo učiniću nešto u Izrailju da će zujati oba uha svakome ko čuje.
1SA 3:12 U taj dan ću učiniti Iliju sve što sam govorio za kuću njegovu, od početka do kraja.
1SA 3:13 Jer sam mu javio da ću suditi domu njegovom doveka za nevaljalstvo, za koje je znao da njim navlače na se prokletstvo sinovi njegovi, pa im nije zabranio.
1SA 3:14 Zato se zakleh domu Ilijevom da se neće očistiti nevaljalstvo doma Ilijevog nikakvom žrtvom ni prinosom doveka.
1SA 3:15 I Samuilo spava do jutra, pa otvori vrata doma Gospodnjeg. Ali se bojaše Samuilo kazati Iliju za utvaru.
1SA 3:16 A Ilije zovnu Samuila i reče: Samuilo, sine! A on reče: Evo me.
1SA 3:17 A on reče: Kakve su reči što ti je kazao? Nemoj zatajiti od mene; tako ti učinio Bog i tako ti dodao, ako zatajiš od mene šta god ti je kazao.
1SA 3:18 I Samuilo mu kaza sve, i ništa ne zataji od njega. A on reče: Gospod je, neka čini ono što Mu je volja.
1SA 3:19 A Samuilo rastijaše, i Gospod beše s njim, i ne pusti da padne na zemlju nijedna reč njegova.
1SA 3:20 I sav Izrailj od Dana do Virsaveje pozna da je Samuilo veran prorok Gospodnji.
1SA 3:21 I Gospod se stade opet javljati u Silomu, jer se Gospod javljaše Samuilu u Silomu rečju Gospodnjom.
1SA 4:1 I šta reče Samuilo, zbi se svemu Izrailju. Jer Izrailj izađe na vojsku na Filisteje, i stadoše u logor kod Even-Ezera, a Filisteji stadoše u logor u Afeku.
1SA 4:2 A Filisteji se uvrstaše prema Izrailju, i kad se otvori boj, razbiše Filisteji Izrailja, i izgibe ih u boju u polju oko četiri hiljade ljudi.
1SA 4:3 I kad narod dođe u logor, rekoše starešine Izrailjeve: Zašto nas danas razbi Gospod pred Filistejima? Da donesemo iz Siloma kovčeg zaveta Gospodnjeg, da bude među nama i izbavi nas iz ruku neprijatelja naših.
1SA 4:4 I narod posla u Silom da donesu odande kovčeg zaveta Gospoda nad vojskama, koji sedi na heruvimima; a behu onde kod kovčega zaveta Gospodnjeg dva sina Ilijeva, Ofnije i Fines.
1SA 4:5 A kad dođe kovčeg zaveta Gospodnjeg u logor, povika sav Izrailj od radosti da zemlja zaječa.
1SA 4:6 A Filisteji čuvši veselu viku rekoše: Kakva je to vika vesela u logoru jevrejskom? I razumeše da je došao kovčeg Gospodnji u logor njihov.
1SA 4:7 I uplašiše se Filisteji kad rekoše: Bog je došao u logor. I govorahu: Teško nama! Jer to nije bivalo pre.
1SA 4:8 Teško nama! Ko će nas izbaviti iz ruku tih silnih bogova? To su bogovi što pobiše Misirce u pustinji svakojakim mukama.
1SA 4:9 Ohrabrite se, i budite ljudi, o Filisteji! Da ne služite Jevrejima kao što su oni vama služili; budite ljudi i udrite.
1SA 4:10 I Filisteji udariše, i Izrailjci se opet razbiše i pobegoše k šatorima svojim; i boj beše vrlo velik, jer pade iz Izrailja trideset hiljada pešaka.
1SA 4:11 I kovčeg Božji bi otet, i dva sina Ilijeva, Ofnije i Fines pogiboše.
1SA 4:12 A jedan između sinova Venijaminovih pobeže iz boja, i dođe u Silom isti dan razdrtih haljina i glave posute prahom.
1SA 4:13 I kad dođe, gle, Ilije seđaše na stolici ukraj puta pogledajući; jer srce njegovo beše u strahu za kovčeg Božji. I došav onaj čovek u grad kaza glase, i stade vika svega grada.
1SA 4:14 A Ilije čuvši viku reče: Kakva je to vreva? I čovek brže dotrča da javi Iliju.
1SA 4:15 A Iliju beše devedeset i osam godina, i oči mu behu potamnele, te ne mogaše videti.
1SA 4:16 I reče čovek Iliju: Ja idem iz boja, utekoh danas iz boja. A on reče: Šta bi, sine?
1SA 4:17 A glasnik odgovarajući reče: Pobeže Izrailj ispred Filisteja, i izgibe mnogo naroda, i oba sina tvoja pogiboše, Ofnije i Fines, i kovčeg Božji otet je.
1SA 4:18 A kad spomenu kovčeg Božji, pade Ilije sa stolice nauznako kod vrata i slomi vrat i umre, jer beše čovek star i težak. On bi sudija Izrailju četrdeset godina.
1SA 4:19 A snaha njegova, žena Finesova, beše trudna i na tom doba, pa čuvši glas da je kovčeg Božji otet i da joj je poginuo svekar i muž, savi se i porodi, jer joj dođoše bolovi.
1SA 4:20 I kad umiraše, rekoše joj koje stajahu kod nje: Ne boj se, rodila si sina. Ali ona ne odgovori, niti hajaše za to.
1SA 4:21 Nego detetu nade ime Ihavod govoreći: Otide slava od Izrailja; jer kovčeg Božji bi otet, i svekar joj i muž pogiboše.
1SA 4:22 Zato reče: Otide slava od Izrailja; jer bi otet kovčeg Božji.
1SA 5:1 A Filisteji uzeše kovčeg Božji, i odnesoše iz Even-Ezera u Azot.
1SA 5:2 I uzevši Filisteji kovčeg Božji unesoše ga u dom Dagonov, i namestiše ga do Dagona.
1SA 5:3 A sutradan kad ustaše Azoćani rano, a to Dagon ležaše ničice na zemlji pred kovčegom Gospodnjim; i oni uzeše Dagona i metnuše ga opet na njegovo mesto.
1SA 5:4 A kad sutradan rano ustaše, gle, opet Dagon ležaše ničice na zemlji pred kovčegom Gospodnjim, a glava Dagonu i obe ruke odsečene behu na pragu; samo trup od Dagona beše ostao.
1SA 5:5 Zato sveštenici Dagonovi i koji god ulaze u dom Dagonov ne staju na prag Dagonov u Azotu do danas.
1SA 5:6 Tada oteža ruka Gospodnja Azoćanima, i moraše ih i udaraše ih šuljevima u Azotu i međama njegovim.
1SA 5:7 A kad Azoćani videše šta je, rekoše da ne stoji kod nas kovčeg Boga Izrailjevog; jer je ruka Njegova teška nad nama i nad Dagonom bogom našim.
1SA 5:8 I poslaše, te sabraše k sebi sve knezove filistejske, i rekoše im: Šta ćemo činiti s kovčegom Boga Izrailjevog? A oni rekoše: Da se prenese u Gat kovčeg Boga Izrailjevog. I prenesoše kovčeg Boga Izrailjevog.
1SA 5:9 A kad ga prenesoše, bi ruka Gospodnja na gradu s mukom vrlo velikom, i stade biti građane od malog do velikog, i dođoše na njih tajni šuljevi.
1SA 5:10 Zato poslaše kovčeg Božji u Akaron; a kad dođe kovčeg Božji u Akaron, povikaše Akaronjani govoreći: Donesoše k nama kovčeg Boga Izrailjevog da pomori nas i naš narod.
1SA 5:11 Zato poslaše, te sabraše sve knezove filistejske, i rekoše: Pošljite kovčeg Boga Izrailjevog neka se vrati na svoje mesto, da ne pomori nas i narod naš. Jer beše smrtan strah po celom gradu, i vrlo teška beše ruka Gospodnja onde.
1SA 5:12 Jer ljudi koji ostajahu živi bolovahu od šuljeva tako da se vika u gradu podizaše do neba.
1SA 6:1 I beše kovčeg Gospodnji u zemlji filistejskoj sedam meseci.
1SA 6:2 Tada dozvaše Filisteji sveštenike i vrače, pa im rekoše: Šta ćemo činiti s kovčegom Gospodnjim? Naučite nas kako ćemo ga poslati natrag na njegovo mesto.
1SA 6:3 A oni rekoše: Ako ćete natrag poslati kovčeg Boga Izrailjevog, ne šaljite ga praznog, nego uza nj podajte prinos za greh; tada ćete ozdraviti i doznaćete zašto se ruka Njegova nije odmakla od vas.
1SA 6:4 A oni rekoše: Kakav ćemo mu dati prinos za greh? A oni rekoše: Prema broju kneževina filistejskih pet zlatnih šuljeva i pet zlatnih miševa; jer je zlo jednako na svima vama i na knezovima vašim.
1SA 6:5 Načinite dakle slike od svojih šuljeva i slike od miševa koji kvare zemlju, i podajte slavu Bogu Izrailjevom. Može biti da će olakšati ruku svoju nad vama i nad bogovima vašim i nad zemljom vašom.
1SA 6:6 I zašto biste bili upornog srca kao što behu upornog srca Misirci i Faraon? I pošto učini čudesa na njima, eda li ih tada ne pustiše, te otidoše?
1SA 6:7 Zato načinite jedna kola nova, i uzmite dve krave dojilice, na kojima još nije bio jaram, pa upregnite krave u kola, a telad njihovu odvedite od njih kući.
1SA 6:8 Pa uzmite kovčeg Gospodnji i metnite ga na kola; a zaklade zlatne što ćete mu dati za greh metnite u kovčežić pokraj njega, i pustite ga neka ide.
1SA 6:9 I gledajte: ako pođe putem k međi svojoj u Vet-Semes, On nam je učinio ovo veliko zlo; ako li ne pođe tako, onda ćemo znati da nas se nije dohvatila ruka Njegova, nego nam se dogodilo slučajno.
1SA 6:10 I učiniše tako oni ljudi; i uzevši dve krave dojilice upregoše ih u kola, a telad njihovu zatvoriše kod kuće.
1SA 6:11 I metnuše kovčeg Gospodnji na kola, i mali kovčežić s mišima zlatnim i sa slikama svojih šuljeva.
1SA 6:12 I pođoše krave pravo putem u Vet-Semes, i jednako iđahu istim putem mučući i ne svrćući ni na desno ni na levo; a knezovi filistejski iđahu za njima do međe vet-semeške.
1SA 6:13 A Vet-Semešani žnjahu pšenicu u dolini, i podigavši oči svoje videše kovčeg, i obradovaše se videvši ga.
1SA 6:14 I dođoše kola na njivu Isusa Vet-Semešanina, i stadoše onde. A beše onde velik kamen; i iscepaše drva od kola, i prinesoše one krave na žrtvu paljenicu Gospodu.
1SA 6:15 A Leviti snimivši kovčeg Gospodnji i kovčežić što beše pokraj njega, u kome behu zakladi zlatni, metnuše na onaj veliki kamen; a ljudi iz Vet-Semesa gotoviše žrtve paljenice i prinesoše žrtve Gospodu onaj dan.
1SA 6:16 A to videvši pet knezova filistejskih vratiše se u Akaron isti dan.
1SA 6:17 A ovo behu zlatni šuljevi koje dadoše Filisteji Gospodu za greh: za Azot jedan, za Gazu jedan, za Askalon jedan, za Gat jedan, za Akaron jedan.
1SA 6:18 I miši zlatni behu prema broju svih gradova filistejskih, u pet kneževina, svih zidanih gradova i sela neograđenih do velikog kamena, na koji metnuše kovčeg Gospodnji, i koji je i danas u polju Isusa Vet-Semešanina.
1SA 6:19 Ali pobi Gospod neke između Vet-Semešana koji zagledaše u kovčeg Gospodnji, i pobi iz naroda pedeset hiljada i sedamdeset ljudi. I plaka narod što ga Gospod udari velikom pogiblju.
1SA 6:20 I ljudi iz Vet-Semesa rekoše: Ko može ostati pred tim Gospodom Bogom Svetim? I ka kome će otići od nas?
1SA 6:21 I poslaše poslanike k stanovnicima kirijat-jarimskim govoreći: Donesoše natrag Filisteji kovčeg Gospodnji, hodite, odnesite ga k sebi.
1SA 7:1 Tada dođoše ljudi iz Kirijat-Jarima: i uzeše kovčeg Gospodnji, i odnesoše ga u kuću Avinadavovu na brdu, a Eleazara, sina njegovog, posvetiše da čuva kovčeg Gospodnji.
1SA 7:2 A kad kovčeg osta u Kirijat-Jarimu, prođe mnogo vremena, dvadeset godina, i plakaše sav dom Izrailjev za Gospodom.
1SA 7:3 A Samuilo reče svemu domu Izrailjevom govoreći: Ako se svim srcem svojim obraćate ka Gospodu, povrzite tuđe bogove između sebe i Astarote, i spremite srce svoje za Gospoda, Njemu jedinom služite, pa će vas izbaviti iz ruku filistejskih.
1SA 7:4 I povrgoše sinovi Izrailjevi Vale i Astarote, i služiše Gospodu jedinom.
1SA 7:5 Potom reče Samuilo: Skupite svega Izrailja u Mispu, da se pomolim Gospodu za vas.
1SA 7:6 I skupiše se u Mispu, i crpući vodu prolivaše pred Gospodom, i postiše onaj dan, i onde rekoše: Sagrešismo Gospodu. I Samuilo suđaše sinovima Izrailjevim u Mispi.
1SA 7:7 A Filisteji kad čuše da su se sinovi Izrailjevi skupili u Mispu, iziđoše knezovi filistejski na Izrailja. A kad to čuše sinovi Izrailjevi, uplašiše se od Filisteja.
1SA 7:8 I rekoše sinovi Izrailjevi Samuilu: Ne prestaj vapiti za nas ka Gospodu Bogu našem, eda bi nas izbavio iz ruku filistejskih.
1SA 7:9 Tada Samuilo uze jedno jagnje odojče, i prinese ga svega Gospodu na žrtvu paljenicu; i vapi Samuilo ka Gospodu za Izrailja, i usliši ga Gospod.
1SA 7:10 I kad Samuilo prinošaše žrtvu paljenicu, približiše se Filisteji da udare na Izrailja; ali zagrme Gospod grmljavinom velikom u onaj dan na Filisteje i smete ih, i biše pobijeni pred Izrailjem.
1SA 7:11 A Izrailjci iziđoše iz Mispe, i poteraše Filisteje, i biše ih do pod Vet-Har.
1SA 7:12 Tada uze Samuilo kamen, i metnu ga između Mispe i Sena, i nazva ga Even-Ezer, jer reče: Dovde nam Gospod pomože.
1SA 7:13 Tako biše pokoreni Filisteji, i više ne dolaziše na među Izrailjevu. I ruka Gospodnja beše protiv Filisteja svega veka Samuilovog.
1SA 7:14 I povratiše se Izrailju gradovi, koje behu uzeli Filisteji Izrailju, od Akarona do Gata, i međe njihove izbavi Izrailj iz ruku filistejskih; i bi mir među Izrailjem i Amorejima.
1SA 7:15 A Samuilo suđaše Izrailju svega veka svog.
1SA 7:16 I idući svake godine obilažaše Vetilj i Galgal i Mispu, i suđaše Izrailju u svim tim mestima.
1SA 7:17 Potom se vraćaše u Ramu, jer onde beše kuća njegova, i suđaše onde Izrailju, i onde načini oltar Gospodu.
1SA 8:1 A kad Samuilo ostare, postavi sinove svoje za sudije Izrailju.
1SA 8:2 A ime sinu njegovom prvencu beše Joilo, a drugom Avija, i suđahu u Virsaveji.
1SA 8:3 Ali sinovi njegovi ne hođahu putevima njegovim, nego udariše za dobitkom, i primahu poklone i izvrtahu pravdu.
1SA 8:4 Tada se skupiše sve starešine Izrailjeve i dođoše k Samuilu u Ramu.
1SA 8:5 I rekoše mu: Eto, ti si ostareo, a sinovi tvoji ne hode tvojim putevima: zato postavi nam cara da nam sudi, kao što je u svih naroda.
1SA 8:6 Ali Samuilu ne bi po volji što rekoše: Daj nam cara da nam sudi. I Samuilo se pomoli Gospodu.
1SA 8:7 A Gospod reče Samuilu: Poslušaj glas narodni u svemu što ti govore; jer ne odbaciše tebe nego mene odbaciše da ne carujem nad njima.
1SA 8:8 Kako činiše od onog dana kad ih izvedoh iz Misira do danas, i ostaviše me i služiše drugim bogovima, po svim tim delima čine i tebi.
1SA 8:9 Zato sada poslušaj glas njihov; ali im dobro zasvedoči i kaži način kojim će car carovati nad njima.
1SA 8:10 I kaza Samuilo sve reči Gospodnje narodu koji iskaše od njega cara;
1SA 8:11 i reče: Ovo će biti način kojim će car carovati nad vama: sinove vaše uzimaće i metati ih na kola svoja i među konjike svoje, i oni će trčati pred kolima njegovim;
1SA 8:12 i postaviće ih da su mu hiljadnici i pedesetnici, i da mu oru njive i žnju letinu, i da mu grade ratne sprave i šta treba za kola njegova.
1SA 8:13 Uzimaće i kćeri vaše da mu grade mirisne masti i da mu budu kuvarice i hlebarice.
1SA 8:14 I njive vaše i vinograde vaše i maslinike vaše najbolje uzimaće i razdavati slugama svojim.
1SA 8:15 Uzimaće desetak od useva vaših i od vinograda vaših, i davaće dvoranima svojim i slugama svojim.
1SA 8:16 I sluge vaše i sluškinje vaše i mladiće vaše najlepše i magarce vaše uzimaće, i obrtati na svoje poslove.
1SA 8:17 Stada će vaša desetkovati i vi ćete mu biti robovi.
1SA 8:18 Pa ćete onda vikati, radi cara svog, kog izabraste sebi; ali vas Gospod neće onda uslišiti.
1SA 8:19 Ali narod ne hte poslušati reči Samuilove, i rekoše: Ne, nego car neka bude nad nama,
1SA 8:20 da budemo i mi kao svi narodi; i neka nam sudi car naš i ide pred nama i vodi naše ratove.
1SA 8:21 A Samuilo čuvši sve reči narodne, kaza ih Gospodu.
1SA 8:22 A Gospod reče Samuilu: Poslušaj glas njihov, i postavi im cara. I Samuilo reče Izrailjcima: Idite svaki u svoj grad.
1SA 9:1 A beše jedan čovek od plemena Venijaminovog, kome ime beše Kis, sin Avila, sina Serora, sina Vehorata, sina Afije, sina jednog čoveka od plemena Venijaminovog, hrabar junak.
1SA 9:2 On imaše sina po imenu Saula, koji beše mlad i lep da ne beše lepšeg od njega među sinovima Izrailjevim, a glavom beše viši od svega naroda.
1SA 9:3 A Kisu, ocu Saulovom nestaše magarice, pa reče Kis Saulu sinu svom: Uzmi sa sobom jednog momka, pa ustani i idi te traži magarice.
1SA 9:4 I on prođe goru Jefremovu, i prođe zemlju salisku; ali ne nađoše; pa prođoše i zemlju salimsku, i ne beše ih; pa prođoše i zemlju Venijaminovu, i ne nađoše.
1SA 9:5 A kad dođoše u zemlju sufsku, reče Saul momku svom koji beše s njim: Hajde da se vratimo, da se ne bi otac okanio magarica i zabrinuo se za nas.
1SA 9:6 A on mu reče: Evo, u ovom gradu ima čovek Božji, kog veoma poštuju; šta god kaže sve se zbiva; hajdemo k njemu, može biti da će nas uputiti kuda bismo išli.
1SA 9:7 A Saul reče momku svom: Hajde da idemo; ali šta ćemo odneti čoveku? Jer nam je hleba nestalo u torbama, a dar nemamo da odnesemo čoveku Božijem. Šta imamo?
1SA 9:8 A momak opet odgovarajući reče Saulu: Eto u mene četvrt sikla srebra; to da dam čoveku Božijem da nas uputi.
1SA 9:9 A u staro vreme ko bi išao da pita Boga govoraše: Hajde da idemo k videocu. Jer ko se sada zove prorok u staro se vreme zvaše videlac.
1SA 9:10 I Saul reče momku svom: Dobro veliš; hajde da idemo. I pođoše u grad gde beše čovek Božji.
1SA 9:11 I kad iđahu uz brdo gradsko, sretoše devojke koje izlažahu da zahvataju vodu, pa im rekoše: Je li tu videlac?
1SA 9:12 A one odgovarajući rekoše: Jeste, eto pred tobom; pohitaj, jer je danas došao u grad, jer danas narod ima žrtvu na gori.
1SA 9:13 Kako uđete u grad, naći ćete ga pre nego pođe na goru da jede; jer narod neće jesti dokle on ne dođe, jer on treba da blagoslovi žrtvu, pa onda će zvanice jesti; zato idite, jer ćete ga sada naći.
1SA 9:14 I otidoše u grad; a kad dođoše usred grada, gle Samuilo polazeći na goru srete ih.
1SA 9:15 A Gospod beše objavio Samuilu dan pre nego dođe Saul, rekavši:
1SA 9:16 Sutra u ovo doba poslaću k tebi jednog čoveka iz zemlje Venijaminove, njega pomaži da bude vođ narodu mom Izrailju, i on će izbaviti moj narod iz ruku filistejskih. Jer pogledah na narod svoj, jer vika njegova dođe do mene.
1SA 9:17 I kad Samuilo ugleda Saula, reče mu Gospod: Eto čoveka za kog ti rekoh; taj će vladati mojim narodom.
1SA 9:18 I Saul pristupi k Samuilu na vratima, i reče: Kaži mi, gde je kuća videočeva?
1SA 9:19 A Samuilo odgovori Saulu i reče: Ja sam videlac. Hajde preda mnom na goru, i danas ćete sa mnom jesti; a sutra ću te otpustiti, i šta ti je god u srcu, kazaću ti.
1SA 9:20 A za magarice, kojih ti je nestalo pre tri dana, ne brini se; jer su se našle. I čije će biti sve što je najbolje u Izrailju? Eda li ne tvoje i svega doma oca tvog?
1SA 9:21 A Saul odgovori i reče: Nisam li od plemena Venijaminovog, najmanjeg plemena Izrailjevog, i dom moj najmanji između svih domova plemena Venijaminovog? Što mi dakle govoriš tako?
1SA 9:22 A Samuilo uze Saula i njegovog momka, i odvede ih u sobu, i posadi ih u začelje među zvanicama kojih beše do trideset ljudi.
1SA 9:23 I Samuilo reče kuvaru: Donesi deo koji ti dadoh i za koji ti rekoh: Ostavi ga kod sebe.
1SA 9:24 Tada donese kuvar pleće i šta beše na njemu; a Samuilo ga metnu pred Saula, i reče: Evo šta je ostalo, uzmi preda se, te jedi, jer je sačuvano pre za tebe, kad rekoh: Pozvao sam narod. Tako jede Saul sa Samuilom onaj dan.
1SA 9:25 Potom siđoše s gore u grad, i Samuilo se razgovara sa Saulom na krovu.
1SA 9:26 A ujutru uraniše, i kad svitaše, zovnu Samuilo Saula na krov, i reče mu: Digni se, da te otpustim. I kad se diže Saul, iziđoše obojica, on i Samuilo.
1SA 9:27 I kad dođoše na kraj grada, reče Samuilo Saulu: Reci momku neka ide napred (i on prođe napred), a ti stani malo da ti javim reč Božiju.
1SA 10:1 Tada Samuilo uze uljanicu, i izli mu ulje na glavu, pa ga poljubi, i reče mu: Eto, nije li te pomazao Gospod nad nasledstvom svojim da mu budeš vođ?
1SA 10:2 Kad otideš danas od mene, naći ćeš dva čoveka kod groba Rahiljinog u kraju Venijaminovom u Selsi, koji će ti reći: Našle su se magarice, koje si pošao da tražiš, i evo otac tvoj ne mareći za magarice zabrinuo se za vas govoreći: Šta ću činiti poradi sina svog?
1SA 10:3 I otišavši odande dalje kad dođeš u ravnicu tavorsku, srešće te onde tri čoveka idući k Bogu u Vetilj, noseći jedan tri jareta, a drugi noseći tri hleba, a treći noseći mešinu vina.
1SA 10:4 Pa će te upitati za zdravlje, i daće ti dva hleba, koje primi iz ruku njihovih.
1SA 10:5 Potom ćeš doći na hum Božji, gde je straža filistejska, i kad uđeš u grad, srešće te gomila proroka silazeći s gore, a pred njima psaltiri i bubnji i svirale i gusle; i oni će prorokovati.
1SA 10:6 I sići će na te duh Gospodnji, te ćeš prorokovati s njima, i postaćeš drugi čovek.
1SA 10:7 I kad ti dođu ti znaci, čini šta ti dođe na ruku, jer je Bog s tobom.
1SA 10:8 Potom ćeš otići pre mene u Galgal, i gle, ja ću doći k tebi da prinesem žrtve paljenice i da prinesem žrtve zahvalne. Sedam dana čekaj dokle dođem k tebi i kažem ti šta ćeš činiti.
1SA 10:9 I kad se okrete da ide od Samuila, Bog mu dade drugo srce; i svi se oni znaci zbiše onaj dan.
1SA 10:10 I kad dođoše na hum, gle, srete ga gomila proroka, i dođe na nj duh Božji, i prorokova među njima.
1SA 10:11 I kad ga videše, svi koji ga poznavahu od pre gde prorokuje s prorocima, rekoše jedan drugom: Šta to bi od sina Kisovog? Eda li je i Saul među prorocima?
1SA 10:12 A jedan odande odgovori i reče: Ko li im je otac? Otuda posta priča: Eda li je i Saul među prorocima?
1SA 10:13 I prestavši prorokovati dođe na goru.
1SA 10:14 A stric Saulov reče njemu i momku njegovom: Kuda ste išli? A on odgovori: Da tražimo magarice; i kad videsmo da ih nigde nema, otidosmo k Samuilu.
1SA 10:15 A Stric Saulov reče: Kaži mi šta vam je rekao Samuilo?
1SA 10:16 A Saul reče stricu svom: Kazao nam je da su se našle magarice. Ali mu ne reče za carstvo što mu je kazao Samuilo.
1SA 10:17 A Samuilo sazva narod u Mispu ka Gospodu.
1SA 10:18 I reče sinovima Izrailjevim: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Ja izvedoh Izrailja iz Misira, i izbavih vas iz ruku misirskih i iz ruku svih carstava koja vas mučahu.
1SA 10:19 A vi danas odbaciste Boga svog, koji vas sam izbavlja od svih zala vaših i nevolja vaših, i rekoste mu: Postavi cara nad nama. Sada dakle stanite pred Gospodom po plemenima svojim i po hiljadama svojim.
1SA 10:20 I privede Samuilo sva plemena Izrailjeva, i pade na pleme Venijaminovo.
1SA 10:21 Potom privede pleme Venijaminovo po porodicama njegovim, i pade na porodicu Matrijevu; potom pade na Saula, sina Kisovog. I tražiše ga, ali se ne nađe.
1SA 10:22 Tada opet upitaše Gospoda: Hoće li još doći ovamo taj čovek? A Gospod reče: Eto sakrio se za prtljagom.
1SA 10:23 Tada otrčaše, i dovedoše ga odande. I stade usred naroda, i beše glavom viši od svega naroda.
1SA 10:24 I reče Samuilo svemu narodu: Vidite li koga je izabrao Gospod da niko nije kao on u svemu narodu? I sav narod povika i reče: Da živi car!
1SA 10:25 Tada Samuilo kaza narodu prava carska i napisa u knjigu, i metnu je pred Gospodom. Potom Samuilo raspusti narod da ide svak svojoj kući.
1SA 10:26 I Saul takođe otide svojoj kući u Gavaju, i s njim otidoše vojnici, kojima Bog taknu srca.
1SA 10:27 A ljudi nevaljali rekoše: Taj li će nas izbaviti? I prezirahu ga, niti mu donesoše dar. Ali se on učini kao da nije čuo.
1SA 11:1 Tada dođe Nas Amonac, i stade u logor prema Javisu Galadovom. I svi ljudi iz Javisa rekoše Nasu: Učini veru s nama, pa ćemo ti služiti.
1SA 11:2 A Nas Amonac, odgovori im: Ovako ću učiniti veru s vama: da vam svakome iskopam desno oko i tu sramotu učinim svemu Izrailju.
1SA 11:3 A starešine javiske rekoše mu: Ostavi nam sedam dana, da pošaljemo poslanike u sve krajeve Izrailjeve; pa ako ne bude nikoga da nas izbavi tada ćemo izaći k tebi.
1SA 11:4 I dođoše poslanici u Gavaju Saulovu, i kazaše ove reči narodu; tada sav narod podiže glas svoj, i plakahu.
1SA 11:5 A gle, Saul iđaše za govedima svojim iz polja, i reče: Šta je narodu te plače? I kazaše mu šta su poručili Javišani.
1SA 11:6 Tada siđe duh Božji na Saula kad ču te reči, i on se razgnevi vrlo.
1SA 11:7 Pa uze dva vola, i iseče ih na komade, i razasla ih u sve krajeve Izrailjeve po istim poslanicima poručivši: Ko ne pođe za Saulom i za Samuilom, ovako će biti sa govedima njegovim. I strah Gospodnji popade narod, te iziđoše jednodušno.
1SA 11:8 I izbroja ih u Vezeku, i beše sinova Izrailjevih trista hiljada, a sinova Judinih trideset hiljada.
1SA 11:9 Potom rekoše poslanicima koji behu došli: Ovako recite ljudima u Javisu Galadovom: Sutra ćete se izbaviti, kad ogreje sunce. I poslanici se vratiše, i javiše ovo Javišanima, i oni se obradovaše.
1SA 11:10 I rekoše Javišani Amoncima: Sutra ćemo izaći k vama, da učinite od nas šta vam bude drago.
1SA 11:11 I sutradan razdeli Saul narod u tri čete, i uđoše usred logora o jutarnjoj straži, i biše Amonce dokle sunce ne ogreja, i koji ostaše, raspršaše se da ne ostaše ni dvojica zajedno.
1SA 11:12 Tada reče narod Samuilu: Koji je ono što reče: Eda li će Saul carovati nad nama? Dajte ih da ih pogubimo.
1SA 11:13 Ali Saul reče: Da se ne pogubi danas niko, jer je danas Gospod učinio spasenje u Izrailju.
1SA 11:14 Tad Samuilo reče narodu: Hajdete da idemo u Galgal, da onde ponovimo carstvo.
1SA 11:15 I sav narod otide u Galgal, i postaviše onde Saula carem pred Gospodom u Galgalu, i onde prinesoše žrtve zahvalne pred Gospodom. I proveseli se onde Saul i sav Izrailj veoma.
1SA 12:1 Tada reče Samuilo svemu Izrailju: Eto, poslušao sam glas vaš u svemu što mi rekoste, i postavih cara nad vama.
1SA 12:2 I sada eto, car ide pred vama, a ja sam ostareo i osedeo; i sinovi moji eto su među vama; i ja sam išao pred vama od mladosti svoje do danas.
1SA 12:3 Evo me, odgovorite mi pred Gospodom i pred pomazanikom Njegovim. Kome sam uzeo vola ili kome sam uzeo magarca? Kome sam učinio nasilje? Kome sam učinio krivo? Ili iz čije sam ruke uzeo poklon, da bih stiskao oči njega radi? Pa ću vam vratiti.
1SA 12:4 A oni rekoše: Nisi nam učinio sile niti si kome učinio krivo, niti si uzeo šta iz čije ruke.
1SA 12:5 Još im reče: Svedok je Gospod na vas, i svedok je pomazanik Njegov danas, da niste našli ništa u mojim rukama. I rekoše: Svedok je.
1SA 12:6 Tada reče Samuilo narodu: Gospod je koji je postavio Mojsija i Arona, i koji je izveo oce vaše iz zemlje misirske.
1SA 12:7 Sada, dakle, stanite da se prem s vama pred Gospodom za sva dobra što je činio Gospod vama i vašim ocima.
1SA 12:8 Pošto dođe Jakov u Misir, vikaše oci vaši ka Gospodu, i Gospod posla Mojsija i Arona, koji izvedoše oce vaše iz Misira i naseliše ih na ovom mestu.
1SA 12:9 Ali zaboraviše Gospoda Boga svog, te ih dade u ruke Sisari, vojvodi asorskom, i u ruke Filistejima, i u ruke caru moavskom, koji vojevaše na njih.
1SA 12:10 Ali vikaše ka Gospodu i rekoše: Sagrešismo što ostavismo Gospoda i služismo Valima i Astarotama; ali sada izbavi nas iz ruku neprijatelja naših, pa ćemo ti služiti.
1SA 12:11 I Gospod posla Jerovala i Vedana i Jeftaja i Samuila, i ote vas iz ruku neprijatelja vaših unaokolo, te živeste bez straha.
1SA 12:12 Ali kad videste Nasa, cara amonskog, gde dođe na vas, rekoste mi: Ne, nego car neka caruje nad nama, premda Gospod Bog vaš beše Car vaš.
1SA 12:13 Sada dakle, eto cara kog izabraste, kog iskaste; evo Gospod je postavio cara nad vama.
1SA 12:14 Ako se uzbojite Gospoda, i Njemu uzaslužite, i uzaslušate glas Njegov i ne usprotivite se zapovesti Gospodnjoj, tada ćete i vi i car vaš koji caruje nad vama ići za Gospodom Bogom svojim.
1SA 12:15 Ako li ne uzaslušate glas Gospodnji, nego se usprotivite zapovesti Gospodnjoj, tada će biti ruka Gospodnja protiv vas kao što je bila protiv otaca vaših.
1SA 12:16 Ali stanite sada još, i vidite ovu stvar veliku koju će učiniti Gospod pred vašim očima.
1SA 12:17 Nije li danas žetva pšenična? Ja ću prizvati Gospoda, i spustiće gromove i dažd, da razumete i vidite koliko je zlo što učiniste pred Gospodom iskavši sebi cara.
1SA 12:18 Tada Samuilo zavapi ka Gospodu, i Gospod spusti gromove i dažd u taj dan; i sav se narod poboja vrlo Gospoda i Samuila.
1SA 12:19 I reče sav narod Samuilu: Moli se za sluge svoje Gospodu Bogu svom da ne pomremo; jer dodasmo k svim gresima svojim zlo ištući sebi cara.
1SA 12:20 Tad reče Samuilo narodu: Ne bojte se, vi ste učinili sve ovo zlo; ali ne odstupajte od Gospoda, nego služite Gospodu svim srcem svojim.
1SA 12:21 Ne odstupajte; jer biste pošli za ništavim stvarima, koje ne pomažu, niti izbavljaju, jer su ništave.
1SA 12:22 Jer Gospod neće ostaviti narod svoj radi velikog imena svog; jer Gospodu bi volja da vas učini svojim narodom.
1SA 12:23 A meni ne dao Bog da zgrešim Gospodu i prestanem moliti se za vas; nego ću vas upućivati na put dobar i prav.
1SA 12:24 Samo se Bojte Gospoda i služite mu istinito, svim srcem svojim, jer vidite, kakve je velike stvari učinio za vas.
1SA 12:25 Ako li zlo uščinite, propašćete i vi i car vaš.
1SA 13:1 Kad Saul bi car godinu dana (a carova dve godine nad Izrailjem),
1SA 13:2 izabra sebi Saul tri hiljade između sinova Izrailjevih; i behu kod Saula dve hiljade u Mihmasu i u gori vetiljskoj, a jedna hiljada s Jonatanom u Gavaji Venijaminovoj; a ostali narod raspusti u šatore njihove.
1SA 13:3 I Jonatan pobi stražu filistejsku koja beše u Gavaji, i čuše za to Filisteji. A Saul zapovedi, te trubiše u trube po svoj zemlji govoreći: Neka čuju Jevreji.
1SA 13:4 I tako ču sav Izrailj gde rekoše: Pobi Saul stražu filistejsku; i stoga Izrailj omrznu Filistejima. I sazvan bi narod za Saulom u Galgal.
1SA 13:5 A Filisteji se skupiše da vojuju na Izrailja, trideset hiljada kola i šest hiljada konjika, i mnoštvo naroda kao pesak na bregu morskom; i izašavši stadoše u logor u Mihmasu, s istoka od Ven-Avena.
1SA 13:6 I Izrailjci se videše u nevolji, jer narod bi pritešnjen; te se sakri u pećine i u česte i u kamenjake i u raseline i u jame.
1SA 13:7 A drugi Jevreji pređoše preko Jordana u zemlju Gadovu i Galadovu. A Saul još beše u Galgalu, i sav narod što iđaše za njim beše u strahu.
1SA 13:8 I počeka sedam dana do roka Samuilovog. Ali Samuilo ne dođe u Galgal; te se narod stade razlaziti od njega.
1SA 13:9 Tada reče Saul: Dodajte mi žrtvu paljenicu i žrtve zahvalne. I prinese žrtvu paljenicu.
1SA 13:10 I kad prinese žrtvu paljenicu, gle, dođe Samuilo. I Saul izađe mu na susret da ga pozdravi.
1SA 13:11 A Samuilo mu reče: Šta si učinio? A Saul odgovori: Kad videh gde se narod razlazi od mene, a ti ne dođe do roka, i Filisteji se skupili u Mihmasu,
1SA 13:12 rekoh: Sad će udariti Filisteji na me u Galgal, a ja se još ne pomolih Gospodu: te se usudih i prinesoh žrtvu paljenicu.
1SA 13:13 Tada reče Samuilo Saulu: Ludo si radio što nisi držao zapovesti Gospoda Boga svog, koju ti je zapovedao; jer bi sada Gospod utvrdio carstvo tvoje nad Izrailjem doveka.
1SA 13:14 A sada carstvo tvoje neće se održati. Gospod je našao sebi čoveka po srcu svom, i njemu je zapovedio Gospod da bude vođ narodu Njegovom, jer nisi držao šta ti je zapovedio Gospod.
1SA 13:15 Potom diže se Samuilo i otide iz Galgala u Gavaju Venijaminovu. I Saul izbroja narod koji osta kod njega, i beše ga do šest stotina ljudi.
1SA 13:16 I Saul i sin mu Jonatan i narod što beše s njima, stajahu u Gavaji Venijaminovoj; a Filisteji stajahu u logoru u Mihmasu.
1SA 13:17 I iziđoše tri čete iz logora filistejskog da plene: Jedna četa udari putem k Ofri u zemlju sovalsku;
1SA 13:18 a druga četa udari putem k Vet-Oronu; a treća udari putem k međi koja gleda prema dolini sevojimskoj u pustinju.
1SA 13:19 A u celoj zemlji izrailjskoj ne beše kovača, jer Filisteji rekoše: Da ne bi gradili Jevreji mačeva ni kopalja.
1SA 13:20 Zato silažahu svi Izrailjci k Filistejima kad koji htede poklepati raonik ili motiku ili sekiru ili srp.
1SA 13:21 I behu se zatupili raonici i motike i vile troroge i sekire, i same ostane trebaše zaoštriti.
1SA 13:22 Zato kad dođe vreme boju, ne nađe se mača ni koplja ni u koga u narodu koji beše sa Saulom i Jonatanom; samo beše u Saula i u Jonatana sina njegovog.
1SA 13:23 I straža filistejska izađe u klanac kod Mihmasa.
1SA 14:1 Jedan dan reče Jonatan, sin Saulov, momku svom koji mu nošaše oružje: Hajde da idemo k straži filistejskoj koja je na onoj strani. A ocu svom ne kaza ništa.
1SA 14:2 A Saul stajaše kraj brda pod šipkom, koji beše u Migronu; i naroda beše s njim oko šest stotina ljudi.
1SA 14:3 I Ahija sin Ahitova brata Ihavoda sina Finesa sina Ilija sveštenika Gospodnjeg u Silomu nošaše oplećak. I narod ne znaše da je otišao Jonatan.
1SA 14:4 A u klancu kojim htede Jonatan otići k straži filistejskoj, behu dve strmene stene, jedna s jedne strane a druga s druge, i jedna se zvaše Voses a druga Sene.
1SA 14:5 I jedna od njih stajaše sa severa prema Mihmasu, a druga s juga prema Gavaji.
1SA 14:6 I Jonatan reče momku koji mu nošaše oružje: Hajde da otidemo k straži tih neobrezanih; može biti da će nam učiniti šta Gospod, jer Gospodu ne smeta izbaviti s množinom ili s malinom.
1SA 14:7 A onaj što mu nošaše oružje odgovori mu: Čini šta ti je god u srcu, idi, evo ja ću ići s tobom kuda god hoćeš.
1SA 14:8 A Jonatan mu reče: Evo, otići ćemo k tim ljudima, i pokazaćemo im se.
1SA 14:9 Ako nam kažu: Čekajte dokle dođemo k vama, tada ćemo se ustaviti na svom mestu, i nećemo ići k njima.
1SA 14:10 Ako li kažu: Hodite k nama, tada ćemo otići; jer nam ih Gospod predade u ruke. To će nam biti znak.
1SA 14:11 I pokazaše se obojica straži filistejskoj; a Filisteji rekoše: Gle, izlaze Jevreji iz rupa u koje su se sakrili.
1SA 14:12 I stražari rekoše Jonatanu i momku koji mu nošaše oružje: Hodite k nama da vam kažemo nešto. I Jonatan reče onom što mu nošaše oružje: Hajde za mnom, jer ih predade Gospod u ruke Izrailju.
1SA 14:13 Tako puzaše Jonatan rukama i nogama, a za njim momak što mu nošaše oružje; i padahu pred Jonatanom, i ubijaše ih za njim onaj što mu nošaše oružje.
1SA 14:14 I to bi prvi boj, u kome pobi Jonatan i momak što mu nošaše oružje oko dvadeset ljudi, otprilike na po rala zemlje.
1SA 14:15 I uđe strah u logor u polju i u sav narod; i straža i oni koji behu izašli da plene prepadoše se, i zemlja se uskoleba, jer beše strah od Boga.
1SA 14:16 A straža Saulova u Gavaji Venijaminovoj opazi gde se mnoštvo uzbunilo i usprepadalo.
1SA 14:17 Tada reče Saul narodu koji beše s njim: Pregledajte i vidite ko je otišao od nas. I kad pregledaše, gle, ne beše Jonatana i momka njegovog koji mu nošaše oružje.
1SA 14:18 I reče Saul Ahiji: Donesi kovčeg Božji; jer kovčeg Božji beše tada kod sinova Izrailjevih.
1SA 14:19 A dok govoraše Saul svešteniku, zabuna u logoru filistejskom bivaše sve veća, i Saul reče svešteniku: Ostavi.
1SA 14:20 I Saul i sav narod što beše s njim skupiše se i dođoše do boja, i gle, povadili behu mačeve jedan na drugog, i zabuna beše vrlo velika.
1SA 14:21 A beše s Filistejima Jevreja kao pre, koji iđahu s njima na vojsku svuda; pa i oni pristaše uz Izrailjce, koji behu sa Saulom i Jonatanom.
1SA 14:22 I svi Izrailjci koji se behu sakrili u gori Jefremovoj kad čuše da beže Filisteji, naklopiše se i oni za njima bijući ih.
1SA 14:23 I izbavi Gospod Izrailja u onaj dan; i boj otide dori do Vet-Avena.
1SA 14:24 I Izrailjci se vrlo umoriše onaj dan; a Saul zakle narod govoreći: Da je proklet koji jede šta do večera, da se osvetim neprijateljima svojim. I ne okusi narod ništa.
1SA 14:25 I sav narod one zemlje dođe u šumu, gde beše mnogo meda po zemlji.
1SA 14:26 I kad dođe narod u šumu, vide med gde teče; ali niko ne prinese ruke k ustima svojim: jer se narod bojaše zakletve.
1SA 14:27 Ali Jonatan ne ču kad otac njegov zakle narod, te pruži štap koji mu beše u ruci, i zamoči kraj u saće, i primače ruku svoju k ustima svojim, i zasvetliše mu se oči.
1SA 14:28 A jedan iz naroda progovori i reče: Otac je tvoj zakleo narod rekavši: Da je proklet ko bi jeo šta danas; stoga susta narod.
1SA 14:29 Tada reče Jonatan: Smeo je zemlju otac moj; vidite kako mi se zasvetliše oči, čim okusih malo meda.
1SA 14:30 A da je još narod slobodno jeo danas od plena neprijatelja svojih, koji nađe! Ne bi li polom filistejski bio još veći?
1SA 14:31 I tako pobiše onaj dan Filisteje od Mihmasa do Ajalona, i narod se vrlo umori.
1SA 14:32 I naklopi se narod na plen, i nahvataše ovaca i volova i telaca, i poklaše ih na zemlji, i stade narod jesti s krvlju.
1SA 14:33 I javiše Saulu govoreći: Evo narod greši Gospodu jedući s krvlju. A on reče: Neveru učiniste; dovaljajte sada k meni velik kamen.
1SA 14:34 Zatim reče Saul: Raziđite se među narod i recite: Dovedite svaki k meni vola svog i ovcu svoju; i ovde zakoljite i jedite, i nećete grešiti Gospodu jedući s krvlju. I donese sav narod, svaki svog vola svojom rukom one noći, i onde klaše.
1SA 14:35 I načini Saul oltar Gospodu; to bi prvi oltar koji načini Gospodu.
1SA 14:36 Potom reče Saul: Hajdemo za Filistejima noćas, da ih plenimo do jutra, i da ih ne ostavimo ni jednog. A oni rekoše: Čini šta ti je god volja. Ali sveštenik reče: Da pristupimo ovde k Bogu.
1SA 14:37 I upita Saul Boga: Hoću li ići za Filistejima? Hoćeš li ih dati u ruke Izrailju? Ali ne odgovori mu onaj dan.
1SA 14:38 Zato reče Saul: Pristupite ovamo svi glavari narodni, i tražite i vidite na kome je greh danas.
1SA 14:39 Jer kako je živ Gospod koji izbavlja Izrailja, ako bude i na Jonatanu sinu mom, poginuće zaista. I ne odgovori mu niko iz svega naroda.
1SA 14:40 Potom reče svemu Izrailju: Vi budite s jedne strane, a ja i Jonatan, sin moj, bićemo s druge strane. A narod reče Saulu: Čini šta ti je drago.
1SA 14:41 Tada reče Saul Gospodu Bogu Izrailjevom: Pokaži pravoga. I obliči se Jonatan i Saul, a narod izađe prav.
1SA 14:42 I reče Saul: Bacite žreb za me i za Jonatana, sina mog. I obliči se Jonatan.
1SA 14:43 Tada reče Saul Jonatanu: Kaži mi šta si učinio? I kaza mu Jonatan i reče: Samo sam okusio malo meda nakraj štapa koji mi beše u ruci; evo me; hoću li poginuti?
1SA 14:44 A Saul reče: To neka mi učini Bog i to neka doda, poginućeš, Jonatane!
1SA 14:45 Ali narod reče Saulu: Zar da pogine Jonatan, koji je učinio ovo spasenje veliko u Izrailju? Bože sačuvaj! Tako živ bio Gospod, neće pasti na zemlju nijedna dlaka s glave njegove, jer je s pomoću Božjom učinio to danas. I tako izbavi narod Jonatana, te ne pogibe.
1SA 14:46 Tada se vrati Saul od Filisteja, a Filisteji otidoše u svoje mesto.
1SA 14:47 I Saul carujući nad Izrailjem ratovaše na sve neprijatelje svoje, na Moavce i na sinove Amonove i na Edomce i na careve sovske i na Filisteje, i kuda se god obraćaše, nadvlađivaše.
1SA 14:48 Skupi takođe vojsku i pobi Amalika; i izbavi Izrailja iz ruku onih koji ga plenjahu.
1SA 14:49 A Saul imaše sinove: Jonatana i Isuja i Melhisuja; a dvema kćerima njegovim behu imena prvenici Merava, a mlađoj Mihala.
1SA 14:50 A ženi Saulovoj beše ime Ahinoama, kći Ahimasova; a vojvodi njegovom beše ime Avenir sin Nira strica Saulovog.
1SA 14:51 Jer Kis otac Saulov i Nir otac Avenirov behu sinovi Avilovi.
1SA 14:52 I beše veliki rat s Filistejima svega veka Saulovog; i koga god viđaše Saul hrabrog i junaka, uzimaše ga k sebi.
1SA 15:1 A Samuilo reče Saulu: Gospod me je poslao da te pomažem za cara nad narodom Njegovim, nad Izrailjem; slušaj dakle reči Gospodnje.
1SA 15:2 Ovako veli Gospod nad vojskama: Opomenuh se šta je učinio Amalik Izrailju, kako mu se opro na putu kad je išao iz Misira.
1SA 15:3 Zato idi i pobij Amalika, i zatri kao prokleto sve što god ima; ne žali ga, nego pobij i ljude i žene i decu i šta je na sisi i volove i ovce i kamile i magarce.
1SA 15:4 Tada Saul sazva narod, i izbroja ih u Telaimu, i beše ih dvesta hiljada pešaka i deset hiljada ljudi od Jude.
1SA 15:5 I dođe Saul do grada amaličkog, i namesti zasedu u potoku.
1SA 15:6 I reče Saul Kenejima: Idite, odvojite se, uklonite se od Amalika, da vas ne bi potro s njima; jer ste vi učinili milost svim sinovima Izrailjevim kad su išli iz Misira. I otidoše Keneji od Amalika.
1SA 15:7 I Saul pobi Amalike od Avile do Sura, koji je prema Misiru.
1SA 15:8 I uhvati Agaga cara amaličkog živog, a sav narod njegov pobi oštrim mačem.
1SA 15:9 I Saul i narod njegov poštede Agaga i najbolje ovce i najbolje volove i ugojenu stoku i jaganjce i sve što beše dobro, i ne hteše pobiti; nego šta beše zlo i bez cene, ono pobiše.
1SA 15:10 Zato dođe reč Gospodnja k Samuilu govoreći:
1SA 15:11 Kajem se što sam Saula postavio carem, jer je odstupio od mene, i nije izvršio moje reči. I rasrdi se Samuilo vrlo, i vikaše ka Gospodu svu noć.
1SA 15:12 I ustavši rano Samuilo pođe pred Saula. I javiše Samuilu govoreći: Saul dođe u Karmil, i eno podiže sebi spomenik, pa se vrati odande i otide dalje i siđe u Galgal.
1SA 15:13 Kad Samuilo dođe k Saulu, reče mu Saul: Blagosloven da si Gospodu! Izvršio sam reč Gospodnju.
1SA 15:14 A Samuilo reče: Kakva je to bleka ovaca u ušima mojim? I rika volova koju čujem?
1SA 15:15 A Saul reče: Od Amalika dognaše ih; jer narod poštede najbolje ovce i najbolje volove da prinese na žrtvu Gospodu Bogu tvom; ostalo pak pobismo kao prokleto.
1SA 15:16 A Samuilo reče Saulu: Stani da ti kažem šta mi je rekao Gospod noćas. Reče mu: Govori.
1SA 15:17 Tada reče Samuilo: Nisi li bio mali sam u svojim očima, pak si postao glava plemenima Izrailjevim, i Gospod te pomaza za cara nad Izrailjem?
1SA 15:18 I Gospod te posla na ovaj put i reče: Idi, pobij grešne Amalike, i vojuj na njih dokle ih ne istrebite.
1SA 15:19 Zašto, dakle, ne posluša glas Gospodnji, nego se naklopi na plen, i učini zlo pred Gospodom?
1SA 15:20 A Saul odgovori Samuilu: Ta poslušao sam glas Gospodnji, i išao sam putem kojim me posla Gospod, i doveo sam Agaga cara amaličkog, a Amalike sam istrebio.
1SA 15:21 Nego narod uze od plena ovce i volove, najbolje između prokletih stvari, da prinese na žrtvu Gospodu Bogu tvom u Galgalu.
1SA 15:22 Ali Samuilo reče: Zar su mile Gospodu žrtve paljenice i prinosi kao kad se sluša glas Njegov? Gle, poslušnost je bolja od žrtve i pokornost od pretiline ovnujske.
1SA 15:23 Jer je neposlušnost kao greh od čaranja, i nepokornost kao sujeverstvo i idolopoklonstvo. Odbacio si reč Gospodnju, zato je i On tebe odbacio da ne budeš više car.
1SA 15:24 Tada reče Saul Samuilu: Zgrešio sam što sam prestupio zapovest Gospodnju i tvoje reči; jer pobojah se naroda i poslušah glas njegov.
1SA 15:25 Nego sada oprosti mi greh moj, i vrati se sa mnom da se poklonim Gospodu.
1SA 15:26 A Samuilo reče Saulu: Neću se vratiti s tobom, jer si odbacio reč Gospodnju, i zato je tebe Gospod odbacio da ne budeš više car nad Izrailjem.
1SA 15:27 I Samuilo se okrete da ide, ali ga Saul uhvati za skut od plašta njegovog, te se odadre.
1SA 15:28 Tada mu reče Samuilo: Odadro je Gospod carstvo Izrailjevo od tebe danas, i dao ga bližnjem tvom, koji je bolji od tebe.
1SA 15:29 I doista Junak Izrailjev neće slagati, niti će se raskajati; jer nije čovek da se kaje.
1SA 15:30 A on reče: Zgrešio sam; ali mi sad učini čast pred starešinama naroda mog i pred Izrailjem, i vrati se sa mnom da se poklonim Gospodu Bogu tvom.
1SA 15:31 I vrativši se Samuilo otide za Saulom, i pokloni se Saul Gospodu.
1SA 15:32 Potom reče Samuilo: Dovedite mi Agaga, cara amaličkog. I dođe k njemu Agag veseo, jer govoraše Agag: Zaista, prošla je gorčina smrtna.
1SA 15:33 Ali Samuilo reče: Kako je tvoj mač učinio te su žene ostale bez dece, tako će ostati bez dece tvoja majka među ženama. I iseče Samuilo Agaga pred Gospodom u Galgalu.
1SA 15:34 Potom otide Samuilo u Ramu, a Saul otide kući svojoj u Gavaju Saulovu.
1SA 15:35 I Samuilo ne vide više Saula do svoje smrti, i plakaše Samuilo za Saulom, što se Gospod pokaja što je postavio Saula carem nad Izrailjem.
1SA 16:1 A Gospod reče Samuilu: Dokle ćeš ti plakati za Saulom kad ga ja odbacih da ne caruje više nad Izrailjem? Napuni rog svoj ulja, i hodi da te pošaljem k Jeseju Vitlejemcu, jer između njegovih sinova izabrah sebi cara.
1SA 16:2 A Samuilo reče: Kako da idem? Jer će čuti Saul, pa će me ubiti. A Gospod odgovori: Uzmi sa sobom junicu iz goveda, pa reci: Dođoh da prinesem žrtvu Gospodu.
1SA 16:3 I pozovi Jeseja na žrtvu, a ja ću ti pokazati šta ćeš činiti, i pomaži mi onog koga ti kažem.
1SA 16:4 I učini Samuilo kako mu kaza Gospod, i dođe u Vitlejem; a starešine gradske uplašivši se istrčaše preda nj, i rekoše mu: Jesi li došao dobro?
1SA 16:5 A on reče: Dobro; došao sam da prinesem žrtvu Gospodu; osveštajte se i hodite sa mnom na žrtvu. Pa osvešta i Jeseja i sinove njegove i pozva ih na žrtvu.
1SA 16:6 I kad dođoše videvši Elijava reče: Jamačno je pred Gospodom pomazanik Njegov.
1SA 16:7 Ali Gospod reče Samuilu: Ne gledaj na lice njegovo ni na visinu rasta njegovog, jer sam ga odbacio; jer ne gledam na šta čovek gleda: Čovek gleda šta je na očima, a Gospod gleda na srce.
1SA 16:8 I dozva Jesej Avinadava, i reče mu da ide pred Samuila. A on reče: Ni tog nije izabrao Gospod.
1SA 16:9 Potom Jesej reče Sami da ide. A on reče: Ni tog nije izabrao Gospod.
1SA 16:10 Tako reče Jesej te prođoše sedam sinova njegovih pred Samuila; a Samuilo reče Jeseju: Nije Gospod izabrao tih.
1SA 16:11 Potom reče Samuilo Jeseju: Jesu li ti to svi sinovi? A on reče: Ostao je još najmlađi; eno ga, pase ovce. Tada reče Samuilo Jeseju: Pošlji, te ga dovedi, jer nećemo sedati za sto dokle on ne dođe.
1SA 16:12 I posla, te ga dovede. A beše smeđ, lepih očiju i lepog stasa. I Gospod reče: Ustani, pomaži ga, jer je to.
1SA 16:13 Tada Samuilo uze rog sa uljem, i pomaza ga usred braće njegove; i siđe duh Gospodnji na Davida i osta na njemu od tog dana. Potom usta Samuilo i otide u Ramu.
1SA 16:14 A duh Gospodnji otide od Saula, i uznemiravaše ga zao duh od Gospoda.
1SA 16:15 I rekoše Saulu sluge njegove: Gle, sada te uznemiruje zli duh Božiji.
1SA 16:16 Neka gospodar naš zapovedi slugama svojim koje stoje pred tobom, da potraže čoveka koji zna udarati u gusle, pa kad te napadne zli duh Božji, neka udara rukom svojom, i odlakšaće ti.
1SA 16:17 I reče Saul slugama svojim: Potražite čoveka koji zna dobro udarati u gusle, i dovedite mi ga.
1SA 16:18 A jedan između sluga njegovih odgovori i reče: Evo, ja znam sina Jeseja Vitlejemca, koji ume dobro udarati u gusle, i hrabar je junak i ubojnik, i pametan je i lep, i Gospod je s njim.
1SA 16:19 I Saul posla ljude k Jeseju i poruči: Pošlji mi Davida sina svog koji je kod ovaca.
1SA 16:20 A Jesej uze magarca i hleba i mešinu vina i jedno jare, i posla Saulu po Davidu, sinu svom.
1SA 16:21 I David dođe k Saulu i izađe preda nj, i omile Saulu veoma, te ga postavi da mu nosi oružje.
1SA 16:22 Potom posla Saul k Jeseju i poruči: Neka David ostane kod mene, jer je našao milost preda mnom.
1SA 16:23 I kad bi duh Božji napao Saula, David uzevši gusle udarao bi rukom svojom, te bi Saul odahnuo i bilo bi mu bolje, jer bi zli duh otišao od njega.
1SA 17:1 Tada Filisteji skupiše vojsku svoju da vojuju, i skupiše se u Sokotu Judinom, i stadoše u logor između Sokota i Azike na međi damimskoj.
1SA 17:2 A Saul i Izrailjci skupiše se i stadoše u logor u dolini Ili, i uvrstaše se prema Filistejima.
1SA 17:3 I Filisteji stajahu na brdu odonuda a Izrailjci stajahu na brdu odovuda, a među njima beše dolina.
1SA 17:4 I izađe iz logora filistejskog jedan zatočnik po imenu Golijat iz Gata, visok šest lakata i ped.
1SA 17:5 I na glavi mu beše kapa od bronze, i oklop pločast na njemu od bronze; i beše oklop težak pet hiljada sikala.
1SA 17:6 I nogavice od bronze behu mu na nogama, i štit od bronze na ramenima.
1SA 17:7 A kopljača od koplja mu beše kao vratilo, a gvožđa u koplju mu beše šest stotina sikala; i koji mu oružje nošaše iđaše pred njim.
1SA 17:8 On stavši vikaše vojsku izrailjsku, i govoraše im: Što ste izašli uvrstavši se? Nisam li ja Filistejin a vi sluge Saulove? Izberite jednog između sebe, pa neka izađe k meni.
1SA 17:9 Ako me nadjača i pogubi me, mi ćemo vam biti sluge; ako li ja njega nadjačam i pogubim ga, onda ćete vi biti nama sluge, i služićete nam.
1SA 17:10 Još govoraše Filistejin: Ja osramotih danas vojsku izrailjsku: dajte mi čoveka da se bijemo.
1SA 17:11 A kad Saul i sav Izrailj ču šta reče Filistejin, prepadoše se i uplašiše se vrlo.
1SA 17:12 A beše David sin jednog Efraćanina, iz Vitlejema Judinog, kome ime beše Jesej, koji imaše osam sinova i beše u vreme Saulovo star i vremenit među ljudima.
1SA 17:13 I tri najstarija sina Jesejeva otidoše za Saulom na vojsku; a imena trojici sinova njegovih koji otidoše na vojsku behu prvencu Elijav a drugom Avinadav a trećem Sama.
1SA 17:14 A David beše najmlađi. I ona tri najstarija otidoše za Saulom.
1SA 17:15 A David otide od Saula i vrati se u Vitlejem da pase ovce oca svog.
1SA 17:16 A Filistejin izlažaše jutrom i večerom, i staja četrdeset dana.
1SA 17:17 A Jesej reče Davidu, sinu svom: Uzmi sada za braću svoju efu ovog prženog žita i ovih deset hlebova, i odnesi brže u logor braći svojoj.
1SA 17:18 A ovih deset mladih siraca odnesi hiljadniku, i vidi braću svoju kako su, i donesi od njih znak.
1SA 17:19 A Saul i oni i sav Izrailj behu u dolini Ili ratujući s Filistejima.
1SA 17:20 I tako David usta rano i ostavi ovce na čuvaru; pa uze i otide kako mu zapovedi Jesej; i dođe na mesto gde beše logor, i vojska izlažaše da se vrsta za boj, i podizaše ubojnu viku.
1SA 17:21 I stajaše vojska izrailjska i filistejska jedna prema drugoj.
1SA 17:22 Tada ostavi David svoj prtljag kod čuvara koji čuvaše prtljag i otrča u vojsku, i dođe i zapita braću svoju za zdravlje.
1SA 17:23 I dokle govoraše s njima, gle, onaj zatočnik po imenu Golijat Filistejin iz Gata, izađe iz vojske filistejske i govoraše kao pre, i David ču.
1SA 17:24 A svi Izrailjci kad videše tog čoveka, uzbegoše od njega, i beše ih strah veoma.
1SA 17:25 I govorahu Izrailjci: Videste li tog čoveka što izađe? Jer izađe da sramoti Izrailja. A ko bi ga pogubio, car bi mu dao silno blago, i kćer svoju dao bi mu; i oslobodio bi dom oca njegovog u Izrailju.
1SA 17:26 Tada reče David ljudima koji stajahu oko njega govoreći: Šta će se učiniti čoveku koji pogubi tog Filistejina i skine sramotu s Izrailja? Jer ko je taj Filistejin neobrezani da sramoti vojsku Boga Živog?
1SA 17:27 A narod mu odgovori iste reči govoreći: To će se učiniti onome ko ga pogubi.
1SA 17:28 A kad ču Elijav brat njegov najstariji kako se razgovara s tim ljudima, razljuti se Elijav na Davida, i reče mu: Što si došao? I na kome si ostavio ono malo ovaca u pustinji? Znam ja obest tvoju i zloću srca tvog; došao si da vidiš boj.
1SA 17:29 A David reče: Šta sam sad učinio? Zapoveđeno mi je.
1SA 17:30 Potom okrenu se od njega k drugom i zapita kao pre; i narod mu odgovori kao pre.
1SA 17:31 I kad čuše reči koje govoraše David, javiše ih Saulu, a on ga dozva k sebi.
1SA 17:32 I David reče Saulu: Neka se niko ne plaši od onog; sluga će tvoj izaći i biće se s Filistejinom.
1SA 17:33 A Saul reče Davidu: Ne možeš ti ići na Filistejina da se biješ s njim, jer si ti dete a on je vojnik od mladosti svoje.
1SA 17:34 A David reče Saulu: Sluga je tvoj pasao ovce oca svog; pa kad dođe lav ili medved i odnese ovcu iz stada,
1SA 17:35 ja potrčah za njim, i udarih ga i oteh mu iz čeljusti; i kad bi skočio na me; uhvatih ga za grlo, te ga bih i ubih.
1SA 17:36 I lava i medveda ubijao je tvoj sluga, pa će i taj Filistejin neobrezani proći kao oni; jer osramoti vojsku Boga Živog.
1SA 17:37 Još reče David: Gospod koji me je sačuvao od lava i medveda, On će me sačuvati i od ovog Filistejina. Tada reče Saul Davidu: Idi, i Gospod neka bude s tobom.
1SA 17:38 I Saul dade Davidu svoje oružje, i metnu mu na glavu kapu svoju od bronze i metnu oklop na nj.
1SA 17:39 I pripasa David mač njegov preko svog odela i pođe, ali ne beše navikao, pa reče David Saulu: Ne mogu ići s tim, jer nisam navikao. Pa skide David sa sebe.
1SA 17:40 I uze štap svoj u ruku, i izabra na potoku pet glatkih kamena i metnu ih u torbu pastirsku, koju imaše, i uze praću svoju u ruku, i tako pođe ka Filistejinu.
1SA 17:41 A i Filistejin iđaše sve bliže k Davidu, a čovek koji mu nošaše oružje, iđaše pred njim.
1SA 17:42 A kad Filistejin pogleda i vide Davida, podsmehnu mu se, što beše mlad i smeđ i lepog lica.
1SA 17:43 I reče Filistejin Davidu: Eda li sam pseto, te ideš na me sa štapom? I proklinjaše Filistejin Davida bogovima svojim.
1SA 17:44 I reče Filistejin Davidu: Hodi k meni da dam telo tvoje pticama nebeskim i zverima zemaljskim.
1SA 17:45 A David reče Filistejinu: Ti ideš na me s mačem i s kopljem i sa štitom; a ja idem na te u ime Gospoda nad vojskama, Boga vojske Izrailjeve, kog si ružio.
1SA 17:46 Danas će te Gospod dati meni u ruke, i ubiću te, i skinuću glavu s tebe, i daću danas telesa vojske filistejske pticama nebeskim i zverima zemaljskim, i poznaće sva zemlja da je Bog u Izrailju.
1SA 17:47 I znaće sav ovaj zbor da Gospod ne spasava mačem ni kopljem, jer je rat Gospodnji, zato će vas dati nama u ruke.
1SA 17:48 A kad se Filistejin podiže i dođe bliže k Davidu, David brže istrča na bojište pred Filistejina.
1SA 17:49 I David turi ruku svoju u torbu svoju, i izvadi iz nje kamen, i baci ga iz praće, i pogodi Filistejina u čelo i uđe mu kamen u čelo, te pade ničice na zemlju.
1SA 17:50 Tako David praćom i kamenom nadjača Filistejina, i udari Filistejina i ubi ga; a nemaše David mača u ruci.
1SA 17:51 I pritrčavši David stade na Filistejina, i zgrabi mač njegov i izvuče ga iz korica i pogubi ga i odseče mu glavu. A Filisteji kad videše gde pogibe junak njihov pobegoše.
1SA 17:52 A Izrailjci i Judejci ustaše i povikaše i poteraše Filisteje do doline i do vrata akaronskih; i padaše pobijeni Filisteji po putu sarajimskom do Gata i do Akarona.
1SA 17:53 Potom se vratiše sinovi Izrailjevi teravši Filisteje, i opleniše logor njihov.
1SA 17:54 A David uze glavu Filistejinovu, i odnese je u Jerusalim, a oružje njegovo ostavi u svojoj kolibi.
1SA 17:55 A kad Saul vide Davida gde ide pred Filistejina, reče Aveniru vojvodi: Čiji je sin taj mladić, Avenire? A Avenir reče: Kako je živa duša tvoja care, ne znam.
1SA 17:56 A car reče: Pitaj čiji je sin taj mladić.
1SA 17:57 A kad se vrati David pogubivši Filistejina, uze ga Avenir i izvede ga pred Saula, a u ruci mu beše glava Filistejinova.
1SA 17:58 I Saul reče mu: Čiji si sin, dete? A David reče: Ja sam sin sluge tvog Jeseja Vitlejemca.
1SA 18:1 I kad svrši razgovor sa Saulom, duša Jonatanova prionu za dušu Davidovu, i Jonatan ga zapazi kao svoju dušu.
1SA 18:2 I uze ga Saul taj dan, i ne dade mu da se vrati kući oca svog.
1SA 18:3 I Jonatan učini veru s Davidom, jer ga ljubljaše kao svoju dušu.
1SA 18:4 I skide Jonatan sa sebe plašt, koji nošaše, i dade ga Davidu, i odelo svoje i mač svoj i luk svoj i pojas svoj.
1SA 18:5 I iđaše David na šta ga god Saul pošiljaše, i beše srećan, i postavi ga Saul nad vojnicima, i omile svemu narodu, pa i slugama Saulovim.
1SA 18:6 A kad se vraćahu, i kad se David vraćaše ubivši Filistejina, izlaziše žene iz svakog grada Izrailjevog pevajući i igrajući na susret caru Saulu, s bubnjevima i s veseljem i guslama.
1SA 18:7 I otpevajući žene jedne drugima uza svirke govorahu: Saul zgubi svoju hiljadu, ali David svojih deset hiljada.
1SA 18:8 I razgnevi se Saul vrlo, i ne biše mu po volji te reči, i reče: Davidu dadoše deset hiljada, a meni dadoše hiljadu; još mu samo carstvo treba.
1SA 18:9 I od tog dana Saul gledaše popreko Davida.
1SA 18:10 A sutradan napade Saula zli duh Božji, te prorokovaše u kući, a David mu udaraše rukom svojom u gusle kao pre: a Saulu u ruci beše koplje.
1SA 18:11 I Saul baci koplje govoreći: Da prikujem Davida za zid. Ali mu se David izmače dva puta.
1SA 18:12 I Saula beše strah od Davida, jer Gospod beše s njim, a od Saula beše odstupio.
1SA 18:13 Zato ga ukloni Saul od sebe, i postavi ga hiljadnikom; i on odlažaše i dolažaše pred narodom.
1SA 18:14 I David beše srećan u svemu što činjaše, jer Gospod beše s njim.
1SA 18:15 A Saul videći da je veoma srećan, bojaše ga se.
1SA 18:16 A sav Izrailj i Juda ljubljaše Davida, jer on odlažaše i dolažaše pred njima.
1SA 18:17 I reče Saul Davidu: Evo, kćer svoju stariju Meravu daću ti za ženu, samo mi budi hrabar i vodi ratove Gospodnje. Jer Saul govoraše: Neću da se digne moja ruka na nj, nego filistejska ruka neka se digne na nj.
1SA 18:18 A David reče Saulu: Ko sam ja i kakav je život moj ili dom oca mog u Izrailju, da budem zet carev?
1SA 18:19 A kad dođe vreme da Meravu, kćer Saulovu, dadu Davidu, dadoše je Adrilu Meolaćaninu za ženu.
1SA 18:20 Ali Davida ljubljaše Mihala, kći Saulova; a kad to javiše Saulu, bi mu po volji.
1SA 18:21 I reče Saul: Daću mu je da mu bude zamka i da se diže na nj ruka filistejska. A Davidu reče Saul: Bićeš mi danas zet s drugom.
1SA 18:22 I zapovedi Saul slugama svojim: Recite Davidu tajno i govorite: Gle, omileo si caru, i sve sluge njegove ljube te; budi sada zet carev.
1SA 18:23 I sluge Saulove rekoše te reči Davidu, a David reče: Mislite li da je lako biti zet carev? Ta ja sam siromah i mali čovek.
1SA 18:24 I Saulu javiše ovo sluge njegove govoreći: Ovako reče David.
1SA 18:25 A Saul reče: Ovako recite Davidu: Ne traži car uzdarja, nego sto okrajaka filistejskih, da se car osveti svojim neprijateljima. A Saul mišljaše kako bi David pao u ruke Filistejima.
1SA 18:26 I sluge njegove kazaše Davidu te reči, i Davidu bi po volji da postane carev zet. I vreme se još ne navrši.
1SA 18:27 A David usta i otide sa svojim ljudima, i pobi dvesta Filisteja. I donese David okrajke njihove, i dadoše ih na broj caru da bi postao carev zet. I Saul mu dade za ženu Mihalu kćer svoju.
1SA 18:28 I Saul vide i pozna da je Gospod sa Davidom; i Mihala kći Saulova ljubljaše ga.
1SA 18:29 A Saul se još većma poboja Davida; i beše Saul jednako neprijatelj Davidu.
1SA 18:30 A knezovi filistejski udarahu; i kad god udarahu, David beše srećniji od svih sluga Saulovih, i ime se njegovo vrlo proslavi.
1SA 19:1 I Saul govori Jonatanu sinu svom i svim slugama svojim da ubiju Davida; ali Jonatan sin Saulov ljubljaše veoma Davida.
1SA 19:2 I javi Jonatan Davidu i reče mu: Saul, otac moj, traži da te ubije; nego se čuvaj sutra, skloni se gdegod i prikrij se.
1SA 19:3 A ja ću izaći i stajaću pored oca svog u polju gde ti budeš, i govoriću o tebi s ocem svojim, i šta doznam javiću ti.
1SA 19:4 I Jonatan progovori za Davida Saulu ocu svom, i reče mu: Da se ne ogreši car o slugu svog Davida, jer se on nije ogrešio o tebe, nego je još vrlo dobro za te šta je činio.
1SA 19:5 Jer nije mario za život svoj i pobio je Filisteje, i Gospod učini spasenje veliko svemu Izrailju; video si i radovao si se; pa zašto bi se ogrešio o krv pravu i ubio Davida nizašta?
1SA 19:6 I posluša Saul Jonatana, i zakle se Saul: Tako živ bio Gospod, neće poginuti.
1SA 19:7 Tada Jonatan dozva Davida, i kaza mu Jonatan sve ovo; i dovede Jonatan Davida k Saulu, i opet bi pred njim kao pre.
1SA 19:8 I nasta opet rat, i David izađe i pobi se s Filistejima, i razbi ih veoma, te bežaše od njega.
1SA 19:9 Potom zli duh Gospodnji napade Saula kad seđaše kod kuće i držaše koplje u ruci, a David udaraše rukom o gusle.
1SA 19:10 I Saul htede Davida kopljem prikovati za zid, ali se on izmače Saulu, te koplje udari u zid, a David pobeže i izbavi se onu noć.
1SA 19:11 A Saul posla ljude ka kući Davidovoj da ga čuvaju i ujutru ubiju. A to javi Davidu žena njegova Mihala govoreći: Ako noćas ne izbaviš dušu svoju, ujutru ćeš poginuti.
1SA 19:12 Tada Mihala spusti Davida kroz prozor, te otide i pobeže i izbavi se.
1SA 19:13 A Mihala uze lik, i metnu ga u postelju, i metnu mu pod glavu uzglavlje od kostreti, i pokri ga haljinom.
1SA 19:14 I kad Saul posla ljude da uhvate Davida, ona reče: Bolestan je.
1SA 19:15 A Saul posla opet ljude da vide Davida govoreći: Donesite mi ga u postelji da ga pogubim.
1SA 19:16 A kad dođoše poslani, gle, lik u postelji i uzglavlje od kostreti pod glavom mu.
1SA 19:17 I reče Saul Mihali: Što me tako prevari i pusti neprijatelja mog da uteče? A Mihala reče Saulu: On mi reče: Pusti me, ili ću te ubiti.
1SA 19:18 Tako David pobeže i izbavi se, i dođe k Samuilu u Ramu, i pripovedi mu sve što mu je učinio Saul. I otidoše on i Samuilo, i ostaše u Najotu.
1SA 19:19 A Saulu dođe glas i rekoše mu: Eno Davida u Najotu u Rami.
1SA 19:20 Tada posla Saul ljude da uhvate Davida; i oni videše zbor proroka gde prorokuju, a Samuilo im starešina. I duh Gospodnji dođe na poslanike Saulove, te i oni prorokovahu.
1SA 19:21 A kad to javiše Saulu, on posla druge poslanike, ali i oni prorokovahu; te Saul opet posla treće poslanike, ali i oni prorokovahu.
1SA 19:22 Tada sam pođe u Ramu, i kad dođe na veliki studenac koji je u Sokotu, zapita govoreći: Gde je Samuilo i David? I rekoše mu: Eno ih u Najotu u Rami.
1SA 19:23 I pođe u Najot u Rami; ali i na njega siđe duh Božji, te idući dalje prorokova dokle dođe u Najot u Rami.
1SA 19:24 Pa skide i on haljine svoje sa sebe, i prorokova i on pred Samuilom, i padnuvši ležaše go ceo onaj dan i svu noć. Stoga se govori: Eda li je i Saul među prorocima?
1SA 20:1 A David pobeže iz Najota u Rami, i dođe i reče Jonatanu: Šta sam učinio? Kakva je krivica moja? I šta sam zgrešio ocu tvom, te traži dušu moju?
1SA 20:2 A on mu reče: Sačuvaj Bože! Nećeš ti poginuti. Evo otac moj ne čini ništa, ni veliko ni malo, a da meni ne kaže; a kako bi to tajio od mene otac moj? Neće to biti.
1SA 20:3 A David zaklinjući se opet reče: Otac tvoj zna dobro da sam našao ljubav u tebe, pa veli: Ne treba da dozna za ovo Jonatan, da se ne ožalosti. Ali tako živ bio Gospod i tako živa bila duša tvoja, samo je jedan korak između mene i smrti.
1SA 20:4 A Jonatan reče Davidu: Šta želi duša tvoja? Ja ću ti učiniti.
1SA 20:5 I David reče Jonatanu: Evo sutra je mladina, kad treba s carem da jedem, pusti me dakle da se sakrijem u polju do treće večeri.
1SA 20:6 Ako zapita za me otac tvoj, ti reci: Vrlo mi se molio David da otrči u Vitlejem grad svoj, jer je onde godišnja žrtva svega roda njegovog.
1SA 20:7 Ako kaže: Dobro, biće miran sluga tvoj; ako li se razgnevi, znaj da je zlo naumio.
1SA 20:8 Učini, dakle, milost sluzi svom, kad si veru Gospodnju uhvatio sa slugom svojim; ako je kakva krivica na meni, ubij me sam, jer zašto bi me vodio k ocu svom?
1SA 20:9 A Jonatan mu reče: Bože sačuvaj; jer da doznam da je otac moj naumio zlo da te zadesi, zar ti ne bih javio?
1SA 20:10 A David reče Jonatanu: Ko će mi javiti ako ti otac odgovori šta je zlo?
1SA 20:11 A Jonatan reče Davidu: Hodi da izađemo u polje. I iziđoše obojica u polje.
1SA 20:12 I Jonatan reče Davidu: Gospode Bože Izrailjev! Kad iskušam oca svog sutra u ovo doba ili prekosutra, i bude dobro po Davida, ako ne pošaljem k tebi i ne javim ti,
1SA 20:13 neka Gospod učini tako Jonatanu i tako neka doda. Ako li otac moj bude naumio da ti učini zlo, ja ću ti javiti, i opraviću te, i otići ćeš s mirom; i Gospod neka bude s tobom kao što je bio s ocem mojim.
1SA 20:14 A i ti, dokle sam živ, činićeš meni milost Gospodnju da ne poginem;
1SA 20:15 i nećeš uskratiti milosti svoje domu mom doveka, ni onda kad Gospod istrebi sve neprijatelje Davidove sa zemlje.
1SA 20:16 Tako Jonatan učini veru s domom Davidovim govoreći: Gospod neka traži iz ruku neprijatelja Davidovih.
1SA 20:17 I još zakle Jonatan Davida ljubavlju svojom k njemu, jer ga ljubljaše kao svoju dušu
1SA 20:18 Potom reče mu Jonatan: Sutra je mladina, i pitaće se za te, jer će tvoje mesto biti prazno.
1SA 20:19 A ti čekaj do trećeg dana, pa onda otidi brzo i dođi na mesto gde si se bio sakrio kad se ovo radilo, i sedi kod kamena Ezila.
1SA 20:20 A ja ću baciti tri strele ukraj tog kamena, kao da gađam belegu.
1SA 20:21 I evo poslaću momka govoreći mu: Idi, nađi strele. Ako kažem momku: Eto strele su za tobom ovamo bliže, digni ih; tada dođi, dobro je po te, i neće ti biti ništa, tako živ bio Gospod!
1SA 20:22 Ako li ovako kažem momku: Eto strele su pred tobom, tamo dalje; onda idi, jer te Gospod šalje.
1SA 20:23 A za ove reči što rekosmo ja i ti, evo, Gospod je svedok između mene i tebe doveka.
1SA 20:24 Potom se David sakri u polju; i dođe mladina, i car sede za sto da jede.
1SA 20:25 A kad car sede na svoje mesto, po običaju na mesto kod zida, Jonatan usta, a Avenir sede do Saula, a mesto Davidovo beše prazno.
1SA 20:26 I Saul ne reče ništa onaj dan, jer mišljaše, dogodilo mu se štagod, te nije čist, zacelo nije čist.
1SA 20:27 A sutradan, drugi dan meseca, opet beše prazno mesto Davidovo, a Saul reče Jonatanu sinu svom: Zašto sin Jesejev ne dođe na obed ni juče ni danas?
1SA 20:28 A Jonatan odgovori Saulu: Vrlo me je molio David da otide do Vitlejema,
1SA 20:29 rekavši: Pusti me, jer porodica naša ima žrtvu u gradu, i sam mi je brat zapovedio; ako sam, dakle, našao milost pred tobom, da otidem i vidim braću svoju. Zato nije došao na carev obed.
1SA 20:30 Tada se razgnevi Saul na Jonatana, te mu reče: Nevaljali i neposlušni sine! Zar ja ne znam da si izabrao sina Jesejevog sebi na sramotu i na sramotu svojoj nevaljaloj majci?
1SA 20:31 Jer, dokle je živ sin Jesejev na zemlji, nećeš se utvrditi ni ti ni carstvo tvoje; zato pošlji sada i dovedi ga k meni, jer je zaslužio smrt.
1SA 20:32 A Jonatan odgovori Saulu ocu svom i reče mu: Zašto da se pogubi? Šta je učinio?
1SA 20:33 Tada se Saul baci kopljem na nj da ga ubije. Tada vide Jonatan da je otac njegov naumio ubiti Davida.
1SA 20:34 I usta Jonatan od stola njegovog, i ništa ne jede drugi dan po mladini; jer se zabrinu za Davida, što ga otac osramoti.
1SA 20:35 A kad bi ujutru, izađe Jonatan u polje u vreme kako beše ugovorio s Davidom, i s njim jedno momče.
1SA 20:36 I reče momku svom: Trči da mi nađeš strele koje ću pustiti. I momče otrča, a on pusti strelu preko njega.
1SA 20:37 A kad dođe momak do mesta kuda beše zastrelio Jonatan, viknu Jonatan za momkom govoreći: Nije li strela dalje napred?
1SA 20:38 Još viknu Jonatan za momkom: Brže, ne stoj. I momak Jonatanov pokupi strele, i vrati se gospodaru svom.
1SA 20:39 Ali momak ne znaše ništa, samo Jonatan i David znahu šta je.
1SA 20:40 I Jonatan dade oružje svoje momku koji beše s njim, i reče mu: Idi, odnesi u grad.
1SA 20:41 I kad momak otide, David usta s južne strane i pade ničice na zemlju, i pokloni se tri puta, i poljubiše se, i plakaše obojica, a David osobito.
1SA 20:42 I reče Jonatan Davidu: Idi s mirom, kao što smo se zakleli obojica imenom Gospodnjim rekavši: Gospod da je svedok između mene i tebe i između mog semena i tvog semena doveka.
1SA 20:43 I tako David ustavši otide, a Jonatan se vrati u grad.
1SA 21:1 Tada David dođe u Nov k Ahimelehu svešteniku; a Ahimeleh se uplaši i istrča pred Davida, i reče mu: Zašto si sam, i nema nikoga s tobom?
1SA 21:2 A David reče Ahimelehu svešteniku: Car mi nešto zapovedi, i reče mi: Niko da ne dozna zašto te šaljem i šta sam ti zapovedio. A sluge sam opravio u to i to mesto.
1SA 21:3 Nego šta imaš pri ruci? Daj mi pet hlebova, ili šta imaš.
1SA 21:4 A sveštenik odgovori Davidu i reče: Nemam pri ruci običnog hleba; nego ima svetog hleba; ali jesu li se momci čuvali od žena?
1SA 21:5 A David odgovori svešteniku i reče mu: Nije bilo žena kod nas ni juče ni onomadne, otkako sam pošao, i sudovi su u momaka bili sveti. A ako bi put i nečist bio, osvetiće se danas sudovima.
1SA 21:6 Tada mu dade sveštenik hlebove svete, jer ne beše hleba osim hlebova postavljenih, koji behu uzeti ispred Gospoda da se postave hlebovi topli onaj dan kad se oni uzeše.
1SA 21:7 A onde beše onaj dan jedan od sluga Saulovih baveći se pred Gospodom, kome ime beše Doik Idumejac, starešina nad pastirima Saulovim.
1SA 21:8 I David reče Ahimelehu: Imaš li tu kakvo koplje ili mač? Jer ni mača svog ni oružja ne ponesoh, jer stvar careva beše hitna.
1SA 21:9 A sveštenik reče: Ovde je mač Golijata Filistejina, kog si ubio u dolini Ili, uvijen u platno iza oplećaka; ako hoćeš, uzmi ga, jer drugog osim njega nema ovde. A David reče: Takvog više nema, daj mi ga.
1SA 21:10 Potom se podiže David, i pobeže onaj dan od Saula, i dođe k Ahisu, caru gatskom.
1SA 21:11 A Ahisu rekoše sluge njegove: Nije li ovo David, car zemaljski? Nisu li o njemu pevali igrajući i govoreći: Saul zgubi svoju hiljadu, a David svojih deset hiljada?
1SA 21:12 I David metnu ove reči u srce svoje, i poboja se veoma Ahisa, cara gatskog.
1SA 21:13 I pretvori se pred njima i učini se lud u rukama njihovim; i šaraše po vratima, i bacaše penu niz bradu svoju.
1SA 21:14 I Ahis reče slugama svojim: Eto, vidite da je čovek lud; što ste mi ga doveli?
1SA 21:15 Zar nemam dosta ludih, nego mi dovedoste toga da luduje preda mnom? Zar će taj ući u kuću moju?
1SA 22:1 Tada David otide odande i uteče u pećinu odolamsku. A kad to čuše braća njegova i sav dom oca njegovog, dođoše onamo k njemu.
1SA 22:2 I skupiše se oko njega koji god behu u nevolji i koji behu zaduženi i koji god behu tužnog srca; i on im posta poglavica; i beše ih s njim oko četiri stotine ljudi.
1SA 22:3 I odande otide David u Mispu moavsku, i reče caru moavskom: Dopusti da se otac moj i mati moja sklone kod vas dokle vidim šta će Bog učiniti sa mnom.
1SA 22:4 I izvede ih pred cara moavskog, i ostaše kod njega za sve vreme dokle David beše u onom gradu.
1SA 22:5 Ali prorok Gad reče Davidu: Nemoj ostati u tom gradu, idi i vrati se u zemlju Judinu. I David otide i dođe u šumu Aret.
1SA 22:6 A Saul ču da se pojavio David i ljudi što behu s njim. Tada Saul seđaše u Gavaji pod šumom u Rami, s kopljem u ruci, a sve sluge njegove stajahu pred njim.
1SA 22:7 I reče Saul slugama svojim koje stajahu pred njim: Čujte sinovi Venijaminovi; hoće li vama svima sin Jesejev dati njive i vinograde? Hoće li sve vas učiniti hiljadnicima i stotinicima?
1SA 22:8 Te ste se svi složili na me, i nema nikoga da mi javi da se moj sin složio sa sinom Jesejevim, i nema nikoga među vama da mari za me i da mi javi da je sin moj podigao slugu mog na me da mi zaseda, kao što se danas vidi.
1SA 22:9 Tada odgovori Doik Idumejac, koji stajaše sa slugama Saulovim, i reče: Video sam sina Jesejevog gde dođe u Nov k Ahimelehu, sinu Ahitovovom.
1SA 22:10 On pita za nj Gospoda, i dade mu brašnjenice: i mač Golijata Filistejina dade mu.
1SA 22:11 Tada car posla da dovedu Ahimeleha, sina Ahitovovog sveštenika i sav dom oca njegovog, sveštenike, koji behu u Novu. I dođoše svi k caru.
1SA 22:12 Tada reče Saul: Čuj sada sine Ahitovov. A on odgovori: Evo me, gospodaru.
1SA 22:13 A Saul mu reče: Zašto ste se složili na me ti i sin Jesejev, te si mu dao hleba i mač, i pitao si Boga za nj, da bi ustao na me da mi zaseda, kao što se vidi danas?
1SA 22:14 A Ahimeleh odgovori caru i reče: A ko je između svih sluga tvojih kao David, veran, i zet carev i poslušan tebi i poštovan u kući tvojoj?
1SA 22:15 Eda li sam sad prvi put pitao Gospoda za nj? Sačuvaj Bože! Neka car ne bedi takvim čim slugu svog niti koga u domu oca mog; jer nije znao sluga tvoj od svega toga ništa.
1SA 22:16 Ali car reče: Poginućeš, Ahimeleše! I ti i sav dom oca tvog.
1SA 22:17 Tada car reče slugama koje stajahu pred njim: Okrenite se i pogubite sveštenike Gospodnje, jer je i njihova ruka s Davidom, i znajući da je pobegao ne javiše mi. Ali sluge careve ne hteše podignuti ruke svoje da ulože na sveštenike Gospodnje.
1SA 22:18 Tada reče car Doiku: Okreni se ti, te uloži na sveštenike. I okrenuvši se Doik Idumejac uloži na sveštenike, i pobi ih onaj dan osamdeset i pet, koji nošahu oplećak laneni.
1SA 22:19 I u Novu, gradu svešteničkom, iseče oštrim mačem i ljude i žene i decu i koja sisahu, i volove, i magarice i sitnu stoku oštrim mačem.
1SA 22:20 Ali uteče jedan sin Ahimeleha, sina Ahitovovog, po imenu Avijatar, i pobeže k Davidu.
1SA 22:21 I Avijatar javi Davidu da je Saul pobio sveštenike Gospodnje.
1SA 22:22 A David reče Avijataru: Znao sam onog dana kad je bio onde Doik Idumejac da će zacelo kazati Saulu; ja sam kriv za sve duše doma oca tvog.
1SA 22:23 Ostani kod mene, ne boj se; jer ko traži moju dušu tražiće i tvoju; kod mene ćeš biti sačuvan.
1SA 23:1 Tada javiše Davidu govoreći: Evo Filisteji udariše na Keilu, i haraju gumna.
1SA 23:2 I upita David Gospoda govoreći: Hoću li ići i udariti na te Filisteje? A Gospod reče Davidu: Idi, i pobićeš Filisteje i izbaviti Keilu.
1SA 23:3 A Davidu rekoše ljudi njegovi: Evo nas je strah ovde u Judinoj zemlji, a šta će biti kad pođemo u Keilu, na logor filistejski?
1SA 23:4 Zato David opet upita Gospoda, a Gospod mu odgovori i reče: Ustani, idi u Keilu, jer ću ja predati Filisteje u ruke tvoje.
1SA 23:5 Tada otide David sa svojim ljudima u Keilu, i udari na Filisteje, i otera im stoku, i pobi ih ljuto; tako izbavi David stanovnike keilske.
1SA 23:6 A kad Avijatar, sin Ahimelehov, pobeže k Davidu u Keilu, donese sa sobom oplećak.
1SA 23:7 Potom javiše Saulu da je David došao u Keilu; i reče Saul: Dao ga je Bog u moje ruke, jer se zatvorio ušavši u grad, koji ima vrata i prevornice.
1SA 23:8 I sazva Saul sav narod na vojsku da ide na Keilu i opkoli Davida i ljude njegove.
1SA 23:9 Ali David doznavši da mu Saul zlo kuje, reče Avijataru svešteniku: Uzmi na se oplećak.
1SA 23:10 I reče David: Gospode Bože Izrailjev! Čuo je sluga Tvoj da se Saul sprema da dođe na Keilu da raskopa grad mene radi.
1SA 23:11 Hoće li me Keiljani predati u njegove ruke? Hoće li doći Saul kao što je čuo sluga Tvoj? Gospode Bože Izrailjev! Kaži sluzi svom. A Gospod odgovori: Doći će.
1SA 23:12 Opet reče David: Keiljani hoće li predati mene i moje ljude u ruke Saulove? A Gospod odgovori: Predaće.
1SA 23:13 Tada se David podiže sa svojim ljudima, oko šest stotina ljudi, i otidoše iz Keile, i idoše kuda mogoše. A kad Saulu javiše da je David pobegao iz Keile, tada on ne hte ići.
1SA 23:14 A David se bavljaše u pustinji po tvrdim mestima, i namesti se na jednom brdu u pustinji Zifu. A Saul ga tražaše jednako, ali ga Gospod ne dade u njegove ruke.
1SA 23:15 I David, videći da je Saul izašao te traži dušu njegovu, osta u pustinji Zifu, u šumi.
1SA 23:16 A Jonatan, sin Saulov, podiže se i dođe k Davidu u šumu, i ukrepi mu ruku u Gospodu;
1SA 23:17 i reče mu: Ne boj se, jer te neće stignuti ruka cara Saula oca mog; nego ćeš carovati nad Izrailjem, a ja ću biti drugi za tobom; i Saul, otac moj, zna to.
1SA 23:18 I učiniše njih dvojica veru pred Gospodom; i David osta u šumi, a Jonatan otide kući svojoj.
1SA 23:19 Tada dođoše Zifeji k Saulu u Gavaju, i rekoše: Ne krije li se David kod nas po tvrdim mestima u šumi na brdu Eheli nadesno od Gesimona?
1SA 23:20 Sada dakle po svoj želji duše svoje, care, izađi, a naše će biti da ga predamo u ruke caru.
1SA 23:21 A Saul reče: Gospod da vas blagoslovi, što me požaliste.
1SA 23:22 Idite sada i doznajte još bolje i razberite i promotrite gde se sakrio i ko ga je onde video; jer mi kažu da je vrlo lukav.
1SA 23:23 Promotrite i vidite sva mesta gde se krije, pa opet dođite k meni kad dobro doznate, i ja ću poći s vama; i ako bude u zemlji, tražiću ga po svim hiljadama Judinim.
1SA 23:24 Tada ustaše i otidoše u Zif pre Saula. A David i ljudi njegovi behu u pustinji Maonu u ravnici nadesno od Gesimona.
1SA 23:25 I Saul izađe sa svojim ljudima da ga traži; a Davidu javiše, te on siđe sa stene i stade u pustinji Maonu. A Saul kad to ču, otide za Davidom u pustinju Maon.
1SA 23:26 I Saul iđaše jednom stranom planine, a David sa svojim ljudima drugom stranom planine; i David hićaše da uteče Saulu, jer Saul sa svojim ljudima opkoljavaše Davida i njegove ljude da ih pohvata.
1SA 23:27 U tom dođe glasnik Saulu govoreći: Brže hodi; jer Filisteji udariše na zemlju.
1SA 23:28 Tada se vrati Saul ne terajući dalje Davida, i otide pred Filisteje. Otuda se prozva ono mesto Sela-Amalekot.
1SA 23:29 David je otišao odatle i živeo u utvrđenjima En Gedija.
1SA 24:1 A David otišavši odande stade na tvrdim mestima engadskim.
1SA 24:2 I kad se Saul vrati odagnavši Filisteje, rekoše mu govoreći: Eno Davida u pustinji engadskoj.
1SA 24:3 Tada uze Saul tri hiljade ljudi izabranih iz svega Izrailja, i otide da traži Davida i ljude njegove po vrletima gde su divokoze.
1SA 24:4 I dođe k torovima ovčijim ukraj puta gde beše pećina; i Saul uđe u nju rad sebe; a David i njegovi ljudi seđahu u kraju u pećini.
1SA 24:5 I rekoše Davidu ljudi njegovi: Evo dana, za koji ti reče Gospod: Evo ja ti predajem neprijatelja tvog u ruke da učiniš šta ti je volja. I David usta, te polako odseče skut od plašta Saulovog.
1SA 24:6 A posle zadrhta srce Davidu što odseče skut Saulu.
1SA 24:7 I reče svojim ljudima: Ne dao Bog da to učinim gospodaru svom, pomazaniku Gospodnjem, da podignem ruku svoju na nj. Jer je pomazanik Gospodnji.
1SA 24:8 I odvrati rečima David ljude svoje i ne dade im da ustanu na Saula. I Saul izašav iz pećine pođe svojim putem.
1SA 24:9 Potom David usta, i izašav iz pećine stade vikati za Saulom govoreći: Care gospodine! A Saul se obazre, a David se savi licem do zemlje i pokloni se.
1SA 24:10 I reče David Saulu: Zašto slušaš šta ti kažu ljudi koji govore: Eto David traži zlo tvoje?
1SA 24:11 Evo, danas videše oči tvoje da te je Gospod bio predao danas u moje ruke u ovoj pećini, i rekoše mi da te ubijem: ali te poštedeh, i rekoh: Neću dignuti ruku svoju na gospodara svog, jer je pomazanik Gospodnji.
1SA 24:12 Evo, oče moj, evo vidi skut od plašta svog u mojoj ruci: odsekoh skut od plašta tvog, a tebe ne ubih; poznaj i vidi da nema zla ni nepravde u ruci mojoj, i da ti nisam zgrešio; a ti vrebaš dušu moju da je uzmeš.
1SA 24:13 Gospod neka sudi između mene i tebe, i neka me osveti od tebe; ali ruka se moja neće podignuti na te.
1SA 24:14 Kako kaže stara priča: Od bezbožnih izlazi bezbožnost; zato se ruka moja neće podignuti na te.
1SA 24:15 Za kim je izašao car Izrailjev? Koga goniš, mrtvog psa, buvu jednu.
1SA 24:16 Gospod neka bude sudija, i neka rasudi između mene i tebe; On neka vidi i raspravi moju parnicu i izbavi me iz ruke tvoje.
1SA 24:17 A kad izgovori David ove reči Saulu, reče Saul: Je li to tvoj glas, sine Davide? I podigavši Saul glas svoj zaplaka.
1SA 24:18 I reče Davidu: Praviji si od mene, jer si mi vratio dobro za zlo koje sam ja tebi učinio.
1SA 24:19 I danas si mi pokazao da mi dobro činiš; jer me Gospod dade tebi u ruke, a ti me opet ne ubi.
1SA 24:20 I ko bi našavši neprijatelja svog pustio ga da ide dobrim putem? Gospod neka ti vrati dobro za ovo što si mi učinio danas.
1SA 24:21 I sada, evo, znam da ćeš zacelo biti car, i jako će biti u tvojoj ruci carstvo Izrailjevo.
1SA 24:22 Zato mi se sada zakuni Gospodom da nećeš istrebiti seme moje posle mene, ni ime moje zatrti u domu oca mog.
1SA 24:23 I zakle se David Saulu; i Saul otide kući svojoj, a David i ljudi njegovi otidoše na tvrdo mesto.
1SA 25:1 U tom umre Samuilo i sabra se sav Izrailj, i plakaše za njim, i pogreboše ga u domu njegovom u Rami. A David usta i siđe u pustinju faransku.
1SA 25:2 A beše jedan čovek u Maonu, a stoka mu beše na Karmilu; i beše čovek vrlo bogat, jer imaše tri hiljade ovaca i hiljadu koza, i tada strižaše ovce svoje na Karmilu.
1SA 25:3 I beše ime tom čoveku Naval, a ženi mu ime Avigeja; i ona beše žena razumna i lepa, a on beše tvrda srca i opak, a beše od roda Halevovog.
1SA 25:4 I David ču u pustinji da Naval striže ovce.
1SA 25:5 I posla David deset momaka, i reče David momcima: Idite na Karmil, i otidite k Navalu, i pozdravite ga od mene.
1SA 25:6 I recite mu: Zdravo! I mir da ti je, i domu tvom da je mir, i svemu što imaš da je mir!
1SA 25:7 Čuo sam da strižeš ovce; pastiri su tvoji bivali kod nas, i ne učinismo im nepravde, i ništa im nije nestalo dokle god behu na Karmilu.
1SA 25:8 Pitaj sluge svoje, i kazaće ti. Neka ovi momci nađu milost pred tobom, jer dođosmo u dobar dan. Daj slugama svojim i Davidu sinu svom što ti dođe do ruke.
1SA 25:9 I dođoše momci Davidovi, i kazaše Navalu u ime Davidovo sve ove reči, i ućutaše.
1SA 25:10 A Naval odgovori slugama Davidovim i reče: Ko je David? I ko je sin Jesejev? Danas ima mnogo sluga koje beže od svojih gospodara.
1SA 25:11 Eda li ću uzeti hleb svoj i vodu svoju i meso što sam poklao za ljude koji mi strižu ovce, pa dati ljudima kojih ne znam odakle su?
1SA 25:12 Tada se vratiše momci Davidovi svojim putem, vratiše se, i došavši kazaše mu sve ove reči.
1SA 25:13 A David reče svojim ljudima: Pripašite svaki svoj mač. I pripasaše svaki svoj mač, i David pripasa svoj mač; i pođe za Davidom do četiri stotine ljudi, a dvesta ostaše kod prtljaga.
1SA 25:14 Ali Avigeji, ženi Navalovoj, kaza jedan između sluga njegovih govoreći: Evo, David posla iz pustinje poslanike da pozdravi gospodara našeg, a on ih otera.
1SA 25:15 A ti su nam ljudi bili vrlo dobri. Niti nam učiniše krivo, niti nam čega nesta dokle god bejasmo kod njih u polju.
1SA 25:16 Nego nam behu zidovi i noću i danju, dokle god bejasmo kod njih pasući ovce.
1SA 25:17 Zato sada gledaj i promisli šta ćeš činiti, jer je gotovo zlo gospodaru našem i svemu domu njegovom; a on je zao čovek, da mu se ne može govoriti.
1SA 25:18 Tada Avigeja brže uze dvesta hlebova i dve mešine vina i pet ovaca zgotovljenih i pet merica prženog žita, i sto grozdova suvog grožđa i dvesta gruda suvih smokava, i metnu na magarce.
1SA 25:19 I reče momcima svojim: Hajdete napred, a ja ću ići za vama. A mužu svom Navalu ništa ne reče.
1SA 25:20 I sedavši na magarca iđaše ispod gore, a gle David i ljudi njegovi silažahu pred nju, i sukobi se s njima.
1SA 25:21 A David govoraše: Ele sam zaludu čuvao sve što je taj imao u pustinji da mu ništa ne beše nestalo od svega što ima; jer mi vrati zlo za dobro.
1SA 25:22 To neka učini Bog neprijateljima Davidovim i to neka doda, ako mu do zore od svega što ima ostavim i ono što mokri uz zid.
1SA 25:23 A kad Avigeja ugleda Davida, brže siđe s magarca, i pade pred Davidom na lice svoje i pokloni se do zemlje;
1SA 25:24 i padnuvši mu k nogama reče: Na meni, gospodaru, neka bude ta krivica; ali da progovori sluškinja tvoja tebi, i čuj reči sluškinje svoje.
1SA 25:25 Neka gospodar moj ne gleda na tog nevaljalog čoveka, Navala, jer je kao ime što mu je; Naval mu je ime, i bezumlje je kod njega. A ja sluškinja tvoja nisam videla momke gospodara svog koje si slao.
1SA 25:26 Zato sada, gospodaru, tako živ bio Gospod i tako živa bila duša tvoja, Gospod ti ne da da ideš na krv i da se osvetiš svojom rukom. Zato sada neka bude neprijateljima tvojim kao Navalu i svima koji traže zla gospodaru mom.
1SA 25:27 Evo dar što je donela sluškinja gospodaru svom, da se da momcima koji idu za gospodarem mojim.
1SA 25:28 Oprosti sluškinji svojoj krivicu; jer će Gospod zacelo načiniti tvrdu kuću gospodaru mom; jer ratove Gospodnje vodi gospodar moj i nije se našlo zlo na tebi nikad za tvog veka.
1SA 25:29 I da ustane čovek da te goni i traži dušu tvoju, duša će gospodara mog biti vezana u svežnju živih kod Gospoda Boga tvog, a duše će neprijatelja tvojih baciti kao iz praćke.
1SA 25:30 I kad Gospod učini gospodaru mom svako dobro koje ti je obrekao, i postavi te vođom Izrailju,
1SA 25:31 neće ti biti spoticanja ni sablazni srcu gospodara mog da je prolio krv nizašta i da se sam osvetio gospodar moj. I kad učini Gospod dobro gospodaru mom, opomenućeš se sluškinje svoje.
1SA 25:32 Tada reče David Avigeji: Da je blagosloven Gospod Bog Izrailjev, koji te danas posla meni na susret!
1SA 25:33 I da su blagoslovene reči tvoje, i ti da si blagoslovena, koja me odvrati danas da ne idem na krv i osvetim se svojom rukom.
1SA 25:34 Doista, tako živ bio Gospod Bog Izrailjev, koji mi ne dade da ti učinim zlo, da mi nisi brže izašla na susret, ne bi ostalo Navalu do zore ni ono što uza zid mokri.
1SA 25:35 I primi David iz ruke njene šta mu beše donela, i reče joj: Idi s mirom kući svojoj; eto, poslušah te, i pogledah na te.
1SA 25:36 Potom se Avigeja vrati k Navalu; a gle, kod njega gozba u kući, kao carska gozba, i srce Navalu beše veselo, i beše pijan vrlo. Zato mu ona ne reče ništa do jutra.
1SA 25:37 A ujutru kad se Naval otrezni, kaza mu žena sve ovo; a u njemu obamre srce njegovo, i on posta kao kamen.
1SA 25:38 A kad prođe do deset dana, udari Gospod Navala, te umre.
1SA 25:39 A kad David ču da je umro Naval, reče: Da je blagosloven Gospod, koji osveti sramotu moju od Navala, i zadrža slugu svog oda zla, a obrati Gospod Navalu na glavu zloću njegovu. Potom posla David i poruči Avigeji da će je uzeti za ženu.
1SA 25:40 I sluge Davidove dođoše k Avigeji na Karmil, i rekoše joj govoreći: David nas posla k tebi da te uzme za ženu.
1SA 25:41 A ona usta i pokloni se licem do zemlje, i reče: Evo sluškinje tvoje, da služi i da pere noge slugama gospodara svog.
1SA 25:42 Potom brže usta Avigeja, i sede na magarca, i pet devojaka njenih pođe za njom, i otide za poslanicima Davidovim, i posta mu žena.
1SA 25:43 A David uze i Ahinoamu iz Jezraela: i obe mu behu žene.
1SA 25:44 Jer Saul dade Mihalu kćer svoju, ženu Davidovom, Faltiju sinu Laisovom iz Galima.
1SA 26:1 Opet dođoše Zifeji k Saulu u Gavaju govoreći: Ne krije li se David na brdu Eheli prema Gesimonu?
1SA 26:2 A Saul se podiže i siđe u pustinju zifsku, i s njim tri hiljade ljudi izabranih iz Izrailja, da traži Davida u pustinji zifskoj.
1SA 26:3 I stade Saul u logor na brdu Eheli prema Gesimonu kraj puta; a David osta u pustinji, i opazi da Saul ide za njim u pustinju.
1SA 26:4 I posla David uhode, i od njih dozna zacelo da je došao Saul.
1SA 26:5 Tada se podiže David i dođe na mesto gde Saul beše s vojskom. I David vide mesto gde spavaše Saul i Avenir sin Nirov vojvoda njegov; a spavaše Saul među kolima a narod ležaše oko njega.
1SA 26:6 I David progovori i reče Ahimelehu Hetejinu i Avisaju sinu Serujinom bratu Joavovom: Ko će sići sa mnom k Saulu u logor? A Avisaj odgovori: Ja ću sići s tobom.
1SA 26:7 I tako David i Avisaj dođoše noću k narodu; a gle, Saul ležaše i spavaše između kola, i koplje mu beše čelo glave pobodeno u zemlju; Avenir pak i narod ležahu oko njega.
1SA 26:8 Tada reče Avisaj Davidu: Danas ti dade Bog neprijatelja tvog u ruke; zato sada da ga probodem kopljem za zemlju jedanput, neću više.
1SA 26:9 A David reče Avisaju: Nemoj ga ubiti; jer ko će podignuti ruku svoju na pomazanika Gospodnjeg i biti prav?
1SA 26:10 Još reče David: Tako živ bio Gospod, Gospod će ga ubiti, ili će doći dan njegov da umre, ili će izaći u boj i poginuti.
1SA 26:11 Ne dao mi Bog da dignem ruku svoju na pomazanika Gospodnjeg! Nego uzmi sada koplje što mu je čelo glave i čašu za vodu, pa da idemo.
1SA 26:12 I David uze koplje i čašu za vodu, što beše čelo glave Saulu, i otidoše; i niko ih ne vide i ne oseti, niti se koji probudi, nego svi spavahu, jer beše napao na njih tvrd san od Gospoda.
1SA 26:13 I David, prešavši na drugu stranu, stade navrh brda izdaleka; i beše između njih mnogo mesta.
1SA 26:14 I stade David vikati narod i Avenira sina Nirovog govoreći: Što se ne odazivaš, Avenire? A Avenir se odazva i reče: Koji si ti što vičeš cara?
1SA 26:15 A David reče Aveniru: Nisi li ti junak? I ko je kao ti u Izrailju? Zašto nisi čuvao cara gospodara svog? Jer je išao jedan iz naroda da ubije gospodara tvog.
1SA 26:16 Nisi dobro radio. Tako da je živ Gospod, zaslužili ste smrt što niste čuvali gospodara svog, pomazanika Gospodnjeg. Eto, gledaj, gde je koplje carevo i čaša za vodu što mu beše čelo glave?
1SA 26:17 Tada Saul pozna glas Davidov, i reče: Je li to tvoj glas, sine Davide? A David reče: Moj je glas, care gospodaru!
1SA 26:18 Još reče: Zašto gospodar moj goni slugu svog? Jer šta sam učinio? I kako je zlo u ruci mojoj?
1SA 26:19 Zato sada care gospodaru moj, poslušaj reči sluge svog. Ako te Gospod draži na mene, neka mu je ugodan prinos tvoj; ako li sinovi čovečiji, prokleti su pred Gospodom, jer me izagnaše danas da se ne držim nasledstva Gospodnjeg, i rekoše: Idi, služi tuđim bogovima.
1SA 26:20 Ali sada da ne padne krv moja na zemlju daleko od očiju Gospodnjih, jer car Izrailjev izađe da traži buvu jednu, kao kad ko goni jarebicu po planini.
1SA 26:21 Tada reče Saul: Zgrešio sam; vrati se, sine Davide, neću ti više činiti zla, kad ti danas draga bi duša moja; evo, ludo sam radio i pogrešio sam veoma.
1SA 26:22 A David odgovori i reče: Evo koplja carevog; neka dođe koji od momaka i neka ga uzme.
1SA 26:23 A Gospod će platiti svakome po pravdi njegovoj i po veri njegovoj. Jer te beše predao Gospod danas u ruke moje, ali ne hteh dignuti ruke svoje na pomazanika Gospodnjeg.
1SA 26:24 I zato, evo, kako je danas meni draga bila duša tvoja, tako neka bude draga moja duša pred Gospodom, i neka me izbavi iz svake nevolje.
1SA 26:25 A Saul reče Davidu: Da si blagosloven, sine moj Davide! Izvršićeš i nadvladaćeš. Tada David otide svojim putem, a Saul se vrati u svoje mesto.
1SA 27:1 Ali David reče u srcu svom: Poginuću kadgod od ruke Saulove; nema bolje za me nego da pobegnem u zemlju filistejsku, te će me se Saul okaniti i neće me više tražiti po krajevima Izrailjevim; tako ću se izbaviti iz ruku njegovih.
1SA 27:2 Tada se podiže David i otide sa šest stotina ljudi koji behu s njim k Ahisu, sinu Moahovom, caru gatskom.
1SA 27:3 I osta David kod Ahisa u Gatu i ljudi njegovi, svaki sa svojom porodicom, David sa dve žene svoje, Ahinoamom iz Jezraela i Avigejom iz Karmila, ženom Navalovom.
1SA 27:4 I kad javiše Saulu da je David utekao u Gat, presta ga tražiti.
1SA 27:5 A David reče Ahisu: Ako sam našao milost pred tobom, neka mi dadu mesto u kome gradu ove zemlje, da sedim onde, jer zašto da sedi sluga tvoj s tobom u carskom gradu?
1SA 27:6 I dade mu Ahis onog dana Siklag. Zato Siklag pripada carevima Judinim do današnjeg dana.
1SA 27:7 I osta David u zemlji filistejskoj godinu i četiri meseca.
1SA 27:8 I izlažaše David sa svojim ljudima, i udaraše na Gesureje i Gerzeje i na Amalike; jer ti narodi življahu od starine u onoj zemlji od Sura pa do zemlje misirske.
1SA 27:9 I pustošaše David onu zemlju ne ostavljajući u životu ni čoveka ni žene, i otimaše ovce i volove i magarce i kamile i ruho, i vraćajući se dolažaše k Ahisu.
1SA 27:10 I Ahis pitaše: Gde ste danas udarali? A David govoraše: Na južnu stranu Judinu, i na južnu stranu jerameilsku, i na južnu stranu kenejsku.
1SA 27:11 Ali ne ostavljaše David u životu ni čoveka ni žene da dovede u Gat govoreći: Da nas ne tuže govoreći: Tako je uradio David. I takav mu beše običaj za sve vreme dokle beše u zemlji filistejskoj.
1SA 27:12 I Ahis verovaše Davidu, i govoraše: Baš se omrazio s narodom svojim Izrailjem; zato će mi biti sluga doveka.
1SA 28:1 I u ono vreme skupiše Filisteji vojsku svoju da zavojšte na Izrailja; i reče Ahis Davidu: Znaj da ćeš ići sa mnom na vojsku ti i tvoji ljudi.
1SA 28:2 A David reče Ahisu: Sad ćeš videti šta će učiniti tvoj sluga. A Ahis reče Davidu: Zato ću te postaviti da si čuvar glave moje svagda.
1SA 28:3 A Samuilo beše umro, i plaka za njim sav Izrailj, i pogreboše ga u Rami, u njegovom gradu. I Saul beše istrebio iz zemlje gatare i vračare.
1SA 28:4 I Filisteji skupivši se dođoše i stadoše u logor kod Sunima; skupi i Saul sve Izrailjce, i stadoše u logor kod Gelvuje.
1SA 28:5 Saul pak videći vojsku filistejsku uplaši se, i srce mu uzdrhta veoma.
1SA 28:6 I upita Saul Gospoda, ali mu Gospod ne odgovori ni u snu ni preko Urima, ni preko proroka.
1SA 28:7 I Saul reče slugama svojim: Tražite mi ženu s duhom vračarskim, da otidem k njoj i upitam je. A sluge mu rekoše: Evo u Endoru ima žena u kojoj je duh vračarski.
1SA 28:8 Tada se Saul preruši obukav druge haljine, i otide sa dva čoveka, i dođe k onoj ženi noću; i on joj reče: Hajde vračaj mi duhom vračarskim, i dozovi mi onog kog ti kažem.
1SA 28:9 Ali mu žena reče: Ta ti znaš šta je učinio Saul i kako je istrebio iz zemlje gatare i vračare; zašto dakle mećeš zamku duši mojoj da me ubiješ?
1SA 28:10 A Saul joj se zakle Gospodom govoreći: Tako živ bio Gospod! Neće ti biti ništa za to.
1SA 28:11 Tada reče žena: Koga da ti dozovem? A on reče: Samuila mi dozovi.
1SA 28:12 A kad žena vide Samuila, povika glasno, i reče žena Saulu govoreći: Zašto si me prevario? Ta ti si Saul.
1SA 28:13 A car joj reče: Ne boj se; nego šta si videla? A žena reče Saulu: Bogove sam videla gde izlaze iz zemlje.
1SA 28:14 On joj opet reče: Kakav je? Ona mu reče: Star čovek izlazi ogrnut plaštem. Tada razume Saul da je Samuilo, i savi se licem do zemlje i pokloni se.
1SA 28:15 A Samuilo reče Saulu: Zašto si me uznemirio i izazvao? Odgovori Saul: U nevolji sam velikoj, jer Filisteji zavojštiše na me, a Bog je odstupio od mene, i ne odgovori mi više ni preko proroka ni u snu, zato pozvah tebe da mi kažeš šta ću činiti.
1SA 28:16 A Samuilo reče: Pa što mene pitaš, kad je Gospod odstupio od tebe i postao ti neprijatelj?
1SA 28:17 Gospod je učinio kako je kazao preko mene; jer je Gospod istrgao carstvo iz tvoje ruke i dao ga bližnjemu tvom Davidu;
1SA 28:18 jer nisi poslušao glas Gospodnji, niti si izvršio žestoki gnev Njegov na Amaliku; zato ti je danas Gospod to učinio.
1SA 28:19 I Gospod će predati i Izrailja s tobom u ruke Filistejima; te ćeš sutra ti i sinovi tvoji biti kod mene; i logor izrailjski predaće Gospod u ruke Filistejima.
1SA 28:20 A Saul ujedanput pade na zemlju koliki je dug, jer se vrlo uplaši od reči Samuilovih, i ne beše snage u njemu, jer ne beše ništa jeo sav dan i svu noć.
1SA 28:21 Tada žena pristupi k Saulu i videći ga vrlo uplašenog reče mu: Evo, sluškinja te je tvoja poslušala, i nisam za život svoj marila da bih te poslušala šta si mi kazao.
1SA 28:22 Nego sada i ti poslušaj šta će ti sluškinja tvoja kazati: Postaviću ti malo hleba, te jedi da se okrepiš da se možeš vratiti svojim putem.
1SA 28:23 A on ne hte, i reče: Neću jesti. Ali navališe na nj sluge njegove i žena, te ih posluša, i ustavši sa zemlje sede na postelju.
1SA 28:24 A žena imaše kod kuće tele ugojeno, i brže ga zakla, i uze brašna te umesi i ispeče hlebove presne.
1SA 28:25 Potom postavi Saulu i slugama njegovim, te jedoše. A posle ustaše i otidoše iste noći.
1SA 29:1 A Filisteji skupiše svu vojsku svoju kod Afeka, a Izrailj stade u logor kod izvora u Jezraelu.
1SA 29:2 I knezovi filistejski iđahu sa stotinama i hiljadama; a David i njegovi ljudi iđahu najposle s Ahisom.
1SA 29:3 I rekoše knezovi filistejski: Šta će ti Jevreji? A Ahis reče knezovima filistejskim: Nije li ovo David sluga cara izrailjskog Saula, koji je kod mene toliko vremena, toliko godina, i ne nađoh na njemu ništa otkako je dobegao do ovog dana?
1SA 29:4 Ali se rasrdiše na nj knezovi filistejski, i rekoše mu knezovi filistejski: Pošlji natrag tog čoveka, neka se vrati u svoje mesto, gde si ga postavio, i neka ne ide s nama u boj, da se ne okrene na nas u boju; jer čim bi se opet umilio gospodaru svom ako ne glavama ovih ljudi?
1SA 29:5 Nije li to David o kome se pevalo igrajući i govorilo: Zgubi Saul svoju hiljadu, ali David svojih deset hiljada?
1SA 29:6 Tada Ahis dozva Davida, i reče mu: Tako bio živ Gospod, ti si pošten, i milo mi je da hodiš sa mnom u boj; jer ne nađoh nikakvog zla na tebi otkako si došao do ovog dana; ali nisi po volji knezovima.
1SA 29:7 Nego vrati se i idi s mirom da ne učiniš šta što ne bi bilo milo knezovima filistejskim.
1SA 29:8 A David reče Ahisu: Ali šta sam učinio? Šta li si našao na sluzi svom otkako sam kod tebe do ovog dana, da ne idem da se bijem s neprijateljima gospodara svog cara?
1SA 29:9 A Ahis odgovarajući reče Davidu: Znam; doista si mi mio kao anđeo Božji; ali knezovi filistejski rekoše: Neka ne ide s nama u boj.
1SA 29:10 Nego ustani sutra rano sa slugama gospodara svog koje su došle s tobom; ustanite rano čim svane, pa idite.
1SA 29:11 I urani David i ljudi njegovi, i otide rano, i vrati se u zemlju filistejsku; a Filisteji otidoše u Jezrael.
1SA 30:1 I treći dan dođe David sa svojim ljudima u Siklag, a Amalici behu udarili na južnu stranu i na Siklag, i razvalili Siklag i ognjem ga spalili.
1SA 30:2 I behu zarobili ženskinje koje beše onde, i malo i veliko; ali ne behu ubili nikoga, nego ih behu odveli i otišli svojim putem.
1SA 30:3 I kad David dođe sa svojim ljudima u grad, a to grad spaljen ognjem, i žene njihove i sinovi i kćeri njihove zarobljene.
1SA 30:4 I podiže David i narod koji beše s njim glas svoj, i plakaše dokle već ne mogoše plakati.
1SA 30:5 I obe žene Davidove zarobiše se, Ahinoama iz Jezraela i Avigeja iz Karmila, žena Navalova.
1SA 30:6 I David beše na muci velikoj, jer narod govoraše da ga zaspu kamenjem; jer žalostan beše sav narod, svaki za sinovima svojim i za kćerima svojim; ali se David ohrabri u Gospodu Bogu svom.
1SA 30:7 I reče David Avijataru svešteniku sinu Ahimelehovom: Uzmi oplećak za me. I uze Avijatar oplećak za Davida.
1SA 30:8 I upita David Gospoda govoreći: Hoću li poterati tu četu? Hoću li je stignuti? A Gospod mu reče: Poteraj, jer ćeš zacelo stignuti i izbavićeš.
1SA 30:9 I pođe David sa šest stotina ljudi što behu s njim, i dođoše do potoka Vosora; i onde ostaše jedni.
1SA 30:10 A David sa četiri stotine ljudi potera dalje, a dvesta ljudi osta, koji sustaše te ne mogoše preći preko potoka Vosora.
1SA 30:11 I nađoše jednog Misirca u polju, i dovedoše ga k Davidu, i dadoše mu hleba da jede i vode da pije,
1SA 30:12 i dadoše mu grudu smokava i dva grozda suva. I pojedavši oporavi se, jer tri dana i tri noći ne beše ništa jeo niti vode pio.
1SA 30:13 Tada mu reče David: Čiji si ti? I odakle si? A on reče: Ja sam rodom Misirac, sluga jednog Amalika, a gospodar me ostavi, jer se razboleh pre tri dana.
1SA 30:14 Udarismo na južnu stranu heretejsku i na Judinu i na južnu stranu Halevovu, i Siklag spalismo ognjem.
1SA 30:15 A David mu reče: Bi li me mogao odvesti k toj četi? A on reče: Zakuni mi se Bogom da me nećeš pogubiti ni izdati u ruke mom gospodaru, pa ću te odvesti k toj četi.
1SA 30:16 I odvede ga; i gle, oni se behu raširili po svoj zemlji onoj jedući i pijući i veseleći se velikim plenom koji zapleniše iz zemlje filistejske i iz zemlje Judine.
1SA 30:17 I David ih bi od večera do večera drugog dana, te niko ne uteče, osim četiri stotine mladića, koji sedavši na kamile pobegoše.
1SA 30:18 I tako izbavi David sve što behu uzeli Amalici, i obe žene svoje izbavi David.
1SA 30:19 I ništa ne izgubiše, ni malo ni veliko, ni sinove ni kćeri, ni šta od plena i od svega što im behu uzeli; sve povrati David.
1SA 30:20 Takođe uze David i ostale sve ovce i volove, koje goneći pred svojom stokom govorahu: Ovo je plen Davidov.
1SA 30:21 I kad se vrati David k onim dvesta ljudi koji behu sustali te ne mogaše ići za Davidom, i koje ostavi na potoku Vosoru, iziđoše na susret Davidu i narodu koji beše s njim. I David pristupivši k narodu pozdravi ih.
1SA 30:22 Tada progovoriše svi zli i nevaljali ljudi između onih koji su išli s Davidom, i rekoše: Što nisu išli s nama, zato da im ne damo od plena koji izbavismo, nego svaki ženu svoju i sinove svoje neka uzmu, pa nek idu.
1SA 30:23 Ali David reče: Nemojte tako činiti, braćo moja, s onim što nam je dao Gospod koji nas je sačuvao i dao nam u ruke četu koja beše izašla na nas.
1SA 30:24 I ko će vas poslušati u tome? Jer kakav je deo onom koji ide u boj takav je i onom koji ostane kod prtljaga; jednako treba da podele.
1SA 30:25 Tako bi od tog dana unapredak, i to posta uredba i zakon u Izrailju do danas.
1SA 30:26 I kad dođe David u Siklag, posla on plena starešinama Judinim, prijateljima svojim, govoreći: Evo vam dar od plena neprijatelja Gospodnjih;
1SA 30:27 onima u Vetilju, i onima u Ramotu na jugu, i onima u Jatiru,
1SA 30:28 i onima u Aroiru, i onima u Sifmotu, i onima u Estemoji,
1SA 30:29 i onima u Rahalu, i onima u gradovima jerameilskim, i onima u gradovima kenejskim,
1SA 30:30 i onima u Ormi, i onima u Hor-Asanu, i onima u Atahu,
1SA 30:31 i onima u Hevronu i po svim mestima u koja je dolazio David s ljudima svojim.
1SA 31:1 A Filisteji se pobiše s Izrailjcima, i pobegoše Izrailjci ispred Filisteja, i padahu mrtvi na gori Gelvuji.
1SA 31:2 I stigoše Filisteji Saula i sinove njegove; i pogubiše Filisteji Jonatana i Avinadava i Melhi-Suva, sinove Saulove.
1SA 31:3 I boj posta žešći oko Saula, i nađoše ga strelci, i on se vrlo uplaši od strelaca.
1SA 31:4 I reče Saul momku koji mu nošaše oružje: Izvadi mač svoj i probodi me, da ne dođu ti neobrezani i probodu me i narugaju mi se. Ali ne hte momak što mu nošaše oružje, jer ga beše vrlo strah. Tada Saul uze mač, i baci se na nj.
1SA 31:5 A kad momak koji nošaše oružje vide Saula mrtvog, baci se i on na svoj mač i umre s njim.
1SA 31:6 Tako pogibe Saul i tri sina njegovog i momak koji mu nošaše oružje i svi ljudi njegovi zajedno, onog dana.
1SA 31:7 A Izrailjci koji behu s ove strane potoka i s ovu stranu Jordana kad videše gde Izrailjci pobegoše i gde pogibe Saul i njegovi sinovi, ostaviše gradove i pobegoše, te dođoše Filisteji i ostaše u njima.
1SA 31:8 A sutradan dođoše Filisteji da svlače mrtve; i nađoše Saula i tri sina njegovog gde leže na gori Gelvuji.
1SA 31:9 I odsekoše mu glavu, i skidoše oružje s njega, i poslaše u zemlju filistejsku na sve strane da se objavi u kući njegovih lažnih bogova i po narodu.
1SA 31:10 I ostaviše oružje njegovo u kući Astarotinoj, a telo njegovo obesiše na zid vet-sanski.
1SA 31:11 A čuše stanovnici u Javisu Galadovom šta učiniše Filisteji od Saula.
1SA 31:12 I podigoše se svi ljudi hrabri, i išavši svu noć skidoše telo Saulovo i telesa sinova njegovih sa zida vet-sanskog, pa se vratiše u Javis, i onde ih spališe.
1SA 31:13 I uzeše kosti njihove i pogreboše ih pod drvetom u Javisu, i postiše sedam dana.
2SA 1:1 A po smrti Saulovoj, kad se David vrati pobivši Amalike i osta u Siklagu dva dana,
2SA 1:2 trećeg dana, gle, dođe jedan iz vojske Saulove razdrtih haljina i glave posute prahom; i došav k Davidu pade na zemlju i pokloni se.
2SA 1:3 I reče mu David: Otkuda ideš? A on mu reče: Iz logora izrailjskog utekoh.
2SA 1:4 A David mu reče: Šta bi? Kaži mi. A on reče: Narod pobeže iz boja; i mnogo naroda pade i izgibe, pogibe i Saul i sin mu Jonatan.
2SA 1:5 A David reče momku koji mu donese glas: Kako znaš da je poginuo i sin mu Jonatan?
2SA 1:6 A momak koji mu donese glas reče: Slučajno dođoh na goru Gelvuju, a to se Saul naslonio na koplje svoje, kola i konjici približavahu se k njemu.
2SA 1:7 A on obazrevši se natrag ugleda me, pa me viknu, a ja mu rekoh: Evo me.
2SA 1:8 A on mi reče: Ko si? A ja mu rekoh: Amalik sam.
2SA 1:9 A on mi reče: Pristupi k meni ubij me; jer me obuzeše muke, a još je sasvim duša u meni.
2SA 1:10 I pristupih k njemu i ubih ga, jer sam znao da neće ostati živ pošto pade; i uzeh venac carski koji mu beše na glavi i grivnu koja mu beše na ruci, i evo donesoh gospodaru svom.
2SA 1:11 Tada David zgrabi haljine na sebi i razdre ih; tako i svi ljudi koji behu s njim.
2SA 1:12 I ridaše i plakaše, i postiše do večeri za Saulom i za Jonatanom sinom njegovim i za narodom Gospodnjim i za domom Izrailjevim što izgiboše od mača.
2SA 1:13 I reče David momku koji mu donese glas: Odakle si? A on reče: Ja sam sin jednog došljaka Amalika.
2SA 1:14 Reče mu David: Kako te nije bilo strah podići ruku svoju i ubiti pomazanika Gospodnjeg?
2SA 1:15 I dozva David jednog između momaka svojih i reče: Hodi, pogubi ga. A on ga udari, te umre.
2SA 1:16 I reče mu David: Krv tvoja na tvoju glavu; jer tvoja usta svedočiše na te govoreći: Ja sam ubio pomazanika Gospodnjeg.
2SA 1:17 Tada David narica ovako za Saulom i za Jonatanom sinom njegovim,
2SA 1:18 i izgovori, da bi se učili sinovi Judini luku, i eto je napisano u knjizi Istinitog:
2SA 1:19 Diko Izrailjeva! Na tvojim visinama pobijeni su; kako padoše junaci?
2SA 1:20 Ne kazujte u Gatu, i ne razglašujte po ulicama askalonskim, da se ne vesele kćeri filistejske i da ne igraju kćeri neobrezanih.
2SA 1:21 Gore gelvujske! Ne padala rosa ni dažd na vas, i ne rodilo polje za prinos, jer je tu bačen štit sa junaka, štit Saulov, kao da nije pomazan uljem.
2SA 1:22 Bez krvi pobijenih i bez masti od junaka nije se vraćao luk Jonatanov, niti je mač Saulov dolazio natrag prazan.
2SA 1:23 Saul i Jonatan, mili i dragi za života, ni u smrti se ne rastaviše; lakši od orlova behu.
2SA 1:24 Kćeri Izrailjeve! Plačite za Saulom, koji vas je oblačio u skerlet lepo, i kitio vas zlatnim zakladima po haljinama vašim.
2SA 1:25 Kako padoše junaci u boju! Jonatan kako pogibe na tvojim visinama!
2SA 1:26 Žao mi je za tobom, brate Jonatane; bio si mi mio vrlo; veća mi je bila ljubav tvoja od ljubavi ženske.
2SA 1:27 Kako padoše junaci, i propade oružje ubojito!
2SA 2:1 A posle toga David upita Gospoda govoreći: Hoću li otići u koji grad Judin? A Gospod mu reče: Otidi. A David reče: U koji da otidem? Reče: Hevron.
2SA 2:2 I David otide onamo sa dve žene svoje, Ahinoamom iz Jezraela i Avigejom koja pre beše žena Navala iz Karmila.
2SA 2:3 I ljude koji behu s njim odvede David, sve s porodicama njihovim, i nastaniše se po gradovima hevronskim.
2SA 2:4 I dođoše ljudi od Jude, i pomazaše onde Davida za cara nad domom Judinim. I javiše Davidu govoreći: Ljudi iz Javisa Galadovog pogreboše Saula.
2SA 2:5 I David posla poslanike k ljudima u Javisu Galadovom, i reče im: Da ste blagosloveni Gospodu što učiniste milost gospodaru svom, Saulu i pogreboste ga.
2SA 2:6 Zato da učini Gospod vama milost i veru; a ja ću vam učiniti dobro, što ste to učinili.
2SA 2:7 I neka vam se ukrepe ruke i budite hrabri; jer Saul, gospodar vaš, pogibe, a dom Judin pomaza mene za cara nad sobom.
2SA 2:8 Ali Avenir, sin Nirov, vojvoda Saulov uze Isvosteja sina Saulovog, i odvede ga u Mahanajim.
2SA 2:9 I zacari ga nad Galadom i nad Asurom i Jezraelom i Jefremom i Venijaminom i nad svim Izrailjem.
2SA 2:10 Četrdeset godina beše Isvosteju sinu Saulovom kad poče carovati nad Izrailjem; i carova dve godine. Samo dom Judin držaše se Davida.
2SA 2:11 A David carova u Hevronu nad domom Judinim sedam godina i šest meseci.
2SA 2:12 Potom iziđe Avenir, sin Nirov, i sluge Isvosteja sina Saulovog iz Mahanajima u Gavaon.
2SA 2:13 Takođe i Joav sin Serujin i sluge Davidove iziđoše i sretoše se s njima kod jezera gavaonskog, i stadoše jedan s jedne strane a drugi s druge strane.
2SA 2:14 Tada reče Avenir Joavu: Neka ustanu momci i neka se proigraju pred nama. I reče Joav: Neka ustanu.
2SA 2:15 I ustadoše, i iziđoše na broj: dvanaest od Venijamina sa strane Isvosteja sina Saulovog, i dvanaest između sluga Davidovih.
2SA 2:16 I uhvatiše jedan drugog za glavu, i tisnu jedan drugom mač svoj u bok, i popadaše zajedno. Otuda se prozva ono mesto Halkat-Asurim kod Gavaona.
2SA 2:17 I bi žestok boj onog dana; i sluge Davidove razbiše Avenira i Izrailjce.
2SA 2:18 A onde behu tri sina Serujina: Joav i Avisaj i Asailo. A Asailo beše lak na nogu kao srna u polju;
2SA 2:19 i potera Asailo Avenira, i ne svrnu ni nadesno ni nalevo iza Avenira.
2SA 2:20 I Avenir obazre se natrag i reče: Jesi li ti, Asailo? A on reče: Ja sam.
2SA 2:21 A Avenir mu reče: Svrni nadesno ili nalevo, i uzmi jednog od tih momaka, i skini odoru s njega. Ali ne hte Asailo svrnuti iza njega.
2SA 2:22 I Avenir opet reče Asailu: Odstupi od mene; zašto da te sastavim sa zemljom? I kako bih smeo pogledati u Joava brata tvog?
2SA 2:23 Ali on ne hte odstupiti; i Avenir ga udari kopljem pod peto rebro, i izađe mu koplje na leđa, te on pade onde i umre na mestu. I ko god dođe na ono mesto gde pade i pogibe Asailo, ustavljaše se.
2SA 2:24 Ali Joav i Avisaj poteraše Avenira, i sunce zađe kad dođoše do brda Ame, koja je prema Giji na putu u pustinju gavaonsku.
2SA 2:25 I skupiše se sinovi Venijaminovi za Avenirom, te se načini četa, i stadoše na vrh jednog brda.
2SA 2:26 I Avenir viknu Joava i reče: Hoće li mač proždirati doveka? Ne znaš li da jadi bivaju naposletku? Zašto već ne kažeš narodu da se prođu braće svoje?
2SA 2:27 A Joav reče: Tako živ bio Bog, da nisi kazao, narod bi još jutros otišao, nijedan ne bi terao brata svog.
2SA 2:28 Tada zatrubi Joav u trubu, i ustavi se sav narod i prestaše terati Izrailja, i ne biše se više.
2SA 2:29 I tako Avenir i ljudi njegovi idoše preko polja celu onu noć, i pređoše preko Jordana, i prošavši sav Vitron dođoše u Mahanajim.
2SA 2:30 A Joav se vrati od Avenira, i kad skupi sav narod, ne beše od sluga Davidovih devetnaest ljudi i Asaila.
2SA 2:31 Ali sluge Davidove pobiše sinova Venijaminovih, ljudi Avenirovih, tri stotine i šezdeset ljudi, koji izgiboše.
2SA 2:32 A Asaila uzeše i pogreboše u grobu oca njegovog koji beše u Vitlejemu. I Joav i ljudi njegovi idoše svu noć, i osvanuše u Hevronu.
2SA 3:1 I dugo beše rat između doma Saulovog i doma Davidovog; ali David sve većma jačaše, a dom Saulov postajaše sve slabiji.
2SA 3:2 I Davidu se rodiše sinovi u Hevronu: Prvenac mu beše Amnon od Ahinoame Jezraeljanke;
2SA 3:3 drugi beše Hileav od Avigeje žene Navala Karmilca; treći Avesalom sin Mahe kćeri Talmaja cara gesurskog;
2SA 3:4 četvrti Adonija sin Agitin; i peti Sefatija sin Avitalin;
2SA 3:5 i šesti Itram od Egle žene Davidove. Ti se rodiše Davidu u Hevronu.
2SA 3:6 I dok beše rat između doma Saulovog i doma Davidovog, Avenir branjaše dom Saulov.
2SA 3:7 A Saul imaše inoču po imenu Resfu, kćer Ajinu; i Isvostej reče Aveniru: Zašto si spavao kod inoče oca mog?
2SA 3:8 I Avenir se razgnevi na reči Isvostejeve i reče: Jesam li ja pasja glava, koji sada činim na Judi milost domu Saula oca tvog i braći njegovoj i prijateljima njegovim, i nisam te pustio u ruke Davidove, te danas tražiš na meni zlo radi te žene?
2SA 3:9 Tako neka učini Bog Aveniru, i tako neka doda, ako ne učinim Davidu kako mu se Gospod zakleo,
2SA 3:10 da se prenese ovo carstvo od doma Saulovog, i da se utvrdi presto Davidov nad Izrailjem i nad Judom, od Dana do Virsaveje.
2SA 3:11 I on ne može više ništa odgovoriti Aveniru, jer ga se bojaše.
2SA 3:12 I Avenir posla poslanike k Davidu od sebe i poruči: Čija je zemlja? I poruči mu: Učini veru sa mnom, i evo ruka će moja biti s tobom, da obratim k tebi svega Izrailja.
2SA 3:13 A on odgovori: Dobro; ja ću učiniti veru s tobom; ali jedno ištem od tebe, i to: da ne vidiš lice moje ako mi prvo ne dovedeš Mihalu, kćer Saulovu, kad dođeš da vidiš lice moje.
2SA 3:14 I posla David poslanike k Isvosteju, sinu Saulovom, i poruči mu: Daj mi ženu moju Mihalu, koju isprosih za sto okrajaka filistejskih.
2SA 3:15 I Isvostej posla te je uze od muža, od Faltila, sina Laisovog.
2SA 3:16 A muž njen pođe s njom, i jednako plakaše za njom do Vaurima. Tada mu reče Avenir: Idi, vrati se natrag. I on se vrati.
2SA 3:17 Potom Avenir govori starešinama izrailjskim, i reče im: Pre tražiste Davida da bude car nad vama.
2SA 3:18 Eto sada učinite; jer je Gospod rekao za Davida govoreći: Preko Davida sluge svog izbaviću narod svoj Izrailja iz ruku filistejskih i iz ruku svih neprijatelja njihovih.
2SA 3:19 Tako govori Avenir i sinovima Venijaminovim. Potom otide Avenir i u Hevron da kaže Davidu sve što za dobro nađe Izrailj i sav dom Venijaminov.
2SA 3:20 I kad dođe Avenir k Davidu u Hevron i s njim dvadeset ljudi, učini David gozbu Aveniru i ljudima koji behu s njim.
2SA 3:21 I reče Avenir Davidu: Da ustanem i idem da skupim k caru gospodaru svom sav narod Izrailjev da učine veru s tobom, pa da caruješ kako ti duša želi. I David otpusti Avenira da ide s mirom.
2SA 3:22 A gle, sluge Davidove vraćahu se s Joavom iz boja, i terahu sa sobom velik plen; a Avenir već ne beše kod Davida u Hevronu, jer ga otpusti, te otide s mirom.
2SA 3:23 Joav dakle i sva vojska što beše s njim, dođoše onamo; i javiše Joavu govoreći: Avenir sin Nirov dolazio je k caru, i on ga otpusti te otide s mirom.
2SA 3:24 I Joav otide k caru i reče: Šta učini? Gle, Avenir je dolazio k tebi; zašto ga pusti te otide?
2SA 3:25 Poznaješ li Avenira sina Nirovog? Dolazio je da te prevari, da vidi kuda hodiš i da dozna sve što radiš.
2SA 3:26 Potom otišavši Joav od Davida posla ljude za Avenirom da ga vrate od studenca Sire, a David ne znaše za to.
2SA 3:27 I kad se vrati Avenir u Hevron, odvede ga Joav na stranu pod vrata kao da govori s njim nasamo; onde ga udari pod peto rebro, te umre za krv Asaila brata njegovog.
2SA 3:28 A kad David posle to ču, reče: Ja nisam kriv ni carstvo moje pred Gospodom doveka za krv Avenira sina Nirovog.
2SA 3:29 Neka padne na glavu Joavovu i na sav dom oca njegovog; i neka dom Joavov ne bude nikad bez čoveka bolnog od tečenja ili gubavog ili koji ide o štapu ili koji padne od mača ili koji nema hleba.
2SA 3:30 Tako Joav i Avisaj brat njegov ubiše Avenira što on pogubi Asaila brata njihovog kod Gavaona u boju.
2SA 3:31 I reče David Joavu i svemu narodu koji beše s njim: Razderite haljine svoje i pripašite kostret, i plačite za Avenirom. I car David iđaše za nosilima.
2SA 3:32 A kad pogreboše Avenira u Hevronu, car podiže glas svoj i plaka na grobu Avenirovom; plaka i sav narod.
2SA 3:33 I naričući za Avenirom reče: Umre li Avenir kako umire bezumnik?
2SA 3:34 Ruke tvoje ne biše vezane, niti noge tvoje u okov okovane; pao si kao što se pada od nevaljalih ljudi. Tada još većma plaka za njim sav narod.
2SA 3:35 I dođe sav narod nudeći Davida da jede šta, dok još beše dan; ali se David zakle i reče: Bog neka mi učini tako, i tako neka doda, ako okusim hleba ili šta drugo dok ne zađe sunce.
2SA 3:36 I sav narod ču to, i bi im po volji; šta god činjaše car, beše po volji svemu narodu.
2SA 3:37 I pozna sav narod i sav Izrailj u onaj dan da nije bilo od cara što pogibe Avenir sin Nirov.
2SA 3:38 I car reče slugama svojim: Ne znate li da je vojvoda i to veliki poginuo danas u Izrailju?
2SA 3:39 Ali ja sam sada još slab, ako i jesam pomazani car; a ovi ljudi, sinovi Serujini, vrlo su mi silni. Neka Gospod plati onome koji čini zlo prema zloći njegovoj.
2SA 4:1 A kad ču sin Saulov da je poginuo Avenir u Hevronu, klonuše mu ruke, i sav se Izrailj smete.
2SA 4:2 A imaše sin Saulov dve vojvode nad četama; jednom beše ime Vana, drugom beše ime Rihav, sinovi Rimona Viroćanina, od sinova Venijaminovih; jer se i Virot brojaše Venijaminu;
2SA 4:3 a Viroćani behu pobegli u Gitajim, gde ostaše kao došljaci do današnjeg dana.
2SA 4:4 I imaše Jonatan, sin Saulov, sina hromog na nogu, kome beše pet godina kad dođe glas o smrti Saulovoj i Jonatanovoj iz Jezraela, te ga uze dadilja njegova i pobeže, i kad brzo bežaše, on pade i ohronu; a ime mu beše Mefivostej.
2SA 4:5 I pođoše sinovi Rimona Viroćanina, Rihav i Vana, i dođoše u podne u kuću Isvostejevu; a on počivaše u podne.
2SA 4:6 I uđoše u kuću kao da uzmu pšenice, i probodoše ga pod peto rebro Rihav i Vana, i pobegoše.
2SA 4:7 Kad uđoše u kuću, on ležaše na postelji svojoj u kleti gde spavaše, te ga probodoše i ubiše, i odsekoše mu glavu i uzeše je, pa otidoše putem preko polja celu onu noć.
2SA 4:8 I donesoše glavu Isvostejevu Davidu u Hevron, i rekoše caru: Evo glave Isvosteja sina Saulovog, neprijatelja tvog, koji je tražio dušu tvoju; i Gospod osveti danas cara, gospodara mog, od Saula i semena njegovog.
2SA 4:9 Ali David odgovarajući Rihavu i Vanu, bratu njegovom, sinovima Rimona Viroćanina, reče im: Tako da je živ Gospod, koji je izbavio dušu moju iz svake nevolje.
2SA 4:10 Kad onog koji mi javi govoreći: Gle, pogibe Saul, i mišljaše da će mi javiti dobre glase, uhvatih i ubih u Siklagu, i to mu bi od mene dar za glase njegove,
2SA 4:11 a kamoli ljude bezbožne, koji ubiše čoveka pravog, u kući njegovoj, na postelji njegovoj! Neću li tražiti krv njegovu iz vaših ruku, i vas istrebiti sa zemlje?
2SA 4:12 I zapovedi David momcima svojim, te ih pogubiše, i odsekoše im ruke i noge, i obesiše kod jezera hevronskog; a glavu Isvostejevu uzeše i pogreboše u grobu Avenirovom u Hevronu.
2SA 5:1 Tada dođoše sva plemena Izrailjeva k Davidu u Hevron, i rekoše mu govoreći: Evo, mi smo kost tvoja i telo tvoje.
2SA 5:2 I pre, dok Saul beše car nad nama, ti si odvodio i dovodio Izrailja; i Gospod ti je rekao: Ti ćeš pasti narod moj Izrailja i ti ćeš biti vođ Izrailju.
2SA 5:3 Tako dođoše sve starešine Izrailjeve k caru u Hevron, i učini s njima car David veru u Hevronu pred Gospodom; i pomazaše Davida za cara nad Izrailjem.
2SA 5:4 Trideset godina beše Davidu kad se zacari, i carova četrdeset godina.
2SA 5:5 U Hevronu carova nad Judom sedam godina i šest meseci; a u Jerusalimu carova trideset i tri godine nad svim Izrailjem i Judom.
2SA 5:6 A car otide sa svojim ljudima u Jerusalim na Jevuseje, koji življahu u onoj zemlji. I oni rekoše Davidu govoreći: Nećeš ući ovamo dok ne uzmeš slepe i hrome, hoteći kazati: Neće ući ovamo David.
2SA 5:7 Ali David uze kulu Sion, to je grad Davidov.
2SA 5:8 Jer reče David u onaj dan: Ko god pobije Jevuseje i dođe do jaza, i do slepih i hromih, na koje mrzi duša Davidova, biće vojvoda. Zato se kaže: Slepi i hromi da ne ulaze u ovu kuću.
2SA 5:9 I sede David u kuli, i nazva je gradom Davidovim: i pogradi je David unaokolo od Milona i unutra.
2SA 5:10 I David jednako napredovaše, jer Gospod Bog nad vojskama beše s njim.
2SA 5:11 I Harim car tirski posla poslanike k Davidu, i kedrovih drva i drvodelja i kamenara, i sagradiše kuću Davidu.
2SA 5:12 I razume David da ga je Gospod utvrdio za cara nad Izrailjem, i da je uzvisio carstvo njegovo radi naroda svog Izrailja.
2SA 5:13 I uze David još inoča i žena iz Jerusalima, pošto dođe iz Hevrona; i rodi se Davidu još sinova i kćeri.
2SA 5:14 I ovo su imena onih koji mu se rodiše u Jerusalimu: Samuja i Sovav i Natan i Solomun,
2SA 5:15 i Jevar i Elisuja i Nafig i Jafija,
2SA 5:16 i Elisama i Elijada i Elifalet.
2SA 5:17 A Filisteji čuvši da su pomazali Davida za cara nad Izrailjem, iziđoše svi Filisteji da traže Davida; a David čuvši to, otide u kulu.
2SA 5:18 I Filisteji došavši raširiše se po dolini rafajskoj.
2SA 5:19 Tada David upita Gospoda govoreći: Hoću li izaći na Filisteje? Hoćeš li ih dati u moje ruke? A Gospod reče Davidu: Izađi; doista ću dati Filisteje u tvoje ruke.
2SA 5:20 Tada David dođe u Val-Ferasim, i pobi ih onde, i reče: Prodre Gospod neprijatelje moje preda mnom kao kad voda prodire. Otuda se prozva ono mesto Val-Ferasim.
2SA 5:21 I ostaviše onde lažne bogove svoje; a David i ljudi njegovi odnesoše ih.
2SA 5:22 I opet nanovo dođoše Filisteji, i raširiše se u dolini rafajskoj.
2SA 5:23 I David upita Gospoda, koji reče: Ne idi pred njih, nego im zađi za leđa, pa udari na njih prema dudovima.
2SA 5:24 Pa kad čuješ da zašušti po vrhovima od dudova, onda se kreni, jer će onda poći Gospod pred tobom da pobije vojsku filistejsku.
2SA 5:25 I David učini tako kako mu zapovedi Gospod, i pobi Filisteje od Gavaje do Gezera.
2SA 6:1 Posle skupi opet David sve ljude izabrane iz Izrailja, trideset hiljada.
2SA 6:2 Pa se podiže David i sav narod što beše s njim i otide iz Vale Judine da prenese otuda kovčeg Božji, kod kog se priziva ime, ime Gospoda nad vojskama, koji sedi na heruvimima.
2SA 6:3 I metnuše kovčeg Božji na nova kola, i povezoše ga iz kuće Avinadavove, koja beše na brdu; a Uza i Ahijo sinovi Avinadavovi upravljahu novim kolima.
2SA 6:4 I odvezoše kovčeg Božji iz kuće Avinadavove, koja beše na brdu, i Ahijo iđaše pred kovčegom.
2SA 6:5 A David i sav dom Izrailjev udarahu pred Gospodom u svakojake sprave od drveta kedrovog, u gusle, u psaltire, u bubnje, u svirale i u kimvale.
2SA 6:6 A kad dođoše do gumna Nahonovog, Uza se maši za kovčeg Božji i prihvati ga, jer volovi potegoše na stranu.
2SA 6:7 I Gospod se razgnevi na Uzu, i udari ga Bog onde za tu nepažnju, te umre onde kod kovčega Božijeg.
2SA 6:8 I ožalosti se David što Gospod ubi Uzu. Zato se prozva ono mesto Fares-Uza do danas.
2SA 6:9 I uplaši se David od Gospoda u onaj dan, i reče: Kako će doći k meni kovčeg Gospodnji?
2SA 6:10 I ne hte David odvesti kovčeg Gospodnji k sebi u grad Davidov; nego ga skloni David u kuću Ovid-Edoma Getejina.
2SA 6:11 I osta kovčeg Gospodnji u kući Ovid-Edoma Getejina tri meseca, i blagoslovi Gospod Ovid-Edoma i sav dom njegov.
2SA 6:12 I javiše caru Davidu govoreći: Gospod blagoslovi dom Ovid-Edomov i sve što ima radi kovčega Božijeg. Tada otide David, i prenese kovčeg Božji iz kuće Ovid-Edomove u grad Davidov s veseljem.
2SA 6:13 I kad oni koji nošahu kovčeg Gospodnji postupiše šest koraka, prinese na žrtvu vola i debela ovna.
2SA 6:14 I David igraše iz sve snage pred Gospodom, i beše ogrnut oplećkom lanenim.
2SA 6:15 Tako David i sav dom Izrailjev nošahu kovčeg Gospodnji podvikujući i trubeći u trube.
2SA 6:16 A kad kovčeg Gospodnji ulažaše u grad Davidov, Mihala kći Saulova gledajući s prozora vide cara Davida gde skače i igra pred Gospodom, i podrugnu mu se u srcu svom.
2SA 6:17 A kad donesoše kovčeg Gospodnji, namestiše ga na njegovo mesto u šatoru koji mu razape David. I prinese David žrtve zahvalne pred Gospodom.
2SA 6:18 Potom prinesavši David žrtve paljenice i žrtve zahvalne blagoslovi narod u ime Gospoda nad vojskama.
2SA 6:19 I razdade među sav narod, među sve mnoštvo Izrailjevo, i ljudima i ženama, svakom po jedan hleb i komad mesa i žban vina. Potom otide narod, svak svojoj kući.
2SA 6:20 I David se vrati da blagoslovi svoj dom; a Mihala kći Saulova iziđe na susret Davidu, i reče: Kako je slavan bio danas car Izrailjev, kad se danas otkrivao pred sluškinjama sluga svojih, kao što se otkrivaju nikakvi ljudi!
2SA 6:21 A David reče Mihali: Pred Gospodom, koji me je izabrao preko oca tvog i preko svega doma njegovog, te mi zapovedio da budem vođ narodu Gospodnjem, Izrailju, igrao sam, i igraću pred Gospodom.
2SA 6:22 I još ću se većma poniziti, i još ću manji sebi biti; i opet ću biti slavan pred sluškinjama, za koje govoriš.
2SA 6:23 I Mihala kći Saulova ne ima poroda do smrti svoje.
2SA 7:1 A kad car seđaše kod kuće svoje, i Gospod mu dade mir svuda unaokolo od svih neprijatelja njegovih,
2SA 7:2 reče car Natanu proroku: Vidi, ja stojim u kući od kedrova drveta, a kovčeg Božji stoji pod zavesima.
2SA 7:3 A Natan reče caru: Šta ti je god u srcu, idi, čini, jer je Gospod s tobom.
2SA 7:4 Ali onu noć dođe reč Gospodnja k Natanu govoreći:
2SA 7:5 Idi i reci sluzi mom Davidu: Ovako veli Gospod: Ti li ćeš mi načiniti kuću da u njoj nastavam?
2SA 7:6 Kad nisam nastavao u kući od kad izvedoh sinove Izrailjeve iz Misira do danas, nego sam hodio u šatoru i u naslonu.
2SA 7:7 Kuda sam god hodio sa svim sinovima Izrailjevim, jesam li jednu reč rekao kome od sudija Izrailjevih, kojima zapovedah da pasu narod moj Izrailja, i kazao: Zašto mi ne načinite kuće od kedra?
2SA 7:8 Ovako dakle reci Davidu sluzi mom: Ovako veli Gospod nad vojskama: Ja te uzeh od tora, od ovaca, da budeš vođ narodu mom, Izrailju:
2SA 7:9 I bejah s tobom kuda si god hodio, i istrebih sve neprijatelje tvoje ispred tebe, i stekoh ti ime veliko, kao što je ime velikih ljudi koji su na zemlji.
2SA 7:10 I odrediću mesto narodu svom Izrailju, i posadiću ga, te će nastavati u svom mestu, i neće se više pretresati, niti će ih više mučiti nepravednici kao pre,
2SA 7:11 i od onog dana kad postavih sudije nad narodom svojim Izrailjem; i smiriću te od svih neprijatelja tvojih. Jošte ti javlja Gospod da će ti Gospod načiniti kuću.
2SA 7:12 Kad se navrše dani tvoji, i počineš kod otaca svojih, podignuću seme tvoje nakon tebe, koje će izaći iz utrobe tvoje, i utvrdiću carstvo njegovo.
2SA 7:13 On će sazidati dom imenu mom, i utvrdiću presto carstva njegovog doveka.
2SA 7:14 Ja ću mu biti Otac, i on će mi biti sin: ako učini šta zlo, karaću ga prutom ljudskim i udarcima sinova čovečijih.
2SA 7:15 Ali milost moja neće se ukloniti od njega kao što sam je uklonio od Saula, kog uklonih ispred tebe.
2SA 7:16 Nego će tvrd biti dom tvoj i carstvo tvoje doveka pred tobom, i presto će tvoj stajati doveka.
2SA 7:17 Po svim ovim rečima i po svoj ovoj utvari kaza Natan Davidu.
2SA 7:18 Tada dođe car David i stade pred Gospodom, i reče: Ko sam ja, Gospode, Gospode, i šta je moj dom, te si me doveo dovde?
2SA 7:19 Pa i to Ti se još čini malo, Gospode, Gospode, nego si govorio i za dom sluge svog na dugo vremena. Je li to zakon čovečji, Gospode, Gospode!
2SA 7:20 Ali šta će jošte David da Ti govori? Ta Ti znaš slugu svog, Gospode, Gospode!
2SA 7:21 Radi reči svoje i po srcu svom učinio si sve ove velike stvari obznanjujući ih sluzi svom.
2SA 7:22 Zato si velik, Gospode Bože, nema takvog kakav si Ti; i nema Boga osim Tebe, po svemu što čusmo svojim ušima.
2SA 7:23 Jer koji je narod na zemlji kao Tvoj narod Izrailj? Kog je radi Bog išao da ga iskupi da mu bude narod i da steče sebi ime i da vam učini velika i strašna dela u zemlji Tvojoj, pred narodom Tvojim, koji si iskupio sebi iz Misira, od naroda i bogova njihovih.
2SA 7:24 Jer si utvrdio sebi narod svoj Izrailja da Ti bude narod doveka; a Ti si im, Gospode, Bog.
2SA 7:25 I tako, Gospode Bože, reč koju si obrekao sluzi svom i domu njegovom, potvrdi zasvagda, i učini kako si rekao.
2SA 7:26 Neka se veliča ime Tvoje do veka, da se govori: Gospod je nad vojskama Bog nad Izrailjem; i dom sluge Tvog Davida neka stoji tvrdo pred Tobom.
2SA 7:27 Jer si Ti, Gospode nad vojskama, Bože Izrailjev, javio sluzi svom govoreći: Dom ću sazidati tebi. Zato sluga Tvoj nađe u srcu svom da Ti se pomoli ovom molitvom.
2SA 7:28 Tako, Gospode, Gospode, Ti si Bog, i reči su Tvoje istina; Ti si ovo dobro obrekao sluzi svom.
2SA 7:29 Budi, dakle, voljan i blagoslovi dom sluge svog da bude doveka pred Tobom; jer si Ti Gospode, rekao, i Tvojim će blagoslovom biti blagosloven dom sluge Tvog doveka.
2SA 8:1 Posle toga razbi David Filisteje, i pokori ih, i uze David Meteg-Amu iz ruku filistejskih.
2SA 8:2 Razbi i Moavce, i izmeri ih užem povaljavši ih po zemlji, i izmeri ih dva uža da se pogube a jedno uže da se ostave u životu. I Moavci postaše sluge Davidove, i plaćahu mu danak.
2SA 8:3 David razbi i Adad-Ezera sina Reovovog cara sovskog, izašav da raširi vlast svoju do reke Efrata.
2SA 8:4 I zarobi ih David hiljadu i sedam stotina konjanika i dvadeset hiljada pešaka, i podreza David žile svim konjima kolskim, samo ostavi za sto kola.
2SA 8:5 I behu došli Sirci iz Damaska u pomoć Adad-Ezeru caru sovskom, i David pobi dvadeset i dve hiljade Siraca.
2SA 8:6 I namesti David vojsku u Siriji što je pod Damaskom, i Sirci postaše sluge Davidove plaćajući mu danak. I Gospod čuvaše Davida kuda god iđaše.
2SA 8:7 I David uze zlatne štitove koje imahu sluge Adad-Ezerove, i donese ih u Jerusalim.
2SA 8:8 I iz Vetaha i iz Virotaja, gradova Adad-Ezerovih, odnese car David silnu bronzu.
2SA 8:9 A kad ču Toja, car ematski, da je David pobio svu vojsku Adad-Ezerovu,
2SA 8:10 posla Toja Jorama sina svog k caru Davidu da ga pozdravi i da mu čestita što je vojevao na Adad-Ezera i ubio ga, jer Toja imaše rat s Adad-Ezerom; i donese Joram zaklade zlatne i srebrne i bronzane.
2SA 8:11 Pa i to car David posveti Gospodu sa srebrom i zlatom što beše posvetio od svih naroda koje pokori,
2SA 8:12 od Siraca i od Moavaca i od sinova Amonovih i od Filisteja i od Amalika, i od plena Adad-Ezera sina Reovovog, cara sovskog.
2SA 8:13 I David steče ime kad se vrati pobivši Sirce, osamnaest hiljada u slanoj dolini.
2SA 8:14 I namesti vojsku po Idumeji, po svoj Idumeji namesti vojsku, i svi Edomci postaše sluge Davidove. I Gospod čuvaše Davida kuda god iđaše.
2SA 8:15 Tako carova David nad svim Izrailjem, sudeći i dajući pravdu svemu narodu svom.
2SA 8:16 I Joav sin Serujin beše nad vojskom; a Josafat sin Ahiludov pametar;
2SA 8:17 a Sadok sin Ihitovov i Ahimeleh sin Avijatarov sveštenici; a Seraja pisar;
2SA 8:18 a Venaja sin Jodajev beše nad Heretejima i Feletejima; a sinovi Davidovi knezovi.
2SA 9:1 I reče David: Ima li jošte ko da je ostao od doma Saulovog? Da mu učinim milost radi Jonatana.
2SA 9:2 A beše jedan sluga doma Saulovog, po imenu Siva; i dozvaše ga k Davidu. I reče mu car: Jesi li ti Siva? A on reče: Ja sam, sluga tvoj.
2SA 9:3 A car reče: Ima li jošte ko od doma Saulovog da mu učinim milost Božiju? A Siva reče caru: Još ima sin Jonatanov, hrom na nogu.
2SA 9:4 I reče mu car: Gde je? A Siva reče caru: Eno ga u domu Mahira sina Amilovog u Lodevaru.
2SA 9:5 Tada posla car David da ga dovedu iz Lodevara iz doma Mahira sina Amilovog.
2SA 9:6 A kad dođe k Davidu Mefivostej sin Jonatana sina Saulovog, pade na lice svoje i pokloni se. A David reče: Mefivosteju! A on reče: Evo sluge tvog.
2SA 9:7 A David mu reče: Ne boj se; jer ću ti učiniti milost Jonatana radi oca tvog, daću ti natrag sve njive Saula oca tvog; a ti ćeš svagda jesti za mojim stolom.
2SA 9:8 A on se pokloni i reče: Ko sam ja sluga tvoj, te si pogledao na mrtvog psa kao što sam ja?
2SA 9:9 I car dozva Sivu slugu Saulovog, i reče mu: Šta je god bilo Saulovo i svega doma njegovog, dao sam sinu tvog gospodara.
2SA 9:10 Radi mu dakle zemlju ti i sinovi tvoji i sluge tvoje, i donosi da sin gospodara tvog ima hleb da jede; ali Mefivostej sin gospodara tvog ješće svagda za mojim stolom. Siva pak imaše petnaest sinova i dvadeset sluga.
2SA 9:11 I reče Siva caru: Kako je car gospodar moj zapovedio sluzi svom, sve će činiti sluga tvoj. Ali Mefivostej, reče car, ješće za mojim stolom kao carski sin.
2SA 9:12 A Mefivostej imaše malog sina, kome ime beše Miha; a svi koji življahu u domu Sivinom behu sluge Mefivostejeve.
2SA 9:13 A Mefivostej seđaše u Jerusalimu, jer svagda jeđaše za carevim stolom, a beše hrom na obe noge.
2SA 10:1 A posle toga umre car sinova Amonovih, i zacari se Anun sin njegov na njegovo mesto.
2SA 10:2 I reče David: Da učinim milost Anunu sinu Nasovom, kao što je otac njegov meni učinio milost. I posla David da ga poteši za ocem preko sluga svojih. I dođoše sluge Davidove u zemlju sinova Amonovih.
2SA 10:3 A knezovi sinova Amonovih rekoše Anunu gospodaru svom: Misliš da je David zato poslao ljude da te poteše, što je rad učiniti čast ocu tvom? A nije zato poslao David k tebi sluge svoje da promotri grad i uhodi, pa posle da ga raskopa?
2SA 10:4 Tada Anun uhvati sluge Davidove, i obrija im brade do pola i odseče im haljine po pole, do zadnjice, i opravi ih natrag.
2SA 10:5 A kad to javiše Davidu, on posla pred njih, jer ljudi behu grdno osramoćeni, i poruči im car: Sedite u Jerihonu dokle vam naraste brada, pa onda dođite natrag.
2SA 10:6 Tada sinovi Amonovi videći gde se omraziše s Davidom, poslaše sinovi Amonovi, te najmiše Siraca od Vet-Reova i Siraca od Sove dvadeset hiljada pešaka, i u cara od Mahe hiljadu ljudi, i od Is-Tova dvanaest hiljada ljudi.
2SA 10:7 A David kad to ču, posla Joava sa svom hrabrom vojskom svojom.
2SA 10:8 I Iziđoše sinovi Amonovi, i uvrstaše se pred vratima, a Sirci iz Sove i iz Reova i ljudi iz Is-Tova i iz Mahe behu za sebe u polju.
2SA 10:9 I Joav videći nameštenu vojsku prema sebi spred i ozad, uze odabrane iz sve vojske izrailjske, i namesti ih prema Sircima;
2SA 10:10 a ostali narod predade Avisaju bratu svom da ih namesti prema sinovima Amonovim.
2SA 10:11 I reče: Ako Sirci budu jači od mene, dođi mi u pomoć; ako li sinovi Amonovi budu jači od tebe, ja ću doći tebi u pomoć.
2SA 10:12 Budi hrabar, i držimo se hrabro za svoj narod i za gradove Boga svog; a Gospod neka učini šta mu je po volji.
2SA 10:13 Tada Joav i narod koji beše s njim primakoše se da udare na Sirce, ali oni pobegoše ispred njega.
2SA 10:14 A sinovi Amonovi videći gde pobegoše Sirci, pobegoše i oni ispred Avisaja, i uđoše u svoj grad. I vrati se Joav od sinova Amonovih, i dođe u Jerusalim.
2SA 10:15 Ali Sirci kad videše gde ih nadbiše Izrailjci, skupiše se opet.
2SA 10:16 I Adad-Ezer posla, te dovede Sirce ispreko reke, koji dođoše u Elam; a Sovak, vojvoda Adad-Ezerov iđaše pred njima.
2SA 10:17 Kad to javiše Davidu, on skupi sve Izrailjce, i pređe preko Jordana i dođe u Elam; i Sirci se namestiše protiv Davida i pobiše se s Davidom.
2SA 10:18 Ali pobegoše Sirci ispred Izrailja, i pobi David Siraca sedam stotina i četrdeset hiljada konjika; i Sovaka vojvodu njihovog ubi, te pogibe onde.
2SA 10:19 I kad videše svi carevi, sluge Adad-Ezerove, da ih razbi Izrailj, učiniše mir s Izrailjem, i služahu im, i Sirci ne smeše više pomagati sinovima Amonovim.
2SA 11:1 A kad prođe godina, u vreme kad carevi idu na vojsku, posla David Joava i sluge svoje s njim, i svega Izrailja, te potirahu sinove Amonove, i opkoliše Ravu; a David osta u Jerusalimu.
2SA 11:2 I pred veče usta David s postelje svoje, i hodajući po krovu carskog dvora ugleda s krova ženu gde se mije, a žena beše vrlo lepa na oči.
2SA 11:3 I David posla da propitaju za ženu i rekoše: Nije li to Vitsaveja kći Elijamova, žena Urije Hetejina?
2SA 11:4 I David posla poslanike da je dovedu; i kad dođe k njemu, on leže s njom, a ona se beše očistila od nečistote svoje; posle se vrati svojoj kući.
2SA 11:5 I zatrudne žena, te posla i javi Davidu govoreći: Trudna sam.
2SA 11:6 Tada David posla k Joavu i poruči: Pošlji mi Uriju Hetejina. I posla Joav Uriju k Davidu.
2SA 11:7 I kad Urija dođe k njemu, zapita ga David kako je Joav i kako je narod i kako ide rat.
2SA 11:8 Potom reče David Uriji: Idi kući svojoj, i operi noge svoje. I Urija iziđe iz carevog dvora, a za njim iznesoše jelo carsko.
2SA 11:9 Ali Urija leže na vratima dvora carevog sa svim slugama gospodara svog, i ne otide kući svojoj.
2SA 11:10 I javiše Davidu govoreći: Urija nije otišao kući svojoj. A David reče Uriji: Nisi li došao s puta? Zašto ne ideš kući svojoj?
2SA 11:11 A Urija reče Davidu: Kovčeg i Izrailj i Juda stoje po šatorima, i Joav gospodar moj i sluge gospodara mog stoje u polju, pa kako bih ja ušao u kuću svoju da jedem i pijem i spavam sa ženom svojom? Tako ti bio živ i tako bila živa duša tvoja, neću to učiniti.
2SA 11:12 Tada reče David Uriji: Ostani ovde još danas, pa ću te sutra otpustiti. Tako osta Urija u Jerusalimu onaj dan i sutradan.
2SA 11:13 I pozva ga David da jede i pije s njim, te ga opije. A uveče otide, te leže na postelju svoju sa slugama gospodara svog, a kući svojoj ne otide.
2SA 11:14 A ujutru napisa David knjigu Joavu, i posla po Uriji.
2SA 11:15 A u knjizi pisa i reče: Namestite Uriju gde je najžešći boj, pa se uzmaknite od njega da bi ga ubili da pogine.
2SA 11:16 I Joav opkolivši grad namesti Uriju na mesto gde je znao da su najhrabriji ljudi.
2SA 11:17 I iziđoše ljudi iz grada i pobiše se s Judom. I pogibe iz naroda nekoliko sluga Davidovih; pogibe i Urija Hetejin.
2SA 11:18 Tada Joav posla k Davidu, i javi mu sve što bi u boju.
2SA 11:19 I zapovedi glasniku govoreći: Kad pripovediš caru sve što je bilo u boju,
2SA 11:20 ako se razgnevi car i reče ti: Zašto ste išli tako blizu grada da se bijete? Zar niste znali kako se strelja s grada?
2SA 11:21 Ko je ubio Avimeleha sina Jeruvesetovog? Nije li žena bacila na nj komad žrvnja sa zida, te pogibe u Tevesu? Zašto ste išli blizu zida? Tada reci: Poginuo je i sluga tvoj Urija Hetejin.
2SA 11:22 I otide glasnik, i došavši javi Davidu sve za šta ga je poslao Joav.
2SA 11:23 I reče glasnik Davidu: Behu jači od nas, i iziđoše u polje na nas, ali ih uzbismo do vrata gradskih.
2SA 11:24 A strelci stadoše streljati na sluge tvoje sa zida, i pogibe nekoliko sluga carevih, tako i sluga tvoj Urija Hetejin pogibe.
2SA 11:25 Tada reče David glasniku: Ovako reci Joavu: Ne budi zlovoljan za to; jer mač proždire sad ovog sad onog; udri još jače na grad i raskopaj ga. Tako ga ohrabri.
2SA 11:26 A žena Urijina čuvši da je poginuo muž njen Urija, plaka za mužem svojim.
2SA 11:27 A kad prođe žalost, posla David i uze je u kuću svoju, i ona mu posta žena, i rodi mu sina. Ali ne beše po volji Gospodu šta učini David.
2SA 12:1 I posla Gospod Natana k Davidu; i on došav k njemu reče mu: U jednom gradu behu dva čoveka, jedan bogat a drugi siromah.
2SA 12:2 Bogati imaše ovaca i goveda vrlo mnogo;
2SA 12:3 a siromah nemaše ništa do jednu malu ovčicu, koju beše kupio, i hranjaše je, te odraste uza nj i uz decu njegovu, i jeđaše od njegovog zalogaja, i iz njegove čaše pijaše, i na krilu mu spavaše, i beše mu kao kći.
2SA 12:4 A dođe putnik k bogatom čoveku, a njemu bi žao uzeti iz svojih ovaca ili goveda da zgotovi putniku koji dođe k njemu; nego uze ovcu onog siromaha, i zgotovi je čoveku, koji dođe k njemu.
2SA 12:5 Tada se David vrlo razgnevi na onog čoveka, i reče Natanu: Tako živ bio Gospod, zaslužio je smrt onaj koji je to učinio.
2SA 12:6 I ovcu neka plati učetvoro, što je to učinio i nije mu žao bilo.
2SA 12:7 Tada reče Natan Davidu: Ti si taj. Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Ja sam te pomazao za cara nad Izrailjem, i ja sam te izbavio iz ruku Saulovih.
2SA 12:8 I dao sam ti dom gospodara tvog, i žene gospodara tvog na krilo tvoje, dao sam ti dom Izrailjev i Judin; i ako je malo dodao bih ti to i to.
2SA 12:9 Zašto si prezreo reč Gospodnju čineći šta Njemu nije po volji? Uriju Hetejina ubio si mačem i uzeo si ženu njegovu sebi za ženu, a njega si ubio mačem sinova Amonovih.
2SA 12:10 Zato neće se odmaći mač od doma tvog doveka, što si me prezreo i uzeo ženu Urije Hetejina da ti bude žena.
2SA 12:11 Ovako veli Gospod: Evo, ja ću podignuti na te zlo iz doma tvog, i uzeću žene tvoje na tvoje oči, i daću ih bližnjemu tvom, te će spavati sa ženama tvojim na vidiku svakome.
2SA 12:12 Jer ti si učinio tajno, ali ću ja ovo učiniti pred svim Izrailjem i svakom na vidiku.
2SA 12:13 Tada reče David Natanu: Sagreših Gospodu. A Natan reče Davidu: i Gospod je proneo greh tvoj; nećeš umreti.
2SA 12:14 Ali što si tim delom dao priliku neprijateljima Gospodnjim da hule, zato će ti umreti sin koji ti se rodio.
2SA 12:15 Potom Natan otide svojoj kući. A Gospod udari dete koje rodi žena Urijina Davidu, te se razbole na smrt.
2SA 12:16 I David se moljaše Bogu za dete, i pošćaše se David, i došavši ležaše preko noći na zemlji.
2SA 12:17 I starešine doma njegovog ustaše oko njega da ga podignu sa zemlje, ali on ne hte, niti jede šta s njima.
2SA 12:18 A kad bi sedmi dan, umre dete; i ne smehu sluge Davidove javiti mu da je dete umrlo, jer govorahu: Evo, dok dete beše živo, govorasmo mu, pa nas ne hte poslušati; a kako ćemo mu kazati: Umrlo je dete? Hoće ga ucveliti.
2SA 12:19 A David videći gde sluge njegove šapću među sobom, doseti se da je umrlo dete; i reče David slugama svojim: Je li umrlo dete? A oni rekoše: Umrlo je.
2SA 12:20 Tada David usta sa zemlje, i umi se, i namaza se i preobuče se; i otide u dom Gospodnji, i pokloni se. Potom opet dođe kući svojoj, i zaiska da mu donesu da jede; i jede.
2SA 12:21 A sluge njegove rekoše mu: Šta to radiš? Dok beše dete živo, postio si i plakao; a kad umre dete, ustao si i jedeš.
2SA 12:22 A on reče: Dok dete beše živo, postio sam i plakao, jer govorah: ko zna, može se smilovati Gospod na me da dete ostane živo.
2SA 12:23 A sad umrlo je; što bih postio? Mogu li ga povratiti? Ja ću otići k njemu, ali on neće se vratiti k meni.
2SA 12:24 Potom David uteši Vitsaveju ženu svoju, i otide k njoj, i leže s njom. I ona rodi sina, kome nade ime Solomun. I mio beše Gospodu.
2SA 12:25 I posla Natana proroka, te mu nade ime Jedidija, radi Gospoda.
2SA 12:26 A Joav bijući Ravu sinova Amonovih, uze carski grad.
2SA 12:27 I posla poslanike k Davidu, i reče: Bih Ravu, i uzeh grad na vodi.
2SA 12:28 Nego sada skupi ostali narod, i stani u logor prema gradu, i uzmi ga, da ga ne bih ja uzeo i moje se ime spominjalo na njemu.
2SA 12:29 I David skupivši sav narod otide na Ravu, i udari na nju, i uze je.
2SA 12:30 I uze caru njihovom s glave krunu, u kojoj beše talanat zlata, s dragim kamenjem, i metnuše je na glavu Davidu, i odnese iz grada plen vrlo velik.
2SA 12:31 A narod koji beše u njemu izvede i metnu ih pod pile i pod brane gvozdene i pod sekire gvozdene, i sagna ih u peći gde se opeke peku. I tako učini svim gradovima sinova Amonovih. Potom se vrati David sa svim narodom u Jerusalim.
2SA 13:1 A potom se dogodi: Avesalom sin Davidov imaše lepu sestru po imenu Tamaru, i zamilova je Amnon, sin Davidov.
2SA 13:2 I tužaše Amnon tako da se razbole radi Tamare sestre svoje; jer beše devojka, te se Amnonu činjaše teško da joj učini šta.
2SA 13:3 A imaše Amnon prijatelja, kome ime beše Jonadav sin Same brata Davidovog; i Jonadav beše vrlo domišljat.
2SA 13:4 I reče mu: Što se tako sušiš, carev sine, od dana na dan? Ne bi li mi kazao? A Amnon mu reče: Ljubim Tamaru sestru Avesaloma brata svog.
2SA 13:5 Tada mu reče Jonadav: Lezi u postelju svoju, i učini se bolestan; pa kad dođe otac tvoj da te vidi, ti mu reci: Neka dođe Tamara sestra moja da me nahrani, i da zgotovi pred mojim očima jelo da gledam, i iz njene ruke da jedem.
2SA 13:6 I Amnon leže i učini se bolestan; i kad dođe car da ga vidi, reče Amnon caru: Neka dođe Tamara sestra moja i zgotovi preda mnom dva jelca da jedem iz njene ruke.
2SA 13:7 Tada David posla k Tamari kući, i poruči joj: Idi u kuću brata svog Amnona i zgotovi mu jelo.
2SA 13:8 I Tamara otide u kuću brata svog Amnona, i on ležaše; i uze brašna i zamesi i zgotovi jelo pred njim i skuva.
2SA 13:9 Potom uze tavicu i izruči preda nj; ali Amnon ne hte jesti, nego reče: Kažite neka iziđu svi koji su kod mene. I iziđoše svi.
2SA 13:10 Tada reče Amnon Tamari: Donesi to jelo u klet da jedem iz tvoje ruke. I Tamara uze jelo što beše zgotovila, i donese Amnonu bratu svom u klet.
2SA 13:11 A kad mu pruži da jede, on je uhvati i reče joj: Hodi, lezi sa mnom, sestro moja!
2SA 13:12 A ona mu reče: Ne, brate, nemoj me osramotiti, jer se tako ne radi u Izrailju, ne čini to bezumlje.
2SA 13:13 Kuda bih ja sa sramotom svojom? A ti bi bio kao koji od najgorih ljudi u Izrailju. Nego govori caru; on me neće tebi odreći.
2SA 13:14 Ali je on ne hte poslušati, nego savladavši je osramoti je i obleža je.
2SA 13:15 A posle omrze na nju Amnon veoma, te mržnja kojom mržaše na nju beše veća od ljubavi kojom je pre ljubljaše. I reče joj Amnon: Ustani, odlazi.
2SA 13:16 A ona mu reče: To će biti veće zlo od onog koje si mi učinio što me teraš. Ali je on ne hte poslušati.
2SA 13:17 Nego viknu momka koji ga služaše, i reče mu: Vodi ovu od mene napolje, i zaključaj vrata za njom.
2SA 13:18 A ona imaše na sebi šarenu haljinu, jer takve haljine nošahu carske kćeri dok su devojke. I sluga njegov izvede je napolje, i zaključa za njom vrata.
2SA 13:19 Tada Tamara posu se pepelom po glavi i razdre šarenu haljinu koju imaše na sebi, i metnu ruku svoju na glavu, i otide vičući.
2SA 13:20 A brat njen Avesalom, reče joj: Da nije Amnon brat tvoj bio s tobom? Ali, sestro moja, ćuti, brat ti je, ne misli o tom. I tako osta Tamara osamljena u kući brata svog Avesaloma.
2SA 13:21 I car David čuvši sve ovo razgnevi se vrlo.
2SA 13:22 Avesalom pak ne govoraše s Amnonom ni ružno ni lepo; jer Avesalom mržaše na Amnona što mu osramoti sestru Tamaru.
2SA 13:23 A posle dve godine kad se strižahu ovce Avesalomove u Val-Asoru, koji je kod Jefrema, on pozva sve sinove careve.
2SA 13:24 I dođe Avesalom k caru i reče mu: Evo, sad se strižu ovce sluzi tvom; neka pođe car i sluge njegove sa slugom svojim.
2SA 13:25 Ali car reče Avesalomu: Nemoj, sine, nemoj da idemo svi, da ti ne budemo na tegotu. I premda navaljivaše, opet ne hte ići, nego ga blagoslovi.
2SA 13:26 A Avesalom reče: Kad ti nećeš, a ono neka ide s nama Amnon brat moj. A car mu reče: Što da ide s tobom?
2SA 13:27 Ali navali Avesalom na nj, te pusti s njim Amnona i sve sinove carske.
2SA 13:28 Tada Avesalom zapovedi momcima svojim govoreći: Pazite, kad se srce Amnonu razveseli od vina, i ja vam kažem: Ubijte Amnona; tada ga ubijte; ne bojte se, jer vam ja zapovedam, budite slobodni i hrabri.
2SA 13:29 I učiniše s Amnonom sluge Avesalomove kako im zapovedi Avesalom. Tada ustaše svi sinovi carevi i pojahaše svak svoju mazgu i pobegoše.
2SA 13:30 A dokle još behu na putu, dođe glas Davidu da je Avesalom pobio sve sinove careve, da nije ostao od njih ni jedan.
2SA 13:31 Tada ustavši car razdre haljine svoje, i leže na zemlju, i sve sluge njegove koje stajahu oko njega razdreše haljine svoje.
2SA 13:32 A Jonadav sin Same brata Davidovog progovori i reče: Neka ne govori gospodar moj da su pobili svu decu, careve sinove; poginuo je samo Amnon, jer Avesalom beše tako naumio od onog dana kad Amnon osramoti Tamaru sestru njegovu.
2SA 13:33 Neka dakle car gospodar moj ne misli o tom u srcu svom govoreći: Svi sinovi carevi pogiboše; jer je samo Amnon poginuo.
2SA 13:34 A Avesalom pobeže. A momak na straži podiže oči svoje i ugleda, a to mnogi narod ide k njemu pokraj gore.
2SA 13:35 I Jonadav reče caru: Evo idu sinovi carevi; kao što je kazao sluga tvoj, tako je bilo.
2SA 13:36 I kad izreče, a to sinovi carevi dođoše, i podigavši glas svoj plakaše; a i car i sve sluge njegove plakaše vrlo.
2SA 13:37 Avesalom pak pobeže i otide k Talmaju sinu Amijudovom caru gesurskom. A David plakaše za sinom svojim svaki dan.
2SA 13:38 A kad Avesalom uteče i dođe u Gesur, osta onde tri godine.
2SA 13:39 Potom zažele car David otići k Avesalomu, jer se uteši za Amnonom što pogibe.
2SA 14:1 A Joav sin Serujin opazi da se srce carevo obratilo k Avesalomu.
2SA 14:2 I posla Joav u Tekuju te dozva otuda ženu lukavu, pa joj reče: Učini se kao da si u žalosti, i obuci žalosne haljine, i nemoj se namazati uljem, nego budi kao žena koja odavna žali za mrtvim.
2SA 14:3 I otidi k caru, i govori mu tako i tako. I nauči je Joav šta će govoriti.
2SA 14:4 I kad otide žena Tekujanka k caru da govori, pade ničice na zemlju i pokloni se, i reče: Pomagaj care!
2SA 14:5 A car joj reče: Šta ti je? A ona reče: Udovica sam, umro mi je muž.
2SA 14:6 A imaše sluškinja tvoja dva sina, pa se svadiše u polju, a ne beše nikoga da ih razvadi, te jedan udari drugog i ubi ga.
2SA 14:7 I gle, sav dom usta na sluškinju tvoju govoreći: Daj tog što je ubio brata svog da ga pogubimo za dušu brata njegovog, kog je ubio, i da istrebimo naslednika; i tako hoće da ugase iskru koja mi je ostala, da ne ostave ime mužu mom ni ostatak na zemlji.
2SA 14:8 A car reče ženi: Idi kući svojoj, a ja ću narediti za te.
2SA 14:9 A žena Tekujanka reče caru: Care gospodaru! Neka na me i na dom oca mog padne krivica, a car i njegov presto neka je prav.
2SA 14:10 A car reče: Ko uzgovori na te, dovedi ga k meni, i neće te se više dotaći.
2SA 14:11 A ona reče: Neka se opomene car Gospoda Boga svog, da se ne umnože osvetnici koji ubijaju, i da ne ubiju sina mog. A on reče: Tako živ bio Gospod, nijedna dlaka s tvog sina neće pasti na zemlju.
2SA 14:12 A žena reče: Da kaže sluškinja tvoja nešto caru gospodaru. A on reče: Govori.
2SA 14:13 A žena reče: A zašto si namislio takvu stvar narodu Božijem? Jer car kao da je kriv govoreći tako, jer neće car da dozove natrag onog kog je odagnao.
2SA 14:14 Jer ćemo doista pomreti, i jesmo kao voda koja se prospe na zemlju i više se ne može skupiti; jer mu Bog nije uzeo život, nego je naumio da odagnani ne ostane odagnan od njega.
2SA 14:15 I tako dođoh da kažem ovo caru gospodaru svom, jer me narod uplaši; zato reče sluškinja tvoja: Da govorim caru, može biti da će učiniti car šta sluškinja njegova kaže.
2SA 14:16 Jer će car uslišiti i izbaviti sluškinju svoju iz ruke onog koji hoće da istrebi mene i sina mog iz nasledstva Božijeg.
2SA 14:17 I sluškinja tvoja reče: Reč cara gospodara mog biće mi uteha, jer je car gospodar moj kao anđeo Božji, te sluša i dobro i zlo, i Gospod će Bog tvoj biti s tobom.
2SA 14:18 A car odgovori i reče ženi: Nemoj tajiti od mene šta ću te pitati. A žena reče: Neka govori car gospodar moj.
2SA 14:19 Tada car reče: Da nije Joavov posao u svemu tome što činiš? A žena odgovori i reče: Tako da je živa duša tvoja, care gospodaru, ne može se ni nadesno ni nalevo od svega što kaza car gospodar moj; jer sluga tvoj Joav zapovedio mi je i naučio sluškinju tvoju sve ovo da govorim.
2SA 14:20 Sluga je tvoj Joav učinio, te sam ovako izvila besedu svoju; ali je gospodar moj mudar kao anđeo Božji, te zna sve što biva na zemlji.
2SA 14:21 Tada reče car Joavu: Evo, ti si učinio to, idi, dovedi natrag dete Avesaloma.
2SA 14:22 Tada pade Joav licem na zemlju, i pokloni se i blagoslovi cara, i reče Joav: Danas vidi sluga tvoj da sam našao milost pred tobom, care gospodaru, kad je car učinio šta mu sluga njegov reče.
2SA 14:23 Potom se podiže Joav i otide u Gesur, i dovede natrag u Jerusalim Avesaloma.
2SA 14:24 I car reče: Neka ide svojoj kući, a lice moje da ne vidi. I otide Avesalom svojoj kući, i ne vide lice carevo.
2SA 14:25 A ne beše čoveka tako lepa kao Avesalom u svem Izrailju, da ga tako hvale; od pete do temena ne beše na njemu mane.
2SA 14:26 I kad bi strigao glavu (a imaše običaj svake godine strići je, jer mu beše teško), merio bi kosu s glave svoje, i bivaše je dvesta sikala carskom merom.
2SA 14:27 I rodiše se Avesalomu tri sina i jedna kći, kojoj beše ime Tamara, i ona beše lepa.
2SA 14:28 I Avesalom osta cele dve godine u Jerusalimu, a lice carevo ne vide.
2SA 14:29 Tada posla Avesalom po Joava da ga pošalje k caru; ali on ne hte doći k njemu; i posla opet drugi put, ali on ne hte doći.
2SA 14:30 Tada reče slugama svojim: Vidite li njivu Joavovu pored moje? Na njoj je ječam; idite i upalite je. I upališe sluge Avesalomove onu njivu.
2SA 14:31 Tada se podiže Joav, i dođe k Avesalomu u kuću, i reče mu: Zašto sluge tvoje upališe moju njivu?
2SA 14:32 Avesalom reče Joavu: Eto slao sam k tebi govoreći: Hodi ovamo da te pošaljem k caru da mu kažeš: Zašto sam došao iz Gesura? Bolje bi bilo da sam još onde. Zato da vidim lice carevo; ako li ima kakva krivica na meni, neka me pogubi.
2SA 14:33 I otide Joav k caru, i kaza mu. I dozva Avesaloma; a on došavši k caru pokloni se licem do zemlje pred carem, i car celiva Avesaloma.
2SA 15:1 A posle toga nabavi sebi Avesalom kola i konja i pedeset ljudi, koji trčahu pred njim.
2SA 15:2 I ustajaše rano Avesalom, i stajaše kraj puta kod vrata; i ko god imaše parnicu i iđaše caru na sud, Avesalom ga dozivaše k sebi i govoraše: Iz kog si grada? A kad bi onaj odgovorio: Sluga je tvoj iz tog i tog plemena Izrailjevog,
2SA 15:3 tada bi mu rekao Avesalom: Vidiš, tvoja je stvar dobra i pravedna, ali te nema ko saslušati kod cara.
2SA 15:4 Još govoraše Avesalom: Kad bih ja bio postavljen da sudim u zemlji! Da svaki k meni dolazi koji ima posla na sudu, ja bih mu dao pravicu.
2SA 15:5 I kad bi mu ko pristupio da mu se pokloni, on bi pružio ruku svoju, te bi ga uhvatio i poljubio.
2SA 15:6 Tako činjaše Avesalom sa svakim Izrailjcem, koji dolažaše na sud k caru; i Avesalom primamljivaše srca ljudi Izrailjaca.
2SA 15:7 A kad prođe četrdeset godina, reče Avesalom caru: Da otidem u Hevron da izvršim zavet koji sam zavetovao Gospodu.
2SA 15:8 Jer kad seđah u Gesuru u Siriji, učini zavet sluga tvoj rekavši: Ako me Gospod odvede natrag u Jerusalim, poslužiću Gospodu.
2SA 15:9 A car mu reče: Idi s mirom. I on se podiže i otide u Hevron.
2SA 15:10 I razasla Avesalom po svim plemenima Izrailjevim uhode poručivši: Kad čujete trube da zatrube, recite: Zacari se Avesalom u Hevronu.
2SA 15:11 A s Avesalomom otide dvesta ljudi iz Jerusalima pozvanih; ali otidoše u prostoti svojoj ne znajući ništa.
2SA 15:12 A Avesalom posla i po Ahitofela Gilonjanina, savetnika Davidovog, da dođe iz grada svog Gilona, kad prinošaše žrtve. I buna posta jaka, i narod se sve više stecaše k Avesalomu.
2SA 15:13 Tada dođe glasnik k Davidu i reče: Srce Izrailju prista za Avesalomom.
2SA 15:14 A David reče svim slugama svojim koje behu s njim u Jerusalimu: Ustajte, da bežimo; inače nećemo uteći od Avesaloma; brže pohitajte, da ne pohita on i ne stigne nas i obori na nas zlo, i grada ne okrene pod mač.
2SA 15:15 A sluge careve rekoše caru: Šta je god volja caru gospodaru našem, evo sluga tvojih.
2SA 15:16 I otide car pešice i sav dom njegov; samo deset žena inoča ostavi car da mu čuvaju kuću.
2SA 15:17 I kada otide car i sav narod pešice, ustaviše se na jednom mestu podaleko.
2SA 15:18 A sve sluge njegove iđahu uza nj, i svi Hereteji i svi Feleteji; i svi Geteji, šest stotina ljudi, koji behu došli peške iz Gata, iđahu pred carem.
2SA 15:19 I reče car Itaju Getejinu: Što i ti ideš s nama? Vrati se i ostani kod cara; jer si stranac i opet ćeš otići u svoje mesto.
2SA 15:20 Juče si došao, pa zar danas da te krećem da se potucaš s nama? Ja ću ići kuda mogu, a ti se vrati i odvedi natrag braću svoju. Neka milost i vera bude s tobom.
2SA 15:21 A Itaj odgovori caru i reče: Tako živ da je Gospod i tako da je živ car gospodar moj, gde bude car gospodar moj, bilo na smrt ili na život, onde će biti i sluga tvoj.
2SA 15:22 Tada reče David Itaju: A ti hodi. I tako pođe Itaj Getejin sa svim ljudima svojim i svom decom što behu s njim.
2SA 15:23 I sva zemlja plakaše glasno i sav narod prelažaše. I tako car pređe preko potoka Kedrona, i sav narod pređe idući k pustinji.
2SA 15:24 A gle, i Sadok beše onde i svi Leviti s njim noseći kovčeg zaveta Božijeg; i spustiše kovčeg Božji, a pođe i Avijatar, dokle sav narod iziđe iz grada.
2SA 15:25 I reče car Sadoku: Nosi kovčeg Božji natrag u grad; ako nađem milost pred Gospodom, On će me dovesti natrag, i daće mi da opet vidim Njega i dom Njegov.
2SA 15:26 Ako li ovako kaže: Nisi mi mio; evo me, neka učini sa mnom šta mu bude volja.
2SA 15:27 Još reče car Sadoku svešteniku: Nisi li ti videlac? Vrati se u grad s mirom, i Ahimas sin tvoj i Jonatan sin Avijatarov, dva sina vaša s vama.
2SA 15:28 Vidite, ja ću se zabaviti u polju u pustinji dokle ne dođe od vas glasnik da mi javi.
2SA 15:29 I tako Sadok i Avijatar odnesoše kovčeg Božji natrag u Jerusalim, i ostaše onde.
2SA 15:30 A David iđaše uz goru maslinsku, i idući plakaše, i pokrivene glave i bos iđaše; tako i sav narod, koji beše s njim, svaki pokrivene glave iđaše, i idući plakaše.
2SA 15:31 Tada javiše Davidu i rekoše mu. Ahitofel je među onima koji se pobuniše s Avesalomom. A David reče: Razbij nameru Ahitofelovu, Gospode!
2SA 15:32 I kad David dođe navrh gore, gde se htede pokloniti Bogu, gle, srete ga Husaj Arhijanin razdrte haljine i glave posute prahom.
2SA 15:33 I reče mu David: Ako pođeš sa mnom bićeš mi na tegotu.
2SA 15:34 Ali da se vratiš u grad i kažeš Avesalomu: Biću tvoj sluga care! Bio sam dugo sluga tvom ocu, a sada ću tako biti tebi sluga; razbićeš mi nameru Ahitofelovu.
2SA 15:35 I sveštenici Sadok i Avijatar neće li biti s tobom? Šta god čuješ iz kuće careve, dokaži Sadoku i Avijataru sveštenicima.
2SA 15:36 Eto, onde su s njima dva sina njihova, Ahimas Sadokov i Jonatan Avijatarov, po njima mi javljajte šta god dočujete.
2SA 15:37 I otide u grad Husaj prijatelj Davidov, i Avesalom dođe u Jerusalim.
2SA 16:1 A kad David pređe malo preko vrha, gle, Siva, Mefivostejev, srete ga, sa dva magarca natovarena, na kojima beše dvesta hlebova i sto grozdova suvih i sto gruda smokava i meh vina.
2SA 16:2 I reče car Sivi: Šta će ti to? A Siva mu reče: Magarci su za čeljad carevu, da jašu, a hlebovi i voće da jedu momci, a vino da pije ko se umori u pustinji.
2SA 16:3 A car mu reče: A gde je sin tvog gospodara? Reče Siva caru: Eno ga, ostao je u Jerusalimu, jer reče: Danas će mi dom Izrailjev vratiti carstvo oca mog.
2SA 16:4 Tada reče car Sivi: Evo, tvoje je sve što je bilo Mefivostejevo. A Siva reče: Klanjam ti se, da nađem milost pred tobom, care gospodaru!
2SA 16:5 I dođe car David do Vaurima; a gle, iziđe odande jedan od roda doma Saulovog, po imenu Simej, sin Girin, i idući psovaše.
2SA 16:6 I bacaše se kamenjem na Davida i na sluge cara Davida, kome i s desne i s leve strane beše sav narod i svi junaci.
2SA 16:7 A Simej ovako govoraše psujući: Odlazi, odlazi, krvopijo i zlikovče!
2SA 16:8 Obrati Gospod na tebe svu krv doma Saulovog, na čije si se mesto zacario, i predade Gospod carstvo u ruke Avesalomu sinu tvom; eto te sada u tvom zlu, jer si krvopija.
2SA 16:9 Tada reče caru Avisaj sin Serujin: Zašto da psuje ovaj mrtvi pas cara gospodara mog? Idem da mu skinem glavu.
2SA 16:10 Ali car reče: Šta je vama do mene, sinovi Serujini? Neka psuje; jer mu je Gospod rekao: Psuj Davida. Pa ko sme kazati: Zašto tako činiš?
2SA 16:11 Još reče David Avisaju i svim slugama svojim: Eto, moj sin, koji je izašao od bedara mojih, traži dušu moju, a kako neće ovaj sin Venijaminov? Ostavite ga neka psuje, jer mu je Gospod zapovedio.
2SA 16:12 Da ako Gospod pogleda na nevolju moju, i vrati mi Gospod dobro za psovku njegovu današnju.
2SA 16:13 I tako David sa svojim ljudima iđaše svojim putem; a Simej iđaše pokraj gore prema njemu jednako psujući i bacajući se kamenjem na nj, i podižući prah.
2SA 16:14 I dođe car i sav narod što beše s njim, umorni, i odmoriše se onde.
2SA 16:15 A Avesalom i sav narod Izrailjev dođoše u Jerusalim, i Ahitofel s njim.
2SA 16:16 A kad Husaj Arhijanin prijatelj Davidov dođe k Avesalomu, reče Husaj Avesalomu: Da živi car! Da živi car!
2SA 16:17 A Avesalom reče Husaju: Takva li je ljubav tvoja prema prijatelju tvom? Zašto nisi otišao s prijateljem svojim?
2SA 16:18 A Husaj reče Avesalomu: Ne; nego koga je izabrao Gospod i ovaj narod i svi Izrailjci, njegov ću biti i kod njega ću ostati.
2SA 16:19 Svrh toga, kome bih služio? Eda li ne sinu njegovom? Kako sam služio ocu tvom, tako ću i tebi.
2SA 16:20 A Avesalom reče Ahitofelu: Savetuj šta ćemo činiti.
2SA 16:21 A Ahitofel reče Avesalomu: Lezi s inočama oca svog, koje je ostavio da mu čuvaju kuću, pa kad čuje sav Izrailj kako si se omrazio s ocem svojim, osiliće ruka svima koji su s tobom.
2SA 16:22 Tada razapeše Avesalomu šator na krovu, i Avesalom leže s inočama oca svog na vidiku svemu Izrailju.
2SA 16:23 I savet koji davaše Ahitofel u ono vreme beše kao da bi ko Boga upitao; takav beše svaki savet Ahitofelov i u Davida i u Avesaloma.
2SA 17:1 Još reče Ahitofel Avesalomu: Da odaberem dvanaest hiljada ljudi pa da idem i teram Davida noćas.
2SA 17:2 Pa ću ga stignuti dok je umoran i iznemoglih ruku; i uplašiću ga, te će pobeći sav narod što je s njim, pa ću ubiti cara samog.
2SA 17:3 I obratiću sav narod k tebi; jer za onim koga tražiš stoji da se svi vrate k tebi; tada će se sav narod umiriti.
2SA 17:4 I to se učini dobro Avesalomu i svim starešinama Izrailjevim.
2SA 17:5 Ali reče Avesalom: Dozovite i Husaja Arhijanina da čujemo šta će i on reći.
2SA 17:6 A kad dođe Husaj k Avesalomu, reče mu Avesalom govoreći: Tako i tako reče Ahitofel; hoćemo li činiti kako on reče ili nećemo? Kaži ti.
2SA 17:7 A Husaj reče Avesalomu: Nije dobar savet što je sada savetovao Ahitofel.
2SA 17:8 Još reče Husaj: Ti znaš oca svog i ljude njegove da su hrabri i da su ljuta srca kao medvedica kad joj otmu medvediće u polju; svrh toga, tvoj je otac ratnik, neće noćiti s narodom.
2SA 17:9 Gle, on se je sada sakrio u kakvu jamu ili na drugo kako mesto. Pa ako u prvi mah koji od ovih poginu, ko god čuje svaki će reći: Pobijen je narod koji prista za Avesalomom.
2SA 17:10 A tada će najhrabriji, u kojih je srce kao srce lavovo, klonuti, jer sav Izrailj zna da je tvoj otac junak i da su hrabri koji su s njim.
2SA 17:11 Zato ja savetujem da skupiš k sebi sve Izrailjce od Dana do Virsaveje da ih bude kao peska na moru, pa ti glavom idi u boj.
2SA 17:12 Tada ćemo poći na nj, gde bi se god nalazio, i napašćemo na nj kao što rosa pada na zemlju, da mu ne ostane nijedan od svih ljudi što su s njim.
2SA 17:13 Ako li uteče u grad, sav narod izrailjski neka donese uža pod onaj grad, pa ćemo ga svući u potok, da se ni kamen ne nađe onde.
2SA 17:14 Tada reče Avesalom i svi Izrailjci: Bolji je savet Husaja Arhijanina nego savet Ahitofelov. Jer Gospod beše naredio da se razbije savet Ahitofelov, koji beše bolji, da bi Gospod navukao zlo na Avesaloma.
2SA 17:15 Potom reče Husaj sveštenicima Sadoku i Avijataru: Tako i tako savetova Ahitofel Avesaloma i starešine Izrailjeve, a ja savetovah tako i tako.
2SA 17:16 Nego brže pošaljite, te javite Davidu i recite: Nemoj noćas noćiti u polju u pustinji, nego pređi preko, da ne bude proždrt car i sav narod što je s njim.
2SA 17:17 A Jonatan i Ahimas stajahu kod studenca Rogila, i dođe jedna sluškinja i kaza im, da bi otišli te javili caru Davidu; jer se ne smehu pokazati ni ući u grad.
2SA 17:18 Ali ih vide jedan momak, te kaza Avesalomu; a oni obojica brže otidoše, i dođoše u Vaurim u kuću jednog čoveka koji imaše na dvoru studenac, te se spustiše u nj.
2SA 17:19 I žena uze i razastre ponjavu povrh studenca, i povrh nje razasu prekrupu. I tako se ne dozna.
2SA 17:20 Jer dođoše sluge Avesalomove k onoj ženi u kuću, i rekoše joj: Gde je Ahimas i Jonatan? A žena im reče: Otidoše preko potoka. Tako traživši i ne našavši vratiše se u Jerusalim.
2SA 17:21 A kad otidoše, oni izađoše iz studenca, i otidoše te javiše caru Davidu, i rekoše mu: Ustanite i pređite brže preko vode; jer je tako i tako savetovao Ahitofel na vas.
2SA 17:22 Tada usta David i sav narod što beše s njim, i pređoše preko Jordana pre zore, ne osta nijedan da ne pređe preko Jordana.
2SA 17:23 Ahitofel pak videći gde se ne učini kako on savetova, osedla svog magarca, pa se podiže i otide kući svojoj, u svoj grad, i naredivši za svoju kuću obesi se te umre, i bi pogreben u grobu oca svog.
2SA 17:24 A David dođe u Mahanajim; Avesalom pak pređe preko Jordana i sav Izrailj što beše s njim.
2SA 17:25 I postavi Avesalom Amasu nad vojskom, na mesto Joavovo; a Amasa beše sin nekog čoveka po imenu Itre Izrailjca, koji obleža Avigeju kćer Nasovu, sestru Seruje matere Joavove.
2SA 17:26 I stade u logor Izrailj s Avesalomom u zemlji Galadovoj.
2SA 17:27 A kad dođe David u Mahanajim, Sovije sin Nasov iz Rave sinova Amonovih i Mahir sin Amilov iz Lodevara i Varzelaj od Galada iz Rogelima.
2SA 17:28 Donesoše postelje i čaša i sudova zemljanih i pšenice i ječma i brašna i prekrupe i boba i leća i prženih zrna,
2SA 17:29 i meda i masla i ovaca i sira kravljeg; donesoše Davidu i narodu što beše s njim da jedu. Jer govorahu: Narod je gladan i umoran i žedan u toj pustinji.
2SA 18:1 I prebroja David narod što beše s njim, i postavi im hiljadnike i stotinike.
2SA 18:2 I predade David trećinu naroda Joavu, i trećinu Avisaju sinu Serujinom bratu Joavovom, i trećinu Itaju Getejinu. Pa onda reče car narodu: i ja ću ići s vama.
2SA 18:3 Ali narod reče: Nemoj ti ići; jer i da pobegnemo, neće mariti za to; ili da nas pola izgine, neće mariti za to; jer si ti sam kao nas deset hiljada, zato je bolje da nam iz grada pomažeš.
2SA 18:4 A car im reče: Šta vam se čini da je dobro učiniću. I car stade kod vrata, i sav narod izlažaše po sto i po hiljadu.
2SA 18:5 I zapovedi car Joavu i Avisaju i Itaju, i reče: Čuvajte mi dete Avesaloma. I sav narod ču kako car zapovedi svim vojvodama za Avesaloma.
2SA 18:6 I tako iziđe narod u polje pred Izrailja, i zametnu se boj u šumi Jefremovoj.
2SA 18:7 Onde razbiše narod Izrailjev sluge Davidove, i mnogo izgibe onde u onaj dan, dvadeset hiljada.
2SA 18:8 Jer se boj raširi po svoj zemlji, i više proždre naroda u onaj dan šuma nego što proždre mač.
2SA 18:9 A Avesalom se sukobi sa slugama Davidovim, i Avesalom jahaše na mazgi, i mazga naiđe pod granat veliki hrast, te on zape glavom za hrast i osta viseći između neba i zemlje, a mazga ispod njega otrča.
2SA 18:10 Videvši to jedan čovek javi Joavu, i reče: Gle, videh Avesaloma gde visi o hrastu.
2SA 18:11 A Joav reče čoveku koji mu to kaza: Gle, vide, pa zašto ga ne ubi i ne svali ga na zemlju? Ja bih ti dao deset sikala srebra i jedan pojas.
2SA 18:12 A čovek reče Joavu: Da mi je u rukama izmereno hiljadu sikala srebra, ne bih digao ruku svoju na sina carevog; jer smo čuli kako je car zapovedio tebi i Avisaju i Itaju govoreći: Čuvajte mi svi dete Avesaloma.
2SA 18:13 Ili da sam učinio neveru na svoju dušu, ništa se ne može od cara zatajiti, i ti bi sam ustao na me.
2SA 18:14 A Joav reče: Neću ja dangubiti s tobom. Pa uzevši tri strele u ruku, zastreli ih u srce Avesalomu, jošte živom o hrastu.
2SA 18:15 Potom opkoliše Avesaloma deset momaka, koji nošahu oružje Joavu, i biše ga i ubiše.
2SA 18:16 Tada Joav zatrubi u trubu, i narod presta goniti Izrailja, jer Joav ustavi narod.
2SA 18:17 I uzeše Avesaloma i baciše u šumi u veliku jamu, i nabacaše na nj vrlo veliku gomilu kamenja; a Izrailjci svi pobegoše svaki k svom šatoru.
2SA 18:18 Avesalom pak beše podigao sebi spomenik za života u dolini carskoj; jer govoraše: Nemam sina, da se sačuva spomen imenu mom. I nazva onaj spomenik svojim imenom, koji se zove mesto Avesalomovo do današnjeg dana.
2SA 18:19 Tada reče Ahimas sin Sadokov: Da otrčim da odnesem glas caru, da ga je Gospod izbavio iz ruku neprijatelja njegovih.
2SA 18:20 A Joav mu reče: Nemoj danas biti glasnik, nego ćeš javiti drugi dan; a danas nemoj nositi glas, jer je sin carev poginuo.
2SA 18:21 Zatim reče Joav Husiju: Idi, javi caru šta si video. I pokloni se Husije Joavu, i otrča.
2SA 18:22 A Ahimas sin Sadokov opet reče Joavu: Šta mu drago, da trčim i ja za Husijem. Reče Joav: Što bi trčao, sine, kad nemaš dobar glas?
2SA 18:23 Opet reče: Šta mu drago, da trčim. Odgovori mu: A ti trči. I otrča Ahimas prečim putem, i preteče Husija.
2SA 18:24 A David seđaše među dvojim vratima, i stražar iziđe na krov od vrata, na zid, i podigavši oči svoje ugleda, a to jedan čovek trči.
2SA 18:25 Pa povika stražar i javi caru. A car reče: Ako je jedan, glas nosi. I onaj iđaše sve bliže.
2SA 18:26 Potom ugleda stražar drugog čoveka gde trči. I povika stražar k vrataru i reče: Evo još jedan, trči sam. A car reče: I on nosi glas.
2SA 18:27 I reče stražar: Trk prvog čini mi se kao da je trk Ahimasa sina Sadokovog. Reče car: Dobar je čovek, i ide s dobrim glasom.
2SA 18:28 Tada povika Ahimas i reče caru: Sretno! I pokloni se caru licem do zemlje, i reče: Da je blagosloven Gospod Bog tvoj, koji predade ljude koji podigoše ruke svoje na cara gospodara mog.
2SA 18:29 A car mu reče: Je li zdravo dete Avesalom? Odgovori Ahimas: Video sam veliku vrevu, kad Joav posla slugu carevog i mene slugu tvog, ali ne znam šta beše.
2SA 18:30 A car mu reče: Ukloni se, i stani tamo. I on se ukloni, i stade.
2SA 18:31 Tada, gle, dođe Husije i reče: Glas caru i gospodaru mom da te je Gospod izbavio danas iz ruku svih koji ustadoše na te.
2SA 18:32 A car reče Husiju: Je li zdravo dete Avesalom? A Husije reče: Neka neprijatelji gospodara mog cara i koji god ustaju na te zla radi, neka prođu kao to dete.
2SA 18:33 Tada se car sneveseli, i pope se u gornju klet nad vratima, i stade plakati, a idući govoraše: Sine moj Avesalome, sine moj, sine moj Avesalome! Kamo da sam ja umro mesto tebe! Avesalome sine moj, sine moj!
2SA 19:1 I javiše Joavu: Evo car plače i tuži za Avesalomom.
2SA 19:2 I pobeda onog dana pretvori se u žalost svemu narodu, jer narod ču u onaj dan gde govore: Žali car sina svog.
2SA 19:3 I narod se u onaj dan krio ulazeći u grad kao što se krije narod koji se stidi kad pobegne iz boja.
2SA 19:4 A car pokri lice svoje; i vikaše glasno: Sine moj Avesalome! Avesalome sine moj, sine moj!
2SA 19:5 Tada uđe Joav k caru u kuću, i reče: Posramio si danas sve sluge svoje, koje ti danas dušu sačuvaše, i sinovima tvojim i kćerima tvojim i ženama tvojim i inočama tvojim.
2SA 19:6 Jer ljubiš one koji mrze na te, a mrziš na one koji te ljube; jer si pokazao danas da ne mariš za vojvode i za sluge; i vidim danas da bi ti milo bilo da je Avesalom živ, a mi svi da smo izginuli.
2SA 19:7 Zato ustani sada, i iziđi i progovori lepo slugama svojim; jer zaklinjem se Gospodom, ako ne iziđeš, neće nijedan ostati kod tebe ovu noć, i to će biti gore po te negoli sva zla koja su te snalazila od mladosti tvoje do sada.
2SA 19:8 Tada usta car, i sede na vratima; i kazaše svemu narodu govoreći: Evo, sedi car na vratima. I dođe sav narod pred cara. Ali Izrailjci behu pobegli, svak u svoj šator.
2SA 19:9 I sav se narod svađaše među sobom po svim plemenima Izrailjevim govoreći: Car nas je izbavio iz ruku neprijatelja naših, i izbavio nas je iz ruku filistejskih; a sada je pobegao iz zemlje od Avesaloma.
2SA 19:10 Avesalom pak, kog pomazasmo za cara nad sobom, pogibe u boju. Sada dakle zašto oklevate te ne dovedete natrag cara?
2SA 19:11 Zato car David posla k Sadoku i Avijataru sveštenicima i poruči: Govorite starešinama Judinim i recite: Zašto vi da budete poslednji koji će cara natrag dovesti u kuću njegovu? Jer govor svega Izrailja dođe do cara u kuću njegovu.
2SA 19:12 Vi ste moja braća, vi ste kost moja i telo moje. Zašto biste dakle bili poslednji koji će natrag dovesti cara?
2SA 19:13 Recite i Amasi: Nisi li kost moja i telo moje? Bog neka mi učini tako i tako neka doda, ako mi ne budeš vojvoda dok si živ namesto Joava.
2SA 19:14 I skloni srca svih ljudi od roda Judina kao jednog čoveka, te poslaše k caru govoreći: Vrati se sa svim slugama svojim.
2SA 19:15 I tako se car vrati, i dođe do Jordana; a Juda dođe do Galgala da srete cara i da ga prevede preko Jordana.
2SA 19:16 Pohita i Simej, sin Girin, od Venijamina, koji beše iz Vaurima, i siđe s ljudima roda Judinog na susret caru Davidu;
2SA 19:17 i hiljadu ljudi beše s njim od roda Venijaminovog; takođe i Siva sluga doma Saulovog s petnaest sinova svojih i dvadeset sluga svojih; i pređoše preko Jordana pred cara.
2SA 19:18 Preturiše i lađu da prevezu čeljad carevu i da učine šta bi mu bilo ugodno. A Simej, sin Girin, pade pred carem, kad htede da pređe preko Jordana,
2SA 19:19 i reče caru: Ne primi mi bezakonja, gospodaru moj, i ne pominji pakosti koju je učinio sluga tvoj u onaj dan kad je car gospodar moj izašao iz Jerusalima; neka car ne misli o tome.
2SA 19:20 Jer sluga tvoj vidi da je zgrešio; i evo došao sam danas prvi iz svega doma Josifovog da sretnem cara, gospodara svog.
2SA 19:21 Ali odgovori Avisaj sin Serujin i reče: Eda li toga radi neće poginuti Simej što je psovao pomazanika Gospodnjeg?
2SA 19:22 A David reče: Šta je vama do mene, sinovi Serujini, te ste mi danas protivnici? Zar će danas ko poginuti u Izrailju, jer zar ne znam da sam danas postao car nad Izrailjem?
2SA 19:23 I reče car Simeju: Nećeš poginuti. I zakle mu se car.
2SA 19:24 Tako i Mefivostej, sin Saulov, dođe caru na susret; on, pak, ne opra nogu svojih, niti brade svoje očešlja, ni opra haljine svoje od onog dana kad otide car do dana kad se vrati s mirom.
2SA 19:25 I srete cara kad se vraćaše u Jerusalim; i reče mu car: Zašto ne pođe sa mnom, Mefivosteju?
2SA 19:26 A on reče: Caru gospodaru moj, prevari me sluga moj; jer sluga tvoj reče: Osedlaću sebi magarca i uzjahaću ga i poći ću s carem; jer je hrom sluga tvoj.
2SA 19:27 I on opade slugu tvog kod gospodara mog cara; ali je car gospodar moj kao anđeo Božji; zato čini šta ti je drago.
2SA 19:28 Jer sav dom oca mog behu ljudi koji zaslužiše smrt pred carem gospodarem mojim, a ti posadi slugu svog među one koji jedu za stolom tvojim, pa kako imaš još pravo, i kako se mogu još tužiti caru?
2SA 19:29 A car mu reče: Šta bi mi više govorio? Kazao sam: Ti i Siva podelite njivu.
2SA 19:30 A Mefivostej reče caru: Neka uzme sve, kad se car gospodar moj vratio na miru u dom svoj.
2SA 19:31 I Varzelaj od Galada dođe iz Rogelima, i pođe s carem preko Jordana da ga prati preko Jordana.
2SA 19:32 A beše Varzelaj vrlo star, beše mu osamdeset godina, i hranjaše cara dok beše u Mahanajimu, jer beše vrlo bogat čovek.
2SA 19:33 I reče car Varzelaju: Hajde sa mnom; ja ću te hraniti kod sebe u Jerusalimu.
2SA 19:34 Ali Varzelaj reče caru: Koliko ima veka mog, da idem s carem u Jerusalim?
2SA 19:35 Ima mi danas osamdeset godina; mogu li raspoznavati dobro i zlo? Može li sluga tvoj kusom razlikovati šta će jesti i šta će piti? Mogu li jošte slušati glas pevačima i pevačicama? I zašto bi sluga tvoj još bio na tegotu caru, gospodaru mom?
2SA 19:36 Malo će proći sluga tvoj preko Jordana s carem; a zašto bi mi car tako naplatio?
2SA 19:37 Neka se sluga tvoj vrati, da umrem u svom gradu kod groba oca svog i matere svoje. Nego evo, sluga tvoj Himam neka ide s carem gospodarem mojim, i učini njemu šta ti bude drago.
2SA 19:38 A car reče: Neka ide sa mnom Himam; ja ću mu učiniti šta bude tebi drago, i šta god zaišteš u mene, sve ću ti učiniti.
2SA 19:39 I kad pređe sav narod preko Jordana i car pređe, celiva car Varzelaja i blagoslovi ga, i on se vrati u mesto svoje.
2SA 19:40 Otuda car otide u Galgal, i Himam otide s njim. I tako sav narod Judin doprati cara, i polovina naroda Izrailjevog.
2SA 19:41 A gle, svi ljudi Izrailjci dođoše k caru i rekoše mu: Zašto te ukradoše braća naša, ljudi Judini, i prevedoše preko Jordana cara i dom njegov i sve ljude Davidove s njim?
2SA 19:42 A svi ljudi od Jude odgovoriše ljudima od Izrailja: Jer je car nama rod; pa što se srdite toga radi? Jesmo li šta pojeli caru? Je li nas darom darivao?
2SA 19:43 Tada odgovoriše ljudi od Izrailja ljudima od Jude, i rekoše: Mi imamo deset delova u cara, i Davidu smo više nego vi; zašto dakle ne mariste za nas? Nismo li mi prvi govorili da dovedemo natrag cara svog? Ali beseda ljudi od Jude beše tvrđa od besede ljudi od Izrailja.
2SA 20:1 A onde se desi nevaljao čovek, po imenu Seva, sin Vihrijev, od Venijamina. On zatrubi u trubu i reče: Mi nemamo deo s Davidom, ni nasledstvo sa sinom Jesejevim; svak u svoj šator, o Izrailju!
2SA 20:2 Tako svi Izrailjci odstupiše od Davida i otidoše za Sevom sinom Vihrijevim; ljudi pak od Jude držaše se cara svog i otpratiše ga od Jordana do Jerusalima.
2SA 20:3 A kad car David dođe u kuću svoju u Jerusalim, uze car deset žena inoča, koje beše ostavio da mu čuvaju kuću, i metnu ih u zatvor, gde ih hranjaše ali ne legaše s njima, nego ostaše zatvorene do smrti svoje i življahu kao udovice.
2SA 20:4 Potom reče car Amasi: Sazovi mi ljude od Jude do tri dana, i nađi se i ti ovde.
2SA 20:5 I otide Amasa da sazove narod Judin; ali se zabavi preko roka koji mu beše određen.
2SA 20:6 A David reče Avisaju: Sad će nam Seva, sin Vihrijev, činiti gore nego Avesalom. Nego uzmi sluge gospodara svog, i goni ga da ne nađe za se koji tvrd grad i ne umakne nam iz očiju.
2SA 20:7 Tako iziđoše za njim ljudi Joavovi, i Hereteji i Feleteji i svi junaci, iziđoše iz Jerusalima da gone Sevu sina Vihrijevog.
2SA 20:8 I kad behu kod velikog kamena u Gavaonu, srete ih Amasa. A Joav beše opasan preko haljine koju imaše na sebi, i ozgo beše pripasao mač uz bedricu u koricama. I kad pođe, mač mu ispade.
2SA 20:9 Tada reče Joav Amasi: Jesi li zdravo brate? I dohvati se Joav desnom rukom svojom brade Amasi da ga celuje.
2SA 20:10 A Amasa ne uzimaše na um mač, koji beše Joavu u ruci; a on ga udari njim pod peto rebro, i prosu mu creva na zemlju, te od jednog udarca umre. Potom Joav i Avisaj, brat njegov, otidoše u poteru za Sevom sinom Vihrijevim.
2SA 20:11 A jedan od momaka Joavovih stade kod njega i reče: Ko ljubi Joava i ko je Davidov, za Joavom!
2SA 20:12 A Amasa se valjaše u svojoj krvi nasred puta. I videći onaj čovek gde se zaustavlja sav narod, odvuče Amasu s puta u polje i baci haljinu na nj, kad vide gde se zaustavlja svaki ko naiđe na nj.
2SA 20:13 I kad bi uklonjen s puta prođoše svi za Joavom da teraju Sevu sina Vihrijevog.
2SA 20:14 I on prođe kroz sva plemena Izrailjeva do Avela i do Vetmahe sa svim Viranima, koji se okupiše te iđahu za njim.
2SA 20:15 I došavši opkoliše ga u Avel-Vet-Masi, i iskopaše opkop oko grada tako da stajahu pred zidom; i sav narod što beše s Joavom navaljivaše da obori zid.
2SA 20:16 Tada viknu jedna mudra žena iz grada: Čujte, čujte! Kažite Joavu: Pristupi ovamo da govorim s tobom.
2SA 20:17 A kad on pristupi k njoj, reče žena: Jesi li ti Joav? A on reče: Jesam. A ona reče: Poslušaj reči sluškinje svoje. A on reče: Da čujem.
2SA 20:18 A ona reče govoreći: Od starine se govori: Valja pitati u Avelu. I tako se izvršavaše.
2SA 20:19 Ja sam jedan od mirnih i vernih gradova u Izrailju, a ti hoćeš da zatreš grad, i to majku u Izrailju. Zašto hoćeš da proždreš nasledstvo Gospodnje?
2SA 20:20 A Joav odgovori i reče: Sačuvaj Bože! Sačuvaj Bože! Neću da proždrem ni da raskopam.
2SA 20:21 Nije tako; nego jedan iz gore Jefremove, po imenu Seva sin Vihrijev, podigao je ruku svoju na cara Davida; dajte samo njega, pa ću otići od grada. A žena reče Joavu: Evo, glava njegova baciće ti se preko zida.
2SA 20:22 I žena otide k svemu narodu s mudrošću svojom; i odsekoše glavu Sevi, sinu Vihrijevom, i baciše je Joavu. A on zatrubi u trubu, te se raziđoše od grada svak u svoj šator. A Joav se vrati u Jerusalim k caru.
2SA 20:23 A beše Joav nad svom vojskom Izrailjevom; a Venaja sin Jodajev beše nad Hetejima i Feletejima;
2SA 20:24 a Adoram beše nad dancima; a Josafat sin Ahiludov beše pametar;
2SA 20:25 Seja pisar; a Sadok i Avijatar sveštenici.
2SA 20:26 I Ira Jairanin beše knez Davidu.
2SA 21:1 I bi glad za vremena Davidovog tri godine zaredom. I David potraži lice Gospodnje; a Gospod mu reče: To je sa Saula i s doma njegovog krvničkog, što pogubi Gavaonjane.
2SA 21:2 Tada car sazva Gavaonjane i govori im. A Gavaonjani ne behu od sinova Izrailjevih, nego ostatak od Amoreja, kojima se behu zakleli sinovi Izrailjevi, ali Saul gledaše da ih pobije revnujući za sinove Izrailjeve i Judine.
2SA 21:3 I reče David Gavaonjanima: Šta da vam učinim i čim da vas namirim, da blagoslovite dostojanje Gospodnje?
2SA 21:4 A Gavaonjani mu rekoše: Ne tražimo ni srebro ni zlato od Saula ili od doma njegovog, niti da se ko pogubi u Izrailju. A on reče: Šta dakle velite da vam učinim?
2SA 21:5 Tada rekoše caru: Ko nas je potro i radio da nas istrebi, da nas ne bude nigde u međama Izrailjevim,
2SA 21:6 od njegovih sinova neka nam se da sedam ljudi da ih obesimo Gospodu u Gavaji Saula izabranika Gospodnjeg. I reče car: Ja ću dati.
2SA 21:7 Ali car poštede Mefivosteja sina Jonatana sina Saulovog radi zakletve Gospodnje, koja bi među njima, među Davidom i Jonatanom sinom Saulovim.
2SA 21:8 I uze car dva sina Resfe, kćeri Ajine, koje rodi Saulu, Armonija i Mefivosteja, i pet sinova Mihale kćeri Saulove, koje rodi Adrilu sinu Varzelaja Meolaćanina.
2SA 21:9 I dade ih u ruke Gavaonjanima, a oni ih obesiše na gori pred Gospodom; i sva sedmorica pogiboše zajedno; a biše ubijeni prvih dana žetve, u početku ječmene žetve.
2SA 21:10 A Resfa kći Ajina uze vreću, i prostre po steni u početku žetve dokle ne pade na njih dažd sa neba, i ne dade pticama nebeskim da padaju na njih danju ni zverima poljskim noću.
2SA 21:11 I javiše Davidu šta učini Resfa kći Ajina, inoča Saulova.
2SA 21:12 I David otide te uze kosti Saulove i kosti Jonatana sina njegovog od građana u Javisu Galadovom, koji ih behu ukrali s ulice vet-sanske, gde ih obesiše Filisteji kad ubiše Filisteji Saula na Gelvuji.
2SA 21:13 I odnese odande kosti Saulove i kosti Jonatana sina njegovog, pa skupiše i kosti obešenih.
2SA 21:14 I pogreboše ih s kostima Saulovim i Jonatana sina njegovog u zemlji Venijaminovoj u Sili, u grobu Kisa oca njegovog, i učiniše sve kako zapovedi car. Tako se posle toga umilostivi Gospod zemlji.
2SA 21:15 I nasta opet rat između Filisteja i Izrailja, i David otide sa slugama svojim, i tukoše se s Filistejima tako da David susta.
2SA 21:16 Tada Jesvi-Venov, koji beše od sinova Rafajevih, i u koplju mu beše trista sikala bronze, i imaše novo oružje, htede da ubije Davida.
2SA 21:17 Ali mu pomože Avisaj, sin Serujin, i udari Filistejina i ubi ga. Tada se zakleše ljudi Davidovi rekavši mu: Nećeš više ići s nama u boj da ne ugasiš videlo Izrailjevo.
2SA 21:18 Posle toga nasta opet rat s Filistejima u Govu; i tada Sivehaj Husaćanin ubi Safa, koji beše od sinova Rafajevih.
2SA 21:19 I opet nasta drugi rat u Govu s Filistejima; i tada Elhanan, sin Jare-Oregimov Vitlejemac, ubi brata Golijata Getejina, kome kopljača beše kao vratilo.
2SA 21:20 I opet nasta rat u Gatu, gde beše jedan čovek vrlo visok, koji imaše po šest prsta na rukama i na nogama, svega dvadeset i četiri, i on beše takođe roda Rafajevog.
2SA 21:21 I ružaše Izrailja te ga ubi Jonatan, sin Same, brata Davidovog.
2SA 21:22 Ta četvorica behu sinovi istog Rafaja iz Gata, i pogiboše od ruke Davidove i od ruke sluga njegovih.
2SA 22:1 I izgovori David Gospodu reči ove pesme, kad ga izbavi Gospod iz ruku svih neprijatelja njegovih i iz ruke Saulove;
2SA 22:2 i reče: Gospod je moja Stena i Grad moj i Izbavitelj moj.
2SA 22:3 Bog je Stena moja, u Njega ću se uzdati, Štit moj i Rog spasenja mog, Zaklon moj i Utočište moje, Spasitelj moj, koji me izbavlja od sile.
2SA 22:4 Prizivam Gospoda, koga valja hvaliti, i opraštam se neprijatelja svojih.
2SA 22:5 Jer obuzeše me smrtni bolovi, potoci nevaljalih ljudi uplašiše me.
2SA 22:6 Bolovi grobni opkoliše me, stegoše me zamke smrtne.
2SA 22:7 U teskobi svojoj prizvah Gospoda, i k Bogu svom povikah, On ču iz dvora svog glas moj, i vika moja dođe mu do ušiju.
2SA 22:8 Zatrese se i pokoleba se zemlja, temelji nebesima zadrmaše se i pomeriše se, jer se On razgnevi.
2SA 22:9 Podiže se dim iz nozdrva Njegovih i iz usta Njegovih oganj koji proždire, živo ugljevlje odskakaše od Njega.
2SA 22:10 Savi nebesa i siđe; a mrak beše pod nogama Njegovim.
2SA 22:11 I sede na heruvima i polete, i pokaza se na krilima vetrenim.
2SA 22:12 Od mraka načini oko sebe šator, od mračnih voda, oblaka vazdušnih.
2SA 22:13 Od sevanja pred Njim goraše živo ugljevlje.
2SA 22:14 Zagrme s nebesa Gospod, i Višnji pusti glas svoj.
2SA 22:15 Pusti strele svoje, i razmetnu ih; munje, i razasu ih.
2SA 22:16 Pokazaše se dubine morske, i otkriše se temelji vasiljenoj od pretnje Gospodnje, od dihanja duha iz nozdrva Njegovih.
2SA 22:17 Tada pruži s visine ruku i uhvati me, izvuče me iz vode velike.
2SA 22:18 Izbavi me od neprijatelja mog silnog i od mojih nenavidnika, kad behu jači od mene.
2SA 22:19 Ustadoše na me u dan nevolje moje, ali mi Gospod bi potpora.
2SA 22:20 I izvede me na prostrano mesto, izbavi me, jer sam mu mio.
2SA 22:21 Dade mi Gospod po pravdi mojoj, po čistoti ruku mojih dariva me.
2SA 22:22 Jer se držah puteva Gospodnjih, i ne odmetnuh se Boga svog.
2SA 22:23 Nego su svi zakoni Njegovi preda mnom, i zapovesti Njegove ne uklanjam od sebe.
2SA 22:24 I bih mu veran, i čuvah se od bezakonja svog.
2SA 22:25 Dade mi Gospod po pravdi mojoj, po čistoti mojoj pred očima Njegovim.
2SA 22:26 Sa svetima postupaš sveto, s čovekom vernim verno;
2SA 22:27 S čistim čisto postupaš, a s nevaljalim nasuprot njemu.
2SA 22:28 Jer pomažeš narodu nevoljnom, a na ponosite spuštaš oči svoje i ponižavaš ih.
2SA 22:29 Ti si videlo moje, Gospode, i Gospod prosvetljuje tamu moju.
2SA 22:30 S Tobom razbijam vojsku, s Bogom svojim skačem preko zida.
2SA 22:31 Put je Božji veran, reč Gospodnja čista. On je štit svima koji se uzdaju u Nj.
2SA 22:32 Jer ko je Bog osim Gospoda? I ko je stena osim Boga našeg?
2SA 22:33 Bog je krepost moja i sila moja, i čini da mi je put bez mane.
2SA 22:34 Daje mi noge kao u jelena, i na visine moje stavlja me.
2SA 22:35 Uči ruke moje boju, te lome luk bronzani mišice moje.
2SA 22:36 Ti mi daješ štit spasenja svog, i milost tvoja čini me velika.
2SA 22:37 Širiš korake moje poda mnom, te se ne omiču gležnji moji.
2SA 22:38 Teram neprijatelje svoje, i potirem ih, i ne vraćam se dokle ih ne istrebim.
2SA 22:39 I istrebljujem ih, i obaram ih da ne mogu ustati, nego padaju pod noge moje.
2SA 22:40 Jer me Ti opasuješ snagom za boj; koji ustanu na me, obaraš ih poda me.
2SA 22:41 Neprijatelja mojih pleći Ti mi obraćaš, i potirem nenavidnike svoje.
2SA 22:42 Obziru se, ali nema pomagača; viču ka Gospodu, ali ih ne sluša.
2SA 22:43 Satirem ih kao prah zemaljski, kao blato po ulicama gazim ih i razmećem.
2SA 22:44 Ti me izbavljaš od bune naroda mog, čuvaš me da sam glava narodima; narod kog ne poznavah služi mi.
2SA 22:45 Tuđini laskaju mi, čujući pokoravaju mi se.
2SA 22:46 Tuđini blede, drhću u gradovima svojim.
2SA 22:47 Živ je Gospod, i da je blagoslovena Stena moja. Da se uzvisi Bog, Stena spasenja mog.
2SA 22:48 Bog, koji mi daje osvetu, i pokorava mi narode,
2SA 22:49 Koji me izvodi iz neprijatelja mojih, i podiže me nad one koji ustaju na me, i od čoveka žestokog izbavlja me.
2SA 22:50 Toga radi hvalim Te, Gospode, po narodima, i pojem imenu tvom,
2SA 22:51 Koji slavno izbavljaš cara svog, i činiš milost pomazaniku svom Davidu i semenu njegovom doveka.
2SA 23:1 A ovo su poslednje reči Davidove: Reče David sin Jesejev, reče čovek koji bi postavljen visoko, pomazanik Boga Jakovljevog, i ljubak u pesmama Izrailjevim:
2SA 23:2 Duh Gospodnji govori preko mene, i beseda Njegova bi na mom jeziku.
2SA 23:3 Reče Bog Izrailjev, kaza mi Stena Izrailjeva; koji vlada ljudima neka je pravedan, vladajući u strahu Božijem;
2SA 23:4 I biće kao svetlost jutarnja, kad sunce izlazi jutrom bez oblaka, i kao trava koja raste iz zemlje od svetlosti iza dažda.
2SA 23:5 Ako i nije takav dom moj pred Bogom, ipak je učinio zavet večan sa mnom, u svemu dobro uređen i utvrđen. I to je sve spasenje moje i sva želja moja, ako i ne da da raste.
2SA 23:6 A bezakonici će svikoliki biti kao trnje počupani, koje se ne hvata rukom.
2SA 23:7 Nego ko hoće da ga se dohvati, uzme gvožđe ili kopljaču; i sažiže se ognjem na mestu.
2SA 23:8 Ovo su imena junaka Davidovih: Josev-Vasevet Tahmonac prvi između trojice; njemu milina bi udariti kopljem na osam stotina i pobi ih ujedanput.
2SA 23:9 Za njim Eleazar sin Dodona sina Ahohovog, između tri junaka koji behu s Davidom, i osramotiše Filisteje skupljene na boj, kad Izrailjci otidoše;
2SA 23:10 on se podiže, i bi Filisteje dokle mu se ruka ne umori i ukoči se pri maču: i Gospod dade veliko spasenje onaj dan, te se narod vrati za njim samo da pokupi plen.
2SA 23:11 A za njim Sama sin Agejev Araranin; kad se Filisteji skupiše u gomilu, i onde beše njiva puna leća, i narod pobeže od Filisteja,
2SA 23:12 stade usred njive, i odbrani je, i pobi Filisteje, i Bog dade veliko spasenje.
2SA 23:13 I ta tri prva između trideset siđoše i dođoše o žetvi k Davidu u pećinu odolamsku, kad vojska filistejska stajaše u logoru, u dolini rafajskoj.
2SA 23:14 A David beše onda u gradu, i beše onda straža filistejska u Vitlejemu.
2SA 23:15 A David zažele, i reče: Ko bi mi doneo vode da pijem iz studenca vitlejemskog što je kod vrata!
2SA 23:16 Tada ona tri junaka prodreše kroz logor filistejski, i zahvatiše vode iz studenca vitlejemskog što je kod vrata, i donesoše i dadoše Davidu; ali on je ne hte piti, nego je proli pred Gospodom;
2SA 23:17 i reče: Ne daj Bože da bih to učinio. Nije li to krv ovih ljudi, koji ne mareći za život svoj idoše. I ne hte piti. To učiniše ova tri junaka.
2SA 23:18 I Avisaj brat Joavov sin Serujin beše prvi između trojice; on mahnu kopljem svojim na tri stotine, i pobi ih, i proslavi se među trojicom.
2SA 23:19 Između te trojice beše najslavniji, i posta im poglavar; ali one trojice ne stiže.
2SA 23:20 I Venaja sin Jodajev, sin čoveka junaka, velik delima, iz Kavseila; on pogubi dva junaka moavska, i sišav ubi lava u jami kad beše sneg.
2SA 23:21 On ubi i jednog Misirca, znatnog čoveka; imaše Misirac koplje u ruci, a on iziđe na nj sa štapom, i istrže Misircu koplje iz ruke, i ubi ga njegovim kopljem.
2SA 23:22 To učini Venaja sin Jodajev, i bi slavan među ova tri junaka.
2SA 23:23 Beše najslavniji između tridesetorice, ali one trojice ne stiže; i David ga postavi nad pratiocima svojim.
2SA 23:24 Asailo brat Joavov beše među tridesetoricom, a to behu: Elhanan sin Dodonov iz Vitlejema,
2SA 23:25 Sama Arođanin, Elika Arođanin.
2SA 23:26 Helis Falćanin, Ira sin Ikisov Tekujanin,
2SA 23:27 Avijezer Anatoćanin, Mevunej Husaćanin,
2SA 23:28 Salmon Ahošanin, Maraj Netofaćanin,
2SA 23:29 Helev sin Vanin Netofaćanin, Itaj sin Rivajev iz Gavaje sinova Venijaminovih,
2SA 23:30 Venaja Pirotonjanin, Idaj iz doline Gasa.
2SA 23:31 Avi-Alvon Arvaćanin, Azmavet Varumljanin,
2SA 23:32 Elijava Salvonjanin, Jonatan od sinova Jasinovih,
2SA 23:33 Sama Araranin, Ahijam sin Saharov Araranin,
2SA 23:34 Elifelet, sin Asveja Mahaćanina, Elijem sin Ahitofela Gilonjanina.
2SA 23:35 Esraj Karmilac, Farej Arvljanin,
2SA 23:36 Igal sin Natanov iz Sove, Vanija od Gada,
2SA 23:37 Selek Amonac, Narej Viroćanin, koji nošaše oružje Joavu sinu Serujinom,
2SA 23:38 Ira Jetranin, Gariv Jetranin,
2SA 23:39 Urija Hetejin; svega trideset i sedam.
2SA 24:1 A Gospod se opet razgnevi na Izrailja, i nadraži Davida na njih govoreći: Hajde izbroj Izrailja i Judu.
2SA 24:2 I reče car Joavu, vojvodi svom: Prođi po svim plemenima Izrailjevim od Dana do Virsaveje, i izbrojte narod, da znam koliko ima naroda.
2SA 24:3 A Joav reče caru: Neka doda Gospod Bog tvoj k narodu koliko ga je sad još sto puta toliko, i da car gospodar moj vidi svojim očima; ali zašto car gospodar moj hoće to?
2SA 24:4 Ali reč careva bi jača od Joava i vojvoda; i otide Joav i vojvode od cara da prebroje narod Izrailjev.
2SA 24:5 I prešavši preko Jordana stadoše u logor u Aroiru, s desne strane grada, koji je na sredini potoka Gadovog, i kod Jazira.
2SA 24:6 Potom dođoše u Galad, i u donju zemlju Odsiju, a odatle otidoše u Dan-Jan i u okolinu sidonsku.
2SA 24:7 Potom dođoše do grada Tira i u sve gradove jevejske i hananejske; i otidoše na južnu stranu Judinu u Virsaveju.
2SA 24:8 I obišavši svu zemlju vratiše se u Jerusalim posle devet meseci i dvadeset dana.
2SA 24:9 I Joav dade caru broj prepisanog naroda; i beše od Izrailja osam stotina hiljada ljudi za vojsku koji mahahu mačem, a ljudi od Jude pet stotina hiljada.
2SA 24:10 Tada Davida taknu u srce, pošto prebroja narod, i reče David Gospodu: Sagreših veoma što to uradih. Ali, Gospode, uzmi bezakonje sluge svog, jer veoma ludo radih.
2SA 24:11 A kad David usta ujutru, dođe reč Gospodnja Gadu, proroku koji beše Davidu videlac, i reče:
2SA 24:12 Idi i kaži Davidu: Ovako veli Gospod: Troje ti dajem, izaberi jedno da ti učinim.
2SA 24:13 I dođe Gad k Davidu, i kaza mu govoreći: Hoćeš li ti da bude sedam gladnih godina u zemlji tvojoj, ili da bežiš tri meseca od neprijatelja svojih i oni da te gone, ili da bude tri dana pomor u tvojoj zemlji? Sad promisli i gledaj šta ću odgovoriti Onome koji me je poslao.
2SA 24:14 A David reče Gadu: U teskobi sam ljutoj; ali neka zapadnemo Gospodu u ruke, jer je milost Njegova velika; a ljudima da ne zapadnem u ruke.
2SA 24:15 I tako pusti Gospod pomor na Izrailja od jutra do određenog vremena, i pomre naroda od Dana do Virsaveje sedamdeset hiljada ljudi.
2SA 24:16 A kad anđeo pruži ruku svoju na Jerusalim da ga ubija, sažali se Gospodu sa zla, i reče anđelu koji ubijaše narod: Dosta, spusti ruku. A anđeo Gospodnji beše kod gumna Orne Jevusejina.
2SA 24:17 A David kad vide anđela gde bije narod, progovori i reče Gospodu: Evo, ja sam zgrešio, ja sam zlo učinio, a te ovce šta su učinile? Neka se ruka Tvoja obrati na mene i na dom oca mog.
2SA 24:18 Potom opet dođe Gad k Davidu isti dan, i reče mu: Idi, načini Gospodu oltar na gumnu Orne Jevusejina.
2SA 24:19 I otide David po reči Gadovoj, kako Gospod zapovedi.
2SA 24:20 Tada Orna obazrevši se ugleda cara i sluge njegove gde idu k njemu; i otide Orna i pokloni se caru licem do zemlje,
2SA 24:21 i reče: Što je došao car gospodar moj sluzi svom? A David reče: Da kupim od tebe to gumno, da načinim na njemu oltar Gospodu da bi prestao pomor u narodu.
2SA 24:22 A Orna reče Davidu: Neka uzme car gospodar moj i prinese na žrtvu šta mu je volja; evo volova za žrtvu paljenicu, i kola i jarmova volujskih za drva.
2SA 24:23 Sve to davaše caru Orna kao car, i reče Orna caru: Gospod Bog tvoj neka te milostivo primi.
2SA 24:24 A car reče Orni: Ne; nego ću kupiti od tebe po ceni, niti ću prineti Gospodu Bogu svom žrtvu paljenicu poklonjenu. I tako kupi David gumno i volove za pedeset sikala srebra.
2SA 24:25 I onde načini David oltar Gospodu, i prinese žrtve paljenice i žrtve zahvalne. I Gospod se umilostivi zemlji, i presta pomor u Izrailju.
1KI 1:1 A car David ostare i bi vremenit, i koliko ga pokrivahu haljinama ne mogaše se zagrejati.
1KI 1:2 Tada mu rekoše sluge njegove: Neka potraže caru gospodaru našem mladu devojku, pa ona neka stoji pred carem i dvori ga, i na krilu neka mu spava, da se zagreva car, gospodar naš.
1KI 1:3 I potražiše lepu devojku po svim krajevima izrailjskim, i nađoše Avisagu Sunamku, te je dovedoše caru.
1KI 1:4 A ta devojka beše vrlo lepa, i dvoraše cara i služaše mu: ali je car ne pozna.
1KI 1:5 A Adonija, sin Agitin podiže se govoreći: Ja ću biti car. I nabavi sebi kola i konjike, i pedeset ljudi koji trčahu pred njim.
1KI 1:6 I otac ga nikada ne nakara, niti mu reče: Zašto radiš tako? A on beše vrlo lep, i mati ga rodi iza Avesaloma.
1KI 1:7 I dogovaraše se s Joavom sinom Serujinim i s Avijatarom sveštenikom, koji pomagahu Adoniji.
1KI 1:8 Ali Sadok sveštenik i Venaja sin Jodajev i Natan prorok i Semaj i Rej i junaci Davidovi ne pristaše za Adonijom.
1KI 1:9 Tada nakla Adonija ovaca i volova i ugojene stoke kod kamena Zoeleta, koji je kod izvora Rogila, i pozva svu braću svoju, sinove careve, i sve ljude od Jude, sluge careve;
1KI 1:10 ali ne pozva Natana proroka, ni Venaje, ni ostalih junaka, ni Solomuna brata svog.
1KI 1:11 Tada reče Natan Vitsaveji, materi Solomunovoj govoreći: Jesi li čula da se zacario Adonija sin Agitin? A gospodar naš David ne zna.
1KI 1:12 Nego sada hajde, ja ću te savetovati kako ćeš izbaviti dušu svoju i dušu sina svog Solomuna.
1KI 1:13 Hajde, otidi k caru Davidu i reci mu: Nisi li se ti, gospodaru moj care, zakleo sluškinji svojoj govoreći: Solomun, sin tvoj, biće car posle mene i on će sedeti na prestolu mom? Zašto se dakle zacari Adonija?
1KI 1:14 I gle, dok ti još budeš onde govoreći s carem, ja ću doći za tobom, i dopuniću tvoje reči.
1KI 1:15 I tako uđe Vitsaveja k caru u klet. A car beše vrlo star; i Avisaga Sunamka dvoraše ga.
1KI 1:16 I savivši se Vitsaveja pokloni se caru; a car joj reče: Šta ćeš?
1KI 1:17 A ona mu reče: Gospodaru moj, ti si se zakleo Gospodom Bogom svojim sluškinji svojoj: Solomun, sin tvoj, biće car posle mene, i on će sedeti na prestolu mom.
1KI 1:18 A sad evo Adonija se zacari, a ti, gospodaru moj care, i ne znaš.
1KI 1:19 Naklao je volova i ugojene stoke i ovaca mnogo, i pozvao sve sinove careve, i Avijatara sveštenika i Joava vojvodu; a Solomuna sluge tvog nije pozvao.
1KI 1:20 Sada, care gospodaru moj, oči su svega Izrailja uprte u tebe, da im kažeš ko će sesti na presto tvoj, gospodaru moj care, posle tebe.
1KI 1:21 Inače, kad gospodar moj car počine kod otaca svojih, bićemo ja i sin moj Solomun krivi.
1KI 1:22 I gle, dok ona još govoraše caru, dođe prorok Natan.
1KI 1:23 I javiše caru govoreći: Evo Natana proroka. I on stupivši pred cara pokloni se caru licem do zemlje.
1KI 1:24 I reče Natan: Care, gospodaru moj, jesi li ti kazao: Adonija će biti car posle mene, i on će sedeti na prestolu mom?
1KI 1:25 Jer otide danas i nakla volova i ugojene stoke i ovaca mnogo, i pozva sve sinove careve i vojvode i Avijatara sveštenika; i eno jedu i piju s njim i govore: Da živi car Adonija.
1KI 1:26 Mene pak, sluge tvog, ne pozva, ni Sadoka sveštenika, ni Venaje sina Jodajevog, ni Solomuna sluge tvog.
1KI 1:27 Je li to car gospodar moj naredio? Ne kazavši sluzi svom ko će sesti na presto gospodara mog cara posle njega.
1KI 1:28 A car David odgovori i reče: Zovite mi Vitsaveju. I ona dođe pred cara, i stade pred carem.
1KI 1:29 Tada se zakle car govoreći: Tako da je živ Gospod, koji je izbavio dušu moju od svake nevolje,
1KI 1:30 kako sam ti se zakleo Gospodom Bogom Izrailjevim rekavši: Solomun sin tvoj biće car posle mene, i on će sedeti na prestolu mom mesto mene, tako ću učiniti danas.
1KI 1:31 Tada Vitsaveja savi se licem do zemlje i pokloni se caru, pa reče: Da živi gospodar moj car David doveka!
1KI 1:32 Potom reče car David: Zovite mi Sadoka sveštenika i Natana proroka i Venaju, sina Jodajevog. I oni dođoše pred cara.
1KI 1:33 A car im reče: Uzmite sa sobom sluge gospodara svog, i posadite Solomuna, sina mog, na moju mazgu i i odvedite ga do Giona;
1KI 1:34 i neka ga onde Sadok sveštenik i Natan prorok pomažu za cara nad Izrailjem, i zatrubite u trubu i recite: Da živi car Solomun!
1KI 1:35 Potom se vratite za njim, i on neka dođe i sedne na presto moj i caruje mesto mene; jer sam njega odredio da bude vođ Izrailju i Judi.
1KI 1:36 A Venaja, sin Jodajev, odgovori caru i reče: Amin! Neka tako kaže Gospod Bog gospodara mog cara.
1KI 1:37 Kako je Gospod bio s gospodarem mojim carem tako neka bude i sa Solomunom, i neka podigne presto njegov još više nego presto gospodara mog, cara Davida.
1KI 1:38 I tako otide Sadok sveštenik i Natan prorok i Venaja sin Jodajev i Hereteji i Feleteji, i posadiše Solomuna na mazgu cara Davida i odvedoše ga do Giona.
1KI 1:39 I Sadok sveštenik uze rog s uljem iz šatora, i pomaza Solomuna. Potom zatrubiše u trubu i sav narod reče: Da živi car Solomun!
1KI 1:40 I sav narod pođe za njim, i narod sviraše u svirale i veseljaše se veoma da se zemlja razlegaše od vike njihove.
1KI 1:41 I začu Adonija i sve zvanice koje behu s njim, pošto jedoše; začu i Joav glas trubni, pa reče: Kakva je to vika i vreva u gradu?
1KI 1:42 I dokle on još govoraše, gle, dođe Jonatan sin Avijatara sveštenika; i Adonija mu reče: Hodi, jer si junak i nosiš dobre glase.
1KI 1:43 A Jonatan odgovori i reče Adoniji: Ta, gospodar naš, car David, postavi Solomuna carem.
1KI 1:44 Jer car posla s njim Sadoka sveštenika i Natana proroka i Venaju, sina Jodajevog, i Hereteje i Feleteje, i posadiše ga na carevu mazgu.
1KI 1:45 I pomazaše ga Sadok sveštenik i Natan prorok kod Giona za cara, i otidoše odande veseleći se tako da je grad uzavreo; to je vika koju čuste.
1KI 1:46 I Solomun je već seo na carski presto.
1KI 1:47 I došle su sluge careve, i blagosloviše gospodara našeg, cara Davida govoreći: Da Bog proslavi ime Solomunovo još većma nego tvoje, i presto njegov da podigne još više nego tvoj. I pokloni se car na postelji svojoj.
1KI 1:48 Još ovako reče car: Da je blagosloven Gospod Bog Izrailjev, koji dade danas ko će sedeti na prestolu mom, da vide moje oči.
1KI 1:49 Tada se prepadoše, i ustaše sve zvanice Adonijine, i otidoše svak svojim putem.
1KI 1:50 A Adonija bojeći se Solomuna usta i otide, i uhvati se za rogove oltaru.
1KI 1:51 I javiše Solomunu govoreći: Eno, Adonija se uplašio od cara Solomuna, i eno ga, uhvatio se za rogove oltaru, i veli: Neka mu se zakune car Solomun da neće ubiti slugu svog mačem.
1KI 1:52 A Solomun reče: Ako bude pošten čovek, ni dlaka s glave njegove neće pasti na zemlju; ali ako se nađe zlo na njemu, poginuće.
1KI 1:53 I tako posla car Solomun, te ga dovedoše od oltara; i kad dođe, pokloni se caru Solomunu; a Solomun mu reče: Idi kući svojoj.
1KI 2:1 A kad dođe vreme Davidu da umre, zapovedi Solomunu, sinu svom govoreći:
1KI 2:2 Ja idem kud ide sve na zemlji; a ti budi hrabar i budi čovek.
1KI 2:3 I drži šta ti je Gospod Bog tvoj zapovedio da držiš, hodeći putevima Njegovim i držeći uredbe Njegove i zapovesti Njegove i zakone Njegove i svedočanstva Njegova, kako je napisano u zakonu Mojsijevom, da bi napredovao u svemu što uzradiš i za čim se god okreneš,
1KI 2:4 da bi Gospod ispunio reč svoju koju mi je rekao govoreći: Ako uspaze sinovi tvoji na put svoj hodeći preda mnom verno, svim srcem svojim i svom dušom svojom, tada ti neće nestati čoveka na prestolu Izrailjevom.
1KI 2:5 A ti znaš šta mi je učinio Joav, sin Serujin, šta je učinio dvema vojvodama Izrailjevim, Aveniru sinu Nirovom i Amasi sinu Jeterovom, koje ubi prolivši u miru krv kao u ratu, i okalja krvlju kao u ratu pojas svoj oko sebe, i obuću svoju na nogu.
1KI 2:6 Učini dakle po mudrosti svojoj, i nemoj dati da se seda glava njegova spusti s mirom u grob.
1KI 2:7 Sinovima pak Varzelaja od Galada učini milost, i neka bude među onima koji jedu za tvojim stolom, jer su tako došli k meni kad sam bežao od Avesaloma, brata tvog.
1KI 2:8 I eto, kod tebe je Simej, sin Girin od Venijamina iz Vaurima, koji me je ljuto ružio kad iđah u Mahanajim; ali mi dođe na susret na Jordan, i zakleh mu se Gospodom rekavši: Neću te ubiti mačem.
1KI 2:9 Ali mu ti nemoj oprostiti, jer si mudar čovek i znaćeš šta ćeš mu učiniti, da opraviš sedu glavu njegovu s krvlju u grob.
1KI 2:10 Tako počinu David kod otaca svojih, i bi pogreben u gradu Davidovom.
1KI 2:11 A carova David nad Izrailjem četrdeset godina: u Hevronu carova sedam godina, a u Jerusalimu carova trideset i tri godine.
1KI 2:12 I Solomun sede na presto Davida oca svog, i carstvo se njegovo utvrdi jako.
1KI 2:13 Tada dođe Adonija, sin Agitin, k Vitsaveji materi Solomunovoj; a ona reče: Jesi li dobro došao? A on reče: Dobro.
1KI 2:14 Potom reče: Imam nešto da ti kažem. A ona reče: Govori.
1KI 2:15 Tada reče: Ti znaš da je moje bilo carstvo, i da je u mene bio upro oči sav Izrailj da ja budem car; ali se carstvo prenese i dopade bratu mom, jer mu ga Gospod dade.
1KI 2:16 Zato te sad molim za jedno; nemoj me odbiti. A ona mu reče: Govori.
1KI 2:17 A on reče: Govori caru Solomunu, jer ti on neće odbiti, neka mi da za ženu Avisagu Sunamku.
1KI 2:18 A Vitsaveja reče: Dobro, ja ću govoriti caru za te.
1KI 2:19 I dođe Vitsaveja k caru Solomunu da mu govori za Adoniju; a car usta i srete je i poklonivši joj se sede na svoj presto, i zapovedi te namestiše stolicu materi njegovoj, i ona sede njemu s desne strane.
1KI 2:20 Tada ona reče: Iskala bih od tebe jednu malu stvar, nemoj me odbiti. A car joj reče: Išti, majko, neću te odbiti.
1KI 2:21 Ona reče: Podaj Avisagu Sunamku Adoniji, bratu svom za ženu.
1KI 2:22 A car Solomun odgovori materi svojoj i reče: Zašto išteš Avisagu Sunamku za Adoniju? Išti i carstvo za nj, jer je on brat moj stariji i ima uza se Avijatara sveštenika i Joava sina Serujinog.
1KI 2:23 I zakle se car Solomun Gospodom govoreći: Tako da mi učini Bog i tako da doda, sebi na smrt kaza to Adonija danas.
1KI 2:24 I zato, tako da je živ Gospod, koji me je utvrdio i posadio me na prestolu Davida oca mog, i koji mi je načinio kuću kao što je rekao, danas će poginuti Adonija.
1KI 2:25 I posla car Solomun Venaju, sina Jodajevog, koji uloži na nj, te pogibe.
1KI 2:26 A Avijataru svešteniku reče car: Idi u Anatot na njivu svoju, jer si zaslužio smrt, ali te neću danas pogubiti, jer si nosio kovčeg Gospodnji pred Davidom ocem mojim i podnosio si sve nevolje koje je podnosio otac moj.
1KI 2:27 Tako Solomun svrže Avijatara da ne bude sveštenik Gospodnji, da ispuni reč Gospodnju što reče u Silomu za dom Ilijev.
1KI 2:28 I ovaj glas dođe do Joava; a Joav beše pristao za Adonijom, premda za Avesalomom ne beše pristao; i uteče Joav u šator Gospodnji i uhvati se za rogove oltaru.
1KI 2:29 I javiše caru Solomunu: Joav uteče u šator Gospodnji, i eno ga kod oltara. A Solomun posla Venaju sina Jodajevog govoreći: Idi, uloži na nj.
1KI 2:30 I ušavši Venaja u šator Gospodnji reče mu: Car je kazao: Iziđi. A on reče: Neću; nego ovde hoću da umrem. A Venaja javi caru govoreći: Tako reče Joav i tako mi odgovori.
1KI 2:31 A car mu reče: Učini kako je rekao, uloži na nj, i pogrebi ga, i skini s mene i s doma oca mog krv pravu koju je prolio Joav.
1KI 2:32 I neka Gospod obrati krv njegovu na njegovu glavu, što uloži na dva čoveka pravednija i bolja od sebe, i ubi ih mačem bez znanja oca mog Davida: Avenira sina Nirovog vojvodu Izrailjevog i Amasu sina Jeterovog vojvodu Judinog;
1KI 2:33 neka se dakle krv njihova vrati na glavu Joavovu i na glavu semena njegovog doveka; a Davidu i semenu njegovom i domu njegovom i prestolu njegovom neka bude mir doveka od Gospoda.
1KI 2:34 I otide Venaja, sin Jodajev, i uloži na nj i pogubi ga, i bi pogreben kod kuće svoje u pustinji.
1KI 2:35 Tada postavi car Venaju, sina Jodajevog, na njegovo mesto nad vojskom, a Sadoka sveštenika postavi car na mesto Avijatarovo.
1KI 2:36 Potom posla car i dozva Simeja, i reče mu: Sagradi sebi kuću u Jerusalimu, pa tu sedi, i ne izlazi odatle nikuda.
1KI 2:37 Jer u koji dan iziđeš i pređeš preko potoka Kedrona, znaj zacelo da ćeš poginuti, i krv će tvoja pasti na tvoju glavu.
1KI 2:38 A Simej reče caru: Dobra je ta reč; kako je rekao gospodar moj car, tako će učiniti sluga tvoj. I sede Simej u Jerusalimu dugo vremena.
1KI 2:39 Ali se dogodi posle tri godine, te utekoše dve sluge Simejeve k Ahisu, sinu Mašinom caru gatskom. I bi javljeno Simeju: Eno ti slugu u Gatu.
1KI 2:40 Tada usta Simej, i osamari svog magarca, i otide u Gat k Ahisu da traži sluge svoje. I vrati se Simej, i dovede natrag sluge svoje iz Gata.
1KI 2:41 I javiše Solomunu da je Simej bio otišao iz Jerusalima u Gat, i da se vratio.
1KI 2:42 Tada car poslavši dozva Simeja, i reče mu: Nisam li te zakleo Gospodom i nisam li ti tvrdo rekao: U koji dan iziđeš kuda mu drago, znaj zacelo da ćeš poginuti? I ti mi reče: Dobra je ta reč koju čuh.
1KI 2:43 Zašto, dakle, nisi držao zakletvu Gospodnju i zapovest koju sam ti zapovedio?
1KI 2:44 Potom reče car Simeju: Ti znaš sve zlo za koje zna srce tvoje, šta si učinio Davidu ocu mom; Gospod vraća tvoje zlo na tvoju glavu.
1KI 2:45 A car će Solomun biti blagosloven i presto Davidov utvrđen pred Gospodom do veka.
1KI 2:46 I zapovedi car Venaji sinu Jodajevom, te iziđe i uloži na nj, te pogibe. I carstvo se utvrdi u ruci Solomunovoj.
1KI 3:1 A Solomun se oprijatelji s faraonom, carem misirskim, i oženi se kćerju faraonovom, i dovede je u grad Davidov dokle ne dovrši svoj dom i dom Gospodnji i zid oko Jerusalima.
1KI 3:2 Ali narod prinošaše žrtve na visinama; jer još ne beše sazidan dom imenu Gospodnjem do tada.
1KI 3:3 A Solomun ljubljaše Gospoda hodeći po uredbama oca svog Davida, samo što na visinama prinošaše žrtve i kađaše.
1KI 3:4 Zato otide car u Gavaon da onde prinese žrtvu, jer to beše velika visina; i Solomun prinese hiljadu žrtava paljenica na onom oltaru.
1KI 3:5 I javi se Gospod Solomunu u Gavaonu noću u snu, i reče Bog: Išti šta hoćeš da ti dam.
1KI 3:6 A Solomun reče: Ti si učinio veliku milost sluzi svom Davidu ocu mom, kao što je hodio pred Tobom verno i pravedno i s pravim srcem prema Tebi; i sačuvao si mu ovu veliku milost, te mu dao sina da sedi na prestolu njegovom, kao što se vidi danas.
1KI 3:7 I tako Gospode Bože moj, Ti si postavio slugu svog carem na mesto Davida oca mog, a ja sam mlad, niti znam polaziti ni dolaziti.
1KI 3:8 I Tvoj je sluga među narodom Tvojim, koji si izabrao, narodom velikim, koji se ne može izbrojati ni proračunati od množine.
1KI 3:9 Daj dakle sluzi svom srce razumno da može suditi narodu Tvom i raspoznavati dobro i zlo. Jer ko može suditi narodu Tvom tako velikom?
1KI 3:10 I bi milo Gospodu što Solomun to zaiska.
1KI 3:11 I reče mu Bog: Kad to išteš, a ne išteš dug život niti išteš blago niti išteš duše neprijatelja svojih nego išteš razum da umeš suditi;
1KI 3:12 evo učinih po tvojim rečima; evo ti dajem srce mudro i razumno da takvog kakav si ti ni pre tebe nije bilo niti će posle tebe nastati takav kakav si ti.
1KI 3:13 A svrh toga dajem ti i šta nisi iskao, i blago i slavu, da takvog kakav ćeš ti biti neće biti među carevima svega veka tvog.
1KI 3:14 I ako uzideš mojim putevima držeći uredbe moje i zapovesti moje, kao što je išao David otac tvoj, produžiću dane tvoje.
1KI 3:15 Tada se probudi Solomun, i gle, ono beše san. I dođe u Jerusalim, i stavši pred kovčeg zaveta Gospodnjeg prinese žrtve paljenice i žrtve zahvalne, i počasti sve sluge svoje.
1KI 3:16 Tada dođoše dve žene kurve k caru, i stadoše pred njim.
1KI 3:17 I reče jedna žena: Ah, gospodaru; ja i ova žena sedimo u jednoj kući, i porodih se kod nje u istoj kući.
1KI 3:18 A treći dan posle mog porođaja porodi se i ova žena, i bejasmo zajedno i ne beše niko drugi s nama u kući, samo nas dve bejasmo u kući.
1KI 3:19 I umre sin ove žene noćas, jer ona leže na nj.
1KI 3:20 Pa ustavši u po noći uze sina mog iskraj mene, kad sluškinja tvoja spavaše, i stavi ga sebi u naručje, a sina svog mrtvog stavi meni u naručje.
1KI 3:21 A kad ustah ujutru da podojim sina svog, a to mrtav; ali kad razgledah ujutru, a to, ne beše moj sin, kog ja rodih.
1KI 3:22 Tada reče druga žena: Nije tako; nego je moj sin ovaj živi, a tvoj je sin onaj mrtvi. Ali ona reče: Nije tako, nego je tvoj sin onaj mrtvi, a moj je sin ovaj živi. Tako govorahu pred carem.
1KI 3:23 A car reče: Ova kaže: Ovaj je živi moj sin, a tvoj je sin ovaj mrtvi; a ona kaže: Nije tako, nego je tvoj sin onaj mrtvi, a moj je sin ovaj živi.
1KI 3:24 I reče car: Dajte mi mač. I donesoše mač pred cara.
1KI 3:25 Tada reče car: Rasecite živo dete na dvoje, i podajte polovinu jednoj i polovinu drugoj.
1KI 3:26 Tada žena koje sin beše živi reče caru, jer joj se uskoleba utroba za sinom: Ah, gospodaru, podajte njoj dete živo, a nemojte ga ubijati. A ona reče: Neka ne bude ni meni ni tebi, rasecite ga.
1KI 3:27 Tada odgovori car i reče: Podajte onoj živo dete, nemojte ga ubiti, ona mu je mati.
1KI 3:28 I sav Izrailj ču sud koji izreče car, i pobojaše se cara; jer videše da je u njemu mudrost Božja da sudi.
1KI 4:1 A car Solomun carovaše nad svim Izrailjem.
1KI 4:2 A ovo behu knezovi njegovi: Azarija, sin Sadokov, namesnik;
1KI 4:3 Elioref i Ahija, sinovi Sisini, pisari; Josafat, sin Ahiludov, pametar;
1KI 4:4 Venaja, sin Jodajev, vojvoda; a Sadok i Avijatar sveštenici;
1KI 4:5 a Azarija sin Natanov, beše nad pristavima; a Zavud, sin Natanov, prvi većnik, prijatelj carev;
1KI 4:6 a Ahisar upravitelj dvorski; a Adoniram sin Avdin nad carskim poslenicima.
1KI 4:7 I imaše Solomun dvanaest pristava po svemu Izrailju, koji hranjahu cara i sav dom njegov; po mesec dana u godini svaki beše dužan hraniti.
1KI 4:8 A ovo su im imena: Sin Urov u gori Jefremovoj;
1KI 4:9 sin Dekerov u Makasu i u Salvimu i Vet-Semesu i Elonu vet-anatskom;
1KI 4:10 sin Esedov u Aruvotu; pod njim beše Sohot i sva zemlja Eferova;
1KI 4:11 sin Avinadavov nad svim krajem dorskim; žena mu beše Tafata, kći Solomunova;
1KI 4:12 Vana, sin Ahiludov nad Tanahom i Megidonom i svim Vet-Sanom, koji je do Sartane pod Jezraelom, od Vet-Sana do Avel-Meola, do preko Jok-Meama;
1KI 4:13 sin Geverov u Ramotu galadskom; imaše sela Jaira sina Manasijinog u Galadu i kraj argovski u Vasanu, šezdeset velikih gradova sa zidovima i prevornicama bronzanim;
1KI 4:14 Ahinadav, sin Idov u Mahanajimu;
1KI 4:15 Ahimas u Neftalimu; i on beše oženjen kćerju Solomunovom Vasematom;
1KI 4:16 Vana sin Husajev u Asiru i u Alotu;
1KI 4:17 Josafat sin Farujin u Isaharu;
1KI 4:18 Simej sin Ilin u Venijaminu;
1KI 4:19 Gever, sin Urijev u zemlji galadskoj, u zemlji Siona cara amorejskog i Oga cara vasanskog; jedan beše pristav u toj zemlji.
1KI 4:20 Jude i Izrailja beše mnogo kao peska pokraj mora; i jeđahu i pijahu i veseljahu se.
1KI 4:21 A Solomun vladaše svim carstvima od reke do zemlje filistejske i do međe misirske, i donošahu dare i služahu Solomuna svega veka njegovog.
1KI 4:22 A hrana Solomunova beše na dan trideset kora belog brašna, i šezdeset kora drugog brašna;
1KI 4:23 dvadeset volova ugojenih i dvadeset s paše, i sto ovaca, osim jelena i srna i divokoza i ugojenih ptica.
1KI 4:24 Jer on vladaše svuda s ove strane reke od Tapse do Gaze, nad svim carstvima s ove strane reke, i beše miran sa svih strana unaokolo.
1KI 4:25 I življahu Juda i Izrailj bez straha, svaki pod svojom lozom i pod svojom smokvom, od Dana do Virsaveje, svega veka Solomunovog.
1KI 4:26 I imaše Solomun četrdeset hiljada konja za jaslima za kola svoja, i dvadeset hiljada konjika.
1KI 4:27 I pristavi hranjahu cara Solomuna i sve koji dolažahu za sto cara Solomuna, svaki svog meseca, i ne davahu da čega ponestane.
1KI 4:28 A ječam i slamu za konje i za mazge donošahu na mesto gde behu, svaki kako mu beše određeno.
1KI 4:29 I Bog dade mudrost Solomunu i razum vrlo velik i srce prostrano kao pesak na bregu morskom.
1KI 4:30 Jer mudrost Solomunova beše veća od mudrosti svih istočnih naroda i od sve mudrosti misirske.
1KI 4:31 Mudriji beše od svakog čoveka, i od Etana Ezraita i od Emana i od Halkola i od Darde, sinova Maolovih; i razglasi se ime njegovo po svim narodima unaokolo.
1KI 4:32 I izgovori tri hiljade priča, i beše pesama njegovih hiljadu i pet.
1KI 4:33 Govorio je i o drveću, od kedra na Livanu do isopa koji niče iz zida; govorio je i o stoci i o pticama i o bubinama i o ribama.
1KI 4:34 I dolažahu od svih naroda da čuju mudrost Solomunovu, od svih carstava na zemlji, koji čuše za mudrost njegovu.
1KI 5:1 I Hiram, car tirski posla sluge svoje k Solomunu čuvši da su ga pomazali za cara na mesto oca njegovog, jer Hiram ljubljaše Davida svagda.
1KI 5:2 A Solomun posla ka Hiramu i poruči mu:
1KI 5:3 Ti znaš da David, otac moj nije mogao sagraditi dom imenu Gospoda Boga svog od ratova kojima ga opkoliše, dokle ih Gospod ne položi pod noge njegove.
1KI 5:4 A sada Gospod Bog moj dao mi je mir od svuda, nemam ni jednog neprijatelja ni zlu smetnju.
1KI 5:5 Zato, evo, velim da sagradim dom imenu Gospoda Boga svog, kao što je rekao Gospod Davidu ocu mom govoreći: Sin tvoj, kog ću posaditi mesto tebe na presto tvoj, on će sagraditi dom imenu mom.
1KI 5:6 Zato zapovedi sada neka mi naseku drva kedrovih na Livanu, a sluge će moje biti sa slugama tvojim, a platu slugama tvojim daću ti kako god kažeš; jer ti znaš da u nas nema ljudi koji umeju seći drva kao sidonci.
1KI 5:7 I kad Hiram ču reči Solomunove, obradova se veoma i reče: Da je blagosloven Gospod danas, koji dade Davidu mudrog sina nad ovim narodom velikim.
1KI 5:8 I posla Hiram Solomunu, i poruči: Čuo sam čega radi si slao k meni; ja ću učiniti svu volju tvoju za drva kedrova i za drva jelova.
1KI 5:9 Moje će sluge sneti s Livana na more, i ja ću ih povezati u splavove i spustiti morem do mesta koje mi kažeš, i onde ću razvezati, pa ih nosi; a ti ćeš učiniti moju volju i dati hranu čeljadi mojoj.
1KI 5:10 I tako davaše Hiram Solomunu drva kedrova i drva jelova, koliko mu beše volja.
1KI 5:11 A Solomun davaše Hiramu dvadeset hiljada kora pšenice za hranu čeljadi njegovoj, i dvadeset kora ulja ceđenog; toliko davaše Solomun Hiramu svake godine.
1KI 5:12 I Gospod dade mudrost Solomunu kako mu beše obrekao, i beše mir između Hirama i Solomuna, i uhvatiše veru među sobom.
1KI 5:13 I odredi Solomun ljude iz svega Izrailja, i bi određenih trideset hiljada ljudi.
1KI 5:14 I slaše ih na Livan po deset hiljada svakog meseca naizmence; jedan mesec behu na Livanu a dva meseca kod kuća svojih. A Adoniram beše nad ovim poslanicima.
1KI 5:15 I imaše Solomun sedamdeset hiljada nosilaca i osamdeset hiljada tesača u planini,
1KI 5:16 osim nastojnika Solomunovih, koji behu nad tim poslom, tri hiljade i trista, koji upravljahu narodom koji poslovaše taj posao.
1KI 5:17 I zapovedi car da snose veliko kamenje, skupoceno kamenje za temelj domu, tesano kamenje.
1KI 5:18 I tesahu poslenici Solomunovi i poslenici Hiramovi i Givleji, i pripravljahu drvo i kamenje da se zida dom.
1KI 6:1 Četiri stotine i osamdesete godine po izlasku sinova Izrailjevih iz zemlje misirske, četvrte godine carovanja Solomunovog nad Izrailjem, meseca Zifa, a to je drugi mesec, poče zidati dom Gospodu.
1KI 6:2 A dom što ga zida car Solomun Gospodu beše u dužinu od šezdeset lakata, a u širinu od dvadeset lakata, a u visinu od trideset lakata.
1KI 6:3 I beše trem pred crkvom dvadeset lakata dug, prema širini doma, a deset lakata širok pred domom.
1KI 6:4 I načini prozore na domu iznutra široke, a spolja uske.
1KI 6:5 I uza zid domu načini hodnike svuda unaokolo uza zid domu oko crkve i svetinje nad svetinjama, i načini kleti svuda unaokolo.
1KI 6:6 Najdonji hodnik beše pet lakata širok, a srednji šest lakata širok, a treći sedam lakata širok; jer načini zaseke na domu spolja unaokolo, da se grede ne uležu u zid od doma.
1KI 6:7 A kad zidahu dom, zidahu od kamena, koji dovožahu sasvim prigotovljen, te se ni čekić ni sekira niti kakvo oruđe gvozdeno ne ču u domu kad se zidaše.
1KI 6:8 Vrata od srednjeg hodnika behu na desnoj strani doma, i izlažaše se na zavojnicu na srednji hodnik, i iz srednjeg na treći.
1KI 6:9 Tako sazida dom, i dovrši ga, i pokri dom gredama i daskama kedrovim.
1KI 6:10 I načiniše hodnike oko celog doma od pet lakata u visinu svaki, i sastavljahu ih s domom grede kedrove.
1KI 6:11 Tada dođe reč Gospodnja Solomunu govoreći:
1KI 6:12 To je dom što gradiš; ako uzideš po mojim uredbama, i ustvoriš moje zakone i uzdržiš sve moje zapovesti hodeći po njima, potvrdiću ti reč svoju, koju sam rekao Davidu ocu tvom.
1KI 6:13 I stanovaću među sinovima Izrailjevim, i neću ostaviti narod svoj Izrailja.
1KI 6:14 I tako sazida Solomun dom, i dovrši ga.
1KI 6:15 I obloži zidove domu iznutra daskama kedrovim, od poda doma do vrha zidova obloži drvetom iznutra; i pod domu obloži daskama jelovim.
1KI 6:16 I načini pregradu od dvadeset lakata od jedne strane doma do druge od dasaka kedrovih, od poda do vrh zidova; i to načini unutra za šator, za svetinju nad svetinjama.
1KI 6:17 A dom, crkva napred, beše od četrdeset lakata.
1KI 6:18 A po daskama kedrovim unutra u domu behu izrezane jabuke i cvetovi razvijeni, sve od kedra tako da se ne viđaše nigde kamen.
1KI 6:19 I svetinju nad svetinjama uredi unutra u domu, da se onde namesti kovčeg zaveta Gospodnjeg.
1KI 6:20 A svetinja nad svetinjama unutra beše dvadeset lakata duga, i dvadeset lakata široka, i dvadeset lakata visoka, i obloži je čistim zlatom; tako obloži i oltar od kedra.
1KI 6:21 I tako obloži Solomun dom iznutra čistim zlatom, i zateže zlatne lance pred svetinjom nad svetinjama, koju takođe obloži zlatom.
1KI 6:22 I sav dom obloži zlatom; tako i sav oltar pred svetinjom nad svetinjama obloži zlatom.
1KI 6:23 A u svetinji nad svetinjama načini dva heruvima od drveta maslinovog; deset lakata beše visok svaki.
1KI 6:24 A od pet lakata beše jedno krilo u heruvima, i od pet lakata beše drugo krilo u heruvima; deset lakata beše od kraja jednog krila do kraja drugog krila.
1KI 6:25 Tako i drugi heruvim beše od deset lakata; jedne mere i jedne naprave behu oba heruvima.
1KI 6:26 Deset lakata beše visok jedan heruvim, tako i drugi.
1KI 6:27 I namesti heruvime usred unutrašnjeg doma, i raširiše heruvimi krila svoja tako da krilo jednog ticaše u jedan zid, a krilo drugog heruvima ticaše u drugi zid, a usred doma ticahu krila jedno u drugo.
1KI 6:28 I obloži heruvime zlatom.
1KI 6:29 A sve zidove domu unaokolo iskiti rezanim heruvimima i palmama i razvijenim cvetovima iznutra i spolja.
1KI 6:30 I pod domu obloži zlatom iznutra i spolja.
1KI 6:31 I na ulasku u svetinju nad svetinjama načini dvokrilna vrata od drveta maslinovog, kojima pragovi s dovratnicima behu na pet uglova.
1KI 6:32 I na tim dvokrilnim vratima od drveta maslinovog izreza heruvime i palme i razvijene cvetove, i obloži ih zlatom, i heruvime i palme obloži zlatom.
1KI 6:33 Tako i na ulasku u crkvu načini pragove od drveta maslinovog na četiri ugla;
1KI 6:34 i vrata dvokrilna od drveta jelovog; na dve se strane otvaraše jedno krilo, i na dve strane otvaraše se drugo krilo.
1KI 6:35 I izreza na njima heruvime i palme i razvijene cvetove, i obloži zlatom sve što beše izrezano.
1KI 6:36 Potom načini trem unutrašnji od tri reda tesanog kamena i jednog reda drveta kedrovog struganog.
1KI 6:37 Četvrte godine meseca Zifa bi postavljen temelj domu Gospodnjem;
1KI 6:38 a jedanaeste godine meseca Vula, koji je osmi mesec, svrši se dom sa svim stvarima svojim i sa svim što mu pripada. Tako ga sazida za sedam godina.
1KI 7:1 Potom zida Solomun sebi dom trinaest godina, i svrši ga.
1KI 7:2 Sazida i dom iz šume livanske, sto lakata dug i pedeset lakata širok i trideset lakata visok, na četiri reda stupova kedrovih, s gredama kedrovim svrh stupova.
1KI 7:3 I beše pokriven drvetom kedrovim gore na gredama, koje behu na četrdeset i pet stupova, po petnaest u jednom redu.
1KI 7:4 I prozora behu tri reda, prozor nad prozorom u tri reda.
1KI 7:5 I sva vrata i pragovi behu na četiri ugla, i prozori, i jedan prozor beše prema drugom u tri reda.
1KI 7:6 I načini trem od stupova, pedeset lakata dug i trideset lakata širok; i taj trem beše spreda, i stupovi i grede behu spreda.
1KI 7:7 I načini trem u kome beše presto, gde suđaše, trem sudski, koji beše obložen kedrom od poda do vrha.
1KI 7:8 U njegovoj kući gde življaše beše drugi trem iza onog trema, posao beše isti. Načini dom i kćeri Faraonovoj, kojom se oženi Solomun, kao taj trem.
1KI 7:9 Sve ovo beše od skupocenog kamena, tesanog na meru i pilom sečenog, iznutra i spolja, od poda do krova, i spolja do velikog trema.
1KI 7:10 I temelj beše od kamenja skupocenog, kamenja velikog, od deset lakata i od osam lakata.
1KI 7:11 A odozgo beše kamenje skupoceno na meru tesano i daske kedrove.
1KI 7:12 I veliki trem unaokolo imaše tri reda kamenja tesanog i jedan red kedrovih brvana, kao trem unutrašnji doma Gospodnjeg i kao trem istog doma.
1KI 7:13 I posla car Solomun i pozva Hirama iz Tira.
1KI 7:14 A on beše sin jedne udovice od plemena Neftalimovog a otac mu beše iz Tira, umetnik bronzarski, vrlo vešt i razuman, te umeše svašta graditi od bronze; on došav k caru Solomunu izradi mu sav posao.
1KI 7:15 Sali dva stupa od bronze, jedan stup beše od osamnaest lakata u visinu, a unaokolo od dvanaest lakata; takav beše i drugi stup.
1KI 7:16 I načini dva oglavlja da se metnu odozgo na stupove, salivena od bronze; pet lakata beše visoko jedno oglavlje i pet lakata beše visoko drugo oglavlje.
1KI 7:17 I pletenice isprepletane i vrpce kao verige načini na oglavlja, koja behu na vrh stupova, sedam na jedno oglavlje i sedam na drugo oglavlje.
1KI 7:18 Tako načini i na stupove i dva reda šipaka na jednu pletenicu unaokolo da pokrivaju oglavlje koje beše na vrhu; tako načini i na drugom oglavlju.
1KI 7:19 I na ta dva oglavlja navrh stupova u tremu behu načinjeni ljiljani od četiri lakta.
1KI 7:20 I na dva oglavlja na dva stupa behu odozgo i prema sredini pod pletenicama šipci, kojih beše dvesta u dva reda unaokolo na jednom i na drugom oglavlju.
1KI 7:21 I postavi te stupove u tremu crkvenom, i postavivši desni stup nazva ga Jahin, potom postaviše stup levi nazva ga Voas.
1KI 7:22 I navrh stupova namesti izrađeno cveće ljiljanovo. I tako svršiše stupove.
1KI 7:23 I sali more; deset lakata beše mu od jednog kraja do drugog, okruglo unaokolo, a pet lakata beše visoko, a unaokolo mu beše trideset lakata.
1KI 7:24 I ispod kraja njegovog behu ispupčene kao jabuke svuda unaokolo po deset na jedan lakat, kojima beše optočeno more unaokolo, dva reda jabuka beše saliveno s njim.
1KI 7:25 I stajaše na dvanaest volova; tri gledahu na sever, tri gledahu na zapad, tri gledahu na jug, a tri gledahu na istok; a more stajaše na njima odozgo, i zadnja strana svih njih beše unutra.
1KI 7:26 Debljina mu beše s podlanice a kraj mu beše kao kraj u čaše, kao cvet ljiljanov, a primaše dve hiljade vata.
1KI 7:27 I načini deset podnožja od bronze, u dužinu od četiri lakta beše svako podnožje, a u širinu od četiri lakta, a u visinu od tri lakta.
1KI 7:28 A naprava beše u svakog podnožja ovakva: Oplata beše u njih unaokolo, i oplata beše između uglova.
1KI 7:29 A na oplati među uglovima behu lavovi i volovi i heruvimi; a na uglovima beše stupac odozgo, a ispod lavova i volova beše venac kovan.
1KI 7:30 I pod svakim podnožjem behu po četiri točka od bronze s pločama bronzanim, i na četiri ugla behu kao ramena, i pod svakom umivaonicom behu ta ramena salivena prema svakom vencu.
1KI 7:31 Dubina umivaonici od vrha do dna nad stupcem beše s lakta, i u vrhu beše okrugla kao i stupac koji beše od podrug lakta, i po vrhu joj beše rezano, a oplata joj beše na četiri ugla, ne okrugla.
1KI 7:32 I tako po četiri točka behu pod tom oplatom, i osovine točkovima izlažahu na podnožju, i svaki točak beše visok podrug lakta.
1KI 7:33 I naprava u tih točkova beše kao naprava u točkova kolskih; osovine njihove, glavčine, naplaci i paoci, sve beše liveno.
1KI 7:34 I četiri ramena behu na četiri ugla u svakog podnožja, iz podnožja izlažahu njegova ramena.
1KI 7:35 A odozgo u podnožja beše visine po lakta, koja beše svuda okrugla, i odozgo na podnožju behu strane njegove i oplate koje izlažahu iz njega.
1KI 7:36 I po stranama njegovim i po oplatama njegovim izrezah heruvime, lavove i palme, jedno do drugog uz vence unaokolo.
1KI 7:37 Na taj način načini deset podnožja; sva behu jednako salivena, jedne mere i jedne naprave.
1KI 7:38 I načini deset umivaonica od bronze; po četrdeset vata uzimaše jedna umivaonica, i svaka umivaonica beše od četiri lakta; po jedna umivaonica stajaše na svakom podnožju od deset podnožja.
1KI 7:39 I namesti pet podnožja na desnoj strani doma, i pet na levoj strani doma, a more namesti na desnu stranu doma prema istoku s juga.
1KI 7:40 Tako načini Hiram umivaonice i lopate i kotliće; i svrši Hiram sav posao koji radi caru Solomunu za dom Gospodnji:
1KI 7:41 Dva stupa i dva oglavlja okrugla navrh dva stupa, i dve pletenice da pokrivaju ona dva oglavlja okrugla navrh stupova;
1KI 7:42 i četiri stotine šipaka na dve pletenice; dva reda šipaka na svakoj pletenici, da pokrivaju dva oglavlja okrugla navrh stupova;
1KI 7:43 i deset podnožja, i deset umivaonica na njima;
1KI 7:44 i more jedno, i volova dvanaest pod morem;
1KI 7:45 i lonce i lopate i kotliće. A svi sudovi što načini Hiram caru Solomunu za dom Gospodnji behu od bronze uglađene.
1KI 7:46 To je car salivao u ravnici jordanskoj u zemlji ilovači između Sohota i Sartana.
1KI 7:47 I Solomun ne izmeri te sudove jer ih beše vrlo mnogo, ne tražiše težinu bronze.
1KI 7:48 Načini Solomun i sve drugo posuđe za dom Gospodnji: zlatni oltar, i zlatni sto, na kome stajahu hlebovi postavljeni,
1KI 7:49 i pet svećnjaka s desne strane i pet s leve strane pred svetinjom od čistog zlata, cvetove i žiške i usekače od zlata,
1KI 7:50 i čaše i viljuške i kotliće, i kadionice i mašice od čistog zlata; i čepovi na vratima unutrašnjeg doma svetinje nad svetinjama, i čepovi na vratima crkvenim behu od zlata.
1KI 7:51 I tako se svrši sav posao koji uradi car Solomun domu Gospodnjem; i unese Solomun šta beše posvetio David otac njegov srebro i zlato i sudove, i ostavi u riznicu doma Gospodnjeg.
1KI 8:1 Tada sabra Solomun starešine Izrailjeve i sve glavare plemenske, knezove domova otačkih sinova Izrailjevih, k sebi u Jerusalim da se prenese kovčeg zaveta Gospodnjeg iz grada Davidovog, a to je Sion.
1KI 8:2 I skupiše se k caru Solomunu svi ljudi Izrailjevi meseca Etanima na praznika, a to je mesec sedmi.
1KI 8:3 I kad dođoše sve starešine Izrailjeve, podigoše sveštenici kovčeg;
1KI 8:4 i prenesoše kovčeg Gospodnji i šator od sastanka i sve sude svete što behu u šatoru; prenesoše ih sveštenici i Leviti.
1KI 8:5 A car Solomun i sav zbor Izrailjev, koji se sabra k njemu, prinesoše s njim pred kovčegom ovaca i goveda toliko da se ne mogaše ni izbrojati ni proračunati od mnoštva.
1KI 8:6 I unesoše sveštenici kovčeg zaveta Gospodnjeg na njegovo mesto, u unutrašnji dom, u svetinju nad svetinjama, pod krila heruvimima.
1KI 8:7 Jer heruvimima behu raširena krila nad mestom gde će stajati kovčeg, i zaklanjahu heruvimi kovčeg i poluge njegove odozgo.
1KI 8:8 I povukoše mu poluge tako da se krajevi viđahu na prednjoj strani svetinje nad svetinjama, ali se napolje ne viđahu; i onde ostaše do današnjeg dana.
1KI 8:9 U kovčegu ne beše ništa osim dve ploče kamene, koje metnu u nj Mojsije na Horivu, kad Gospod učini zavet sa sinovima Izrailjevim pošto iziđoše iz zemlje misirske.
1KI 8:10 A kad sveštenici iziđoše iz svetinje, oblak napuni dom Gospodnji,
1KI 8:11 te ne mogahu sveštenici stajati da služe od oblaka; jer se slave Gospodnje napuni dom Gospodnji.
1KI 8:12 Tada reče Solomun: Gospod je rekao da će nastavati u mraku.
1KI 8:13 Sazidah dom Tebi za stan, mesto, da u njemu nastavaš do veka.
1KI 8:14 I okrenuvši se licem svojim car blagoslovi sav zbor Izrailjev, a sav zbor Izrailjev stajaše.
1KI 8:15 I reče: Blagosloven da je Gospod Bog Izrailjev, koji je govorio svojim ustima Davidu ocu mom i ispunio rukom svojom govoreći:
1KI 8:16 Od onog dana kad izvedoh iz Misira narod svoj Izrailja ne izabrah ni jednog grada među svim plemenima Izrailjevim da se sazida dom gde bi bilo ime moje, nego izabrah Davida da bude nad narodom mojim Izrailjem.
1KI 8:17 I naumi David, otac moj, da sazida dom imenu Gospoda Boga Izrailjevog.
1KI 8:18 Ali Gospod reče Davidu, ocu mom: Što si naumio sazidati dom imenu mom, dobro si učinio što si to naumio;
1KI 8:19 ali nećeš ti sazidati taj dom, nego sin tvoj, koji će izaći iz bedara tvojih, on će sazidati dom imenu mom.
1KI 8:20 I tako ispuni Gospod reč svoju koju reče; jer ustah na mesto oca svog Davida, i sedoh na presto Izrailjev, kao što reče Gospod, i sazidah ovaj dom imenu Gospoda Boga Izrailjevog.
1KI 8:21 I odredih ovde mesto kovčegu u kome je zavet Gospodnji što je učinio s ocima našim kad ih je izveo iz zemlje misirske.
1KI 8:22 Potom stade Solomun pred oltar Gospodnji pred svim zborom Izrailjevim, i podiže ruke svoje k nebu,
1KI 8:23 i reče: Gospode Bože Izrailjev! Nema Boga takvog kakav si Ti gore na nebu ni dole na zemlji, koji čuvaš zavet i milost slugama svojim, koje hode pred Tobom svim srcem svojim;
1KI 8:24 koji si ispunio sluzi svom Davidu, ocu mom, šta si mu rekao; šta si ustima svojim rekao to si rukom svojom ispunio, kao što se vidi danas.
1KI 8:25 Sada dakle, Gospode Bože Izrailjev, drži sluzi svom Davidu ocu mom šta si mu rekao govoreći: Neće ti nestati čoveka ispred mene koji bi sedeo na prestolu Izrailjevom, samo ako sinovi tvoji uščuvaju put svoj hodeći preda mnom, kao što si ti hodio preda mnom.
1KI 8:26 Sada dakle, Bože Izrailjev, neka se potvrdi reč Tvoja koju si rekao sluzi svom Davidu, ocu mom.
1KI 8:27 Ali hoće li doista Bog stanovati na zemlji? Eto, nebo i nebesa nad nebesima ne mogu Te obuhvatiti, a kamoli ovaj dom što ga sazidah?
1KI 8:28 Ali pogledaj na molitvu sluge svog i na molbu njegovu, Gospode Bože moj, čuj viku i molitvu, kojim Ti se moli danas sluga Tvoj;
1KI 8:29 da budu oči Tvoje otvorene nad domom ovim dan i noć, nad ovim mestom, za koje si rekao: Tu će biti ime moje; da čuješ molitvu kojom će se moliti sluga Tvoj na ovom mestu.
1KI 8:30 Čuj molbu sluge svog i naroda svog Izrailja, kojom će se moliti na ovom mestu; čuj s mesta gde stanuješ, s neba, čuj, i smiluj se.
1KI 8:31 Kad ko zgreši bližnjemu svom te mu se da zakletva da se zakune, i zakletva dođe pred Tvoj oltar u ovom domu,
1KI 8:32 Ti čuj s neba, i učini i sudi slugama svojim, osuđujući krivca i dela njegova obraćajući na njegovu glavu, a pravog pravdajući i plaćajući mu po pravdi njegovoj.
1KI 8:33 Kad razbiju neprijatelji Tvoji narod Tvoj Izrailja zato što Ti zgreše, pa se obrate k Tebi i dadu slavu imenu Tvom, i pomole Ti se i zamole Te u ovom domu,
1KI 8:34 Ti čuj s neba, i oprosti greh narodu svom Izrailju, i dovedi ih opet u zemlju koju si dao ocima njihovim.
1KI 8:35 Kad se zatvori nebo, te ne bude dažda zato što zgreše Tebi, pa Ti se zamole na ovom mestu i dadu slavu imenu Tvom, i od greha se svog obrate, kad ih namučiš,
1KI 8:36 Ti čuj s neba, i oprosti greh slugama svojim i narodu svom Izrailju pokazavši im put dobri kojim će hoditi, i pusti dažd na zemlju svoju, koju si dao narodu svom u nasledstvo.
1KI 8:37 Kad bude glad u zemlji, kad bude pomor, suša, medljika, skakavci, gusenice, ili kad ga pritesni neprijatelj njegov u zemlji njegovoj vlastitoj, ili kakvo god zlo, kakva god bolest,
1KI 8:38 svaku molbu i svaku molitvu, koja bude od koga god čoveka ili od svega Tvog naroda Izrailja, ko pozna muku srca svog i podigne ruke svoje u ovom domu,
1KI 8:39 Ti čuj s neba, iz stana svog, i smiluj se i učini i podaj svakome po svim putevima njegovim, koje znaš u srcu njegovom; jer Ti sam znaš srca svih sinova čovečijih;
1KI 8:40 da Te se boje dokle su god živi na zemlji koju si dao ocima našim.
1KI 8:41 I stranac, koji nije od Tvog naroda Izrailja, nego dođe iz daleke zemlje imena Tvog radi,
1KI 8:42 (jer će se čuti za ime Tvoje veliko i za ruku Tvoju krepku i mišicu Tvoju podignutu) kad dođe i pomoli se u ovom domu,
1KI 8:43 Ti čuj s neba, iz stana svog, i učini sve za šta poviče k Tebi onaj stranac, da bi poznali ime Tvoje svi narodi na zemlji i bojali se Tebe kao narod Tvoj Izrailj, i da bi znali da je ime Tvoje prizvano nad ovim domom, koji sazidah.
1KI 8:44 Kad narod Tvoj iziđe na vojsku na neprijatelja svog putem kojim Ga pošalješ, i pomole se Gospodu obrativši se ka gradu, koji si izabrao, i k domu, koji sam sazidao imenu Tvom,
1KI 8:45 čuj s neba molbu njihovu, i podaj im pravicu.
1KI 8:46 Kad Ti zgreše, jer nema čoveka koji ne greši, i razgnevivši se na njih daš ih neprijateljima njihovim, te ih zarobe i odvedu u zemlju neprijateljsku daleko ili blizu,
1KI 8:47 ako se dozovu u zemlji u koju budu odvedeni u ropstvo, i obrate se i stanu Ti se moliti u zemlji onih koji ih zarobiše, i kažu: Sagrešismo i zlo učinismo, skrivismo,
1KI 8:48 i tako se obrate k Tebi svim srcem svojim i svom dušom svojom u zemlji neprijatelja svojih, koji ih zarobe, i pomole Ti se okrenuvši se k zemlji svojoj, koju si dao ocima njihovim, ka gradu, koji si izabrao, i k domu, koji sam sazidao imenu Tvom,
1KI 8:49 tada čuj s neba, iz stana svog, molbu njihovu i molitvu njihovu, i podaj im pravicu,
1KI 8:50 i oprosti narodu svom šta Ti budu zgrešili, i sve prestupe kojima Ti budu prestupili, i umilostivi im one koji ih zarobe da se smiluju na njih.
1KI 8:51 Jer su Tvoj narod i Tvoje nasledstvo, koje si izveo iz Misira, isred peći gvozdene.
1KI 8:52 Neka budu oči Tvoje otvorene na molbu sluge Tvog i na molbu naroda Tvog Izrailja, i čuj ih kad Te god prizovu.
1KI 8:53 Jer si ih Ti odvojio sebi za nasledstvo od svih naroda na zemlji, kao što si rekao preko Mojsija sluge svog, kad si izveo oce naše iz Misira, Gospode, Gospode!
1KI 8:54 A kad Solomun moleći se Gospodu svrši svu ovu molbu i molitvu, usta ispred oltara Gospodnjeg, gde beše klekao i ruke svoje podigao k nebu;
1KI 8:55 i stojeći blagoslovi sav zbor Izrailjev, glasom velikim govoreći:
1KI 8:56 Blagosloven da je Gospod koji je smirio narod svoj Izrailja, kao što je govorio; nije izostala ni jedna reč od svih dobrih reči Njegovih, koje je govorio preko Mojsija, sluge svog.
1KI 8:57 Da Gospod Bog naš bude s nama kao što je bio s ocima našim, da nas ne ostavi i ne napusti.
1KI 8:58 Nego neka prigne srce naše k sebi da bismo hodili svim putevima Njegovim i držali zapovesti Njegove i uredbe Njegove i zakone Njegove, što je zapovedio ocima našim.
1KI 8:59 I neka budu ove reči moje, kojima se molih Gospodu, blizu Gospoda Boga našeg dan i noć da bi davao pravicu sluzi svom i narodu svom Izrailju u svako doba;
1KI 8:60 da bi poznali svi narodi na zemlji da je Gospod sam Bog i da nema drugog.
1KI 8:61 I neka srce vaše bude celo prema Gospodu Bogu našem, da hodite po uredbama Njegovim i držite zapovesti Njegove kao danas.
1KI 8:62 Tada car i sav Izrailj s njim prinesoše žrtve pred Gospodom.
1KI 8:63 I Solomun prinese na žrtvu zahvalnu, koju prinese Gospodu, dvadeset i dve hiljade volova i sto i dvadeset hiljada ovaca. Tako posvetiše dom Gospodnji car i svi sinovi Izrailjevi.
1KI 8:64 U taj dan posveti car sredinu trema koji je pred domom Gospodnjim, jer onde prinese žrtve paljenice i dare i pretilinu od žrtava zahvalnih; jer bronzani oltar koji beše pred Gospodom beše malen i ne mogaše na nj stati žrtve paljenice i dari i pretilina od žrtava zahvalnih.
1KI 8:65 I u to vreme praznova Solomun praznik i sav Izrailj s njim, sabor velik od ulaska u Emat do potoka misirskog, pred Gospodom Bogom našim, sedam dana i opet sedam dana, to je četrnaest dana.
1KI 8:66 A u osmi dan otpusti narod; i blagosloviše cara i otidoše k šatorima svojim radujući se i veseleći se u srcu za sve dobro što učini Gospod Davidu, sluzi svom i Izrailju, narodu svom.
1KI 9:1 A kad Solomun svrši dom Gospodnji i dom carski i sve što željaše Solomun i rad beše načiniti,
1KI 9:2 javi se Gospod Solomunu drugi put, kao što mu se beše javio u Gavaonu;
1KI 9:3 i reče mu Gospod: Uslišio sam molbu tvoju i molitvu tvoju, kojom si mi se molio; osvetio sam taj dom koji si sazidao da tu namestim ime svoje do veka; i oči će moje i srce moje biti onde vazda.
1KI 9:4 A ti ako uzideš preda mnom kao je išao David otac tvoj s celim i pravim srcem tvoreći sve što sam ti zapovedio i držeći uredbe moje i zakone moje,
1KI 9:5 utvrdiću presto carstva tvog nad Izrailjem vavek, kao što sam kazao Davidu ocu tvom govoreći: Neće ti nestati čoveka na prestolu Izrailjevom.
1KI 9:6 Ali ako se vi i sinovi vaši odvratite od mene i ne uzdržite zapovesti moje i uredbe moje koje sam vam dao, i otidete i stanete služiti drugim bogovima i klanjati im se,
1KI 9:7 tada ću istrebiti Izrailja sa zemlje, koju sam vam dao, i ovaj dom, koji sam posvetio imenu svom, odbaciću od sebe, i Izrailj će postati priča i podsmeh među svim narodima;
1KI 9:8 a dom ovaj koliko je slavan, ko god prođe mimo nj, začudiće se i zapištaće, i reći će: Zašto učini Gospod ovo od ove zemlje i od ovog doma?
1KI 9:9 I odgovaraće se: Jer odustaše Gospoda Boga svog, koji izvede oce njihove iz zemlje misirske, i uzeše druge bogove, i klanjaše im se i služiše im; zato pusti na njih Gospod sve ovo zlo.
1KI 9:10 A kad prođe dvadeset godina, u koje sazida Solomun ova dva doma, dom Gospodnji i dom carski,
1KI 9:11 a Hiram, car tirski dade Solomunu drva kedrovih i drva jelovih i zlata koliko mu god volja beše, tada car Solomun dade Hiramu dvadeset gradova u zemlji galilejskoj.
1KI 9:12 I dođe Hiram iz Tira da vidi gradove koje mu dade Solomun, ali ne biše mu po volji.
1KI 9:13 Pa reče: Kakvi su to gradovi što si mi ih dao, brate? I nazva ih zemlja Kavul; i osta im to ime do danas.
1KI 9:14 A Hiram beše poslao caru sto i dvadeset talanata zlata.
1KI 9:15 I tako car Solomun odredi ljude, te sazida dom Gospodnji i dom svoj i Milon, i zidove oko Jerusalima, i Asor i Megidon i Gezer.
1KI 9:16 Jer Faraon, car misirski, iziđe i uze Gezer, i spali ga ognjem i pobi Hananeje koji življahu u gradu, i dade ga u prćiju kćeri svojoj, ženi Solomunovoj.
1KI 9:17 A Solomun sazida Gezer i Vet-Oron donji.
1KI 9:18 I Valat i Tadmor u pustinji u zemlji,
1KI 9:19 i sve gradove u kojima Solomun imaše žitnice, i gradove u kojima mu behu kola, i gradove u kojima mu behu konjici, i šta god Solomunu bi volja zidati u Jerusalimu i na Livanu i u svoj zemlji carstva svog.
1KI 9:20 I sav narod koji beše ostao od Amoreja, Heteja, Ferezeja, Jeveja i Jevuseja, koji ne behu od sinova Izrailjevih,
1KI 9:21 sinove njihove, koji behu ostali iza njih u zemlji kojih ne mogaše sinovi Izrailjevi istrebiti, njih Solomun nagna da plaćaju danak i robuju do današnjeg dana.
1KI 9:22 A od sinova Izrailjevih ne učini ni jednog robom, nego behu vojnici i sluge njegove i knezovi, vojvode njegove, i zapovednici nad kolima njegovim i nad konjicima njegovim.
1KI 9:23 I beše glavnih nastojnika nad poslom Solomunovim pet stotina i pedeset, koji upravljahu narodom koji rađaše posao.
1KI 9:24 A kći Faraonova preseli se iz grada Davidovog u dom svoj, koji joj sazida. Tada sazida i Milon.
1KI 9:25 I Solomun prinošaše tri puta na godinu žrtve paljenice i žrtve zahvalne na oltaru koji načini Gospodu, i kađaše na oltaru koji beše pred Gospodom, kad svrši dom.
1KI 9:26 I lađe načini car Solomun u Esion-Gaveru, koji je kod Elota na bregu crvenog mora u zemlji edomskoj.
1KI 9:27 I posla Hiram na tim lađama sluge svoje, lađare vešte moru, sa slugama Solomunovim;
1KI 9:28 i dođoše u Ofir, i uzeše odande zlata četiri stotine i dvadeset talanata, i donesoše caru Solomunu.
1KI 10:1 A carica savska ču glas o Solomunu i o imenu Gospodnjem, i dođe da ga iskuša zagonetkama.
1KI 10:2 I dođe u Jerusalim sa silnom pratnjom, s kamilama koje nošahu mirisa i zlata vrlo mnogo i dragog kamenja; i došavši k Solomunu govori s njim o svemu što joj beše u srcu.
1KI 10:3 I Solomun joj odgovori na sve reči njene; ne beše od cara sakriveno ništa da joj ne bi odgovorio.
1KI 10:4 A kad carica savska vide svu mudrost Solomunovu i dom koji beše sazidao,
1KI 10:5 i jela na stolu njegovom i stanove sluga njegovih i dvorbu dvorana njegovih i odelo njihovo, i peharnike njegove i žrtve njegove paljenice koje prinošaše u domu Gospodnjem, ona dođe izvan sebe.
1KI 10:6 Pa reče caru: Istina je šta sam čula u svojoj zemlji o stvarima tvojim i o mudrosti tvojoj.
1KI 10:7 Ali ne hteh verovati šta se govoraše dokle ne dođe i vidim svojim očima; a gle, ni pola mi nije kazano; tvoja mudrost i dobrota nadvišuje glas koji sam slušala.
1KI 10:8 Blago ljudima tvojim, blago slugama tvojim, koji jednako stoje pred tobom i slušaju mudrost tvoju.
1KI 10:9 Da je blagosloven Gospod Bog tvoj kome si omileo, te te posadi na presto Izrailjev; jer Gospod ljubi Izrailja uvek, i postavi te carem da sudiš i deliš pravicu.
1KI 10:10 Potom dade caru sto i dvadeset talanata zlata i vrlo mnogo mirisa i dragog kamenja: nikada više ne dođe toliko takvih mirisa koliko dade carica savska caru Solomunu.
1KI 10:11 I lađe Hiramove, koje donošahu zlato iz Ofira, donesoše iz Ofira vrlo mnogo drveta almugima i dragog kamenja.
1KI 10:12 I načini car od tog drveta almugima zagradu u domu Gospodnjem i u domu carskom i harfe i psaltire za pevače; nikada se više nije dovezlo takvog drveta almugima niti se videlo do današnjeg dana.
1KI 10:13 A car Solomun dade carici savskoj šta god zažele i zaiska osim onog šta joj dade sam po mogućstvu cara Solomuna. Po tom ona otide i vrati se u zemlju svoju sa slugama svojim.
1KI 10:14 A zlata što dohođaše Solomunu svake godine, beše šest stotina i šezdeset i šest talanata,
1KI 10:15 osim onog što dohođaše od trgovaca i onih koji prodavahu mirise i od svih careva arapskih i upravitelja zemaljskih.
1KI 10:16 I car Solomun načini dvesta štitova od kovanog zlata, šest stotina sikala zlata dajući na jedan štit:
1KI 10:17 I tri stotine malih štitova od kovanog zlata, po tri mine zlata dajući na svaki štitić; i ostavi ih car u domu od šume livanske.
1KI 10:18 I načini car velik presto od slonove kosti, i obloži ga čistim zlatom.
1KI 10:19 Šest basamaka beše u prestola, i vrh okrugao beše ozad na prestolu i ručice behu s obe strane sedišta, i dva lava stajahu pokraj tih ručica.
1KI 10:20 I dvanaest lavova stajahu na šest basamaka otud i odovud. Ne bi takav načinjen ni u kome carstvu.
1KI 10:21 I svi sudovi iz kojih pijaše car Solomun behu zlatni, i svi sudovi u domu od šume livanske behu od čistog zlata; od srebra ne beše ništa; srebro beše ništa za vremena Solomunovog.
1KI 10:22 Jer car imaše lađe tarsiske na moru s lađama Hiramovim: jedan put u tri godine vraćahu se lađe tarsiske donoseći zlato i srebro, slonove kosti, majmune i paune.
1KI 10:23 Tako car Solomun beše veći od svih careva zemaljskih bogatstvom i mudrošću.
1KI 10:24 I iz cele zemlje tražahu da vide Solomuna, da čuju mudrost njegovu, koju mu dade Gospod u srce.
1KI 10:25 I donošahu mu svi dare, sudove srebrne i sudove zlatne, i haljine i oružje i mirise i konje i mazge, svake godine.
1KI 10:26 Tako nakupi Solomun kola i konjika, i imaše hiljadu i četiri stotine kola i dvanaest hiljada konjika, koje razredi po gradovima, gde mu behu kola, i kod sebe u Jerusalimu.
1KI 10:27 I učini car, te u Jerusalimu beše srebra kao kamenja, i kedrovih drva kao divljih smokava koje rastu po polju, tako mnogo.
1KI 10:28 I dovođahu Solomunu konje iz Misira i svakojaki trg, jer trgovci carevi uzimahu trg različan za cenu.
1KI 10:29 I dolažahu kola iz Misira po šest stotina sikala srebra, a konj po sto i pedeset. I tako svi carevi hetejski i carevi sirski dobijahu konje preko njih.
1KI 11:1 Ali car Solomun ljubljaše mnoge žene tuđinke osim kćeri Faraonove, Moavke, Amonke, Edomke, Sidonke i Hetejke,
1KI 11:2 od ovih naroda za koje beše rekao Gospod sinovima Izrailjevim: Ne idite k njima i oni da ne dolaze k vama, jer će zaneti srce vaše za svojim bogovima. Za njih prionu Solomun ljubeći ih.
1KI 11:3 Te imaše žena carica sedam stotina, i tri stotina inoča; i žene njegove zanesoše srce njegovo.
1KI 11:4 I kad ostare Solomun, žene zanesoše srce njegovo za tuđim bogovima; i srce njegovo ne bi celo prema Gospodu Bogu njegovom kao što je bilo srce Davida, oca njegovog.
1KI 11:5 I Solomun hođaše za Astarotom, boginjom sidonskom, i za Melhomom, gadom amonskim.
1KI 11:6 I činjaše Solomun šta beše zlo pred Gospodom, i ne hođaše sasvim za Gospodom kao David, otac njegov.
1KI 11:7 Tada sagradi Solomun visinu Hemosu, gadu moavskom, na gori prema Jerusalimu, i Molohu gadu amonskom.
1KI 11:8 Tako učini svim ženama tuđinkama, te kađahu i prinošahu žrtve svojim bogovima.
1KI 11:9 A Gospod se razgnevi na Solomuna što se odvrati srce njegovo od Gospoda Boga Izrailjevog, koji mu se beše javio dva puta,
1KI 11:10 i beše mu zapovedio da ne ide za drugim bogovima, a on ne održa šta mu Gospod zapovedi.
1KI 11:11 I reče Gospod Solomunu: Što se to nađe na tebi, i nisi držao zavet moj ni uredbe moje, koje sam ti zapovedio, zato ću otrgnuti od tebe carstvo i daću ga sluzi tvom.
1KI 11:12 Ali za tvog veka neću to učiniti radi Davida oca tvog; nego ću ga otrgnuti iz ruke sina tvog.
1KI 11:13 Ali neću otrgnuti svo carstvo; jedno ću pleme dati sinu tvom radi Davida sluge svog i radi Jerusalima, koji izabrah.
1KI 11:14 I podiže Gospod protivnika Solomunu, Adada Idumejca, koji beše od carskog roda u Idumeji.
1KI 11:15 Jer kad David beše u Idumeji i Joav vojvoda dođe da pokopa pobijene, pobi sve muškinje u Idumeji.
1KI 11:16 Jer Joav osta onde šest meseci sa svim Izrailjem dokle ne pobi sve muškinje u Idumeji.
1KI 11:17 Tada uteče Adad s nekoliko Idumejaca, sluga oca svog, i otide u Misir; a Adad beše tada dete.
1KI 11:18 I otišavši iz Madijana dođoše u Faran; i uzevši sa sobom ljudi iz Farana dođoše u Misir k Faraonu, caru misirskom, koji mu dade kuću i odredi mu hranu, i dade mu i zemlje.
1KI 11:19 I Adad nađe veliku milost u Faraona, te ga oženi sestrom žene svoje, sestrom carice Tahpenese.
1KI 11:20 I sestra Tahpenesina rodi mu sina Genuvata, kog othrani Tahpenesa na dvoru Faraonovom, i beše Genuvat na dvoru Faraonovom među sinovima Faraonovim.
1KI 11:21 A kad Adad ču u Misiru da je David počinuo kod otaca svojih i da je umro Joav vojvoda, reče Adad Faraonu: Pusti me da idem u svoju zemlju.
1KI 11:22 A Faraon mu reče: A šta ti je malo kod mene, te hoćeš da ideš u svoju zemlju? A on reče: Ništa; ali me pusti.
1KI 11:23 Podiže mu Bog još jednog protivnika, Rezona sina Elijadinog, koji beše pobegao od gospodara svog Adad-Ezera, cara sovskog.
1KI 11:24 I skupivši k sebi ljude posta starešina od čete kad ih David ubi; potom otišavši u Damask ostaše onde i ovladaše Damaskom.
1KI 11:25 I beše protivnik Izrailjev svega veka Solomunovog, i to osim zla koje činjaše Adad; i mržaše na Izrailja carujući u Siriji.
1KI 11:26 I Jerovoam sin Navatov, Efraćanin iz Saride, čija mati beše po imenu Seruja žena udovica, sluga Solomunov, podiže se na cara.
1KI 11:27 A ovo bi uzrok zašto se podiže na cara: Solomun građaše Milon i zaziđivaše prolom grada Davida, oca svog;
1KI 11:28 a Jerovoam beše krepak i hrabar; zato videći Solomun mladića da nastaje za poslom postavi ga nad svim podanicima doma Josifovog.
1KI 11:29 Pa u to vreme kad Jerovoam otide iz Jerusalima, nađe ga na putu Ahija Silomljanin, prorok imajući na sebi novu haljinu, i behu njih dvojica sami u polju.
1KI 11:30 I Ahija uze novu haljinu koja beše na njemu, i razdre je na dvanaest komada.
1KI 11:31 I reče Jerovoamu: Uzmi deset komada; jer ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Evo istrgnuću carstvo iz ruke Solomunove, i daću tebi deset plemena.
1KI 11:32 Samo će jedno pleme ostati njemu radi sluge mog Davida i radi grada Jerusalima, koji izabrah između svih plemena Izrailjevih.
1KI 11:33 Jer ostaviše mene i pokloniše se Astaroti, boginji sidonskoj i Hemosu bogu moavskom i Melhomu bogu sinova Amonovih, i ne hodiše putevima mojim čineći što je pravo preda mnom, uredbe moje i zakone moje, kao David otac njegov.
1KI 11:34 Ali neću uzeti carstvo iz ruku njegovih, nego ću ga ostaviti neka vlada dokle je god živ Davida radi sluge svog, kog izabrah, koji je držao zapovesti moje i uredbe moje.
1KI 11:35 Nego ću uzeti carstvo iz ruku sina njegovog, i daću tebi od njega deset plemena.
1KI 11:36 A sinu ću njegovom dati jedno pleme da bude videlo Davidu sluzi mom vazda preda mnom u gradu Jerusalimu, koji izabrah da u njemu namestim ime svoje.
1KI 11:37 Tebe ću, dakle, uzeti da caruješ nad svim šta ti duša želi, i bićeš car nad Izrailjem.
1KI 11:38 I ako uzaslušaš sve što ti zapovedim, i uzideš mojim putevima i uščiniš što je pravo preda mnom, držeći uredbe moje i zapovesti moje, kao što je činio David sluga moj, biću s tobom i sazidaću ti tvrd dom, kao što sam sazidao Davidu, i daću ti Izrailja.
1KI 11:39 I mučiću seme Davidovo zato, ali ne svagda.
1KI 11:40 Zato tražaše Solomun da ubije Jerovoama; ali se Jerovoam podiže i pobeže u Misir k Sisaku, caru misirskom, i bi u Misiru dokle ne umre Solomun.
1KI 11:41 A ostala dela Solomunova i šta je god činio, i mudrost njegova, nije li to zapisano u knjizi dela Solomunovih?
1KI 11:42 A carova Solomun u Jerusalimu nad svim Izrailjem četrdeset godina.
1KI 11:43 I počinu Solomun kod otaca svojih, i bi pogreben u gradu Davida, oca svog; a Rovoam, sin njegov, zacari se na njegovo mesto.
1KI 12:1 Tada otide Rovoam u Sihem; jer se onde skupi sav Izrailj da ga zacare.
1KI 12:2 A Jerovoam, sin Navatov, koji još beše u Misiru pobegavši onamo od cara Solomuna, kad ču, on još osta u Misiru.
1KI 12:3 Ali poslaše i dozvaše ga. Tako Jerovoam i sav zbor Izrailjev dođoše i rekoše Rovoamu govoreći:
1KI 12:4 Tvoj je otac metnuo na nas težak jaram; nego ti sada olakšaj ljutu službu oca svog i teški jaram koji je metnuo na nas, pak ćemo ti služiti.
1KI 12:5 A on im reče: Idite, pa do tri dana dođite opet k meni. I narod otide.
1KI 12:6 Tada car Rovoam učini veće sa starcima koji stajaše pred Solomunom, ocem njegovim dok beše živ, i reče: Kako savetujete da odgovorim narodu?
1KI 12:7 A oni mu odgovoriše govoreći: Ako danas ugodiš narodu i poslušaš ih i odgovoriš im lepim rečima, oni će ti biti sluge svagda.
1KI 12:8 Ali on ostavi savet što ga savetovaše starci, i učini veće sa mladićima, koji odrastoše s njim i koji stajahu pred njim.
1KI 12:9 I reče im: Šta vi savetujete da odgovorimo narodu, koji mi rekoše govoreći: Olakšaj jaram koji je metnuo na nas tvoj otac?
1KI 12:10 Tada mu odgovoriše mladići koji odrastoše s njim, i rekoše: Ovako kaži narodu što ti reče: Tvoj je otac metnuo na nas težak jaram, nego nam ti olakšaj; ovako im reci: Moj je mali prst deblji od bedara oca mog.
1KI 12:11 Otac je moj metnuo na vas težak jaram, a ja ću još dometnuti na vaš jaram; otac vas je moj šibao bičevima, a ja ću vas šibati bodljivim bičevima.
1KI 12:12 A treći dan dođe Jerovoam i sav narod k Rovoamu, kako im beše kazao car rekavši: Dođite opet k meni do tri dana.
1KI 12:13 I car odgovori oštro narodu ostavivši savet što ga savetovaše starci;
1KI 12:14 i reče im kako ga savetovaše mladići govoreći: Moj je otac metnuo na vas težak jaram, a ja ću još dometnuti na vaš jaram; otac vas je moj šibao bičevima, a ja ću vas šibati bodljivim bičevima.
1KI 12:15 I car ogluši se naroda, jer Gospod beše tako uredio da bi potvrdio reč svoju što je rekao preko Ahije Silomljanina Jerovoamu, sinu Navatovom.
1KI 12:16 A kad vide sav Izrailj gde ih se car ogluši, odgovori narod caru govoreći: Kakav deo mi imamo s Davidom? Nemamo nasledstvo sa sinom Jesejevim. U šatore svoje, Izrailju! A ti Davide, sad gledaj svoju kuću. Tako otide Izrailj u šatore svoje.
1KI 12:17 Samo nad sinovima Izrailjevim, koji življahu po gradovima Judinim, zacari se Rovoam.
1KI 12:18 I car Rovoam posla Adorama koji beše nad dankom; ali ga sav Izrailj zasu kamenjem, te pogibe; a car Rovoam brže sede na kola, te pobeže u Jerusalim.
1KI 12:19 Tako otpade Izrailj od doma Davidovog do današnjeg dana.
1KI 12:20 I kad ču sav Izrailj da se vratio Jerovoam, poslavši dozvaše ga na skupštinu, i postaviše ga carem nad svim Izrailjem. Ne prista za domom Davidovim ni jedno pleme osim samog plemena Judinog.
1KI 12:21 A Rovoam došav u Jerusalim sazva sav dom Judin i pleme Venijaminovo, sto i osamdeset hiljada odabranih vojnika, da zavojšte na dom Izrailjev da povrate carstvo Rovoamu, sinu Solomunovom.
1KI 12:22 Ali dođe reč Božja Semeju, čoveku Božijem, govoreći:
1KI 12:23 Kaži Rovoamu sinu Solomunovom caru Judinom i svemu domu Judinom i Venijaminovom i ostalom narodu, i reci:
1KI 12:24 Ovako veli Gospod: Ne idite, i ne bijte se s braćom svojom, sinovima Izrailjevim; vratite se svak svojoj kući, jer sam ja naredio tako da bude. I oni poslušaše reč Gospodnju i vrativši se otidoše kako Gospod reče.
1KI 12:25 Potom sazida Jerovoam Sihem u gori Jefremovoj i naseli se u njemu; a posle otide odande i sazida Fanuil.
1KI 12:26 I reče Jerovoam u srcu svom: Može se carstvo povratiti domu Davidovom.
1KI 12:27 Ako ovaj narod stane ići u Jerusalim da prinosi žrtve u domu Gospodnjem, srce će se narodu obratiti ka gospodaru njegovom Rovoamu, caru Judinom, te će me ubiti, i povratiće se k Rovoamu caru Judinom.
1KI 12:28 Zato car smisli, te načini dva teleta od zlata, pa reče narodu: Ne treba više da idete u Jerusalim; evo bogova tvojih, Izrailju, koji su te izveli iz zemlje misirske.
1KI 12:29 I namesti jedno u Vetilju, a drugo namesti u Danu.
1KI 12:30 I to bi na greh, jer narod iđaše k jednome do Dana.
1KI 12:31 I načini kuću na visini, i postavi sveštenike od prostog naroda koji ne behu od sinova Levijevih.
1KI 12:32 I učini Jerovoam praznik osmog meseca petnaestog dana, kao što je praznik u zemlji Judinoj, i prinese žrtve na oltaru; tako učini i u Vetilju prinoseći žrtve teocima koje načini; i postavi u Vetilju sveštenike visinama koje načini.
1KI 12:33 I petnaestog dana osmog meseca, koji beše smislio u srcu svom, prinošaše žrtve na oltaru koji načini u Vetilju, i praznovaše praznik sa sinovima Izrailjevim, i pristupi ka oltaru da kadi.
1KI 13:1 A gle, čovek Božji dođe iz zemlje Judine s rečju Gospodnjom u Vetilj, kad Jerovoam stajaše kod oltara da kadi.
1KI 13:2 I povika put oltara rečju Gospodnjom govoreći: Oltare! Oltare! Ovako veli Gospod: Evo, rodiće se sin domu Davidovom po imenu Josija, koji će na tebi klati sveštenike visina, koji kade na tebi, i ljudske će kosti spaliti na tebi.
1KI 13:3 I učini znak istog dana govoreći: Ovo je znak da je Gospod to rekao: Eto, oltar će se raspasti i prosuće se pepeo što je na njemu.
1KI 13:4 A kad car Jerovoam ču reči čoveka Božijeg koje vikaše oltaru vetiljskom, pruži ruku svoju s oltara govoreći: Držite ga! Ali usahnu mu ruka koju pruži na nj, i ne mogaše je povratiti k sebi.
1KI 13:5 A oltar se raspade, i prosu se pepeo s oltara po znaku koji učini čovek Božji rečju Gospodnjom.
1KI 13:6 Tada car reče čoveku Božijem: Pripadni ka Gospodu Bogu svom, i pomoli se za me da mi se povrati ruka. I čovek se Božji pomoli Gospodu, i povrati se caru ruka, i posta kao što je bila.
1KI 13:7 I reče car čoveku Božijem: Hodi sa mnom kući mojoj, i potkrepi se, i daću ti dar.
1KI 13:8 Ali čovek Božji reče caru: Da mi daš po kuće svoje, ne bih išao s tobom niti bih jeo hleba ni vode pio u ovom mestu.
1KI 13:9 Jer mi je tako zapovedio svojom rečju Gospod govoreći: Ne jedi hleba ni pij vode, niti se vraćaj istim putem kojim otideš.
1KI 13:10 I otide drugim putem, a ne vrati se onim kojim beše došao u Vetilj.
1KI 13:11 A u Vetilju življaše jedan stari prorok, kome dođe sin njegov i pripovedi sve što učini prorok Božji onaj dan u Vetilju, i reči koje reče caru; i pripovediše sinovi tog proroka ocu svom.
1KI 13:12 A otac im reče: Kojim je putem otišao? I pokazaše sinovi put kojim otide čovek Božji koji beše došao iz zemlje Judine.
1KI 13:13 A on reče sinovima svojim: Osamarite mi magarca. I osamariše mu magarca, te usede na nj.
1KI 13:14 I pođe za čovekom Božjim, i nađe ga a on sedi pod hrastom, pa mu reče: Jesi li ti čovek Božji što dođe iz zemlje Judine? On mu odgovori: Ja sam.
1KI 13:15 A on mu reče: Hodi sa mnom mojoj kući da jedeš hleba.
1KI 13:16 Ali on odgovori: Ne mogu se vratiti s tobom ni ići s tobom; niti ću jesti hleba ni piti vode s tobom u ovom mestu.
1KI 13:17 Jer mi je rečeno rečju Gospodnjom: Ne jedi hleba ni pij vode onde, niti se vraćaj putem kojim otideš.
1KI 13:18 A on mu reče: i ja sam prorok kao ti, i anđeo Gospodnji reče mi rečju Gospodnjom govoreći: Vrati ga sa sobom u svoju kuću neka jede hleba i pije vode. Ali mu slaga.
1KI 13:19 I vrati se s njim, te jede hleba u njegovoj kući i pi vode.
1KI 13:20 A kad seđahu za stolom, dođe reč Gospodnja proroku koji ga beše vratio;
1KI 13:21 i povika na čoveka Božjeg koji beše došao iz zemlje Judine, i reče: Ovako veli Gospod: Što nisi poslušao reč Gospodnju, i nisi držao zapovest koju ti je zapovedio Gospod Bog tvoj,
1KI 13:22 nego si se vratio i jeo hleba i pio vode na mestu za koje ti je rekao: Ne jedi hleba ni pij vode; zato neće tvoje telo doći u grob tvojih otaca.
1KI 13:23 I pošto se prorok kog beše vratio najede hleba i pošto se napi, osamari mu magarca.
1KI 13:24 A kad otide, udesi ga lav na putu i zakla ga. I telo njegovo ležaše na putu i magarac stajaše kod njega; takođe i lav stajaše kod tela.
1KI 13:25 I gle, ljudi prolazeći videše telo gde leži na putu i lava gde stoji kod tela, i došavši javiše u gradu u kome življaše stari prorok.
1KI 13:26 A kad to ču prorok koji ga beše vratio s puta, reče: Ovo je čovek Božji, koji ne posluša reči Gospodnje, zato ga dade Gospod lavu da ga rastrgne i usmrti po reči Gospodnjoj koju mu reče.
1KI 13:27 I reče sinovima svojim govoreći: Osamarite mi magarca. I osamariše.
1KI 13:28 I otišavši, nađe telo gde leži na putu, i magarca i lava gde stoje kod tela: Lav ne beše izjeo telo ni magarca rastrgao.
1KI 13:29 Tada prorok podiže telo čoveka Božijeg, i metnuv ga na magarca, odnese ga natrag, i dođe u grad stari prorok da ga ožali i pogrebe.
1KI 13:30 I metnu telo u svoj grob, i plakahu nad njim govoreći: Jaoh brate!
1KI 13:31 A pošto ga pogrebe, reče sinovima svojim govoreći: Kad umrem, pogrebite me u grobu gde je pogreben čovek Božji, pokraj kostiju njegovih metnite kosti moje.
1KI 13:32 Jer će se zacelo zbiti šta je oglasio po reči Gospodnjoj za oltar vetiljski i za sve kuće visina koje su po gradovima samarijskim.
1KI 13:33 Pošto ovo bi, opet se Jerovoam ne vrati sa svog zlog puta; nego opet načini iz prostog naroda sveštenike visinama; ko god hoćaše, tome on posvećivaše ruke i taj postajaše sveštenik visinama.
1KI 13:34 I to bi na greh domu Jerovoamovom da bi se istrebio i da bi ga nestalo sa zemlje.
1KI 14:1 U to vreme razbole se Avija, sin Jerovoamov.
1KI 14:2 I Jerovoam reče ženi svojoj: Ustani i preobuci se da te ne poznadu da si žena Jerovoamova; pa idi u Silom. Eto, onde je Ahija prorok, koji mi je kazao da ću biti car nad ovim narodom.
1KI 14:3 I ponesi deset hlebova i kolača i žban meda, pa otidi k njemu; on će ti kazati šta će biti od deteta.
1KI 14:4 I učini tako žena Jerovoamova, i ustavši otide u Silom i uđe u kuću Ahijinu. Ahija, pak, ne mogaše videti, jer mu oči behu potamnele od starosti.
1KI 14:5 Ali Gospod reče Ahiji: Eto ide žena Jerovoamova da te pita za sina svog, jer je bolestan; ti joj kaži to i to; a kad ona dođe učiniće se da je druga.
1KI 14:6 I Ahija čuvši šuštanje nogu njenih kad uđe na vrata, reče: Hodi, ženo Jerovoamova; što se činiš da si druga? Ja sam poslan k tebi da ti zlo kažem.
1KI 14:7 Idi, reci Jerovoamu: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Što sam te podigao između naroda i postavio te vođom narodu svom Izrailju,
1KI 14:8 i otrvši carstvo od doma Davidovog dadoh tebi, a ti ne bi kao sluga moj David, koji je držao zapovesti moje i hodio za mnom svim srcem svojim čineći samo što je pravo preda mnom;
1KI 14:9 nego si radio gore od svih koji biše pre tebe, i otišao si i načinio sebi druge bogove i likove livene da bi me dražio, pa si me bacio na leđa svoja;
1KI 14:10 zato, evo, ja ću pustiti zlo na dom Jerovoamov, i istrebiću Jerovoamu i ono što mokri uza zid, i uhvaćenog i ostavljenog u Izrailju, i dom ću Jerovoamov omesti kao što se mete da ga ne ostane ništa.
1KI 14:11 Ko Jerovoamov pogine u gradu, izješće ga psi, a ko pogine u polju, izješće ga ptice nebeske; jer Gospod reče.
1KI 14:12 A ti ustani, idi kući svojoj; i kad stupiš nogama svojim u grad, odmah će umreti dete.
1KI 14:13 I sav će Izrailj plakati za njim, i pogrepšće ga; jer će on sam od doma Jerovoamovog doći u grob, jer se na njemu samom u domu Jerovoamovom nađe nešto dobra pred Gospodom Bogom Izrailjevim.
1KI 14:14 A Gospod će podignuti sebi cara nad Izrailjem, koji će istrebiti dom Jerovoamov u onaj dan; da, šta? Sad već.
1KI 14:15 I udariće Gospod Izrailja da će se zaljuljati kao što se ljulja trska u vodi, i iščupaće Izrailja iz ove dobre zemlje, koji je dao ocima njihovim, i razasuće ih daleko preko reke zato što načiniše sebi lugove gneveći Gospoda.
1KI 14:16 I napustiće Izrailja za grehe Jerovoamove, kojima je grešio i na greh naveo Izrailja.
1KI 14:17 Tada usta žena Jerovoamova i otide i dođe u Tersu; i kad stupi na prag kućni umre dete.
1KI 14:18 I pogreboše ga i sav Izrailj plaka za njim po reči Gospodnjoj, koju reče preko sluge svog Ahije proroka.
1KI 14:19 A ostala dela Jerovoamova, kako je vojevao i kako je carovao, eno zapisana su u dnevniku careva Izrailjevih.
1KI 14:20 A carova Jerovoam dvadeset i dve godine; i počinu kod otaca svojih, a Nadav, sin njegov zacari se na njegovo mesto.
1KI 14:21 A Rovoam, sin Solomunov, carovaše nad Judom; beše Rovoamu četrdeset i jedna godina kad poče carovati, i carova sedamnaest u Jerusalimu gradu, koji izabra Gospod između svih plemena Izrailjevih da onde namesti ime svoje. Materi njegovoj beše ime Nama Amonka.
1KI 14:22 I Juda činjaše što je zlo pred Gospodom; i gresima svojim kojim grešahu dražiše Ga većma nego oci njihovi svim što činiše.
1KI 14:23 Jer i oni načiniše sebi visine i stupove i lugove na svakom visokom humu i pod svakim zelenim drvetom.
1KI 14:24 A beše i adžuvana u zemlji, i činjahu sve gadove naroda koje beše isterao Gospod ispred sinova Izrailjevih.
1KI 14:25 A pete godine carovanja Rovoamovog dođe Sisak, car misirski, na Jerusalim.
1KI 14:26 I uze blago iz doma Gospodnjeg i blago iz doma carevog, sve to uze; i uze sve štitove zlatne koje je načinio Solomun.
1KI 14:27 I na njihovo mesto načini car Rovoam štitove od bronze, i predade ih starešinama nad stražarima, koji čuvahu vrata doma carevog.
1KI 14:28 I kad car iđaše u dom Gospodnji, nošahu ih stražari, a posle ih opet ostavljahu u riznicu svoju.
1KI 14:29 A ostala dela Rovoamova, i sve što je činio, nije li zapisano u dnevniku careva Judinih?
1KI 14:30 A beše rat između Rovoama i Jerovoama jednako.
1KI 14:31 I počinu Rovoam kod otaca svojih, i bi pogreben kod otaca svojih u gradu Davidovom, A ime materi njegovoj beše Nama Amonka. A na mesto njegovo zacari se Avijam, sin njegov.
1KI 15:1 A osamnaeste godine carovanja Jerovoama, sina Navatovog, zacari se Avijam nad Judom.
1KI 15:2 I carova tri godine u Jerusalimu. A materi mu beše ime Maha, kći Avesalomova.
1KI 15:3 On hođaše u svim gresima oca svog, koje je činio pred njim, i ne beše srce njegovo celo prema Gospodu Bogu njegovom kao srce Davida, oca njegovog.
1KI 15:4 Ali radi Davida dade mu Gospod Bog njegov videlo u Jerusalimu podigavši sina njegovog nakon njega i utvrdivši Jerusalim;
1KI 15:5 jer je David činio što je pravo pred Gospodom niti je odstupio od svega što mu je zapovedio svega veka svog osim stvari s Urijom Hetejinom.
1KI 15:6 A rat beše između Rovoama i Jerovoama do njegovog veka.
1KI 15:7 A ostala dela Avijamova i sve što je činio nije li zapisano u dnevniku careva Judinih? A beše rat između Avijama i Jerovoama.
1KI 15:8 I Avijam počinu kod otaca svojih, i pogreboše ga u gradu Davidovom, a na njegovo mesto zacari se Asa, sin njegov.
1KI 15:9 Godine dvadesete carovanja Jerovoama nad Izrailjem, zacari se Asa nad Judom.
1KI 15:10 Četrdeset i jednu godinu carova u Jerusalimu. A materi mu beše ime Maha, kći Avesalomova.
1KI 15:11 I tvoraše Asa što je pravo pred Gospodom kao David otac mu.
1KI 15:12 Jer istrebi adžuvane iz zemlje i ukinu sve gadne bogove koje behu načinili oci njegovi.
1KI 15:13 I mater svoju Mahu svrže s vlasti, jer ona načini idola u lugu; i Asa izlomi idola i sažeže na potoku Kedronu.
1KI 15:14 Ali visine ne biše oborene; ali srce Asino beše celo prema Gospodu svega veka njegovog.
1KI 15:15 I unese u dom Gospodnji šta beše posvetio otac njegov i šta on posveti, srebro i zlato i sudove.
1KI 15:16 I beše rat između Ase i Vase, cara Izrailjevog, svega veka njihovog.
1KI 15:17 Jer Vasa, car Izrailjev iziđe na Judu i stade zidati Ramu da ne da nikome otići k Asi, caru Judinom, ni od njega doći.
1KI 15:18 Ali Asa uzevši sve srebro i zlato što beše ostalo u riznici Gospodnjoj i u riznici doma carevog dade ga slugama svojim, i posla ih car Asa Ven-Adadu sinu Tavrimona sina Esionovog, caru sirskom, koji stanovaše u Damasku, i poruči:
1KI 15:19 Vera je između mene i tebe, između oca tvog i oca mog; evo šaljem ti dar, srebro i zlato; hajde, pokvari veru koju imaš sa Vasom carem Izrailjevim, eda bi otišao od mene.
1KI 15:20 I posluša Ven-Adad cara Asu, i posla vojvode svoje na gradove Izrailjeve i pokori Ijon i Dan i Avel Vetmahu i sav Hinerot i svu zemlju Neftalimovu.
1KI 15:21 A kad Vasa to ču, presta zidati Ramu, i vrati se u Tersu.
1KI 15:22 Tada car Asa sazva sav narod Judin, nikoga ne izuzimajući; te odnesoše kamenje iz Rame i drva, čim zidaše Vasa, i od njega sazida car Asa Gevu Venijaminovu i Mispu.
1KI 15:23 A ostala sva dela Asina i sva junaštva njegova, i šta je god činio i koje je gradove sagradio, nije li sve zapisano u dnevniku careva Judinih? Ali u starosti svojoj bolovaše od nogu.
1KI 15:24 I Asa počinu kod otaca svojih, i bi pogreben kod otaca svojih u gradu Davida, oca svog. A na njegovo mesto zacari se Josafat, sin njegov.
1KI 15:25 A Nadav, sin Jerovoamov, poče carovati nad Izrailjem druge godine carovanja Asinog nad Judom; i carova nad Izrailjem dve godine.
1KI 15:26 I činjaše što je zlo pred Gospodom hodeći putem oca svog i u grehu njegovom, kojim navede na greh Izrailja.
1KI 15:27 I podiže na nj bunu Vasa, sin Ahijin od doma Isaharovog i ubi ga Vasa kod Givetona, koji beše filistejski, kad Nadav i sav Izrailj behu opkolili Giveton.
1KI 15:28 I tako ga ubi Vasa treće godine carovanja Asinog nad Judom, i zacari se na njegovo mesto.
1KI 15:29 A kad se zacari, pobi sav dom Jerovoamov, i ne ostavi ni jedne dušu od roda Jerovoamovog dokle sve ne istrebi po reči Gospodnjoj, koju reče preko sluge svog Ahije Silomljanina.
1KI 15:30 Za grehe Jerovoamove, kojima je grešio i kojima je na greh naveo Izrailja, i za draženje kojim je dražio Gospoda Boga Izrailjevog.
1KI 15:31 A ostala dela Nadavova i sve što je činio, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
1KI 15:32 I beše rat između Ase i Vase cara Izrailjevog svega veka njihovog.
1KI 15:33 Treće godine carovanja Asinog nad Judom zacari se Vasa, sin Ahijin nad svim Izrailjem u Tersi, i carova dvadeset i četiri godine.
1KI 15:34 I činjaše što je zlo pred Gospodom hodeći putem Jerovoamovim i u grehu njegovom, kojim navede na greh Izrailja.
1KI 16:1 I dođe reč Gospodnja Juju, sinu Ananijevom za Vasu govoreći:
1KI 16:2 Što te podigoh iz praha i postavih vođom narodu svom Izrailju, a ti ideš putem Jerovoamovim i navodiš na greh narod moj Izrailja da me gnevi gresima svojim,
1KI 16:3 evo, ja ću zatrti nasleđe Vasino i nasleđe doma njegovog, i učiniću s domom tvojim kao s domom Jerovoama, sina Navatovog.
1KI 16:4 Ko Vasin pogine u gradu, izješće ga psi, a ko pogine u polju, izješće ga ptice nebeske.
1KI 16:5 A ostala dela Vasina i šta je činio, i junaštvo njegovo, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
1KI 16:6 I počinu Vasa kod otaca svojih, i bi pogreben u Tersi; a na njegovo mesto zacari se Ila, sin njegov.
1KI 16:7 I tako preko proroka Juja, sina Ananijevog dođe reč Gospodnja protiv Vase i doma njegovog za sve zlo što učini pred Gospodom gneveći Ga delima svojih ruku, te bi kao dom Jerovoamov, i zato što ga pobi.
1KI 16:8 Dvadeset šeste godine carovanja Asinog nad Judom zacari se Ila, sin Vasin nad Izrailjem, i carova dve godine u Tersi.
1KI 16:9 A sluga njegov Zimrije, starešina nad polovinom kola, diže bunu na Ilu, kad pijaše u Tersi i opi se u kući Arse, koji upravljaše domom njegovim u Tersi.
1KI 16:10 I dođe Zimrije i ubi ga i pogubi ga dvadeset osme godine carovanja Asinog nad Judom, i zacari se na njegovo mesto.
1KI 16:11 A čim se zacari i sede na presto svoj, pobi sav dom Vasin, ne ostavi mu ni što uza zid mokri, i rodbinu njegovu i prijatelje njegove.
1KI 16:12 Tako Zimrije zatre sav dom Vasin po reči Gospodnjoj koju reče za Vasu preko Juja proroka,
1KI 16:13 za sve grehe Vasine i za grehe Ile, sina njegovog, kojima grešiše i kojima na greh navodiše Izrailja gneveći Gospoda Boga Izrailjevog taštinama svojim.
1KI 16:14 A ostala dela Ilina i sve što je činio, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
1KI 16:15 Godine dvadeset sedme carovanja Asinog nad Judom zacari se Zimrije, i carova sedam dana u Tersi; a narod tada stajaše u logoru kod Givetona, koji beše filistejski.
1KI 16:16 I narod što beše u logoru kad ču da je Zimrije digao bunu i cara ubio, isti dan sav Izrailj u logoru postavi carem nad Izrailjem Amrija vojvodu.
1KI 16:17 I Amrije i sav Izrailj s njim otidoše od Givetona i opkoliše Tersu.
1KI 16:18 A Zimrije kad vide gde osvojiše grad, otide u dvor carski, i zapali nad sobom dvor carski, te pogibe,
1KI 16:19 za grehe svoje kojima je grešio čineći što je zlo pred Gospodom, hodeći putem Jerovoamovim i u grehu njegovom, kojim je grešio navodeći na greh Izrailja.
1KI 16:20 A ostala dela Zimrijeva i buna koju podiže, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
1KI 16:21 Tada se razdeli narod Izrailjev na dvoje: Polovina naroda prista za Tivnijom, sinom Ginatovim da ga učini carem, a druga polovina prista za Amrijem.
1KI 16:22 Ali narod koji prista za Amrijem bi jači od naroda koji prista za Tivnijom sinom Gonatovim. I umre Tivnija, a carova Amrije.
1KI 16:23 Trideset prve godine carovanja Asinog nad Judom poče carovati Amrije nad Izrailjem, i carova dvanaest godina; u Tersi carova šest godina.
1KI 16:24 I kupi goru samarijsku od Semera za dva talanta srebra, i sagradi grad na gori, i nazva grad koji sagradi Samarija po imenu Semera gospodara od gore.
1KI 16:25 A Amrije činjaše što je zlo pred Gospodom, i gore činjaše od svih koji behu pre njega.
1KI 16:26 Jer hođaše svim putevima Jerovoama sina Navatovog i u grehu njegovom, kojim je naveo na greh Izrailja gneveći Gospoda Boga Izrailjevog taštinama svojim.
1KI 16:27 A ostala dela Amrijeva i sve što je činio, i junaštva koja je činio, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
1KI 16:28 I počinu Amrije kod otaca svojih, i bi pogreben u Samariji; a na njegovo se mesto zacari Ahav sin njegov.
1KI 16:29 I Ahav, sin Amrijev, poče carovati nad Izrailjem trideset osme godine carovanja Asinog nad Judom, i carova Ahav sin Amrijev nad Izrailjem u Samariji dvadeset i dve godine.
1KI 16:30 I činjaše Ahav, sin Amrijev, što je zlo pred Gospodom, više od svih koji behu pre njega.
1KI 16:31 I malo mu beše što hođaše u gresima Jerovoama, sina Navatovog, nego se još oženi Jezaveljom, kćerju Etvala cara sidonskog, i otide, te služaše Valu i klanjaše mu se.
1KI 16:32 I načini oltar Valu u domu Valovom koji sazida u Samariji.
1KI 16:33 I načini Ahav gaj, i učini Ahav više od svih careva Izrailjevih koji behu pre njega, da bi razgnevio Gospoda Boga Izrailjevog.
1KI 16:34 Za njegovog vremena Hil Vetiljanin sazida Jerihon. Na Avironu prvencu svom osnova ga, a na Seguvu mezimcu svom metnu mu vrata po reči Gospodnjoj, koju reče preko Isusa sina Navinog.
1KI 17:1 Tada reče Ahavu Ilija Tesvićanin, jedan od naseljenika galadskih: Tako da je živ Gospod Bog Izrailjev, pred kojim stojim, ovih godina neće biti rose ni dažda dokle ja ne kažem.
1KI 17:2 Potom dođe njemu reč Gospodnja govoreći:
1KI 17:3 Idi odavde, i obrati se na istok, i sakrij se kod potoka Horata prema Jordanu.
1KI 17:4 I iz onog potoka pij, a gavranima sam zapovedio da te hrane onde.
1KI 17:5 I on otide i učini po reči Gospodnjoj, i otišavši stani se kod potoka Horata, koji je prema Jordanu.
1KI 17:6 I onde mu gavrani donošahu hleba i mesa jutrom i večerom, a iz potoka pijaše.
1KI 17:7 Ali posle godinu dana presahnu potok, jer ne beše dažda u zemlji.
1KI 17:8 Tada dođe njemu reč Gospodnja govoreći:
1KI 17:9 Ustani, idi u Sareptu sidonsku, i sedi onde; evo zapovedio sam onde ženi udovici da te hrani.
1KI 17:10 I ustavši otide u Sareptu; i kad dođe na vrata gradska, gle, žena udovica kupljaše onde drva; i on je dozva i reče joj: Donesi mi malo vode u sudu da se napijem.
1KI 17:11 I ona pođe da donese; a on je viknu i reče: Donesi mi i hleba malo.
1KI 17:12 A ona reče: Tako da je živ Gospod Bog tvoj, nemam pečenog hleba do grst brašna u zdeli i malo ulja u krčagu; i eto kupim drvaca da otidem i zgotovim sebi i sinu svom, da pojedemo, pa onda da umremo.
1KI 17:13 A Ilija reče joj: Ne boj se, idi, zgotovi kako si rekla; ali umesi prvo meni jedan kolačić od toga, i donesi mi, pa posle gotovi sebi i sinu svom.
1KI 17:14 Jer ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Brašno se iz zdele neće potrošiti niti će ulja u krčagu nestati dokle ne pusti Gospod dažda na zemlju.
1KI 17:15 I ona otide i učini kako reče Ilija; i jede i ona i on i dom njen godinu dana;
1KI 17:16 brašno se iz zdele ne potroši niti ulja u krčagu nesta po reči Gospodnjoj, koju reče preko Ilije.
1KI 17:17 A posle toga razbole se sin ženi domaćici, i bolest njegova bi vrlo teška, tako da izdahnu.
1KI 17:18 I ona reče Iliji: Šta je tebi do mene, čoveče Božji? Jesi li došao k meni da spomeneš bezakonje moje i da mi umoriš sina?
1KI 17:19 A on joj reče: Daj mi sina svog. I uzevši ga iz naručja njenog odnese ga u gornju klet, gde on seđaše, i položi ga na postelju svoju.
1KI 17:20 Tada zavapi ka Gospodu i reče: Gospode Bože moj, zar si i ovu udovicu kod koje sam gost tako ucvelio umorivši joj sina?
1KI 17:21 I pruživši se nad detetom tri puta zavapi ka Gospodu govoreći: Gospode Bože moj, neka se povrati u dete duša njegova.
1KI 17:22 I Gospod usliši glas Ilijin, te se povrati u dete duša njegova, i ožive.
1KI 17:23 A Ilija uzevši dete snese ga iz gornje kleti u kuću, i dade ga materi njegovoj, i reče Ilija: Vidi, živ je tvoj sin.
1KI 17:24 A žena reče Iliji: Sada znam da si čovek Božji i da je reč Gospodnja u tvojim ustima istina.
1KI 18:1 Posle mnogo vremena, treće godine, dođe reč Gospodnja Iliji govoreći: Idi, pokaži se Ahavu, i pustiću dažd na zemlju.
1KI 18:2 I otide Ilija da se pokaže Ahavu, i beše velika glad u Samariji.
1KI 18:3 I Ahav dozva Avdiju, koji beše upravitelj dvora njegovog; a Avdija se bojaše Gospoda veoma.
1KI 18:4 Jer kad Jezavelja ubijaše proroke Gospodnje, uze Avdija sto proroka, i sakri ih, po pedeset u jednu pećinu, i hrani ih hlebom i vodom.
1KI 18:5 I reče Ahav Avdiji: Pođi po zemlji na izvore i na potoke, eda bismo našli trave da sačuvamo u životu konje i mazge, da nam ne izgine stoka.
1KI 18:6 I podeliše među se zemlju kuda će ići; Ahav otide jednim putem sam, a Avdija otide drugim putem sam.
1KI 18:7 A kad Avdija beše na putu, gle, srete ga Ilija; i on ga pozna, i pade ničice, i reče: Jesi li ti, gospodaru moj Ilija?
1KI 18:8 A on mu reče: Ja sam; idi, kaži gospodaru svom: Evo Ilije.
1KI 18:9 A on reče: Šta sam zgrešio, da slugu svog predaš u ruke Ahavu da me pogubi?
1KI 18:10 Tako da je živ Gospod Bog tvoj, nema naroda ni carstva kuda nije slao gospodar moj da te traže; i rekoše: Nema ga. A on zakle carstva i narode da te ne mogu da nađu.
1KI 18:11 A ti sada kažeš: Idi, kaži gospodaru svom: Evo Ilije.
1KI 18:12 A kad ja otidem od tebe, duh će te Gospodnji odneti, a ja neću znati kuda; pa da otidem i prokažem Ahavu, a on da te ne nađe, ubiće me; a sluga se tvoj boji Gospoda od mladosti svoje.
1KI 18:13 Nije li kazano gospodaru mom šta sam učinio kad Jezavelja ubijaše proroke Gospodnje? Kako sakrih stotinu proroka Gospodnjih, po pedeset u jednu pećinu, i hranih ih hlebom i vodom.
1KI 18:14 A ti sada kažeš: Idi, kaži gospodaru svom: Evo Ilije. Ubiće me.
1KI 18:15 A Ilija reče: Tako da je živ Gospod nad vojskama, pred kojim stojim, danas ću mu se pokazati.
1KI 18:16 Tada otide Avdija pred Ahava, i kaza mu; i Ahav otide pred Iliju.
1KI 18:17 A kad vide Ahav Iliju, reče mu Ahav: Jesi li ti onaj što nesreću donosiš na Izrailja?
1KI 18:18 A on reče: Ne donosim ja nesreću na Izrailja, nego ti i dom oca tvog ostavivši zapovesti Gospodnje i pristavši za Valima.
1KI 18:19 Nego sada pošalji i saberi k meni svega Izrailja na goru karmilsku, i četiri stotine i pedeset proroka Valovih i četiri stotine proroka iz luga, koji jedu za stolom Jezaveljinim.
1KI 18:20 I posla Ahav k svim sinovima Izrailjevim, i sabra one proroke na goru karmilsku.
1KI 18:21 Tada pristupi Ilija ka svemu narodu i reče: Dokle ćete hramati na obe strane? Ako je Gospod Bog, idite za Njim; ako li je Val, idite za njim. Ali narod ne odgovori mu ni reči.
1KI 18:22 A Ilija reče narodu: Ja sam sam ostao prorok Gospodnji; a proroka Valovih ima četiri stotine i pedeset.
1KI 18:23 Dajte nam dva junca, i neka oni izaberu sebi jednog, i neka ga iseku na komade i metnu na drva, ali oganj da ne podmeću; a ja ću prigotoviti drugog junca, i metnuću ga na drva, ali oganj neću podmetati.
1KI 18:24 Tada prizovite ime svojih bogova, a ja ću prizvati ime Gospodnje, pa koji se Bog odazove ognjem onaj neka je Bog. I sav narod odgovori i reče: Dobro reče.
1KI 18:25 Potom reče Ilija prorocima Valovim: Izaberite sebi jednog junca i prigotovite ga prvo, jer je vas više; i prizovite ime bogova svojih, ali ognja ne podmećite.
1KI 18:26 I uzeše junca, kog im dade, i prigotoviše, i stadoše prizivati ime Valovo od jutra do podne govoreći: Vale, usliši nas! Ali nikakvog glasa ni koga da odgovori. I skakahu oko oltara, koji načiniše.
1KI 18:27 A kad bi u podne, stade im se rugati Ilija govoreći: Vičite većma; jer je on bog! Valja da se nešto zamislio, ili je u poslu, ili na putu, ili može biti spava, da se probudi.
1KI 18:28 A oni stadoše vikati glasno, i parati se nožima i šilima po svom običaju, dokle ih krv ne obli.
1KI 18:29 A kad dođe podne, stadoše prorokovati dokle dođe vreme da se prinese dar, ali nikakvog glasa ni koga da odgovori, ni koga da čuje.
1KI 18:30 Tada reče Ilija svemu narodu: Pristupite k meni. I pristupi k njemu sav narod. Tada on opravi oltar Gospodnji koji beše razvaljen.
1KI 18:31 I uze Ilija dvanaest kamena prema broju plemena sinova Jakova, kome dođe reč Gospodnja govoreći: Izrailj će ti biti ime.
1KI 18:32 I načini od tog kamenja oltar u ime Gospodnje, i oko oltara iskopa opkop širok da bi se mogle posejati dve mere žita.
1KI 18:33 I namesti drva, i junca isečenog na komade metnu na drva.
1KI 18:34 I reče: Napunite četiri vedra vode, i izlijte na žrtvu i na drva. Pa opet reče: Učinite još jednom. I učiniše još jednom. Pa opet reče: Učinite i trećom. I učiniše trećom,
1KI 18:35 te voda poteče oko oltara, i napuni se opkop vode.
1KI 18:36 A kad bi vreme da se prinese žrtva, pristupi Ilija prorok i reče: Gospode Bože Avramov, Isakov i Izrailjev, neka danas poznadu da si Ti Bog u Izrailju i ja da sam Tvoj sluga, i da sam po Tvojoj reči učinio sve ovo.
1KI 18:37 Usliši me, Gospode, usliši me, da bi poznao ovaj narod da si Ti Gospode Bog, kad opet obratiš srca njihova.
1KI 18:38 Tada pade oganj Gospodnji i spali žrtvu paljenicu i drva i kamen i prah, i vodu u opkopu popi.
1KI 18:39 A narod kad to vide sav popada ničice, i rekoše: Gospod je Bog, Gospod je Bog.
1KI 18:40 Tada im reče Ilija: Pohvatajte te proroke Valove da ni jedan ne uteče. I pohvataše ih, i Ilija ih odvede na potok Kison, i pokla ih onde.
1KI 18:41 I reče Ilija Ahavu: Idi, jedi i pij, jer dolazi veliki dažd.
1KI 18:42 I otide Ahav da jede i pije; a Ilija se pope na vrh Karmila, i saže se k zemlji i metnu lice svoje među kolena svoja.
1KI 18:43 A momku svom reče: Idi, pogledaj put mora. A on otišavši pogleda, pa reče: Nema ništa. I reče mu: Idi opet sedam puta.
1KI 18:44 A kad bi sedmi put, reče: Eno, mali oblak kao dlan čovečiji diže se od mora. Tada reče: Idi, reci Ahavu: Preži i idi, da te ne uhvati dažd.
1KI 18:45 U tom se zamrači nebo od oblaka i vetra, i udari veliki dažd. A Ahav sedavši na kola otide u Jezrael.
1KI 18:46 A ruka Gospodnja dođe nad Iliju, i on opasavši se otrča pred Ahavom dokle dođe u Jezrael.
1KI 19:1 A Ahav pripovedi Jezavelji sve što je učinio Ilija i kako je sve proroke isekao mačem.
1KI 19:2 Tada Jezavelja posla glasnike k Iliji i poruči mu: Tako da učine bogovi i tako da dodadu, ako sutra u ovo doba ne učinim od tebe šta je od koga god tih.
1KI 19:3 A on videći to usta i otide duše svoje radi, i dođe u Virsaveju Judinu, i onde ostavi momka svog.
1KI 19:4 A sam otide u pustinju dan hoda; i došav sede pod smreku, i zažele da umre, i reče: Dosta je već, Gospode, primi dušu moju, jer nisam bolji od otaca svojih.
1KI 19:5 Potom leže i zaspa pod smrekom. A gle, anđeo taknu ga i reče mu: Ustani, jedi.
1KI 19:6 A on pogleda, i gle, čelo glave mu hleb na ugljenu pečen i krčag vode. I jede i napi se, pa leže opet.
1KI 19:7 A anđeo Gospodnji dođe opet drugom, i taknu ga govoreći: Ustani, jedi, jer ti je put dalek.
1KI 19:8 A on ustavši jede i napi se; potom okrepivši se onim jelom ide četrdeset dana i četrdeset noći dokle dođe na goru Božju Horiv.
1KI 19:9 A onde uđe u jednu pećinu i zanoći u njoj; i gle, reč Gospodnja dođe mu govoreći: Šta ćeš ti tu, Ilija?
1KI 19:10 A on reče: Revnovah veoma za Gospoda Boga nad vojskama; jer sinovi Izrailjevi ostaviše zavet Tvoj, Tvoje oltare razvališe, i proroke Tvoje pobiše mačem; a ja ostah sam, pa traže dušu moju da mi je uzmu.
1KI 19:11 A On reče: Iziđi i stani na gori pred Gospodom. I gle, Gospod prolažaše, a pred Gospodom velik i jak vetar, koji brda razvaljivaše i stene razlamaše; ali Gospod ne beše u vetru; a iza vetra dođe trus; ali Gospod ne beše u trusu;
1KI 19:12 a iza trusa dođe oganj; ali Gospod ne beše u ognju. A iza ognja dođe glas tih i tanak.
1KI 19:13 A kad to ču Ilija, zakloni lice svoje plaštom i izašav stade na vratima od pećine. I gle, dođe mu glas govoreći: Šta ćeš ti tu, Ilija?
1KI 19:14 A on reče: Revnovah veoma za Gospoda Boga nad vojskama; jer sinovi Izrailjevi ostaviše zavet Tvoj, Tvoje oltare razvališe, i proroke Tvoje pobiše mačem; a ja ostah sam, pa traže dušu moju da mi je uzmu.
1KI 19:15 Tada mu reče Gospod: Idi, vrati se svojim putem u pustinju damaštansku, i kad dođeš pomaži Azaila za cara nad Sirijom.
1KI 19:16 A Juja, sina Nimsijinog, pomaži za cara nad Izrailjem, a Jelisija, sina Safatovog iz Avel-Meole pomaži za proroka mesto sebe.
1KI 19:17 Jer ko uteče od mača Azailovog njega će pogubiti Juj; a ko uteče od mača Jujevog njega će pogubiti Jelisije.
1KI 19:18 Ali sam ostavio u Izrailju sedam hiljada, koji ni jedan ne saviše kolena pred Valom, niti ga ustima svojim celivaše.
1KI 19:19 I otide od njega i nađe Jelisija, sina Safatovog gde ore, i dvanaest jarmova pred njim, a sam beše kod dvanaestog; i idući mimo nj Ilija baci na nj plašt svoj.
1KI 19:20 A on ostavi volove, i otrča za Ilijom i reče: Da celujem oca svog i mater svoju; pa ću ići za tobom. A on mu reče: Idi, vrati se, jer šta sam ti učinio?
1KI 19:21 I on se vrati od njega, i uze jaram volova i zakla ih, i na drvima od pluga skuva meso i dade ga narodu, te jedoše; potom ustavši otide za Ilijom i služaše mu.
1KI 20:1 A Ven-Adad car sirski skupi vojsku svoju, i imaše sa sobom trideset i dva cara, i konje i kola; i otišavši opkoli Samariju i stade je biti.
1KI 20:2 I posla poslanike k Ahavu, caru Izrailjevom u grad,
1KI 20:3 i poruči mu: Ovako veli Ven-Adad: Srebro tvoje i zlato tvoje moje je, tako i žene tvoje i tvoji lepi sinovi moji su.
1KI 20:4 A car Izrailjev odgovori i reče: Kao što si rekao, gospodaru moj care, ja sam tvoj i sve što imam.
1KI 20:5 A poslanici opet dođoše i rekoše: Ovako veli Ven-Adad: Poslao sam k tebi i poručio: Srebro svoje i zlato svoje i žene svoje i sinove svoje da mi daš.
1KI 20:6 Zato ću sutra u ovo doba poslati sluge svoje k tebi da pregledaju kuću tvoju i kuće sluga tvojih, i šta ti je god milo, oni će uzeti i odneti.
1KI 20:7 Tada dozva car Izrailjev sve starešine zemaljske i reče: Gledajte i vidite kako ovaj traži zlo; jer posla k meni po mene i po sinove moje i po srebro moje i po zlato moje, i ja mu ne branih.
1KI 20:8 A sve starešine i sav narod rekoše mu: Ne slušaj ga i ne pristaj.
1KI 20:9 I reče poslanicima Ven-Adadovim: Kažite caru gospodaru mom: Što si prvo poručio sluzi svom sve ću učiniti; ali ovo ne mogu učiniti. Tako otidoše poslanici i odnesoše mu taj odgovor.
1KI 20:10 A Ven-Adad posla k njemu i poruči: Tako da mi učine bogovi i tako dodadu! Neće biti dosta praha od Samarije da svemu narodu koji ide za mnom dopadne po jedna grst.
1KI 20:11 A car Izrailjev odgovori i reče: Kažite: Neka se hvali onaj koji se opasuje kao onaj koji se raspasuje.
1KI 20:12 A kad on to ču pijući s carevima pod šatorima, reče slugama svojim: Dižite se. I digoše se na grad.
1KI 20:13 Tada gle, pristupi jedan prorok k Ahavu caru Izrailjevom, i reče: Ovako veli Gospod: Vidiš li sve ovo mnoštvo? Evo, ja ću ti ga dati u ruke danas da poznaš da sam ja Gospod.
1KI 20:14 A Ahav reče: Preko koga? A on reče: Ovako veli Gospod: Preko momaka knezova zemaljskih. Opet reče: Ko će zametnuti boj? A on reče: Ti.
1KI 20:15 Tada prebroja momke knezova zemaljskih, i beše ih dvesta i trideset i dva; posle njih prebroja sav narod, sve sinove Izrailjeve, i beše ih sedam hiljada.
1KI 20:16 I iziđoše u podne; a Ven-Adad pijući opi se u šatorima s trideset i dva cara koji mu dođoše u pomoć.
1KI 20:17 I iziđoše prvo momci knezova zemaljskih; a Ven-Adad posla, i javiše mu i rekoše: Iziđoše ljudi iz Samarije.
1KI 20:18 A on reče: Ako su izašli mira radi, pohvatajte ih žive; ako su izašli na boj, pohvatajte ih žive.
1KI 20:19 I iziđoše iz grada momci knezova zemaljskih, i vojska za njima.
1KI 20:20 I svaki ubi s kojim se sukobi, te Sirci pobegoše, a Izrailjci ih poteraše. I Ven-Adad, car sirski pobeže na konju s konjicima.
1KI 20:21 I car Izrailjev iziđe i pobi konje i kola, i učini velik pokolj među Sircima.
1KI 20:22 Potom dođe prorok k caru Izrailjevom i reče mu: Idi, budi hrabar; i promisli i vidi šta ćeš činiti, jer će do godine opet doći car sirski na te.
1KI 20:23 A caru sirskom rekoše sluge njegove: Njihovi su bogovi gorski bogovi, zato nas nadjačaše; nego da se bijemo s njima u polju, za celo ćemo ih nadjačati.
1KI 20:24 Učini dakle ovako: Ukloni te careve s mesta njihovih, i postavi vojvode mesto njih.
1KI 20:25 Pa skupi vojsku kakva je bila ona koja je izginula, i konje kakvi su bili oni konji, i kola kao ona kola; pa da se pobijemo s njima u polju; zacelo ćemo ih nadjačati. I posluša ih, i učini tako.
1KI 20:26 A kad prođe godina, Ven-Adad prebroja Sirce, i pođe u Afek da vojuje na Izrailja.
1KI 20:27 A sinovi Izrailjevi prebrojaše se, i ponesavši hrane iziđoše pred njih. I stadoše u logor sinovi Izrailjevi prema njima, kao dva mala stada koza, a Sirci behu prekrilili zemlju.
1KI 20:28 Tada dođe čovek Božji, i progovori caru Izrailjevom, i reče: Ovako veli Gospod: Što Sirci rekoše da je Gospod gorski Bog a nije Bog poljski, zato ću ti dati u ruke sve ovo mnoštvo veliko da znate da sam ja Gospod.
1KI 20:29 I stajahu u logoru jedni prema drugima sedam dana; a sedmog dana pobiše se, i sinovi Izrailjevi pobiše Siraca sto hiljada pešaka u jedan dan.
1KI 20:30 A ostali pobegoše u grad Afek, i pade zid na dvadeset i sedam hiljada ljudi koji behu ostali. I Ven-Adad pobegav u grad uđe u najtajniju klet.
1KI 20:31 A sluge mu rekoše: Evo čuli smo da su carevi doma Izrailjevog milostivi carevi; da vežemo kostret oko sebe i da metnemo uzice sebi oko vratova, pa da iziđemo pred cara Izrailjevog, da ako ostavi u životu dušu tvoju.
1KI 20:32 I vezaše kostret oko sebe, i metnuše uzice sebi oko vratova, i dođoše k caru Izrailjevom i rekoše: Sluga tvoj Ven-Adad veli: Ostavi u životu dušu moju. A on reče: Je li još živ? Brat mi je.
1KI 20:33 A ljudi uzeše to za dobar znak, i odmah da bi ga uhvatili za reč rekoše: Brat je tvoj Ven-Adad. A on reče: Idite, dovedite ga. Tada Ven-Adad iziđe k njemu; a on ga posadi na svoja kola.
1KI 20:34 Tada mu reče Ven-Adad: Gradove koje je uzeo otac moj tvom ocu, vratiću, i načini sebi ulice u Damasku kao što je otac moj učinio u Samariji. A on odgovori: S tom verom otpustiću te. I učini veru s njim, i otpusti ga.
1KI 20:35 Tada jedan između sinova proročkih reče drugom po reči Gospodnjoj: Bij me. Ali ga onaj ne hte biti.
1KI 20:36 A on mu reče: Što ne posluša glas Gospodnji, zato, evo kad otideš od mene, lav će te zaklati. I kad otide od njega, sukobi ga lav i zakla ga.
1KI 20:37 Opet, našav drugog reče mu: Bij me. A onaj ga izbi i izrani ga.
1KI 20:38 Tada otide prorok i stade na put kuda će car proći, i nagrdi se pepelom po licu.
1KI 20:39 A kad car prolažaše, on viknu cara i reče: Tvoj sluga beše izašao u boj, a jedan došavši dovede mi čoveka i reče: Čuvaj ovog čoveka; ako li ga nestane, biće tvoja duša za njegovu dušu, ili ćeš platiti talanat srebra.
1KI 20:40 A kad tvoj sluga imaše posla tamo amo, njega nesta. Tada mu reče car Izrailjev: To ti je sud, sam si odsudio.
1KI 20:41 A on brže ubrisa pepeo s lica, i car Izrailjev pozna ga da je jedan od proroka.
1KI 20:42 A on mu reče: Ovako veli Gospod: Što si pustio iz ruku čoveka kog sam ja osudio da se istrebi, duša će tvoja biti za njegovu dušu i narod tvoj za njegov narod.
1KI 20:43 I otide car Izrailjev kući svojoj zlovoljan i ljutit, i dođe u Samariju.
1KI 21:1 A posle ovih stvari dogodi se: Navutej Jezraeljanin imaše vinograd u Jezraelu do dvora Ahava cara samarijskog.
1KI 21:2 I reče Ahav Navuteju govoreći: Daj mi svoj vinograd da načinim od njega vrt za zelje, jer je blizu dvora mog; a ja ću ti dati za nj bolji vinograd, ili ako voliš, daću ti u novcu šta vredi.
1KI 21:3 A Navutej reče Ahavu: Sačuvaj Bože da bih ti dao nasledstvo otaca svojih.
1KI 21:4 Tada Ahav dođe kući zlovoljan i ljutit radi reči koju mu reče Navutej Jezraeljanin govoreći: Ne dam ti nasledstvo otaca svojih. I leže na postelju svoju, i okrenu lice svoje na stranu, i ne jede hleba.
1KI 21:5 Tada dođe k njemu Jezavelja, žena njegova i reče mu: Zašto je duša tvoja zlovoljna te ne jedeš hleba?
1KI 21:6 A on joj reče: Jer govorih s Navutejem Jezraeljaninom i rekoh mu: Daj mi vinograd svoj za novce, ili ako voliš, daću ti drugi vinograd za taj. A on reče: Ne dam ti svoj vinograd.
1KI 21:7 Tada mu reče Jezavelja žena njegova: Ti li si car nad Izrailjem? Ustani, jedi hleba i budi veseo. Ja ću ti dati vinograd Navuteja Jezraeljanina.
1KI 21:8 I napisa knjigu na ime Ahavovo, i zapečati je pečatom njegovim i posla knjigu starešinama i glavarima koji behu u gradu njegovom, koji nastavahu s Navutejem.
1KI 21:9 A u knjizi napisa ovo: Oglasite post, i posadite Navuteja među glavare narodne.
1KI 21:10 I postavite dva nevaljala čoveka prema njemu, pa neka zasvedoče na nj govoreći: Hulio si na Boga i na cara. Tada ga izvedite i zaspite kamenjem, da pogine.
1KI 21:11 I učiniše ljudi onog grada, starešine i glavari, koji življahu u gradu njegovom, kako im zapovedi Jezavelja, kako beše napisano u knjizi koju im posla.
1KI 21:12 I oglasiše post, i posadiše Navuteja među glavare narodne.
1KI 21:13 I dođoše dva nevaljala čoveka, i stadoše prema njemu; i svedočiše na Navuteja ti nevaljali ljudi pred narodom govoreći: Navutej je hulio na Boga i na cara. I izvedoše ga iza grada, i zasuše ga kamenjem, te pogibe.
1KI 21:14 Potom poslaše k Jezavelji i poručiše joj: Zasut je kamenjem Navutej, i poginuo je.
1KI 21:15 A kad Jezavelja ču da je Navutej zasut kamenjem i poginuo, reče Ahavu Jezavelja: Ustani, uzmi vinograd Navuteja Jezraeljanina, koji ti ne hte dati za novce, jer Navutej nije živ nego je umro.
1KI 21:16 A kad ču Ahav da je umro Navutej, usta i pođe u vinograd Navuteja Jezraeljanina da ga uzme.
1KI 21:17 Ali dođe reč Gospodnja k Iliji Tesvićaninu govoreći:
1KI 21:18 Ustani, iziđi na susret Ahavu, caru Izrailjevom, koji sedi u Samariji; eno ga u vinogradu Navutejevom, kuda je otišao da ga uzme.
1KI 21:19 I reci mu i kaži: Ovako veli Gospod: Nisi li ubio i nisi li prisvojio? Pa mu kaži i reci: Ovako veli Gospod: Kako psi lizaše krv Navutejevu, tako će lizati psi i tvoju krv.
1KI 21:20 A Ahav reče Iliji: Nađe li me neprijatelju moj? A on reče: Nađoh, jer si se prodao da činiš zlo pred Gospodom.
1KI 21:21 Evo, pustiću zlo na te, i uzeću nasleđe tvoje, i istrebiću Ahavu i ono što uza zid mokri, i uhvaćenog i ostavljenog u Izrailju.
1KI 21:22 I učiniću s domom tvojim kao s domom Jerovoama, sina Navatovog i kao sa domom Vase, sina Ahijinog, što si me gnevio i što si naveo na greh Izrailja.
1KI 21:23 Takođe i za Jezavelju reče Gospod govoreći: Psi će izjesti Jezavelju ispod zidova jezraelskih.
1KI 21:24 Ko Ahavov pogine u gradu izješće ga psi, a ko pogine u polju izješće ga ptice nebeske.
1KI 21:25 I ne bi takvog kao Ahav, koji se prodade da čini šta je zlo pred Gospodom, jer ga podgovaraše žena njegova Jezavelja.
1KI 21:26 I počini vrlo grdna dela idući za gadnim bogovima sasvim kao što činiše Amoreji, koje izagna Gospod ispred sinova Izrailjevih.
1KI 21:27 A kad Ahav ču te reči, razdre haljine svoje, i priveza kostret oko tela svog, i pošćaše, i spavaše u kostreti, i hođaše polagano.
1KI 21:28 I dođe reč Gospodnja Iliji Tesvićaninu govoreći:
1KI 21:29 Jesi li video kako se Ahav ponizio preda mnom? Zato što se tako ponizio preda mnom, neću pustiti ono zlo za njegovog života; nego za sina njegovog pustiću ono zlo na dom njegov.
1KI 22:1 I prođoše tri godine bez rata između Siraca i Izrailjaca.
1KI 22:2 A treće godine dođe Josafat, car Judin k caru Izrailjevom.
1KI 22:3 I reče car Izrailjev slugama svojim: Ne znate li da je naš Ramot u Galadu? A mi ne radimo da ga uzmemo iz ruku cara sirskog.
1KI 22:4 I reče Josafatu: Hoćeš li ići sa mnom na vojsku na Ramot galadski? A Josafat reče caru Izrailjevom: Ja kao ti, narod moj kao tvoj narod, konji moji kao tvoji konji.
1KI 22:5 Još reče Josafat caru Izrailjevom: Upitaj danas šta će Gospod reći.
1KI 22:6 Tada car Izrailjev sabra oko četiri stotine proroka, i reče im: Hoću li ići na vojsku na Ramot galadski ili ću se okaniti? A oni rekoše: Idi, jer će ga Gospod dati u ruke caru.
1KI 22:7 A Josafat reče: Ima li tu još koji prorok Gospodnji da ga pitamo?
1KI 22:8 A car Izrailjev reče Josafatu: Ima još jedan čovek, preko kog bismo mogli upitati Gospoda; ali ja mrzim na nj, jer mi ne proriče dobra nego zlo; to je Miheja, sin Jemlin. A Josafat reče: Neka car ne govori tako.
1KI 22:9 Tada car Izrailjev dozva jednog dvoranina, i reče mu: Brže dovedi Miheju, sina Jemlinog.
1KI 22:10 A car Izrailjev i Josafat car Judin seđahu svaki na svom prestolu obučeni u carske haljine na poljani kod vrata samarijskih, i svi proroci prorokovahu pred njima.
1KI 22:11 I Sedekija, sin Hananin, načini sebi gvozdene rogove, i reče: Ovako veli Gospod: Ovim ćeš pobosti Sirce dokle ih ne istrebiš.
1KI 22:12 Tako i svi proroci prorokovahu govoreći: Idi na Ramot galadski, i bićeš srećan, jer će ga Gospod dati caru u ruke.
1KI 22:13 A poslanik koji otide da dozove Miheju reče mu govoreći: Evo, proroci proriču svi jednim glasom dobro caru; neka i tvoja reč bude kao reč njihova, govori dobro.
1KI 22:14 A Miheja reče: Tako da je živ Gospod, govoriću ono što mi Gospod kaže.
1KI 22:15 I kad dođe k caru, reče mu car: Miheja! Hoćemo li ići na vojsku na Ramot galadski ili ćemo se okaniti? A on mu reče: Idi, bićeš srećan, jer će ga Gospod dati caru u ruke.
1KI 22:16 A car mu reče: Koliko ću te puta zaklinjati da mi ne govoriš nego istinu u ime Gospodnje?
1KI 22:17 Tada reče: Videh sav narod Izrailjev razasut po planinama kao ovce koje nemaju pastira; jer reče Gospod: Ovi nemaju gospodara; neka se vrate svak svojoj kući s mirom.
1KI 22:18 Tada reče car Izrailjev Josafatu: Nisam li ti rekao da mi neće prorokovati dobra nego zlo?
1KI 22:19 A Miheja mu reče: Zato čuj reč Gospodnju; videh Gospoda gde sedi na prestolu svom, a sva vojska nebeska stajaše mu s desne i s leve strane.
1KI 22:20 I reče Gospod: Ko će prevariti Ahava da otide i padne kod Ramota galadskog? I jedan reče ovo a drugi ono.
1KI 22:21 Tada iziđe jedan duh i stavši pred Gospoda reče: Ja ću ga prevariti. A Gospod mu reče: Kako?
1KI 22:22 Odgovori: Izaći ću i biću lažljiv duh u ustima svih proroka njegovih. A Gospod mu reče: Prevarićeš ga i nadvladaćeš; idi i učini tako.
1KI 22:23 Zato sada eto, Gospod je metnuo lažljiv duh u usta svim tvojim prorocima, a Gospod je izrekao zlo po te.
1KI 22:24 Tada pristupi Sedekija, sin Hananin, i udari Miheju po obrazu govoreći: Kuda je otišao duh Gospodnji od mene da govori s tobom?
1KI 22:25 A Miheja mu reče: Eto, videćeš u onaj dan kad otideš u najtajniju klet da se sakriješ.
1KI 22:26 Tada car Izrailjev reče: Uhvati Miheju i odvedi ga k Amonu zapovedniku gradskom i k Joasu, sinu carevom;
1KI 22:27 i reci im: Ovako veli car: Metnite ovog u tamnicu, i dajite im po malo hleba i po malo vode dokle se ne vratim u miru.
1KI 22:28 A Miheja reče: Ako se vratiš u miru, nije Gospod govorio preko mene. Još reče: Čujte, svi narodi!
1KI 22:29 I otide car Izrailjev s Josafatom carem Judinim na Ramot galadski.
1KI 22:30 I reče car Izrailjev Josafatu: Ja ću se preobući kad pođem u boj; a ti obuci svoje odelo. I preobuče se car Izrailjev i otide u boj.
1KI 22:31 A car sirski zapovedi vojvodama, kojih beše trideset i dvojica nad kolima njegovim, i reče: Ne udarajte ni na malog ni na velikog, nego na samog cara Izrailjevog.
1KI 22:32 I kad vojvode od kola videše Josafata, rekoše: Zacelo je car Izrailjev. I okrenuše se na nj da udare; ali Josafat povika.
1KI 22:33 A vojvode od kola videše da nije car Izrailjev, te odstupiše od njega.
1KI 22:34 A jedan zastreli iz luka nagonom, i ustreli cara Izrailjevog gde spuča oklop. A on reče svom vozaču: Savij rukom svojom i izvezi me iz boja, jer sam ranjen.
1KI 22:35 I boj bi žestok onog dana; a car zaosta na kolima svojim prema Sircima, pa umre uveče, i krv iz rane tečaše u kola.
1KI 22:36 I prođe glasnik po vojsci o zahodu sunčanom govoreći: Svak u svoj grad, i svak u svoju zemlju.
1KI 22:37 Tako umre car, i odnesoše ga u Samariju; i pogreboše cara u Samariji.
1KI 22:38 A kad prahu kola na jezeru samarijskom, lizaše psi krv njegovu, tako i kad prahu oružje njegovo, po reči koju reče Gospod.
1KI 22:39 A ostala dela Ahavova i sve što je učinio, i za kuću od slonove kosti koju je sagradio, i za sve gradove što je sagradio, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
1KI 22:40 Tako počinu Ahav kod otaca svojih, i na njegovo se mesto zacari Ohozija, sin njegov.
1KI 22:41 A Josafat, sin Asin zacari se nad Judom četvrte godine carovanja Ahavovog nad Izrailjem;
1KI 22:42 i imaše Josafat trideset i pet godina kad poče carovati, i carova dvadeset i pet godina u Jerusalimu. A materi mu beše ime Azuva, kći Silejeva.
1KI 22:43 I hođaše putem Ase, oca svog sasvim, i ne odstupi od njega čineći sve što je pravo pred Gospodom.
1KI 22:44 Ali visina ne oboriše; narod još prinošaše žrtve i kađaše na visinama.
1KI 22:45 I učini mir Josafat s carem Izrailjevim.
1KI 22:46 A ostala dela Josafatova i junaštva što učini i kako vojeva, nije li to zapisano u dnevniku careva Judinih?
1KI 22:47 On istrebi iz zemlje svoje ostatak adžuvana, koji behu ostali za života Ase, oca njegovog.
1KI 22:48 U to vreme ne beše cara u Idumeji, nego beše namesnik carev.
1KI 22:49 I Josafat načini lađe tarsiske da idu u Ofir po zlato; ali ne otidoše; jer se lađe razbiše u Esion-Gaveru.
1KI 22:50 Tada reče Ohozija, sin Ahavov Josafatu: Neka idu moje sluge s tvojim slugama na lađama. Ali Josafat ne hte.
1KI 22:51 I počinu Josafat kod otaca svojih, i pogreboše ga kod otaca njegovih u gradu Davida, oca njegovog; a na njegovo se mesto zacari Joram, sin njegov.
1KI 22:52 Ohozija, sin Ahavov zacari se nad Izrailjem u Samariji sedamnaeste godine carovanja Josafatovog nad Judom; i carova nad Izrailjem dve godine.
1KI 22:53 I činjaše što je zlo pred Gospodom, i hođaše putem oca svog i putem matere svoje i putem Jerovoama, sina Navatovog, koji navede na greh Izrailja.
1KI 22:54 I služaše Valu i klanjaše mu se, i gnevljaše Gospoda Boga Izrailjevog sasvim kako je činio otac njegov.
2KI 1:1 A po smrti Ahavovoj odmetnuše se Moavci od Izrailja.
2KI 1:2 A Ohozija pade kroz rešetku iz gornje sobe svoje u Samariji, i razbole se; pa posla poslanike i reče im: Idite, pitajte Velzevula boga akaronskog hoću li ozdraviti od ove bolesti.
2KI 1:3 Ali anđeo Gospodnji reče Iliji Tesvićaninu: Ustani, izađi na susret poslanicima cara samarijskog i reci im: Eda li nema Boga u Izrailju, te idete da pitate Velzevula boga u Akaronu?
2KI 1:4 A zato ovako veli Gospod: Nećeš se dignuti sa postelje na koju si legao, nego ćeš umreti. Potom otide Ilija.
2KI 1:5 A sluge se vratiše k Ohoziji, i on im reče: Što ste se vratili?
2KI 1:6 A oni mu rekoše: Srete nas jedan čovek, i reče nam: Idite, vratite se k caru koji vas je poslao, i recite mu: Ovako veli Gospod: Eda li nema Boga u Izrailju, te šalješ da pitaš Velzevula boga u Akaronu? Zato nećeš se dignuti s postelje na koju si legao, nego ćeš umreti.
2KI 1:7 A on im reče: Kakav beše na oči taj čovek koji vas srete i to vam reče?
2KI 1:8 A oni mu odgovoriše: Beše sav kosmat i opasan kožnim pojasom. A on reče: To je Ilija Tesvićanin.
2KI 1:9 Tada posla k njemu pedesetnika s njegovom pedesetoricom; i on otide k njemu; i gle, on seđaše navrh gore: i pedesetnik mu reče: Čoveče Božji, car je zapovedio, siđi.
2KI 1:10 A Ilija odgovarajući reče pedesetniku: Ako sam čovek Božji, neka siđe oganj s neba i proždre tebe i tvoju pedesetoricu. I siđe oganj s neba i proždre njega i njegovu pedesetoricu.
2KI 1:11 Opet posla k njemu drugog pedesetnika s njegovom pedesetoricom, koji progovori i reče mu: Čoveče Božji, car je tako zapovedio, siđi brže.
2KI 1:12 A Ilija odgovori i reče im: Ako sam čovek Božji, neka siđe oganj s neba i proždre tebe i tvoju pedesetoricu. I siđe oganj Božji s neba i proždre njega i njegovu pedesetoricu.
2KI 1:13 Tada opet posla trećeg pedesetnika s njegovom pedesetoricom. A ovaj treći pedesetnik kad dođe, kleče na kolena svoja pred Ilijom, i moleći ga reče mu: Čoveče Božji, da ti je draga duša moja i duša ove pedesetorice, sluga tvojih.
2KI 1:14 Eto, sišao je oganj s neba i proždrao prva dva pedesetnika s njihovom pedesetoricom; ali sada da ti je draga duša moja.
2KI 1:15 A anđeo Gospodnji reče Iliji: Idi s njim, i ne boj ga se. I usta Ilija i otide s njim k caru.
2KI 1:16 I reče mu: Ovako veli Gospod: zato što si slao poslanike da pitaju Velzevula boga u Akaronu kao da nema Boga u Izrailju da bi Ga pitao, nećeš se dignuti s postelje na koju si legao, nego ćeš umreti.
2KI 1:17 I umre po reči Gospodnjoj, koju reče Ilija, a na njegovo se mesto zacari Joram, druge godine carovanja Jorama sina Josafatovog nad Judom, jer on nema sina.
2KI 1:18 A ostala dela Ohozijina što je činio, nisu li zapisana u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 2:1 A kad Gospod htede uzeti Iliju u vihoru na nebu, pođoše Ilija i Jelisije iz Galgala.
2KI 2:2 I reče Ilija Jelisiju: Ostani ti ovde, jer mene Gospod šalje do Vetilja. Ali Jelisije reče: Tako živ bio Gospod i tako živa bila duša tvoja, neću te ostaviti. I dođoše u Vetilj.
2KI 2:3 Tada dođoše k Jelisiju sinovi proročki koji behu u Vetilju i rekoše mu: Znaš li da će danas Gospod uzeti gospodara tvog od tebe? A on reče: Znam, ćutite.
2KI 2:4 Opet mu reče Ilija: Jelisije, ostani ti tu, jer me Gospod šalje u Jerihon. A on reče: Tako živ bio Gospod i tako živa bila duša tvoja, neću te ostaviti. Tako dođoše u Jerihon.
2KI 2:5 A sinovi proročki koji behu u Jerihonu pristupiše k Jelisiju, i rekoše mu: Znaš li da će danas uzeti Gospod od tebe gospodara tvog? A on reče: Znam, ćutite.
2KI 2:6 Opet mu reče Ilija: Ostani ti tu, jer me Gospod šalje na Jordan. A on reče: Tako živ bio Gospod i tako bila živa tvoja duša, neću te ostaviti. Tako otidoše obojica.
2KI 2:7 I pedeset ljudi između sinova proročkih otidoše i stadoše prema njima iz daleka, a oni obojica ustaviše se kod Jordana.
2KI 2:8 I uze Ilija plašt svoj, i savivši ga udari njim po vodi, a ona se rastupi tamo i amo, te pređoše obojica suvim.
2KI 2:9 A kad pređoše, reče Ilija Jelisiju: Išti šta hoćeš da ti učinim, dokle se nisam uzeo od tebe. A Jelisije reče: Da budu dva dela duha tvog u mene.
2KI 2:10 A on mu reče: Zaiskao si tešku stvar; ali ako me vidiš kad se uzmem od tebe, biće ti tako; ako li ne vidiš, neće biti.
2KI 2:11 I kad iđahu dalje razgovarajući se, gle, ognjena kola i ognjeni konji rastaviše ih, i Ilija otide u vihoru na nebo.
2KI 2:12 A Jelisije videći to vikaše: Oče moj, oče moj! Kola Izrailjeva i konjici njegovi! I ne vide ga više. Potom uze haljine svoje i razdre ih na dva komada.
2KI 2:13 I podiže plašt Ilijin, koji beše spao s njega, i vrativši se stade na bregu jordanskom.
2KI 2:14 I uzevši plašt Ilijin, koji beše spao s njega, udari po vodi i reče: Gde je Gospod Bog Ilijin? A kad i on udari po vodi, rastupi se voda tamo i amo, i pređe Jelisije.
2KI 2:15 A kad s druge strane videše sinovi proročki, koji behu u Jerihonu, rekoše: Počinu duh Ilijin na Jelisiju. I sretoše ga i pokloniše mu se do zemlje.
2KI 2:16 I rekoše mu: Evo ima u sluga tvojih pedeset junaka, neka idu i traže tvog gospodara, da ga ne bude uzeo duh Gospodnji i bacio ga na kakvo brdo ili u kakav do. A on reče: Ne šaljite.
2KI 2:17 Ali oni navaljivahu na nj dokle mu se ne dosadi, te reče: Pošaljite. I poslaše pedeset ljudi koji ga tražiše tri dana, ali ne nađoše.
2KI 2:18 I vratiše se k njemu, a on beše u Jerihonu, pa im reče: Nisam li vam govorio da ne idete?
2KI 2:19 Tada građani rekoše Jelisiju: Gle, dobro je živeti u ovom gradu, kao što gospodar naš vidi; ali je voda zla i zemlja nerodna.
2KI 2:20 A on im reče: Donesite mi nov kotao, i metnite u nj soli. I donesoše mu.
2KI 2:21 A on izađe na izvor i baci u nj so, govoreći: Ovako veli Gospod: Iscelih ovu vodu, da ne bude više od nje smrti ni nerodnosti.
2KI 2:22 I voda posta zdrava do današnjeg dana po reči Jelisijevoj, koju izreče.
2KI 2:23 Potom otide odande u Vetilj; i kad iđaše putem, iziđoše mala deca iz grada i rugahu mu se govoreći mu: Hodi, ćelo! Hodi, ćelo!
2KI 2:24 A Jelisije obazre se i videći ih prokle ih imenom Gospodnjim. Tada izađoše dve medvedice iz šume, i rastrgoše četrdeset i dvoje dece.
2KI 2:25 Odande otide na goru karmilsku, a odande se vrati u Samariju.
2KI 3:1 A Joram, sin Ahavov, zacari se nad Izrailjem u Samariji osamnaeste godine carovanja Josafatovog nad Judom, i carova dvanaest godina.
2KI 3:2 I činjaše što je zlo pred Gospodom, ali ne kao otac njegov i kao mati njegova, jer obori lik Valov koji beše načinio otac njegov.
2KI 3:3 Ali osta u gresima Jerovoama, sina Navatovog, kojima navede na greh Izrailja, i ne odstupi od njih.
2KI 3:4 A Misa car moavski imaše mnogo stoke, i davaše caru Izrailjevom sto hiljada jaganjaca i sto hiljada ovnova pod runom.
2KI 3:5 Ali kad umre Ahav, odmetnu se car moavski od cara Izrailjevog.
2KI 3:6 A car Joram izađe u to vreme iz Samarije i prebroja svega Izrailja.
2KI 3:7 I otide, te posla k Josafatu caru Judinom i poruči mu: Car moavski odmetnu se od mene; hoćeš li ići sa mnom na vojsku na Moavce? A on reče: Hoću, ja kao ti, moj narod kao tvoj narod, moji konji kao tvoji konji.
2KI 3:8 Iza toga reče: A kojim ćemo putem ići? A on reče: Preko pustinje edomske.
2KI 3:9 I tako izađe car Izrailjev i car Judin i car edomski, i idoše putem sedam dana, i ne beše vode vojsci ni stoci, koja iđaše za njima.
2KI 3:10 I reče car Izrailjev: Jaoh! Dozva Gospod ova tri cara da ih preda u ruke Moavcima.
2KI 3:11 A Josafat reče: Ima li tu koji prorok Gospodnji da upitamo Gospoda preko njega? A jedan između sluga cara Izrailjevog odgovori i reče: Ovde je Jelisije, sin Safatov, koji je Iliji polivao vodom ruke.
2KI 3:12 Tada reče Josafatu: U njega je reč Gospodnja: i otidoše k njemu car Izrailjev i Josafat i car edomski.
2KI 3:13 A Jelisije reče caru Izrailjevom: Šta je meni do tebe? Idi ka prorocima oca svog i ka prorocima matere svoje. A car Izrailjev reče mu: Ne, jer Gospod dozva ova tri cara da ih preda u ruke Moavcima.
2KI 3:14 A Jelisije reče: Tako da je živ Gospod nad vojskama, pred kojim stojim, da ne gledam na Josafata cara Judinog, ne bih mario za te niti bih te pogledao.
2KI 3:15 Nego sada dovedite mi gudača. I kad gudač guđaše, dođe ruka Gospodnja nada nj;
2KI 3:16 i reče: Ovako veli Gospod: Načinite po ovoj dolini mnogo jama.
2KI 3:17 Jer ovako veli Gospod: Nećete osetiti vetra niti ćete videti dažda, ali će se dolina ova napuniti vode, te ćete piti i vi i ljudi vaši i stoka vaša.
2KI 3:18 Pa i to je malo Gospodu, nego i Moavce će vam predati u ruke.
2KI 3:19 I raskopaćete sve tvrde gradove, i sve izabrane gradove, i poseći ćete sva dobra drveta i zaroniti sve izvore vodene, i svaku njivu dobru potrćete kamenjem.
2KI 3:20 A ujutru kad se prinosi dar, gle, dođe voda od edomske, i napuni se zemlja vode.
2KI 3:21 A svi Moavci čuvši da su izišli carevi da udare na njih, sazvaše sve koji se počinjahu pasati i starije i stadoše na međi.
2KI 3:22 A ujutru kad ustaše i sunce ogranu nad onom vodom, ugledaše Moavci prema sebi vodu gde se crveni kao krv.
2KI 3:23 I rekoše: Krv je; pobili su se carevi, i jedan drugog pogubili; sada dakle na plen, Moavci!
2KI 3:24 A kad dođoše do logora Izrailjevog, podigoše se Izrailjci i razbiše Moavce, te pobegoše ispred njih, a oni uđoše u zemlju moavsku bijući ih.
2KI 3:25 I gradove njihove raskopaše, i na svaku dobru njivu bacajući svaki po kamen zasuše je, i sve izvore vodene zaroniše, i sva dobra drveta posekoše tako da samo ostaviše kamenje u Kir-aresetu. I opkolivši ga praćari stadoše ga biti.
2KI 3:26 A car moavski kad vide da će ga nadvladati vojska, uze sa sobom sedam stotina ljudi, koji mahahu mačem, da prodru kroz vojsku cara edomskog, ali ne mogoše.
2KI 3:27 Tada uze sina svog prvenca koji htede biti car na njegovo mesto, i prinese ga na žrtvu paljenicu na zidu. Tada se podiže veliki gnev na Izrailja, te otidoše odande i vratiše se u svoju zemlju.
2KI 4:1 A jedna između žena sinova proročkih povika k Jelisiju govoreći: Sluga tvoj, muž moj, umre, i ti znaš da se sluga tvoj bojao Gospoda: pa sada dođe rukodavalac da mi uzme dva sina u roblje.
2KI 4:2 A Jelisije joj reče: Šta ću ti? Kaži mi šta imaš u kući? A ona reče: Sluškinja tvoja nema u kući ništa do sudić ulja.
2KI 4:3 A on joj reče: Idi, išti u naruč praznih sudova u svih suseda svojih, nemoj malo da išteš.
2KI 4:4 Pa otidi, i zatvori se u kuću sa sinovima svojim, pa onda nalivaj u sve sudove, i kad se koji napuni, kaži neka uklone.
2KI 4:5 I ona otide od njega, i zatvori se u kuću sa sinovima svojim; oni joj dodavahu a ona nalivaše.
2KI 4:6 A kad se sudovi napuniše, ona reče sinu svom: Daj još jedan sud. A on joj reče: Nema više. Tada stade ulje.
2KI 4:7 Potom ona otide i kaza čoveku Božijem; a on joj reče: Idi, prodaj ulje, i oduži se; a šta preteče, onim se hrani sa svojim sinovima.
2KI 4:8 Posle toga jednom iđaše Jelisije kroz Sunam, a onde beše bogata žena, koja ga ustavi da jede hleba; i otada kad god prolažaše, navraćaše se k njoj da jede hleba.
2KI 4:9 I ona reče mužu svom: Gle, vidim da je svet čovek Božji ovaj što sve prolazi ovuda.
2KI 4:10 Da načinimo malu klet, i da mu namestimo postelju i sto i stolicu i svećnjak, pa kad dođe k nama, neka se tu skloni.
2KI 4:11 Potom on dođe jednom onamo, i ušavši u klet počinu onde.
2KI 4:12 I reče momku svom Gijeziju: Zovi Sunamku. On je dozva; i ona stade pred njim.
2KI 4:13 I on reče Gijeziju: Kaži joj: Eto staraš se za nas svakojako; šta hoćeš da ti učinim? Imaš li šta da govorim caru ili vojvodi? A ona reče: Ja živim sred svog naroda.
2KI 4:14 A on reče: Šta bih joj dakle učinio? A Gijezije reče: Eto nema sina, a muž joj je star.
2KI 4:15 A on reče: Zovi je. I on je dozva, i ona stade na vratima.
2KI 4:16 A on reče: Do godine u ovo doba grlićeš sina. A ona reče: Nemoj gospodaru moj, čoveče Božji, nemoj varati sluškinje svoje.
2KI 4:17 I zatrudne žena, i rodi sina druge godine u isto doba, kao što joj reče Jelisije.
2KI 4:18 I dete odraste. I jednom izađe k ocu svom k žeteocima;
2KI 4:19 i reče ocu svom: Jaoh glava, jaoh glava! A on reče momku: Nosi ga materi.
2KI 4:20 I on ga uze i odnese materi njegovoj, i leža na krilu njenom do podne, pa umre.
2KI 4:21 Tada otide ona gore, i namesti ga u postelju čoveka Božjeg, i zatvorivši ga izađe.
2KI 4:22 Potom viknu muža svog i reče mu: Pošlji mi jednog momka i jednu magaricu da otrčim do čoveka Božjeg i da se vratim.
2KI 4:23 A on reče: Zašto danas hoćeš da ideš k njemu? Niti je mladina ni subota. A ona reče: Ne brini se.
2KI 4:24 I ona osamarivši magaricu reče momku svom: Vodi i idi i nemoj zastajati mene radi na putu dokle ti ne kažem.
2KI 4:25 Tako pošavši dođe čoveku Božjem na goru karmilsku. A kad je čovek Božji ugleda gde ide k njemu, reče Gijeziju sluzi svom: Evo Sunamke.
2KI 4:26 Trči sad pred nju i reci joj: Jesi li zdravo? Je li zdravo muž tvoj? Je li zdravo sin tvoj? A ona reče: Zdravo smo.
2KI 4:27 A kad dođe k čoveku Božjem na goru, zagrli mu noge, a Gijezije pristupi da je otera; ali čovek Božji reče: Ostavi je, jer joj je duša u jadu, a Gospod sakri od mene i ne javi mi.
2KI 4:28 A ona reče: Jesam li iskala sina od gospodara svog? Nisam li kazala: Nemoj me varati?
2KI 4:29 A on reče Gijeziju: Opaši se i uzmi štap moj u ruku, pa idi; ako sretneš koga, nemoj ga pozdravljati, i ako te ko pozdravi, nemoj mu odgovarati, i metni moj štap na lice detetu.
2KI 4:30 A mati detinja reče: Tako da je živ Gospod i tako da je živa duša tvoja, neću te se ostaviti. Tada on usta i pođe za njom.
2KI 4:31 A Gijezije otide napred i metnu štap na lice detetu, ali ne bi glasa ni osećaja. Tada se vrati preda nj, i javi mu govoreći: Ne probudi se dete.
2KI 4:32 I Jelisije uđe u kuću, i gle, dete mrtvo leži na njegovoj postelji.
2KI 4:33 I ušavši zatvori se s detetom, i pomoli se Gospodu.
2KI 4:34 Potom stade na postelju i leže na dete metnuv usta svoja na usta detetu, i oči svoje na oči njegove, i dlanove svoje na njegove dlanove, i pruži se nad njim, te se zagreja telo detetu.
2KI 4:35 Potom usta, i pređe po kući jednom tamo i jednom amo, potom otide opet i pruži se nad detetom. I kihnu dete sedam puta, i otvori dete oči svoje.
2KI 4:36 Tada dozva Gijezija i reče mu: Zovi Sunamku. I on je dozva, te dođe k njemu. I on joj reče: Uzmi sina svog.
2KI 4:37 I ona ušavši pade k nogama njegovim, i pokloni mu se do zemlje, i uzevši sina svog otide.
2KI 4:38 Potom vrati se Jelisije u Galgal. A beše glad u onoj zemlji, i sinovi proročki seđahu pred njim; a on reče momku svom: Pristavi veliki lonac i skuvaj zelja sinovima proročkim.
2KI 4:39 A jedan otide u polje da nabere zelja, i nađe divlju lozu i nabra s nje divljih tikvica pun plašt, i došavši saseče ih u lonac gde beše zelje, jer ih ne poznavahu.
2KI 4:40 I usuše ljudima da jedu; a kad stadoše jesti onog zelja, povikaše govoreći: Smrt je u loncu, čoveče Božji! I ne mogahu jesti.
2KI 4:41 A on reče: Donesite brašna. I sasu brašno u lonac, i reče: Uspi ljudima neka jedu. I ne bi više nikakvog zla u loncu.
2KI 4:42 A dođe neko iz Val-Salise, i donese čoveku Božjem hleba od prvina, dvadeset hlebova ječmenih, i novih zrna u klasu. A on reče: Postavi narodu, neka jedu.
2KI 4:43 A sluga mu reče: Kako ću to postaviti pred sto ljudi? Opet reče: Postavi narodu, neka jedu; jer je tako kazao Gospod: Ješće, i preteći će.
2KI 4:44 A on im postavi, te jedoše; i preteče po reči Gospodnjoj.
2KI 5:1 I beše Neman vojvoda cara sirskog čovek velik u gospodara svog i u časti, jer preko njega sačuva Gospod Siriju; ali taj veliki junak beše gubav.
2KI 5:2 A iz Sirije izađe četa i zarobi u zemlji izrailjskoj malu devojku, te ona služaše ženu Nemanovu.
2KI 5:3 I ona reče svojoj gospođi: O da bi moj gospodar otišao k proroku u Samariji! On bi ga oprostio od gube.
2KI 5:4 Tada on otide k svom gospodaru i javi mu govoreći: Tako i tako kaže devojka iz zemlje izrailjske.
2KI 5:5 A car sirski reče mu: Hajde idi, a ja ću poslati knjigu caru Izrailjevom. I on otide, i ponese deset talanata srebra i šest hiljada sikala zlata i desetore stajaće haljine.
2KI 5:6 I odnese knjigu caru Izrailjevom koja ovako govoraše: Eto, kad ti dođe ova knjiga, znaj da šaljem k tebi Nemana, slugu svog, da ga oprostiš gube.
2KI 5:7 A kad car Izrailjev pročita knjigu, razdre haljine svoje i reče: Zar sam ja Bog da mogu ubiti i povratiti život, te šalje k meni da oprostim čoveka gube! Pazite i vidite kako traži zadevice sa mnom.
2KI 5:8 A kad ču Jelisije, čovek Božji, da je car Izrailjev razdro haljine svoje, posla k caru i poruči: Zašto si razdro haljine svoje? Neka dođe k meni, da pozna da ima prorok u Izrailju.
2KI 5:9 I tako dođe Neman s konjima i kolima svojim, i stade na vratima doma Jelisijeva.
2KI 5:10 A Jelisije posla k njemu i poruči: Idi i okupaj se sedam puta u Jordanu, i ozdraviće telo tvoje, i očistićeš se.
2KI 5:11 Tada se rasrdi Neman i pođe govoreći: Gle! Ja mišljah, on će izaći k meni, i staće, i prizvaće ime Gospoda Boga svog, i metnuti ruku svoju na mesto, i očistiti gubu.
2KI 5:12 Nisu li Avana i Farfar vode u Damasku bolje od svih voda izrailjskih? Ne bih li se mogao u njima okupati i očistiti? I okrenuvši se otide gnevan.
2KI 5:13 Ali sluge njegove pristupivši rekoše mu govoreći: Oče, da ti je kazao prorok šta veliko, ne bi li učinio? A zašto ne bi kad ti reče: Okupaj se, pa ćeš se očistiti?
2KI 5:14 I tako siđe, i zaroni u Jordan sedam puta po rečima čoveka Božijeg, i telo njegovo posta kao u malog deteta, i očisti se.
2KI 5:15 Tada se vrati k čoveku Božijem sa pratnjom svojom i došav stade pred njim, i reče: Evo sad vidim da nema Boga nigde na zemlji do u Izrailju. Nego uzmi dar od sluge svog.
2KI 5:16 Ali on reče: Tako da je živ Gospod, pred kojim stojim, neću uzeti. I on navaljivaše na nj da uzme; ali on ne hte.
2KI 5:17 Tada reče Neman: Kad nećeš, a ono neka se da sluzi tvom ove zemlje koliko mogu poneti dve mazge. Jer sluga tvoj neće više prinositi žrtava paljenica ni drugih žrtava drugim bogovima, nego Gospodu.
2KI 5:18 A Gospod neka oprosti ovo sluzi tvom: Kad gospodar moj uđe u dom Rimonov da se pokloni onde, pa se prihvati za moju ruku, da se i ja poklonim u domu Rimonovom, neka oprosti Gospod sluzi tvom kad se tako poklonim u domu Rimonovom.
2KI 5:19 A on mu reče: Idi s mirom. I on otide od njega, i pređe jedno potrkalište.
2KI 5:20 Tada reče Gijezije, sluga Jelisija čoveka Božijeg: Gle, gospodar moj ne hte primiti iz ruku tog Nemana Sirca šta beše doneo. Ali tako da je živ Gospod, potrčaću za njim i uzeću šta od njega.
2KI 5:21 I Gijezije otrča za Nemanom. A kad ga vide Neman gde trči za njim, skoči s kola svojih i srete ga, pa mu reče: Je li dobro?
2KI 5:22 A on reče: Dobro je. Gospodar moj posla me da ti kažem: Evo, baš sad dođoše k meni dva mladića iz gore Jefremove, proročki sinovi, daj za njih talanat srebra i dvoje stajaće haljine.
2KI 5:23 A Neman reče: Uzmi i dva talanta. I natera ga; i sveza dva talanta srebra u dva toboca, i dvoje stajaće haljine, i dade dvojici momaka svojih, da nose pred njim.
2KI 5:24 A on kad dođe na brdo, uze iz ruku njihovih i ostavi u jednoj kući, a ljude otpusti, te otidoše.
2KI 5:25 Potom došavši stade pred gospodarem svojim. A Jelisije mu reče: Otkle Gijezije? A on reče: Nije išao sluga tvoj nikuda.
2KI 5:26 Ali mu on reče: Zar srce moje nije išlo onamo kad se čovek vrati s kola svojih preda te? Zar je to bilo vreme uzimati srebro i uzimati haljine, maslinike, vinograde, ovce, goveda, sluge i sluškinje?
2KI 5:27 Zato guba Nemanova neka prione za te i za seme tvoje doveka. I otide od njega gubav, beo kao sneg.
2KI 6:1 A sinovi proročki rekoše Jelisiju: Gle, mesto gde sedimo pred tobom tesno nam je.
2KI 6:2 Nego hajde da otidemo na Jordan, pa da uzmemo onde svaki po brvno i načinimo onde mesto gde ćemo boraviti. A on reče: Idite.
2KI 6:3 A jedan reče: Budi voljan, pođi i ti sa slugama svojim. A on reče: Hoću.
2KI 6:4 I tako pođe s njima. I došavši na Jordan sekoše drva.
2KI 6:5 A kad jedan od njih sečaše drvo, pade mu sekira u vodu; a on povika govoreći: Avaj gospodaru, još je u naruč uzeta.
2KI 6:6 A čovek Božji reče mu: Gde je pala? A kad mu pokaza mesto, on odseče drvo i baci ga onamo, i učini te sekira ispliva.
2KI 6:7 A on reče: Uzmi je. I čovek pruži ruku, te je uze.
2KI 6:8 A kad car sirski vojevaše na Izrailja, većaše sa slugama svojim, i reče: Tu i tu neka stane vojska moja.
2KI 6:9 A čovek Božji posla k caru Izrailjevom i poruči: Čuvaj se da ne ideš onuda, jer su onde Sirci u zasedi.
2KI 6:10 I car Izrailjev posla na ono mesto, za koje reče čovek Božji i opomenu ga, te se čuvaše. I to ne bi jedanput ni dvaputa.
2KI 6:11 I smuti se srce caru sirskom zato, i sazvavši sluge svoje reče im: Hoćete li mi kazati ko od naših dokazuje caru Izrailjevom?
2KI 6:12 A jedan od sluga njegovih reče mu: Niko, care gospodaru moj; nego Jelisije prorok u Izrailju dokazuje caru Izrailjevom reči koje govoriš u ložnici svojoj.
2KI 6:13 Tada reče: Idite, vidite gde je, da pošaljem da ga uhvate. I javiše mu govoreći: Eno ga u Dotanu.
2KI 6:14 I posla onamo konje i kola s velikom vojskom; i oni došavši noću opkoliše grad.
2KI 6:15 A ujutru, sluga čoveka Božijeg ustavši izađe, a to vojska oko grada i konji i kola. I reče mu sluga: Jaoh gospodaru, šta ćemo sad?
2KI 6:16 A on mu reče: Ne boj se, jer je više naših nego njihovih.
2KI 6:17 I pomoli se Jelisije govoreći: Gospode, otvori mu oči da vidi. I Gospod otvori oči momku, te vide, a to gora puna konja i kola ognjenih oko Jelisija.
2KI 6:18 A kad pođoše Sirci k njemu, pomoli se Jelisije Gospodu i reče: Oslepi ovaj narod. I oslepi ih po reči Jelisijevoj.
2KI 6:19 Tada im reče Jelisije: Nije ovo put, nije ovo grad; hodite za mnom i odvešću vas čoveku kog tražite. I odvede ih u Samariju.
2KI 6:20 A kad dođoše u Samariju, reče Jelisije: Gospode, otvori im oči da vide. I Gospod im otvori oči, i videše, a to behu usred Samarije.
2KI 6:21 A car Izrailjev reče Jelisiju kad ih ugleda: Hoću li biti, hoću li biti, oče moj?
2KI 6:22 A on reče: Nemoj biti; eda li ćeš one pobiti koje zarobiš mačem svojim i lukom svojim? Iznesi im hleba i vode neka jedu i piju, pa onda neka idu gospodaru svom.
2KI 6:23 I ugotovi im gozbu veliku; te jedoše i piše; pa ih otpusti, a oni otidoše gospodaru svom; i otada ne dolaziše čete sirske u zemlju Izrailjevu.
2KI 6:24 A posle toga Ven-Adad, car sirski skupi svu vojsku svoju, i izađe i opkoli Samariju.
2KI 6:25 I nasta velika glad u Samariji, jer gle, beše opkoljena toliko da glava magareća beše za osamdeset sikala srebra, a četvrt kava golubinjeg kala za pet sikala srebra.
2KI 6:26 I kad car iđaše po zidovima, jedna žena povika k njemu govoreći: Pomagaj, care gospodaru!
2KI 6:27 A on reče: Gospod ti ne pomaže, kako ću ti ja pomoći? S gumna li, ili iz kace?
2KI 6:28 Još joj reče car: Šta ti je? A ona reče: Ova žena reče mi: Daj sina svog da ga pojedemo danas, a sutra ćemo pojesti mog sina.
2KI 6:29 I skuvasmo sina mog i pojedosmo ga, a sutradan rekoh joj: Daj sina svog da ga pojedemo. Ali ona sakri svog sina.
2KI 6:30 A kad car ču reči ženine, razdre haljine svoje; i kad iđaše po zidu, vide narod gde kostret beše ozdo na telu njegovom.
2KI 6:31 Tada reče car: Tako da mi učini Bog i tako da doda ako glava Jelisija sina Safatovog ostane danas na njemu.
2KI 6:32 A Jelisije seđaše u svojoj kući, i starešine seđahu kod njega. I posla car jednog od onih što stajahu pred njim; a dok još ne dođe poslani k njemu, on reče starešinama: Vidite li gde onaj krvnički sin posla da mi odseče glavu? Gledajte kad dođe poslani, zaključajte vrata, i odbijte ga od vrata; eto, i bahat nogu gospodara njegovog za njim.
2KI 6:33 I dok još govoraše s njima, gle, poslani dođe k njemu, i reče; gle, ovo je zlo od Gospoda; čemu ću se još nadati od Gospoda?
2KI 7:1 Tada reče Jelisije: Čujte reč Gospodnju: Tako veli Gospod: Sutra će u ovo doba biti mera belog brašna za sikal a dve mere ječma za sikal na vratima samarijskim.
2KI 7:2 A vojvoda na kog se ruku car naslanjaše, odgovori čoveku Božijem i reče: Da Gospod načini okna na nebu, bi li moglo to biti? A Jelisije reče: Eto, ti ćeš videti svojim očima, ali ga nećeš jesti.
2KI 7:3 A behu na vratima četiri čoveka gubava, i rekoše jedan drugom: Što sedimo ovde da umremo?
2KI 7:4 Da kažemo: Da uđemo u grad, glad je u gradu, te ćemo umreti onde: a da ostanemo ovde, opet ćemo umreti; nego hajde da uskočimo u logor sirski: ako nas ostave u životu, ostaćemo u životu, ako li nas pogube, poginućemo.
2KI 7:5 I tako, ustavši u sumrak pođoše u logor sirski, i dođoše do kraja logora sirskog, i gle, ne beše nikoga.
2KI 7:6 Jer Gospod učini te se u logoru sirskom ču lupa kola i konja i velike vojske, te rekoše jedan drugom: Eto car je Izrailjev najmio na nas careve hetejske i careve misirske da udare na nas.
2KI 7:7 Te se podigoše i pobegoše po mraku ostavivši šatore svoje i konje svoje i magarce svoje i logor kao što je bio, i pobegoše radi duša svojih.
2KI 7:8 Pa kad dođoše gubavci na kraj logora, uđoše u jedan šator, i najedoše se i napiše se, i pokupiše iz njega srebro i zlato i haljine, i otidoše te sakriše. Pa se vratiše i uđoše u drugi šator, pa pokupiše i iz njega, i otidoše te sakriše.
2KI 7:9 Tada rekoše među sobom: Ne radimo dobro; ovaj je dan dan dobrih glasova; a mi ćutimo. Ako uščekamo do zore, stignuće nas bezakonje. Zato sada hajde da idemo i javimo domu carevom.
2KI 7:10 I tako došavši dozvaše vratara gradskog i kazaše mu govoreći: Idosmo u logor sirski, i gle, nema nikoga, ni glasa čovečijeg; nego konji povezani i magarci povezani, i šatori kako su bili.
2KI 7:11 A on dozva ostale vratare, i javiše u dom carev.
2KI 7:12 A car ustavši po noći reče slugama svojim: Kazaću vam sada šta su nam učinili Sirci. Znaju da gladujemo, zato otidoše iz logora da se sakriju u polju govoreći: Kad iziđu iz grada, pohvataćemo ih žive i ući ćemo u grad.
2KI 7:13 A jedan od sluga njegovih odgovori i reče: Da uzmemo pet ostalih konja što još ima u gradu; gle, to je sve što je ostalo od mnoštva konja izrailjskih; to je sve što nije izginulo od mnoštva konja izrailjskih; da pošaljemo da vidimo.
2KI 7:14 I uzeše dva konja kolska, koje posla car za vojskom sirskom, govoreći: Idite i vidite.
2KI 7:15 I otidoše za njima do Jordana, i gle, po svemu putu beše puno haljina i sudova, koje pobacaše Sirci u hitnji. Tada se vratiše poslanici i javiše caru.
2KI 7:16 Tada izađe narod i razgrabi logor sirski; i beše mera belog brašna za sikal, i dve mere ječma za sikal, po reči Gospodnjoj.
2KI 7:17 I car postavi na vrata onog vojvodu, na kog se ruku naslanjaše, a narod ga izgazi na vratima, te umre, po reči čoveka Božijeg, koju reče kad car k njemu dođe.
2KI 7:18 Jer kad čovek Božji reče caru: Dve mere ječma za sikal i mera belog brašna za sikal biće sutra u ovo doba na vratima samarijskim,
2KI 7:19 a onaj vojvoda odgovori čoveku Božijem govoreći: Da Gospod načini okna na nebu, bi li moglo biti šta kažeš? A Jelisije reče: Ti ćeš videti svojim očima, ali ga nećeš jesti.
2KI 7:20 I zbi mu se to, jer ga izgazi narod na vratima, te umre.
2KI 8:1 I govori Jelisije ženi kojoj sina povrati u život, i reče: Ustani i idi s domom svojim, i skloni se gde možeš; jer je Gospod dozvao glad koja će doći i biti na zemlji sedam godina.
2KI 8:2 A žena usta, i učini kako reče čovek Božji, jer otide s domom svojim i osta u zemlji filistejskoj sedam godina.
2KI 8:3 A kad prođe sedam godina, vrati se žena iz zemlje filistejske, i otide da moli cara za kuću svoju i za njivu svoju.
2KI 8:4 A car govoraše s Gijezijem, momkom čoveka Božijeg, i reče: Pripovedi mi sva velika dela koja je učinio Jelisije.
2KI 8:5 A kad on pripovedaše caru kako je mrtvog oživeo, gle, žena, kojoj je sina oživeo, stade moliti cara za kuću svoju i za njivu svoju. A Gijezije reče: Gospodaru moj, care, ovo je ona žena i ovo je sin njen, kog je Jelisije oživeo.
2KI 8:6 Tada car zapita ženu, i ona mu pripovedi. I car joj dade jednog dvoranina i reče mu: Vrati joj sve što je njeno i sve prihode od njiva od dana kad je ostavila zemlju sve do sada.
2KI 8:7 Posle toga dođe Jelisije u Damask, a car sirski Ven-Adad beše bolestan, i javiše mu govoreći: Došao je čovek Božji ovamo.
2KI 8:8 A car reče Azailu: Uzmi sa sobom dar i idi na susret čoveku Božijem, i preko njega pitaj Gospoda hoću li ozdraviti od ove bolesti.
2KI 8:9 Tada otide Azailo na susret njemu ponesavši dar, svakojakih dobrih stvari iz Damaska natovarenih na četrdeset kamila; i došavši stade pred njim i reče: Sin tvoj Ven-Adad car sirski posla me k tebi govoreći: Hoću li ozdraviti od ove bolesti?
2KI 8:10 A Jelisije mu reče: Idi, reci mu: Ozdravićeš; ali mi je Gospod pokazao da će umreti.
2KI 8:11 I uprvši oči u nj gledaše dugo i zaplaka se čovek Božji.
2KI 8:12 A Azailo mu reče: Što plače gospodar moj? A on reče: Jer znam kakvo ćeš zlo učiniti sinovima Izrailjevim, gradove ćeš njihove paliti ognjem, i mladiće ćeš njihove seći mačem, i decu ćeš njihovu razbijati i trudne žene njihove rastrzati.
2KI 8:13 A Azailo reče: A šta je sluga tvoj, pas, da učini tako veliku stvar? A Jelisije mu reče: Pokazao mi je Gospod da ćeš ti biti car u Siriji.
2KI 8:14 Tada otišavši od Jelisija dođe ka gospodaru svom; a on mu reče: Šta ti reče Jelisije? A on odgovori: Reče mi da ćeš ozdraviti.
2KI 8:15 Ali sutradan uze Azailo pokrivač i zamočivši ga u vodu prostre mu po licu, te umre. A na njegovo mesto zacari se Azailo.
2KI 8:16 Pete godine carovanja Jorama, sina Ahavovog nad Izrailjem, kad Josafat beše car Judin, poče carovati Joram, sin Josafatov car Judin.
2KI 8:17 Imaše trideset i dve godine kad poče carovati, i carova osam godina u Jerusalimu.
2KI 8:18 I hođaše putem careva Izrailjevih, kao što je činio dom Ahavov; jer kći Ahavova beše mu žena, te on činjaše što je zlo pred Gospodom.
2KI 8:19 Ali Gospod ne hte zatrti Jude radi Davida sluge svog, kao što mu beše rekao da će mu dati videlo između sinova njegovih doveka.
2KI 8:20 Za njegovog vremena odvrže se Edom da ne bude pod Judom, i postavi cara nad sobom.
2KI 8:21 Zato otide Joram u Sir i sva kola njegova s njim; i usta noću i udari na Edomce, koji ga behu opkolili, i na zapovednike od kola, i pobeže narod u svoje šatore.
2KI 8:22 Ipak se odvrgoše Edomci da ne budu pod Judom, do današnjeg dana. U isto vreme odmetnu se i Livna.
2KI 8:23 A ostala dela Joramova i sve što je činio, nije li to zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 8:24 I Joram počinu kod otaca svojih, i bi pogreben kod otaca svojih u gradu Davidovom. A na njegovo se mesto zacari sin njegov Ohozija.
2KI 8:25 Godine dvanaeste carovanja Jorama, sina Ahavovog, nad Izrailjem poče carovati Ohozija sin Joramov, car Judin.
2KI 8:26 Imaše Ohozija dvadeset i dve godine kad se zacari, i carova godinu dana u Jerusalimu. Materi mu beše ime Gotolija, kći Amrija cara Izrailjevog.
2KI 8:27 On hođaše putem doma Ahavovog, i činjaše što je zlo pred Gospodom, kao dom Ahavov, jer beše zet domu Ahavovom.
2KI 8:28 Zato pođe s Joramom, sinom Ahavovim, na vojsku na Azaila cara sirskog u Ramot galadski; ali Sirci razbiše Jorama.
2KI 8:29 I vrati se car Joram da se leči u Jezraelu od rana koje mu zadaše Sirci u Rami, kad se bijaše s Azailom, carem sirskim; a Ohozija, sin Joramov car Judin, otide da vidi Jorama, sina Ahavovog u Jezraelu, jer beše bolestan.
2KI 9:1 A Jelisije prorok dozva jednog između sinova proročkih, i reče mu: Opaši se i uzmi ovu uljanicu, pa idi u Ramot galadski.
2KI 9:2 I kad dođeš onamo, videćeš onde Juja, sina Josafata sina Nimsijinog, i ušavši izvedi ga između braće njegove i odvedi ga u najtajniju klet.
2KI 9:3 I uzmi uljanicu i izlij mu na glavu, i reci: Ovako veli Gospod: Pomazah te za cara nad Izrailjem. Zatim otvori vrata i beži, i ne zabavljaj se.
2KI 9:4 I otide mladić, momak prorokov, u Ramot galadski.
2KI 9:5 I kad uđe, gle, seđahu vojvode; a on reče: Vojvodo, imam nešto da ti kažem. A Juj mu reče: Kome između svih nas? A on reče: Tebi, vojvodo.
2KI 9:6 Tada usta, i uđe u kuću, a on mu izli na glavu ulje, i reče mu: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Pomazah te za cara nad narodom Gospodnjim, Izrailjem.
2KI 9:7 I pobij dom Ahava gospodara svog, jer hoću da pokajem krv sluga svojih proroka, i krv svih sluga Gospodnjih od ruke Jezaveljine.
2KI 9:8 I tako će izginuti sav dom Ahavov, i istrebiću Ahavu i ono što uza zid mokri, i uhvaćenog i ostavljenog u Izrailju.
2KI 9:9 I učiniću s domom Ahavovim kao s domom Jerovoama sina Navatovog i kao s domom Vase sina Ahijinog.
2KI 9:10 I Jezavelju će izjesti psi u polju jezraelskom i neće biti nikoga da je pogrebe. Potom otvori vrata i pobeže.
2KI 9:11 A Juj izađe k slugama gospodara svog, i zapitaše ga: Je li dobro? Što je došao taj bezumnik k tebi? A on im reče: Znate čoveka i besedu njegovu.
2KI 9:12 A oni rekoše: Nije istina; kaži nam. A on im reče: Tako i tako reče mi govoreći: Ovako veli Gospod: Pomazah te za cara nad Izrailjem.
2KI 9:13 Tada brže uzeše svak svoju haljinu, i metnuše poda nj na najvišem basamaku, i zatrubiše u trubu i rekoše: Juj posta car.
2KI 9:14 Tako se pobuni Juj, sin Josafata sina Nimsijinog, na Jorama; a Joram čuvaše Ramot galadski sa svim Izrailjem od Azaila, cara sirskog.
2KI 9:15 A beše se vratio car Joram da se leči u Jezraelu od rana koje mu zadaše Sirci, kad se bijaše s Azailom, carem sirskim. I reče Juj: Ako vam je volja, neka niko ne izlazi iz grada da otide i javi u Jezrael.
2KI 9:16 I Juj sede na kola i otide u Jezrael, jer Joram ležaše onde; i Ohozija, car Judin beše došao da vidi Jorama.
2KI 9:17 A stražar koji stajaše na kuli u Jezraelu, kad ugleda ljudstvo Jujevo gde ide, reče: Neko ljudstvo vidim. Tada reče Joram: Uzmi konjika i pošlji ga pred njih, i neka zapita: Je li mir?
2KI 9:18 I otide konjik preda nj, i reče: Ovako veli car: Je li mir? A Juj reče: Šta je tebi do mira? Hajde za mnom. A stražar javi govoreći: Glasnik dođe do njih, ali se ne vraća.
2KI 9:19 I posla drugog konjika, koji kad dođe k njima reče: Ovako veli car: Je li mir? A Juj reče: Šta je tebi do mira? Hajde za mnom.
2KI 9:20 Opet javi stražar govoreći: Dođe do njih, ali se ne vraća; a hod kao da je hod Jujev, jer ide pomamno.
2KI 9:21 Tada reče Joram: Preži. I upregoše u kola njegova. Tako izađe Joram car Izrailjev i Ohozija car Judin, svaki na svojim kolima, i otidoše na susret Juju, i sretoše ga na njivi Navuteja Jezraeljanina.
2KI 9:22 I kad Joram ugleda Juja, reče mu: Je li mir, Juju? A on odgovori: Kakav mir? Dok je tolikog kurvanja Jezavelje, matere tvoje i čaranja njenih.
2KI 9:23 Tada Joram okrete se i pobeže govoreći Ohoziji: Izdaja, Ohozija!
2KI 9:24 Ali Juj zgrabi luk svoj i ustreli Jorama među pleća da mu strela prođe kroz srce, te pade u kolima svojim.
2KI 9:25 Tada reče Juj Vadekaru, vojvodi svom: Uzmi ga, i baci ga na njivu Navuteja Jezraeljanina; jer opomeni se kad ja i ti zajedno jahasmo za Ahavom ocem njegovim, kako Gospod izreče za nj ovo zlo:
2KI 9:26 Zaista, krv Navutejevu i krv sinova njegovih videh sinoć, reče Gospod, i platiću ti na ovoj njivi, reče Gospod. Zato uzmi ga sad i baci na tu njivu po reči Gospodnjoj.
2KI 9:27 A Ohozija, car Judin videvši to pobeže k domu u vrtu; ali ga potera Juj, i reče: Ubijte i toga na njegovim kolima. I raniše ga na brdu Guru, koje je kod Ivleama. I uteče u Megidon, i onde umre.
2KI 9:28 I sluge ga njegove metnuše na kola i odvezoše u Jerusalim, i pogreboše ga u grobu njegovom kod otaca njegovih u gradu Davidovom.
2KI 9:29 A jedanaeste godine carovanja Jorama, sina Ahavovog poče carovati Ohozija nad Judom.
2KI 9:30 Iza toga Juj dođe u Jezrael. A Jezavelja kad ču, namaza lice svoje i nakiti glavu svoju, pa gledaše s prozora.
2KI 9:31 I kad Juj ulažaše na vrata, reče ona: Je li mir, Zimrije, krvniče gospodara svog?
2KI 9:32 A on pogleda na prozor i reče: Ko je sa mnom? Ko? Tada pogledaše u nj dva tri dvoranina.
2KI 9:33 A on im reče: Bacite je dole. I baciše je, i pršte krv njena po zidu i po konjima, i pogazi je.
2KI 9:34 Potom ušavši jede i pi, pa reče: Vidite onu prokletnicu i pogrebite je, jer je carska kći.
2KI 9:35 I otidoše da je pogrebu, i ne nađoše od nje ništa do lobanju i stopala i šake.
2KI 9:36 I dođoše natrag i javiše, a on reče: To je reč Gospodnja, koju je rekao preko sluge svog Ilije Tesvićanina govoreći: U polju jezraelskom izješće psi telo Jezaveljino.
2KI 9:37 Neka bude telo Jezaveljino kao gnoj na njivi u polju jezraelskom da se ne može kazati: Ovo je Jezavelja.
2KI 10:1 A Ahav imaše sedamdeset sinova u Samariji; i Juj napisa knjigu i posla je u Samariju ka glavarima jezraelskim, starešinama i hraniteljima Ahavovim, i reče:
2KI 10:2 Kako ova knjiga dođe k vama, u kojih su sinovi gospodara vašeg i kola i konji i grad tvrdi i oružje,
2KI 10:3 gledajte koji je najbolji i najveštiji između sinova gospodara vašeg, te ga posadite na presto oca njegovog, i bijte se za dom gospodara svog.
2KI 10:4 Ali se oni vrlo uplašiše i rekoše: Eto, dva cara ne odoleše mu, a kako ćemo mu mi odoleti?
2KI 10:5 I koji beše nad domom, i koji beše nad gradom, i starešine i hranitelji poslaše k Juju govoreći: Mi smo sluge tvoje, činićemo sve što nam kažeš; nećemo nikoga postavljati carem; čini šta ti je volja.
2KI 10:6 I on im napisa drugu knjigu govoreći: Ako ste moji i slušate mene, uzmite glave svih sinova gospodara svog i dođite k meni sutra u ovo doba u Jezrael. A sinovi carevi, sedamdeset ljudi, behu kod najznatnijih građana, koji ih hranjahu.
2KI 10:7 I kad im dođe ova knjiga, uzeše sinove careve i poklaše, sedamdeset ljudi, i metnuvši glave njihove u kotarice poslaše mu u Jezrael.
2KI 10:8 I dođe glasnik, koji mu javi govoreći: Donesoše glave sinova carevih. A on reče: Složite ih u dve gomile na vratima, neka stoje do sutra.
2KI 10:9 A ujutru izašav stade i reče svemu narodu: Vi niste krivi; eto, ja se podigoh na gospodara svog i ubih ga; ali ko pobi sve ove?
2KI 10:10 Vidite sada da nije izostala nijedna reč Gospodnja koju reče Gospod za dom Ahavov, nego je Gospod učinio što je govorio preko sluge svog Ilije.
2KI 10:11 Potom pobi Juj sve koji behu ostali od doma Ahavovog u Jezraelu i sve vlastelje njegove i prijatelje njegove i sveštenike njegove, da ne osta nijedan.
2KI 10:12 Potom se podiže i pođe da ide u Samariju; i kad beše kod kolibe pastirske na putu,
2KI 10:13 nađe Juj braću Ohozije cara Judinog, i reče: Ko ste? Oni rekoše: Mi smo braća Ohozijina i idemo da pozdravimo sinove careve i sinove caričine.
2KI 10:14 Tada reče: Pohvatajte ih žive. I pohvataše ih žive i poklaše ih na studencu kod kolibe pastirske, njih četrdeset, i ne ostavi nijednog od njih.
2KI 10:15 Potom otišavši odande nađe Jonadava, sina Rihavovog, koji ga srete. A on ga pozdravi i reče mu: Je li srce tvoje pravo kao što je moje srce prema tvom? A Jonadav odgovori: Jeste. Ako jeste, odgovori Juj, daj mi ruku. I dade mu ruku; a on ga uze k sebi u kola.
2KI 10:16 I reče: Hajde sa mnom, i vidi moju revnost za Gospoda. I odvezoše ga na njegovim kolima.
2KI 10:17 I kad dođe u Samariju, pobi sve što beše ostalo od doma Ahavovog u Samariji dokle ga ne istrebi po reči koju Gospod reče Iliji.
2KI 10:18 Potom sabra Juj sav narod i reče mu: Ahav je malo služio Valu, Juj će mu služiti više.
2KI 10:19 Zato dozovite mi sve proroke Valove, sve sluge njegove i sve sveštenike njegove, nijedan da ne izostane, jer veliku žrtvu hoću da prinesem Valu; ko ne dođe, poginuće. A Juj činjaše tako iz prevare hoteći pobiti sluge Valove.
2KI 10:20 I reče Juj: Svetkujte svetkovinu Valu. I oglasiše je.
2KI 10:21 I posla Juj po svemu Izrailju, te dođoše sve sluge Valove, i ne izosta nijedan da ne dođe; i uđoše u kuću Valovu, i napuni se kuća Valova od kraja do kraja.
2KI 10:22 Tada reče onome koji beše nad riznicom: Iznesi haljine svim slugama Valovim. I iznese im haljine.
2KI 10:23 Zatim uđe Juj s Jonadavom, sinom Rihavovim u kuću Valovu, i reče slugama Valovim: Promotrite i vidite da nije tu s vama koji sluga Gospodnji, nego samo sluge Valove.
2KI 10:24 I tako uđoše da prinesu prinose i žrtve paljenice, a Juj namesti napolju osamdeset ljudi, i reče: Ako uteče koji od ovih ljudi koje vam dajem u ruke, duša će vaša biti za dušu njegovu.
2KI 10:25 A kad se svrši žrtva paljenica, zapovedi Juj vojnicima i vojvodama: Uđite, pobijte ih, da ne izađe nijedan. I tako ih pobiše oštrim mačem i pobacaše ih vojnici i vojvode; potom otidoše u svaki grad gde beše kuća Valova.
2KI 10:26 I izbaciše likove iz kuće Valove, i spališe ih.
2KI 10:27 I izlomiše lik Valov i raskopaše kuću Valovu, i od nje načiniše prohode do današnjeg dana.
2KI 10:28 Tako Juj istrebi Vala iz Izrailja.
2KI 10:29 Ali ne odstupi Juj od grehova Jerovoama sina Navatovog, kojima navade na greh Izrailja, od zlatnih telaca, koji behu u Vetilju i u Danu.
2KI 10:30 A Gospod reče Juju: Što si dobro svršio što je pravo preda mnom, i što si učinio domu Ahavovom sve što mi je bilo u srcu, zato će sinovi tvoji sedeti na prestolu Izrailjevom do četvrtog kolena.
2KI 10:31 Ali Juj ne pažaše da hodi po zakonu Gospoda Boga Izrailjevog svim srcem svojim, ne odstupi od grehova Jerovoamovih, kojima navede na greh Izrailja.
2KI 10:32 U to vreme poče Gospod krnjiti Izrailja, jer ih pobi Azailo po svim međama Izrailjevim.
2KI 10:33 Od Jordana k istoku sunčanom, svu zemlju galadsku, Gadovu i Ruvimovu i Manasijinu, od Aroira na potoku Arnonu, i Galad i Vasan.
2KI 10:34 A ostala dela Jujeva i sve što je činio, i sva junaštva njegova, nisu li zapisana u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 10:35 I počinu Juj kod otaca svojih, i pogreboše ga u Samariji; a na njegovo se mesto zacari Joahaz sin njegov.
2KI 10:36 A carova Juj nad Izrailjem u Samariji dvadeset i osam godina.
2KI 11:1 A Gotolija, mati Ohozijina, videvši da joj pogibe sin usta i pobi sav rod carski.
2KI 11:2 Ali Josaveja, kći cara Jorama sestra Ohozijina, uze Joasa sina Ohozijinog, i ukrade ga između sinova carevih, koje ubijahu, i s dojkinjom njegovom sakri ga od Gotolije u ložnicu, te ne pogibe.
2KI 11:3 I bi sakriven s njom u domu Gospodnjem šest godina, a Gotolija carovaše u zemlji.
2KI 11:4 A sedme godine posla Jodaj i dozva stotinike i vojvode i vojnike, i uvede ih k sebi u dom Gospodnji, i uhvati veru s njima, i zakle ih u domu Gospodnjem, i pokaza im sina carevog.
2KI 11:5 I zapovedi im govoreći: Ovo učinite: vas trećina, koji dolazite u subotu, neka čuvaju stražu u dvoru carskom.
2KI 11:6 A trećina neka bude na vratima surskim, a trećina na vratima koja su iza vojnika; i čuvajte dom od sile.
2KI 11:7 A dva dela vas svih koji odlaze u subotu neka čuvaju stražu u domu Gospodnjem oko cara.
2KI 11:8 I opkolite cara svaki sa svojim oružjem u ruci, i ko bi navalio među vrste neka se pogubi, i budite s carem kad stane izlaziti i ulaziti.
2KI 11:9 I stotinici učiniše sve kako zapovedi Jodaj sveštenik; i uzeše svaki svoje ljude koji dolažahu u subotu s onima koji odlažahu u subotu, i dođoše k svešteniku Jodaju.
2KI 11:10 I sveštenik dade stotinicima koplja i štitove cara Davida, što behu u domu Gospodnjem.
2KI 11:11 I vojnici stadoše svaki sa svojim oružjem u ruci od desne strane doma do leve strane doma prema oltaru i prema domu oko cara.
2KI 11:12 Tada izvede sina carevog, i metnu mu venac na glavu, i dade mu svedočanstvo, i postaviše ga carem, i pomazaše ga, i pljeskajući rukama govorahu: Da živi car!
2KI 11:13 A kad Gotolija ču viku naroda, koji se stecaše, dođe k narodu u dom Gospodnji;
2KI 11:14 i pogleda, i gle, car stajaše kod stupa po običaju, i knezovi i trube oko cara, i sav narod iz zemlje radovaše se, i trube trubljahu. Tada Gotolija razdre haljine svoje i povika: Buna! Buna!
2KI 11:15 A sveštenik Jodaj zapovedi stotinicima koji behu nad vojskom, i reče im: Izvedite je iz vrsta napolje, i ko pođe za njom pogubite ga mačem; jer reče sveštenik: Da ne pogine u domu Gospodnjem.
2KI 11:16 I načiniše joj mesto; i kad dođe na put kojim se ide u dom carski konjskim vratima, onde je ubiše.
2KI 11:17 Tada Jodaj učini zavet između Gospoda i cara i naroda da će biti narod Gospodnji, takođe i između cara i naroda.
2KI 11:18 Potom sav narod zemaljski otide u dom Valov, i raskopaše dom i oltar, i izlomiše likove njegove sasvim; a Matana sveštenika Valovog ubiše pred oltarima. A sveštenik opet uredi službu u domu Gospodnjem.
2KI 11:19 I uze stotinike i vojvode i vojnike i sav narod zemaljski, i izvedoše cara iz doma Gospodnjeg, i uđoše u dom carski putem na vrata vojnička. I sede na carski presto.
2KI 11:20 I radovaše se sav narod zemaljski, i grad se umiri pošto Gotoliju ubiše mačem kod carskog doma.
2KI 11:21 Joasu beše sedam godina kad se zacari.
2KI 12:1 Sedme godine Jujeve poče carovati Joas, i carova četrdeset godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Sivija iz Virsaveje.
2KI 12:2 I činjaše Joas što je pravo pred Gospodom dokle ga god učaše sveštenik Jodaj.
2KI 12:3 Ali visine ne biše oborene; narod još prinošaše žrtve i kađaše na visinama.
2KI 12:4 I Joas reče sveštenicima: Sav novac posvećeni, što se donosi u dom Gospodnji, novac onih koji idu u boj, i novac od ucene svačije, i sav novac što ko donosi od svoje volje u dom Gospodnji.
2KI 12:5 Neka sveštenici uzimaju, svaki od svog poznanika, i oni neka opravljaju što je trošno u domu gde se god nađe da treba opraviti.
2KI 12:6 Ali do godine dvadeset treće carovanja Joasovog sveštenici još ne opraviše šta beše trošno u domu.
2KI 12:7 Tada car Joas dozva Jodaja sveštenika i ostale sveštenike, i reče im: Zašto ne opravljate što je trošno u domu? Odsele ne uzimajte novac od svojih poznanika, jer treba da vratite da se opravi što je trošno u domu.
2KI 12:8 I sveštenici pristaše da ne uzimaju novac od naroda i da ne opravljaju (oni) što je trošno u domu.
2KI 12:9 Tada sveštenik Jodaj uze jedan kovčeg, i proreza rupu na zaklopcu, i metnu ga kod oltara s desne strane kako se ulazi u dom Gospodnji; i sveštenici koji čuvahu vrata metaše u nj sve novce koji se donošahu u dom Gospodnji.
2KI 12:10 A kad viđahu da ima mnogo novaca u kovčegu, tada dolažaše pisar carev s poglavarom svešteničkim, i izbrojavši svezivahu novce koji bi se našli u domu Gospodnjem.
2KI 12:11 Potom davahu gotove novce onima koji upravljahu poslom i starahu se za dom Gospodnji, a oni ih izdavahu drvodeljama i poslenicima koji opravljahu dom Gospodnji,
2KI 12:12 i zidarima i kamenarima, i da se dobavlja drvo i tesano kamenje, da se opravi šta beše trošno u domu Gospodnjem, i da se dobavi sve što trebaše da se opravi dom.
2KI 12:13 Ali novcima koji donošahu u dom Gospodnji ne građahu čaša srebrnih za dom Gospodnji, ni viljušaka, ni kotlića, ni truba, niti kakvih sudova zlatnih ni srebrnih;
2KI 12:14 nego ih davahu onima koji behu nad poslom da se opravi za njih dom Gospodnji.
2KI 12:15 I ne tražahu računa od ljudi kojima predavahu novce da izdaju poslenicima, jer verno rađahu.
2KI 12:16 Novci za prestup i novci za grehe ne donošahu se u dom Gospodnji; pripadahu sveštenicima.
2KI 12:17 Tada izađe Azailo, car sirski, i udari na Gat i uze ga; potom se okrete Azailo da ide na Jerusalim.
2KI 12:18 A Joas, car Judin uze sve posvećene stvari, što Josafat i Joram i Ohozija, oci njegovi carevi Judini, behu posvetili, i sve što sam beše posvetio, i sve zlato što se nađe u riznicama doma Gospodnjeg i doma carevog, i posla Azailu caru sirskom; i tako otide od Jerusalima.
2KI 12:19 A ostala dela Joasova i sve što je činio, nije li to zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 12:20 A sluge njegove podigoše se i pobuniše se, i ubiše Joasa u domu Milonu, kuda se ide u Silu.
2KI 12:21 Joazahar, sin Simeatov i Jozavad sin Somirov, sluge njegove, ubiše ga, te umre; i pogreboše ga kod otaca njegovih u gradu Davidovom; a na njegovo mesto zacari se Amasija, sin njegov.
2KI 13:1 Godine dvadeset treće carovanja Joasa sina Ohozijinog nad Judom zacari se Joahaz, sin Jujev nad Izrailjem u Samariji, i carova sedamnaest godina.
2KI 13:2 I činjaše što je zlo pred Gospodom, jer hođaše za gresima Jerovoama, sina Navatovog, kojima navede na greh Izrailja i ne odstupi od njih.
2KI 13:3 Zato se razgnevi Gospod na Izrailja i dade ih u ruke Azailu, caru sirskom i u ruke Ven-Adadu sinu Azailovom za sve ono vreme.
2KI 13:4 Ali se Joahaz pomoli Gospodu, i Gospod ga usliši, jer vide nevolju Izrailjevu, kako ih muči car sirski.
2KI 13:5 I dade Gospod Izrailju izbavitelja, te se oprostiše ruke sirske, i življahu sinovi Izrailjevi u šatorima svojim kao pre.
2KI 13:6 Ali ne odstupiše od grehova doma Jerovoamovog kojima na greh navede Izrailja, nego hodiše u njima, i sam lug još stajaše u Samariji.
2KI 13:7 A ne osta Joahazu naroda više od pedeset konjika i deset kola i deset hiljada pešaka; nego ih pobi car sirski i satre ih, te biše kao prah kad se vrše.
2KI 13:8 A ostala dela Joahazova i sve što je činio, i junaštva njegova, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 13:9 I počinu Joahaz kod otaca svojih, i pogreboše ga u Samariji; a na mesto njegovo zacari se Joas, sin njegov.
2KI 13:10 Godine trideset sedme carovanja Joasovog nad Judom zacari se Joas, sin Joahazov nad Izrailjem u Samariji, i carova šesnaest godina.
2KI 13:11 I činjaše što je zlo pred Gospodom, ne odstupi ni od jednog greha Jerovoama, sina Navatovog, koji navede Izrailja na greh, nego u njima hođaše.
2KI 13:12 A ostala dela Joasova, i sve što je činio, i junaštva njegova, kako je vojevao s Amasijom carem Judinim, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 13:13 I počinu Joas kod otaca svojih, a Jerovoam sede na presto njegov; i pogreboše Joasa u Samariji kod careva Izrailjevih.
2KI 13:14 A Jelisije razbole se od bolesti, od koje i umre; i Joas, car Izrailjev dođe k njemu, i plačući pred njim govoraše: Oče moj, oče moj, kola Izrailjeva i konjici njegovi!
2KI 13:15 A Jelisije mu reče: Uzmi luk i strele. I on uze luk i strele.
2KI 13:16 Tada reče caru Izrailjevom: Nategni luk rukom svojom. I nateže luk rukom svojom. A Jelisije metnu ruke svoje caru na ruke.
2KI 13:17 I reče: Otvori prozor s istoka. I otvori, a Jelisije reče: Pusti strelu. I on pusti strelu, a Jelisije reče: Strela izbavljenja Gospodnjeg, strela izbavljenja od Siraca; jer ćeš pobiti Sirce u Afeku, i satrćeš ih.
2KI 13:18 Još reče: Uzmi strele. I uze, a on reče caru Izrailjevom: Udari u zemlju. I udari tri puta, pa stade.
2KI 13:19 Tada se rasrdi na nj čovek Božji i reče: Da si udario pet puta ili šest puta, tada bi pobio Sirce sasvim; a sada ćeš ih samo tri puta razbiti.
2KI 13:20 Potom umre Jelisije, i pogreboše ga. A druge godine udariše čete moavske na zemlju.
2KI 13:21 I dogodi se kad pogrebavahu nekog čoveka, ugledaše četu i baciše čoveka u grob Jelisijev; i kad čovek pade i dotače se kostiju Jelisijevih, ožive i usta na noge svoje.
2KI 13:22 A Azailo car sirski mučaše Izrailja svega veka Joahazovog.
2KI 13:23 Ali se Gospodu sažali za njima i smilova se na njih i pogleda na njih zaveta radi svog s Avramom, Isakom i Jakovom, i ne hte ih istrebiti i ne odvrže ih od sebe dosada.
2KI 13:24 I umre Azailo, car sirski, i na njegovo se mesto zacari Ven-Adad, sin njegov.
2KI 13:25 A Joas, sin Joahazov povrati iz ruke Ven-Adada, sina Azailovog, gradove koje beše Azailo uzeo ratom Joahazu ocu njegovom; tri puta ga razbi Joas, i povrati gradove Izrailjeve.
2KI 14:1 Druge godine carovanja Joasa, sina Joahazovog nad Izrailjem, zacari se Amasija, sin Joasov nad Judom.
2KI 14:2 Beše mu dvadeset i pet godina kad poče carovati, i carova dvadeset i devet godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Joadana, iz Jerusalima.
2KI 14:3 I činjaše što je pravo pred Gospodom, ali ne kao David otac njegov; sasvim činjaše onako kako je činio otac njegov Joas.
2KI 14:4 Jer visine ne biše oborene: narod još prinošaše žrtve i kađaše na visinama.
2KI 14:5 A kad se utvrdi carstvo u ruci njegovoj, on pobi sluge svoje koje su ubile cara, oca njegovog.
2KI 14:6 Ali sinove tih krvnika ne pobi, kao što piše u knjizi zakona Mojsijevog, gde je zapovedio Gospod govoreći: Očevi da ne ginu za sinove niti sinovi za očeve, nego svaki za svoj greh neka gine.
2KI 14:7 On pobi deset hiljada Edomaca u slanoj dolini, i uze Selu ratom, i prozva je Jokteil, koje osta do danas.
2KI 14:8 Tada posla Amasija poslanike k Joasu, sinu Joahaza sina Jujevog, caru Izrailjevom, i reče: Dođi da se ogledamo.
2KI 14:9 A Joas, car Izrailjev posla k Amasiji caru Judinom i poruči mu: Trn na Livanu posla ka kedru na Livanu, i poruči: Daj svoju kćer sinu mom za ženu; ali naiđe zverje livansko, i izgazi trn.
2KI 14:10 Pobio si Edomce, pa se ponese srce tvoje; hvali se, i sedi kod kuće svoje; zašto bi se zaplitao u zlo da padneš i ti i Juda s tobom?
2KI 14:11 Ali ne posluša Amasija; i podiže se Joas, car Izrailjev, i ogledaše se, on i Amasija car Judin, u Vet-Semesu Judinom.
2KI 14:12 Ali Judu razbi Izrailj, te pobegoše svaki k svom šatoru.
2KI 14:13 A Amasiju, cara Judinog, sina Joasa sina Ohozijinog, uhvati Joas car Izrailjev u Vet-Semesu; potom dođe u Jerusalim i obori zid jerusalimski od vrata Jefremovih do vrata na uglu četiri stotine lakata.
2KI 14:14 I uze sve zlato i srebro i sve posuđe što se nađe u domu Gospodnjem i u riznicama doma carevog, i taoce, pa se vrati u Samariju.
2KI 14:15 A ostala dela Joasova, što je učinio, i junaštva njegova, i kako je vojevao s Amasijom carem Judinim, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 14:16 I počinu Joas kod otaca svojih, i bi pogreben u Samariji kod careva Izrailjevih, a na njegovo se mesto zacari Jerovoam, sin njegov.
2KI 14:17 Amasija pak, sin Joasov car Judin, požive petnaest godina po smrti Joasa sina Joahazovog, cara Izrailjevog.
2KI 14:18 A ostala dela Amasijina nisu li zapisana u dnevniku careva Judinih?
2KI 14:19 I digoše bunu na nj u Jerusalimu, te pobeže u Lahis, a oni poslaše za njim u Lahis i ubiše ga onde.
2KI 14:20 A odande ga donesoše na konjima, i bi pogreben u Jerusalimu kod otaca svojih u gradu Davidovom.
2KI 14:21 Tada sav narod Judin uze Azariju, kome beše šesnaest godina, i zacariše ga na mesto oca njegovog Amasije.
2KI 14:22 On sazida Elat povrativši ga Judi pošto car počinu kod otaca svojih.
2KI 14:23 Godine petnaeste carovanja Amasije sina Joasovog nad Judom, zacari se Jerovoam, sin Joasov nad Izrailjem u Samariji, i carova četrdeset i jednu godinu.
2KI 14:24 I činjaše što je zlo pred Gospodom i ne odstupi ni od jednog greha Jerovoama, sina Navatovog kojima navede na greh Izrailja.
2KI 14:25 On povrati međe Izrailjeve od Emata do mora uz polje, po reči Gospoda Boga Izrailjevog, koju reče preko sluge svog Jone sina Amatijevog, proroka iz Getefera.
2KI 14:26 Jer Gospod vide da je u ljutoj nevolji Izrailj, i da nema ništa ni od uhvaćenog ni od ostavljenog, i da nema nikoga da pomogne Izrailju.
2KI 14:27 I ne beše rekao Gospod da zatre ime Izrailjevo pod nebom; zato ih izbavi preko Jerovoama, sina Joasovog.
2KI 14:28 A ostala dela Jerovoamova, i sve što je činio, i junaštva njegova, kako je vojevao i kako je povratio Damask i Emat od Jude Izrailju, nije li to zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 14:29 Potom počinu Jerovoam kod otaca svojih, careva Izrailjevih, a na njegovo se mesto zacari Zaharija, sin njegov.
2KI 15:1 Godine dvadeset sedme carovanja Jerovoamovog nad Izrailjem zacari se Azarija, sin Amasijin nad Judom.
2KI 15:2 Beše mu šesnaest godina kad se zacari, i carova pedeset i dve godine u Jerusalimu. Materi mu beše ime Jeholija, iz Jerusalima.
2KI 15:3 On činjaše što je pravo pred Gospodom sasvim kao što je činio Amasija, otac njegov.
2KI 15:4 Ali visine ne biše oborene: narod još prinošaše žrtve i kađaše na visinama.
2KI 15:5 A Gospod udari cara, te bi gubav do smrti svoje; i življaše u odvojenom domu; a Jotam, sin carev upravljaše dvorom i suđaše narodu u zemlji.
2KI 15:6 A ostala dela Azarijina i sve što je činio, nije li to zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 15:7 I počinu Azarija kod otaca svojih, i pogreboše ga kod otaca njegovih u gradu Davidovom; a na njegovo se mesto zacari Jotam, sin njegov.
2KI 15:8 Trideset osme godine carovanja Azarijinog nad Judom zacari se Zaharija, sin Jerovoamov nad Izrailjem u Samariji, i carova šest meseci.
2KI 15:9 I činjaše što je zlo pred Gospodom kao što su činili oci njegovi; ne odstupi od grehova Jerovoama, sina Navatovog, kojima navede na greh Izrailja.
2KI 15:10 I pobuni se na nj Salum, sin Javisov, i ubi ga pred narodom i pogubi ga, i zacari se na njegovo mesto.
2KI 15:11 A ostala dela Zaharijina, eno zapisana su u dnevniku careva Izrailjevih.
2KI 15:12 To je reč Gospodnja koju reče Juju govoreći: Sinovi tvoji do četvrtog kolena sedeće na prestolu Izrailjevom. I zbi se tako.
2KI 15:13 Salum, sin Javisov, zacari se trideset devete godine carovanja Ozijinog nad Judom, i carova mesec dana u Samariji.
2KI 15:14 Jer Menajim, sin Gadijev iz Terse podiže se i dođe u Samariju i ubi Saluma, sina Javisovog u Samariji, i pogubi ga, i zacari se na njegovo mesto.
2KI 15:15 A ostala dela Salumova i buna koju podiže, eto, to je zapisano u dnevniku careva Izrailjevih.
2KI 15:16 Tada Menajim raskopa Tapsu i pobi sve koji behu u njoj i u međama njenim od Terse, jer mu ne otvoriše, zato ih pobi i sve trudne žene njihove raspori.
2KI 15:17 Godine trideset devete carovanja Azarijinog nad Judom zacari se Menajim, sin Gadijev nad Izrailjem, i carova deset godina u Samariji.
2KI 15:18 I činjaše što je zlo pred Gospodom, ne odstupi svega veka svog od grehova Jerovoama, sina Navatovog kojima navede na greh Izrailja.
2KI 15:19 Tada Ful, car asirski udari na zemlju, a Menajim dade Fulu hiljadu talanata srebra da bi mu pomogao da utvrdi carstvo u svojoj ruci.
2KI 15:20 A te novce uze Menajim od Izrailja, od svih bogatih ljudi, da ih da caru asirskom, od svakog po pedeset sikala. Tako se vrati car asirski, i ne zabavi se onde u zemlji.
2KI 15:21 A ostala dela Menajimova i šta je god činio, nije li zapisano u dnevniku careva Izrailjevih?
2KI 15:22 I počinu Menajim kod otaca svojih, a na njegovo se mesto zacari Fakija, sin njegov.
2KI 15:23 Godine pedesete carovanja Azarijinog nad Judom zacari se Fakija, sin Menajimov nad Izrailjem u Samariji, i carova dve godine.
2KI 15:24 I činjaše što je zlo pred Gospodom, ne odstupi od grehova Jerovoama sina Navatovog, kojima navede na greh Izrailja.
2KI 15:25 I pobuni se na nj Fekaj sin Remalijin, vojvoda njegov, i ubi ga u Samariji u carskom dvoru, s Argovom i Arijem i s pedeset ljudi sinova Galadovih; i ubivši ga zacari se na njegovo mesto.
2KI 15:26 A ostala dela Fakijina i šta je god činio, eno je zapisano u dnevniku careva Izrailjevih.
2KI 15:27 Godine pedeset druge Azarije, cara Judinog, zacari se Fekaj sin Remalijin nad Izrailjem u Samariji, i carova dvadeset godina.
2KI 15:28 I činjaše što je zlo pred Gospodom, ne odstupi od grehova Jerovoama, sina Navatovog, kojima navede na greh Izrailja.
2KI 15:29 U vreme Fekaja, cara Izrailjevog dođe Teglat-Felasar car asirski, i uze Ijon i Avel-Vetmahu i Janoh i Kedes i Asor i Galad i Galileju, svu zemlju Neftalimovu, i preseli narod odande u Asiriju.
2KI 15:30 Tada se pobuni Osija, sin Ilin na Fekaja, sina Remalijinog i ubi ga i pogubi ga, i zacari se na njegovo mesto dvadesete godine Jotama, sina Ozijinog.
2KI 15:31 A ostala dela Fekajeva i sve što je činio, eno je zapisano u dnevniku careva Izrailjevih.
2KI 15:32 Druge godine carovanja Fekaja sina Remalijinog nad Izrailjem zacari se Jotam, sin Ozijin nad Judom.
2KI 15:33 Beše mu dvadeset i pet godina kad poče carovati, i carova šesnaest godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Jerusa, kći Sadokova.
2KI 15:34 I činjaše što je pravo pred Gospodom, sasvim činjaše kako je činio Ozija, otac njegov.
2KI 15:35 Ali visine ne biše oborene: narod još prinošaše žrtve i kađaše na visinama. On načini najviša vrata na domu Gospodnjem.
2KI 15:36 A ostala dela Jotamova i sve što je činio, nije li zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 15:37 U to vreme poče Gospod puštati na Judu Resina, cara sirskog i Fekaja sina Remalijinog.
2KI 15:38 I Jotam počinu kod otaca svojih, i bi pogreben kod otaca svojih u gradu Davida oca svog; a na njegovo se mesto zacari Ahaz, sin njegov.
2KI 16:1 Godine sedamnaeste Fekaja sina Remalijinog zacari se Ahaz sin Jotamov car Judin.
2KI 16:2 Dvadeset godina beše Ahazu kad poče carovati, i carova šesnaest godina u Jerusalimu, ali ne činjaše što je pravo pred Gospodom Bogom njegovim kao David otac njegov.
2KI 16:3 Jer hođaše putem careva Izrailjevih, pa i sina svog pusti kroz oganj po gadnim delima naroda koje odagna Gospod ispred sinova Izrailjevih.
2KI 16:4 I prinošaše žrtve i kađaše na visinama i po humovima i pod svakim zelenim drvetom.
2KI 16:5 Tada dođe Resin, car sirski i Fekaj, sin Remalijin car Izrailjev, dođoše da biju Jerusalim, i opkoliše Ahaza; ali ga ne mogoše osvojiti.
2KI 16:6 U to vreme Resin car sirski povrati Sircima Elat, i izagna Judeje iz Elata, i dođoše Sirci u Elat i ostaše onde do danas.
2KI 16:7 Ali Ahaz posla poslanike k Teglat-Felasaru caru asirskom u poruči mu: Sluga sam tvoj, hodi i izbavi me iz ruku cara sirskog i iz ruku cara Izrailjevog, koji se podigoše na me.
2KI 16:8 I uze Ahaz zlato i srebro što se nađe u domu Gospodnjem i u riznicama doma carskog, i posla na dar caru asirskom.
2KI 16:9 I posluša ga car asirski, i dođe na Damask i uze ga, i preseli narod odande u Kir, a Resina pogubi.
2KI 16:10 Tada car Ahaz otide na susret Teglat-Felasaru caru asirskom u Damask; i vide car Ahaz oltar koji beše u Damasku, pa posla svešteniku Uriji sliku od tog oltara i od sve naprave njegove.
2KI 16:11 I načini sveštenik Urija oltar sasvim kako posla car Ahaz iz Damaska, onako načini Urija sveštenik, dokle se vrati car Ahaz iz Damaska.
2KI 16:12 Pa kad se car vrati iz Damaska i vide oltar, pristupi k njemu i prinese žrtvu na njemu.
2KI 16:13 I zapali žrtvu svoju paljenicu i dar svoj, i izli naliv svoj, i pokropi oltar krvlju zahvalnih žrtava svojih.
2KI 16:14 A bronzani oltar što beše pred Gospodom prenese s prednje strane doma da ne stoji između njegovog oltara i doma Gospodnjeg, i namesti ga pokraj svog oltara k severu.
2KI 16:15 I zapovedi car Ahaz Uriji svešteniku govoreći: Na velikom oltaru pali žrtvu paljenicu jutarnju i dar večernji i žrtvu paljenicu carevu s darom njenim i žrtvu paljenicu svega naroda zemaljskog s darovima njihovim i nalivima njihovim; i po njemu kropi svakom krvlju od žrtava paljenica i svakom krvlju od drugih žrtava. A za oltar bronzani promisliću.
2KI 16:16 I učini sveštenik Urija sve kako mu zapovedi car Ahaz.
2KI 16:17 I oplate s podnožja skide car Ahaz i uze s njih umivaonice, i more skide s volova bronzanih koji behu pod njim, i metnu ga na pod kameni.
2KI 16:18 I strehu subotnu, koju behu načinili u domu, i ulazak carski, koji beše spolja, ukloni takođe od doma Gospodnjeg, bojeći se cara asirskog.
2KI 16:19 A ostala dela Ahazova što je činio, nisu li zapisana u dnevniku careva Judinih?
2KI 16:20 I počinu Ahaz kod otaca svojih, i bi pogreben kod otaca svojih u gradu Davidovom; a na njegovo se mesto zacari Jezekija, sin njegov.
2KI 17:1 Dvanaeste godine carovanja Ahazovog nad Judom zacari se u Samariji nad Izrailjem Osija, sin Ilin, i carova devet godina.
2KI 17:2 I činjaše što je zlo pred Gospodom, ali ne kao carevi Izrailjevi koji biše pre njega.
2KI 17:3 Na njega dođe Salmanasar car asirski, i Osija mu posta sluga, te mu plaćaše danak.
2KI 17:4 Ali car asirski opazi da Osija hoće da se odmetne, jer Osija posla poslanike k Soju, caru misirskom i ne posla danak godišnji caru asirskom; zato ga opkoli car asirski i svezavši baci ga u tamnicu.
2KI 17:5 A car asirski prođe svu zemlju i dođe na Samariju, i bi je tri godine.
2KI 17:6 Devete godine Osijine uze car asirski Samariju i odvede Izrailja u Asiriju i naseli u Alaju i u Avoru na vodi Gozanu i u gradovima midskim.
2KI 17:7 A to bi što sinovi Izrailjevi grešiše Gospodu Bogu svom, koji ih je izveo iz zemlje misirske ispod ruke Faraona, cara misirskog, i bojaše se drugih bogova,
2KI 17:8 i hodiše po uredbama naroda koji odagna Gospod ispred sinova Izrailjevih, i kako činiše carevi Izrailjevi;
2KI 17:9 i tajno činiše sinovi Izrailjevi šta nije pravo pred Gospodom Bogom njihovim, i pogradiše visine po svim gradovima svojim, od kule stražarske do gradova ozidanih.
2KI 17:10 I podigoše likove i lugove na svakom visokom humu i pod svakim zelenim drvetom.
2KI 17:11 I kađahu onuda po svim visinama kao narodi koje odagna Gospod ispred njih, i činjahu zle stvari gneveći Gospoda.
2KI 17:12 I služahu gadnim bogovima, za koje im beše Gospod rekao: Ne činite to.
2KI 17:13 I Gospod opominjaše Izrailja i Judu preko svih proroka i svih videlaca govoreći: Vratite se sa zlih puteva svojih i držite zapovesti moje i uredbe moje po svemu zakonu koji sam zapovedio ocima vašim i koji sam vam poslao po slugama svojim prorocima.
2KI 17:14 Ali ne poslušaše; nego behu tvrdovrati kao i oci njihovi, koji ne verovaše Gospodu Bogu svom.
2KI 17:15 I odbaciše uredbe Njegove i zavet Njegov, koji učini s ocima njihovim, i svedočanstva Njegova, kojima im svedočaše, i hodiše za ništavilom i postaše ništavi, i za narodima koji behu oko njih, za koje im beše zapovedio Gospod da ne čine kao oni.
2KI 17:16 I ostaviše sve zapovesti Gospoda Boga svog, i načiniše sebi livene likove, dva teleta, i lugove, i klanjaše se svoj vojsci nebeskoj, i služaše Valu.
2KI 17:17 I provodiše sinove svoje i kćeri svoje kroz oganj, i davaše se na vračanje i gatanje, i prodaše se da čine zlo pred Gospodom gneveći Ga.
2KI 17:18 Zato se Gospod razgnevi vrlo na Izrailja, i odbaci ih od sebe, te ne osta nego samo pleme Judino.
2KI 17:19 Pa ni Juda ne držaše zapovesti Gospoda Boga svog, nego hođaše po uredbama koje načiniše Izrailjci.
2KI 17:20 Zato Gospod povrže sve seme Izrailjevo, i muči ih, i predade ih u ruke onima koji ih plene, dokle ih i odbaci od sebe.
2KI 17:21 Jer se otcepiše Izrailjci od doma Davidovog, i postaviše carem Jerovoama, sina Navatovog, a Jerovoam odbi Izrailjce od Gospoda i navede ih da greše grehom velikim.
2KI 17:22 I hodiše sinovi Izrailjevi u svim gresima Jerovoamovim koje je on činio, i ne odstupiše od njih;
2KI 17:23 dokle Gospod ne odbaci Izrailja od sebe kao što je govorio preko svih sluga svojih proroka, i tako preseljen bi Izrailj iz zemlje svoje u Asirsku do današnjeg dana.
2KI 17:24 Potom dovede car asirski ljude iz Vavilona i iz Hute i iz Ave i iz Emata i iz Sefarvima, i naseli ih u gradovima samarijskim mesto Izrailjaca, i naslediše Samariju, i življahu po gradovima njenim.
2KI 17:25 A kad počeše živeti onde, ne bojahu se Gospoda, a Gospod posla na njih lavove, koji ih davljahu.
2KI 17:26 Zato rekoše caru asirskom govoreći: Ovi narodi koje si doveo i naselio u gradovima samarijskim ne znaju zakone Boga one zemlje; zato posla na njih lavove, koji ih eto more, jer ne znaju zakone Boga one zemlje.
2KI 17:27 Tada zapovedi car asirski i reče: Odvedite onamo jednog od sveštenika koje ste doveli odande, pa neka ide i sedi onde, neka ih uči zakonu Boga one zemlje.
2KI 17:28 I tako jedan od sveštenika, koje behu odveli iz Samarije, dođe i nastani se u Vetilju, i učaše ih kako će se bojati Gospoda.
2KI 17:29 Ali načiniše sebi svaki narod svoje bogove, i pometaše ih u kuće visina, koje behu načinili Samarjani, svaki narod u svojim gradovima u kojima življahu.
2KI 17:30 Jer Vavilonjani načiniše Sokot-Venotu, a Hućani načiniše Nergala, a Emaćani načiniše Asima;
2KI 17:31 i Avljani načiniše Nivaza i Tartaka, a Sefarvimci spaljivahu sinove svoje ognjem Adramelehu i Anamelehu bogovima sefarvimskim.
2KI 17:32 Ali se bojahu Gospoda, i postaviše između sebe sveštenike visinama, koji im služahu u domovima visina;
2KI 17:33 bojahu se Gospoda, ali i svojim bogovima služahu po običaju onih naroda iz kojih ih preseliše.
2KI 17:34 I do današnjeg dana rade po starim običajima; ne boje se Gospoda, a ne rade ni po svojim uredbama i običajima, ni po zakonu i zapovesti što je zapovedio Gospod sinovima Jakova, kome nade ime Izrailj;
2KI 17:35 s kojima učini Gospod zavet i zapovedi im i reče: Ne bojte se drugih bogova niti im se klanjajte niti im služite niti im prinosite žrtava;
2KI 17:36 nego Gospoda, koji vas je izveo iz zemlje misirske silom velikom i mišicom podignutom, Njega se bojte i Njemu se klanjajte i Njemu prinosite žrtve;
2KI 17:37 i uredbe i pravila i zakon i zapovesti što vam je napisao držite izvršujući ih uvek, i ne bojte se drugih bogova.
2KI 17:38 I ne zaboravljajte zavet koji je učinio s vama, i ne bojte se drugih bogova.
2KI 17:39 Nego Gospoda Boga svog bojte se, i On će vas izbaviti iz ruku svih neprijatelja vaših.
2KI 17:40 Ali ne poslušaše, nego radiše po starom svom običaju.
2KI 17:41 Tako ovi narodi bojahu se Gospoda i idolima svojim služahu; i sinovi njihovi i sinovi sinova njihovih čine do današnjeg dana onako kako su činili oci njihovi.
2KI 18:1 A treće godine carovanja Osije sina Ilinog nad Izrailjem zacari se Jezekija sin Ahazov nad Judom.
2KI 18:2 Beše mu dvadeset i pet godina kad poče carovati, i carova dvadeset i devet godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Avija, kći Zaharijina.
2KI 18:3 I činjaše što je pravo pred Gospodom sasvim kao što je činio David, otac njegov.
2KI 18:4 On obori visine, i izlomi likove i iseče lugove, i razbi zmiju od bronze, koju beše načinio Mojsije, jer joj do tada kađahu sinovi Izrailjevi; i prozva je Neustan.
2KI 18:5 Uzdaše se u Gospoda Boga Izrailjevog, i ne bi takvog između svih careva Judinih posle njega ni pre njega.
2KI 18:6 Jer prionu za Gospoda, ne odstupi od Njega, nego drža zapovesti koje zapovedi Gospod Mojsiju.
2KI 18:7 I Gospod beše s njim; kuda god iđaše napredovaše; i odmetnu se od cara asirskog, te mu ne bi sluga.
2KI 18:8 On pobi Filisteje do Gaze i međe njene, od kule stražarske do grada ozidanog.
2KI 18:9 A četvrte godine carovanja Jezekijinog, a to je sedma godina carovanja Osije sina Ilinog nad Izrailjem, podiže se Salmanasar car asirski na Samariju, i opkoli je.
2KI 18:10 I posle tri godine uze je; šeste godine carovanja Jezekijinog, a devete godine carovanja Osijinog nad Izrailjem, bi uzeta Samarija.
2KI 18:11 I odvede car asirski Izrailjce u Asiriju i naseli ih u Alaju i u Avoru na vodi Gozanu i po gradovima midskim.
2KI 18:12 Jer ne slušaše glas Gospoda Boga svog i prestupaše zavet Njegov, sve što im je zapovedio Mojsije sluga Gospodnji, ne slušaše niti tvoriše.
2KI 18:13 A četrnaeste godine carovanja Jezekijinog podiže se Senahirim, car asirski na sve tvrde gradove Judine, i uze ih.
2KI 18:14 Tada Jezekija, car Judin posla u Lahis k caru asirskom i poruči mu: Zgrešio sam; vrati se od mene, šta god nametneš na me nosiću. A car asirski nametnu na Jezekiju, cara Judinog, trista talanata srebra i trideset talanata zlata.
2KI 18:15 I dade car Jezekija sve srebro što se nađe u domu Gospodnjem i u riznicama carskog dvora.
2KI 18:16 U to vreme car Jezekija raskopa vrata na crkvi Gospodnjoj i pragove koje sam beše okovao, i dade caru asirskom.
2KI 18:17 Ali car asirski posla Tartana i Ravsarisa i Ravsaka iz Lahisa k caru Jezekiji u Jerusalim s velikom vojskom; i oni se podigoše i dođoše u Jerusalim; i podigavši se i došavši stadoše kod jaza gornjeg jezera, koji je pokraj puta u polju beljarevom.
2KI 18:18 I stadoše vikati cara. Tada dođe k njima Elijakim, sin Helkijin, koji beše nad dvorom i Somna pisar i Joah sin Asafov, pametar.
2KI 18:19 I reče im Ravsak: Kažite caru Jezekiji: Ovako kaže veliki car, car asirski: Kakva je to uzdanica, u koju se uzdaš?
2KI 18:20 Ti veliš, ali su prazne reči, da imaš saveta i sile za rat. U šta se dakle uzdaš, te si se odmetnuo od mene?
2KI 18:21 Gle, uzdaš se u Misir, u štap od trske slomljene, na koji ako se ko nasloni, ući će mu u ruku i probošće je; takav je Faraon car misirski svima koji se uzdaju u nj.
2KI 18:22 Ako li mi kažete: Uzdamo se u Gospoda Boga svog; nije li to onaj čije je visine i oltare oborio Jezekija i zapovedio Judi i Jerusalimu: Pred ovim oltarom klanjajte se u Jerusalimu.
2KI 18:23 Hajde, zateci se mom gospodaru, caru asirskom; i daću ti dve hiljade konja, ako možeš dobaviti koji će jahati na njima.
2KI 18:24 Kako ćeš dakle odbiti i jednog vojvodu između najmanjih slugu gospodara mog? Ali se ti uzdaš u Misir za kola i konjike.
2KI 18:25 Svrh toga, eda li sam ja bez Gospoda došao na ovo mesto da ga zatrem? Gospod mi je rekao: Idi na tu zemlju, i zatri je.
2KI 18:26 Tada Elijakim, sin Helkijin i Somna i Joah rekoše Ravsaku: Govori slugama svojim sirski, jer razumemo, a nemoj nam govoriti judejski da sluša narod na zidu.
2KI 18:27 A Ravsak im reče: Eda li me je gospodar moj poslao ka gospodaru tvom ili k tebi da kažem ove reči? Nije li k tim ljudima, što sede na zidu, da jedu svoju nečist i da piju svoju mokraću s vama?
2KI 18:28 Tada stade Ravsak i povika glasno judejski, i reče govoreći: Čujte reč velikog cara, cara asirskog.
2KI 18:29 Ovako kaže car: Nemojte da vas vara Jezekija; jer vas ne može izbaviti iz moje ruke.
2KI 18:30 Nemojte da vas nagovori Jezekija da se pouzdate u Gospoda, govoreći: Gospod će nas izbaviti, i ovaj se grad neće dati u ruke caru asirskom.
2KI 18:31 Ne slušajte Jezekije; jer ovako kaže car asirski: Učinite mir sa mnom, i hodite k meni pa jedite svaki sa svog čokota i svaki sa svoje smokve, i pijte svaki iz svog studenca.
2KI 18:32 Dokle ne dođem i odnesem vas u zemlju kao što je vaša, u zemlju obilnu žitom i vinom, u zemlju obilnu hlebom i vinogradima, u zemlju obilnu maslinom i uljem i medom, pa ćete živeti i nećete izginuti. Ne slušajte Jezekije, jer vas vara govoreći: Gospod će nas izbaviti.
2KI 18:33 Je li koji između bogova drugih naroda izbavio svoju zemlju iz ruke cara asirskog?
2KI 18:34 Gde su bogovi ematski i arfadski? Gde su bogovi sefarvimski, enski i avski? Jesu li izbavili Samariju iz mojih ruku?
2KI 18:35 Koji su između svih bogova ovih zemalja izbavili zemlju svoju iz moje ruke? A Gospod će izbaviti Jerusalim iz moje ruke?
2KI 18:36 Ali narod ćutaše, i ne odgovoriše mu ni reči, jer car beše zapovedio i rekao: Ne odgovarajte mu.
2KI 18:37 Tada Elijakim, sin Helkijin, koji beše nad dvorom i Somna pisar i Joah sin Asafov, pametar, dođoše k Jezekiji razdrvši haljine, i kazaše mu reči Ravsakove.
2KI 19:1 A kad to ču car Jezekija, razdre haljine svoje i veza oko sebe kostret, pa otide u dom Gospodnji.
2KI 19:2 I posla Elijakima, koji beše nad dvorom, i Somnu pisara i najstarije sveštenike obučene u kostret k Isaiji proroku, sinu Amosovom.
2KI 19:3 I rekoše mu: Ovako veli Jezekija: Ovo je dan nevolje i kara i ruga; jer prispeše deca do porođaja, a nema snage da se rode.
2KI 19:4 Da ako je čuo Gospod Bog tvoj sve što reče Ravsak, kog posla car asirski, gospodar njegov da ruži Boga Živoga i da Ga vređa rečima, koje je čuo Gospod Bog tvoj; pomoli se za ostatak koji se nalazi.
2KI 19:5 I dođoše k Isaiji sluge cara Jezekije.
2KI 19:6 I reče im Isaija: Ovako recite gospodaru svom: Ovako veli Gospod: Ne plaši se od reči koje si čuo, kojima huliše na me sluge cara asirskog.
2KI 19:7 Evo, ja ću pustiti na nj duh, te će čuti glas i vratiti se u svoju zemlju, i učiniću da pogine od mača u svojoj zemlji.
2KI 19:8 I tako, vrativši se Ravsak nađe cara asirskog gde bije Livnu, jer beše čuo da je otišao od Lahisa.
2KI 19:9 A on ču za Tiraku, cara huskog gde kazaše: Evo ide da se bije s tobom. Zato opet posla poslanike k Jezekiji govoreći:
2KI 19:10 Ovako recite Jezekiji, caru Judinom: Nemoj da te vara Bog tvoj, u kog se uzdaš govoreći: Neće se dati Jerusalim u ruke caru asirskom.
2KI 19:11 Eto čuo si šta su učinili carevi asirski svim zemljama potrvši ih sasvim; a ti li ćeš se izbaviti?
2KI 19:12 Jesu li narode koje satrše oci moji izbavili bogovi njihovi, Gosance, Harance, Resefe i sinove Edenove, koji behu u Telasaru?
2KI 19:13 Gde je car ematski i car arfadski i car od grada Sefarvima, od Ene i Ave?
2KI 19:14 A kad Jezekija primi knjigu iz ruku poslanika i pročita je, otide u dom Gospodnji, i razvi je Jezekija pred Gospodom.
2KI 19:15 I pomoli se Jezekija Gospodu govoreći: Gospode Bože Izrailjev, koji sediš na heruvimima, Ti si sam, Bog svim carstvima na zemlji, Ti si stvorio nebo i zemlju,
2KI 19:16 prigni, Gospode, uho svoje i čuj; otvori, Gospode, oči svoje i vidi; čuj reči Senahirima, koji posla da ruži Boga Živoga.
2KI 19:17 Istina je, Gospode, opustošili su carevi asirski one narode i zemlje njihove;
2KI 19:18 i pobacali su bogove njihove u oganj, jer ne behu bogovi, nego delo ruku čovečijih, drvo i kamen; zato ih potrše.
2KI 19:19 I zato, Gospode Bože naš, izbavi nas iz ruku njegovih, da poznadu sva carstva na zemlji da si Ti, Gospode, sam Bog.
2KI 19:20 Tada posla Isaija sin Amosov k Jezekiji, i poruči mu: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Uslišio sam za šta si mi se molio radi Senahirima, cara asirskog.
2KI 19:21 Ovo je reč koju izreče Gospod za nj: Ruga ti se i podsmeva ti se devojka, kći sionska, za tobom maše glavom kći jerusalimska.
2KI 19:22 Koga si ružio i hulio? I na koga si podigao glas? I podigao u vis oči svoje? Na Sveca Izrailjevog.
2KI 19:23 Preko poslanika svojih ružio si Gospoda i rekao si: S mnoštvom kola svojih iziđoh na visoke gore, na strane livanske, i poseći ću visoke kedre njegove i lepe jele njegove, i ući ću u krajnji stan njegov, u šumu njegova Karmila.
2KI 19:24 Ja sam kopao i pio vodu tuđu, i isušio sam stopama svojim sve potoke gradovima.
2KI 19:25 Nisi li čuo da ja to odavna činim i od iskona da sam tako uredio? Sada puštam to, da prevratiš tvrde gradove u puste gomile.
2KI 19:26 Zato koji u njima žive iznemogoše, uplašiše se i smetoše se, postaše kao trava poljska, kao zelena travica, kao trava na krovovima, koja se suši pre nego sazri.
2KI 19:27 Znam sedenje tvoje, i polaženje tvoje i dolaženje tvoje znam, i kako besniš na me.
2KI 19:28 Jer besniš na me, i tvoja obest dođe do mojih ušiju; zato ću metnuti brnjicu svoju na nozdrve tvoje i uzdu svoju u gubicu tvoju, pa ću te odvesti natrag putem kojim si došao.
2KI 19:29 A tebi ovo neka bude znak: ješćete ove godine šta samo od sebe rodi, i druge godine šta opet samo od sebe rodi; a treće godine sejte i žanjite i sadite vinograde i jedite rod s njih.
2KI 19:30 Jer ostatak doma Judinog, što ostane, opet će pustiti žile ozdo i roditi ozgo.
2KI 19:31 Jer će iz Jerusalima izaći ostatak, i iz gore Siona, koji se sačuvaju. Revnost Gospoda nad vojskama učiniće to.
2KI 19:32 Zato ovako veli Gospod za cara asirskog: Neće ući u ovaj grad niti će baciti amo strele, neće se primaći ka njemu sa štitom, niti će iskopati opkope oko njega.
2KI 19:33 Vratiće se putem kojim je došao, a u grad ovaj neće ući, veli Gospod.
2KI 19:34 Jer ću braniti taj grad, i sačuvaću ga sebe radi i radi Davida, sluge svog.
2KI 19:35 I istu noć anđeo Gospodnji izađe i pobi u logoru asirskom sto i osamdeset i pet hiljada; i kad ustaše ujutru, a to sve sami mrtvaci.
2KI 19:36 Te se podiže Senahirim, car asirski, i otide, i vrativši se osta u Nineviji.
2KI 19:37 I kad se klanjaše u domu Nisroka, boga svog, Adrameleh i Sarasar sinovi njegovi ubiše ga mačem, a sami pobegoše u zemlju araratsku, i na njegovo se mesto zacari Esaradon, sin njegov.
2KI 20:1 U to vreme razbole se Jezekija na smrt; i dođe k njemu prorok Isaija, sin Amosov i reče mu: Ovako veli Gospod: Naredi za kuću svoju, jer ćeš umreti i nećeš ostati živ.
2KI 20:2 A on se okrete licem k zidu, i pomoli se Gospodu govoreći:
2KI 20:3 Oh, Gospode, opomeni se da sam jednako hodio pred Tobom verno i s celim srcem, i tvorio šta je Tebi ugodno. I plaka Jezekija veoma.
2KI 20:4 I Isaija još ne beše otišao do polovine dvora, a dođe mu reč Gospodnja govoreći:
2KI 20:5 Vrati se i reci Jezekiji, vođi naroda mog: Ovako veli Gospod Bog Davida oca tvog: Čuo sam molitvu tvoju, i video sam suze tvoje; evo isceliću te, do tri dana ići ćeš u dom Gospodnji.
2KI 20:6 I dodaću ti veku petnaest godina, i izbaviću tebe i ovaj grad iz ruku cara asirskog, i braniću ovaj grad sebe radi i radi Davida, sluge svog.
2KI 20:7 Potom reče Isaija: Donesite grudu suvih smokava. I donesavši priviše mu na otok, i isceli se.
2KI 20:8 A Jezekija reče Isaiji: Šta će biti znak da će me Gospod isceliti i da ću do tri dana otići u dom Gospodnji?
2KI 20:9 A Isaija reče: Ovo neka ti bude znak od Gospoda da će učiniti Gospod šta je rekao: hoćeš li da otide sen deset koljenaca napred ili da se vrati deset koljenaca natrag?
2KI 20:10 A Jezekija reče: Lako je da sen otide napred deset koljenaca; nemoj, nego neka se vrati sen deset koljenaca natrag?
2KI 20:11 I Isaija prorok zavapi ka Gospodu, i vrati Gospod sen po koljencima po kojima beše otišao na sunčaniku Ahazovom natrag za deset koljenaca.
2KI 20:12 U to vreme Merodah-Valadan, sin Valadanov, car vavilonski posla knjigu s darom Jezekiji; jer beše čuo da je bolestan Jezekija.
2KI 20:13 I Jezekija saslušavši poslanike pokaza im sve riznice svoje, srebro i zlato i mirise, i najbolje ulje, i kuću gde mu beše oružje, i šta se god nalažaše u riznicama njegovim, ne osta ništa da im ne pokaza Jezekija u kući svojoj i u svemu gospodstvu svom.
2KI 20:14 Tada dođe prorok Isaija k caru Jezekiji i reče mu: Šta su govorili ti ljudi i odakle su došli k tebi? A Jezekija reče: Iz daleke zemlje došli su, iz Vavilona.
2KI 20:15 A on reče: Šta su videli u tvom dvoru? A Jezekija reče: Videli su sve što ima u mom dvoru; nije ostalo ništa u riznicama mojim da im nisam pokazao.
2KI 20:16 Tada reče Isaija Jezekiji: Čuj reč Gospodnju.
2KI 20:17 Evo doći će vreme kad će se odneti u Vavilon sve što ima u kući tvojoj, i što su sabirali oci tvoji do danas, neće ostati ništa, veli Gospod.
2KI 20:18 I sinove tvoje, koji će izaći od tebe, koje ćeš roditi, uzeće da budu dvorani u dvoru cara vavilonskog.
2KI 20:19 A Jezekija reče Isaiji: Dobra je reč Gospodnja, koju si rekao. Još reče: Je li? Za mog veka biće mir i vera?
2KI 20:20 A ostala dela Jezekijina i sva junaštva njegova, i kako je načinio jezero, i vodu doveo u grad, nije li zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 20:21 I počinu Jezekija kod otaca svojih, a na njegovo se mesto zacari Manasija, sin njegov.
2KI 21:1 Dvanaest godina beše Manasiji kad poče carovati, i carova pedeset i pet godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Efsiva.
2KI 21:2 I činjaše što je zlo pred Gospodom po gadnim delima naroda, koje Gospod odagna ispred sinova Izrailjevih;
2KI 21:3 jer opet načini visine, koje beše potro Jezekija otac njegov, i podiže oltare Valu, i načini lug kao što beše načinio Ahav, car Izrailjev, i klanjaše se svoj vojsci nebeskoj i služaše joj.
2KI 21:4 I načini oltare u domu Gospodnjem, za koji beše rekao Gospod: U Jerusalimu ću namestiti ime svoje;
2KI 21:5 načini oltare svoj vojsci nebeskoj u dva trema doma Gospodnjeg.
2KI 21:6 I sina svog provede kroz oganj, i vračaše i gataše, i uredi one što se dogovaraju s duhovima i vračare; i činjaše vrlo mnogo što je zlo pred Gospodom, gneveći Ga.
2KI 21:7 I postavi rezan lik šumski koji načini u domu, za koji beše rekao Gospod Davidu i Solomunu, sinu njegovom: U ovom domu i u Jerusalimu, koji izabrah između svih plemena Izrailjevih, namestiću ime svoje doveka;
2KI 21:8 i neću više dati da se makne noga sinovima Izrailjevim iz zemlje koju dadoh ocima njihovim, ako samo uzdrže i ustvore sve što sam im zapovedio, i sav zakon koji im je zapovedio moj sluga Mojsije.
2KI 21:9 Ali ne poslušaše, jer ih zavede Manasija, te činiše gore nego narodi koje istrebi Gospod ispred sinova Izrailjevih.
2KI 21:10 A Gospod govoraše preko sluga svojih proroka govoreći:
2KI 21:11 Što učini Manasija, car Judin ta gadna dela čineći gore od svega što su činili Amoreji koji pre njega biše, i navede na greh i Judu gadnim bogovima svojim;
2KI 21:12 zato ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Evo, ja ću pustiti zlo na Jerusalim, i na Judu, da će svakome ko čuje zujati oba uha.
2KI 21:13 Jer ću zategnuti nad Jerusalimom uže samarijsko i merila doma Ahavovog, i zbrisaću Jerusalim, kao što se briše zdela, i izbiše se pa se izvrne.
2KI 21:14 I ostaviću ostatak nasledstva svog, i daću ih u ruke neprijateljima njihovim da budu plen i grabež svim neprijateljima svojim.
2KI 21:15 Jer činiše što je zlo preda mnom, i gneviše me od dana kad iziđoše oci njihovi iz Misira do danas.
2KI 21:16 Još i pravu krv veoma mnogu proli Manasija tako da napuni Jerusalim od kraja do kraja, osim greha svog kojim navede Judu na greh da čini što je zlo pred Gospodom.
2KI 21:17 A ostala dela Manasijina i sve što je činio, i greh, kojim je grešio, nije li to zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 21:18 I počinu Manasija kod otaca svojih, i bi pogreben u vrtu kod doma svog, u vrtu Ozinom; a na njegovo mesto zacari se Amon, sin njegov.
2KI 21:19 Dvadeset i dve godine imaše Amon kad poče carovati, i carova dve godine u Jerusalimu. Materi mu beše ime Mesulemeta, kći Arusova, iz Joteve.
2KI 21:20 On činjaše što je zlo pred Gospodom, kao što je činio Manasija, otac njegov.
2KI 21:21 I hođaše svim putem kojim je hodio otac njegov, i služaše gadnim bogovima, kojima je služio otac njegov, i klanjaše im se.
2KI 21:22 I ostavi Gospoda Boga otaca svojih, i ne hodi putem Gospodnjim.
2KI 21:23 A sluge Amonove pobuniše se na nj, i ubiše cara u dvoru njegovom.
2KI 21:24 A narod zemaljski pobi sve koji se behu pobunili na cara Amona; i zacari narod zemaljski na njegovo mesto Josiju, sina njegovog.
2KI 21:25 A ostala dela Amonova, što je činio, nisu li zapisana u dnevniku careva Judinih?
2KI 21:26 I pogreboše ga u njegovom grobu u vrtu Ozinom; i Josija, sin njegov bi car na njegovo mesto.
2KI 22:1 Osam godina beše Josiji kad poče carovati, i carova trideset i jednu godinu u Jerusalimu. Materi mu beše ime Jedida, kći Adajeva, iz Voskata.
2KI 22:2 On činjaše što je pravo pred Gospodom, i hođaše svim putem Davida, oca svog i ne odstupaše ni nadesno ni nalevo.
2KI 22:3 A osamnaeste godine carovanja Josijinog posla car Safana, sina Azalije sina Mesulamovog, pisara, u dom Gospodnji, govoreći:
2KI 22:4 Idi ka Helkiji poglavaru svešteničkom, neka izbroji novce donesene u dom Gospodnji, što su nakupili od naroda vratari.
2KI 22:5 I neka ih da poslenicima koji nadgledaju dom Gospodnji, pa neka daju poslenicima koji rade oko doma Gospodnjeg da se opravi što je trošno u domu,
2KI 22:6 drvodeljama i kamenarima i zidarima, i da se kupuje drvo i kamen tesani da se opravi dom.
2KI 22:7 Ali da im se ne traže računi od novaca koji im se dadu, jer će verno raditi.
2KI 22:8 Tada reče Helkija, poglavar sveštenički, Safanu pisaru: Nađoh zakonik u domu Gospodnjem. I Helkija dade knjigu Safanu, i on je pročita.
2KI 22:9 A Safan pisar otide k caru, i javi caru govoreći: Pokupiše sluge tvoje novce što se nađoše u domu, predaše ih poslenicima koji nadgledaju dom Gospodnji.
2KI 22:10 I kaza Safan pisar caru govoreći: Knjigu mi dade Helkija sveštenik. I pročita je Safan caru.
2KI 22:11 A kad car ču reči u zakoniku, razdre haljine svoje.
2KI 22:12 I zapovedi car Helkiji svešteniku i Ahikamu sinu Safanovom i Ahvoru sinu Mihejevom i Safanu pisaru i Asaji sluzi carevom, govoreći:
2KI 22:13 Idite, upitajte Gospoda za me i za narod i za svega Judu radi reči ove knjige što se nađe; jer je velik gnev Gospodnji koji se raspalio na nas zato što oci naši ne slušaše reči ove knjige da čine sve onako kako nam je napisano.
2KI 22:14 I tako otide Helkija sveštenik i Ahikam i Ahvor i Safan i Asaja k proročici Oldi, ženi Saluma sina Tekuja sina Arasa rizničara; a ona stajaše u Jerusalimu u drugom kraju, i govoraše s njom.
2KI 22:15 A ona im reče: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Kažite čoveku koji vas je poslao k meni:
2KI 22:16 Ovako veli Gospod: Evo pustiću zlo na to mesto i na stanovnike njegove, sve što govori knjiga koju je pročitao car Judin,
2KI 22:17 zato što me ostaviše, i kadiše drugim bogovima da bi me gnevili svim delima ruku svojih; zato se gnev moj raspalio na to mesto, i neće se ugasiti.
2KI 22:18 A caru Judinom, koji vas je poslao da upitate Gospoda, ovako mu kažite: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev za reči koje si čuo:
2KI 22:19 Što je umeknulo srce tvoje, i ponizio si se pred Gospodom kad si čuo šta sam govorio za to mesto i za stanovnike njegove da će biti pustoš i prokletinja, i što si razdro haljine svoje i plakao preda mnom, zato i ja usliših tebe, veli Gospod.
2KI 22:20 Zato, evo, ja ću te pribrati k ocima tvojim, i na miru ćeš biti pribran u grob svoj, i nećeš očima svojim videti zlo koje ću pustiti na to mesto. I kazaše to caru.
2KI 23:1 Tada posla car, te se skupiše k njemu sve starešine Judine i jerusalimske.
2KI 23:2 I otide car u dom Gospodnji i s njim svi ljudi iz zemlji Judine i svi Jerusalimljani i sveštenici i proroci i sav narod, malo i veliko, i pročita im sve reči knjige zavetne, koja se nađe u domu Gospodnjem.
2KI 23:3 I car stojeći kod stupa učini zavet pred Gospodom da će oni ići za Gospodom i držati zapovesti Njegove i svedočanstva Njegova i uredbe Njegove svim srcem i svom dušom, vršeći reči tog zaveta napisane u toj knjizi. I sav narod prista na zavet.
2KI 23:4 Tada zapovedi car Helkiji, poglavaru svešteničkom i sveštenicima drugog reda i onima koji čuvahu vrata, da iznesu iz crkve Gospodnje sve stvari koje behu načinjene Valu i gaju i svoj vojsci nebeskoj; i spali ih iza Jerusalima u polju kedronskom, i odnese pepeo od njih u Vetilj.
2KI 23:5 I svrže sveštenike idolske koje behu postavili carevi Judini da kade po visinama u gradovima Judinim i oko Jerusalima tako i one koji kađahu Valu, suncu i mesecu i zvezdama i svoj vojsci nebeskoj.
2KI 23:6 I iznese gaj iz doma Gospodnjeg iza Jerusalima na potok Kedron, i spali ga na potoku Kedronu i satre u prah, i prosu prah na grobove sinova narodnih.
2KI 23:7 I pokvari kuće kurvarske koje behu u domu Gospodnjem, u kojima žene tkahu zastirače za gaj.
2KI 23:8 I dovedavši sve sveštenike iz gradova Judinih oskvrni visine gde kađahu sveštenici od Geve do Virsaveje, i pokvari visine na vratima, i koja beše na ulasku na vratima Isusa zapovednika gradskog nalevo od vrata gradskih.
2KI 23:9 Ali sveštenici onih visina ne pristupahu k oltaru Gospodnjem u Jerusalimu, nego jeđahu presne hlebove među braćom svojom.
2KI 23:10 Oskvrni i Tofet, koji beše u dolini sinova Enomovih, da ne bi niko više vodio sina svog ni kćeri svoje kroz oganj Molohu.
2KI 23:11 I ukloni konje koje behu postavili carevi Judini suncu od ulaska u dom Gospodnji do kuće Natan-Meleha dvoranina, koja beše u Farurimu; a kola sunčana sažeže ognjem.
2KI 23:12 I oltare na krovu sobe Ahazove, koje behu načinili carevi Judini, i oltare koje beše načinio Manasija u oba trema doma Gospodnjeg, pokvari car, i uzevši ih odande baci prah od njih u potok Kedron.
2KI 23:13 I visine prema Jerusalimu s desne strane na gori maslinskoj, koje beše načinio Solomun, car Izrailjev Astaroti gadu sidonskom i Hemosu gadu moavskom i Melhomu gadu sinova Amonovih, oskvrni car.
2KI 23:14 I izlomi likove i iseče gajeve, i mesta njihova napuni kostiju ljudskih.
2KI 23:15 I oltar, koji beše u Vetilju, visinu, koju beše načinio Jerovoam, sin Navatov, koji navede na greh Izrailja, i oltar i visinu pokvari, i spalivši visinu satre je u prah, i spali gaj.
2KI 23:16 I obazrevši se Josija vide grobove koji behu onde na gori, i posla te izvadiše kosti iz grobova, i sažeže ih na oltaru i oskvrni ga, po reči Gospodnjoj, koju reče čovek Božji, koji napred kaza te stvari.
2KI 23:17 I reče: Kakav je ono spomenik što vidim? Rekoše mu građani: Ono je grob čoveka Božijeg koji dođe iz Jude i napred kaza to što si učinio na oltaru u Vetilju.
2KI 23:18 A on reče: Ostavite ga, niko da mu ne kreće kosti. Tako se sačuvaše kosti njegove s kostima onog proroka koji dođe iz Samarije.
2KI 23:19 I sve domove visina po gradovima samarijskim koje načiniše carevi Izrailjevi gneveći Gospoda, pokvari Josija; i učini s njima sve onako kako učini u Vetilju.
2KI 23:20 I pokla sve sveštenike visina, koji behu onuda, na oltarima, i sažeže kosti ljudske na njima; potom se vrati u Jerusalim.
2KI 23:21 Tada zapovedi car svemu narodu govoreći: Praznujte pashu Gospodu Bogu svom, kao što piše u knjizi zavetnoj.
2KI 23:22 Jer ne bi praznovana ovako pasha od vremena sudija koje sudiše Izrailju i za sve vreme careva Izrailjevih i careva Judinih.
2KI 23:23 Kao što bi osamnaeste godine cara Josije praznovana pasha Gospodu u Jerusalimu.
2KI 23:24 I one što se dogovaraju s duhovima i vračare, i likove i gadne bogove i sve gadove koji se viđahu u zemlji Judinoj i u Jerusalimu istrebi Josija da izvrši reči zakona napisane u knjizi koju nađe Helkija sveštenik u domu Gospodnjem.
2KI 23:25 Ni pre njega ne beše takvog cara, koji bi se obratio ka Gospodu svim srcem svojim i svom dušom svojom i svom snagom svojom, sasvim po zakonu Mojsijevom, niti posle njega nasta takav kao on.
2KI 23:26 Ali se Gospod ne povrati od žestine velikog gneva svog, kojom se beše raspalio gnev Njegov na Judu za sve draženje kojim Ga beše dražio Manasija.
2KI 23:27 I reče Gospod: i Judu ću odbaciti od sebe kao što sam odbacio Izrailja, i grad ću ovaj odbaciti, koji sam izabrao, Jerusalim, i dom, za koji rekoh: Tu će biti ime moje.
2KI 23:28 A ostala dela Josijina i sve što je činio, nije li zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 23:29 U njegovo vreme izađe Faraon Nehaon, car misirski na cara asirskog k reci Efratu, i car Josija izađe preda nj, a on kako ga vide ubi ga u Megidonu.
2KI 23:30 I mrtvog metnuše ga sluge njegove na kola, i odvezoše ga iz Megidona u Jerusalim, i pogreboše ga u grobu njegovom; i narod zemaljski uze Joahaza, sina Josijinog, i pomazaše ga i zacariše ga na mesto oca njegovog.
2KI 23:31 Dvadeset i tri godine beše Joahazu kad poče carovati, i carova tri meseca u Jerusalimu. Materi mu beše ime Amutala, kći Jeremijina, iz Livne.
2KI 23:32 On činjaše što je zlo pred Gospodom sasvim kako su činili oci njegovi.
2KI 23:33 I sveza ga Faraon Nehaon u Rivli, u zemlji ematskoj da više ne caruje u Jerusalimu, i oglobi zemlju sto talanata srebra i talanat zlata.
2KI 23:34 A carem postavi Faraon Nehaon Elijakima, sina Josijinog na mesto Josije oca njegovog, i prede mu ime Joakim; a Joahaza uze i otide u Misir, a on umre onde.
2KI 23:35 A ono srebro i zlato dade Joakim Faraonu razrezavši na zemlju da bi dao novce po zapovesti Faraonovoj, od svakog uzimajući kako beše cenjen, srebro i zlato po narodu u zemlji, da da Faraonu Nehaonu.
2KI 23:36 Dvadeset i pet godina beše Joakimu kad poče carovati, i carova jedanaest godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Zevuda, kći Fedajeva, iz Rume.
2KI 23:37 A on činjaše što je zlo pred Gospodom sasvim kako su činili oci njegovi.
2KI 24:1 Za njegovog vremena dođe Navuhodonosor car vavilonski; i Joakim mu bi sluga tri godine; potom odusta i odmetnu se od njega.
2KI 24:2 I Gospod posla na nj čete haldejske i čete sirske i čete moavske i čete sinova Amonovih; posla ih na Judu da ga potru, po reči Gospodnjoj koju govori preko sluga svojih proroka.
2KI 24:3 Po zapovesti Gospodnjoj zbi se to Judi da bi ga odbacio od sebe za grehe Manasijine po svemu što beše učinio;
2KI 24:4 i za krv pravu koju beše prolio napunivši Jerusalim krvi prave; zato Gospod ne hte oprostiti.
2KI 24:5 A ostala dela Joakimova i sve što je učinio, nije li zapisano u dnevniku careva Judinih?
2KI 24:6 I počinu Joakim kod otaca svojih; a na njegovo se mesto zacari Joahin.
2KI 24:7 A car misirski ne izađe više iz zemlje svoje, jer car vavilonski uze od reke misirske do reke Efrata sve što beše cara misirskog.
2KI 24:8 Osamnaest godina beše Joahinu kad se zacari, i carova tri meseca u Jerusalimu. Materi mu beše ime Neusta, kći Elnatanova, iz Jerusalima.
2KI 24:9 I on činjaše zlo pred Gospodom sasvim kako je činio otac njegov.
2KI 24:10 U to vreme dođoše sluge Navuhodonosora, cara vavilonskog na Jerusalim, i grad bi opkoljen.
2KI 24:11 Dođe i Navuhodonosor, car vavilonski na grad kad ga sluge njegove opkoliše.
2KI 24:12 Tada Joahin, car Judin izađe k caru vavilonskom s materom svojom i sa slugama svojim i s knezovima svojim i s dvoranima svojim; a car ga vavilonski zarobi osme godine svog carovanja.
2KI 24:13 I odnese sve blago doma Gospodnjeg i blago doma carskog, i polupa sve sudove zlatne, koje beše načinio Solomun, car Izrailjev za crkvu Gospodnju, kao što beše rekao Gospod.
2KI 24:14 I preseli sav Jerusalim, sve knezove i sve junake, deset hiljada robova, i sve drvodelje i sve kovače, ne osta ništa osim siromašnog naroda po zemlji.
2KI 24:15 Odvede i Joahina u Vavilon i mater carevu i žene careve i dvorane njegove, i glavare zemaljske odvede u ropstvo iz Jerusalima u Vavilon.
2KI 24:16 I sve junake na broj sedam hiljada, i drvodelje i kovače, hiljadu, sve što behu za vojsku odvede car vavilonski u Vavilon u ropstvo.
2KI 24:17 I postavi carem car vavilonski na mesto Joahinovo Mataniju, strica njegovog, i prede mu ime Sedekija.
2KI 24:18 Dvadeset i jedna godina beše Sedekiji kad poče carovati, i carova jedanaest godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Amutala, kći Jeremijina, iz Livne.
2KI 24:19 On činjaše što je zlo pred Gospodom sasvim kako je činio Joakim.
2KI 24:20 Jer od gneva Gospodnjeg zbi se to Jerusalimu i Judi, da ih odbaci od sebe. A Sedekija se odmetnu od cara vavilonskog.
2KI 25:1 I tako devete godine njegovog carovanja, desetog meseca desetog dana dođe Navuhodonosor, car vavilonski sa svom vojskom svojom na Jerusalim, i stadoše u logor pod njim, i načiniše opkope oko njega.
2KI 25:2 I grad bi opkoljen do jedanaeste godine carovanja Sedekijinog.
2KI 25:3 I devetog dana meseca četvrtog posta velika glad u gradu, te narod zemaljski nemaše hleba.
2KI 25:4 Tada grad bi provaljen, a vojnici svi pobegoše noću na vrata između dva zida uz vrt carev; a Haldeji behu svuda oko grada; i car otide putem k pustinji.
2KI 25:5 Ali vojska haldejska potera cara, i stigoše ga u polju jerihonskom, a sva vojska što beše s njim razbeže se od njega.
2KI 25:6 I uhvatiše cara, i odvedoše ga k caru vavilonskom u Rivlu, i onde mu sudiše.
2KI 25:7 I sinove Sedekijine poklaše na njegove oči, pa onda Sedekiji iskopaše oči, i svezaše ga u dva lanca bronzana, i odvedoše ga u Vavilon.
2KI 25:8 A sedmog dana petog meseca godine devetnaeste carovanja Navuhodonosora, cara vavilonskog dođe u Jerusalim Nevuzardan zapovednik stražarski, sluga cara vavilonskog.
2KI 25:9 I popali dom Gospodnji i dom carski i sve domove u Jerusalimu; sve velike kuće popali ognjem.
2KI 25:10 I zidove jerusalimske unaokolo razvali sva vojska haldejska, koja beše sa zapovednikom stražarskim.
2KI 25:11 A ostatak naroda što osta u gradu, i prebege što prebegoše k caru vavilonskom, i ostali prosti narod odvede Navuzardan, zapovednik stražarski.
2KI 25:12 Samo od siromaha u zemlji ostavi zapovednik stražarski koji će biti vinogradari i ratari.
2KI 25:13 I stupove bronzane što behu u domu Gospodnjem, i podnožja, i more bronzano koje beše u domu Gospodnjem, izlomiše Haldejci, i bronzu od njih odnesoše u Vavilon.
2KI 25:14 I lonce i lopate i viljuške i kadionice i sve sudove bronzane kojima služahu, uzeše,
2KI 25:15 i klešta i kotliće, šta god beše zlatno i šta god beše srebrno, uze zapovednik stražarski,
2KI 25:16 dva stupa, jedno more i podnožja, što načini Solomun za dom Gospodnji; ne beše mere bronzi od svih tih sudova;
2KI 25:17 osamnaest lakata beše visok jedan stup, i ozgo na njemu beše oglavlje bronzano, i oglavlje beše visoko tri lakta, i pletenice i šipci oko oglavlja, sve od bronze; takav beše i drugi stup s pletenicom.
2KI 25:18 Uze zapovednik stražarski i Seraju prvog sveštenika i Sofoniju drugog sveštenika, i tri vratara.
2KI 25:19 A iz grada uze jednog dvoranina, koji beše nad vojnicima i pet ljudi koji stajahu pred carem, koji se nađoše u gradu, i prvog pisara vojničkog, koji popisivaše narod po zemlji u vojsku, i šezdeset ljudi iz naroda zemaljskog, koji se nađoše u gradu.
2KI 25:20 Uze ih Nevuzardan, zapovednik stražarski, i odvede k caru vavilonskom u Rivlu.
2KI 25:21 A car ih vavilonski pobi i pogubi u Rivli u zemlji ematskoj. Tako bi preseljen Juda iz zemlje svoje.
2KI 25:22 A nad narodom koji osta u zemlji Judinoj, koji ostavi Navuhodonosor car vavilonski, nad njim postavi Godoliju, sina Ahikama, sina Safanovog.
2KI 25:23 A kad čuše sve vojvode i ljudi njihovi da je car vavilonski postavio Godoliju, dođoše ka Godoliji u Mispu, na ime: Ismailo sin Netanijin, i Joanan sin Karijajev i Seraja sin Tanumetov iz Netofata, i Jazanija sin Mahatov, oni i ljudi njihovi.
2KI 25:24 I Godolija se zakle njima i ljudima njihovim i reče: Ne bojte se službe Haldejima; sedite u zemlji i služite caru vavilonskom, i biće vam dobro.
2KI 25:25 Ali sedmog meseca dođe Ismailo, sin Netanije sina Elisamovog, roda carskog, i deset ljudi s njim, i ubiše Godoliju, te pogibe; tako i Judeje i Haldeje koji behu s njim u Mispi.
2KI 25:26 Tada se podiže sav narod, malo i veliko, i vojvode, te otidoše u Misir, jer se pobojaše Haldeja.
2KI 25:27 A trideset sedme godine otkako se zarobi Joahin, car Judin, dvanaestog meseca, dvadeset sedmog dana Evil-Merodah car vavilonski iste godine zacarivši se izvadi iz tamnice Joahina, cara Judinog.
2KI 25:28 I lepo govori s njim, i namesti mu presto više prestola drugih careva koji behu kod njega u Vavilonu.
2KI 25:29 I promeni mu haljine tamničke, i on jeđaše svagda s njim svega veka svog.
2KI 25:30 I hrana mu se jednako davaše od cara svaki dan svega veka njegovog do smrti njegove.
1CH 1:1 Adam, Sit, Enos,
1CH 1:2 Kajinan, Maleleilo, Jared,
1CH 1:3 Enoh, Matusal, Lameh,
1CH 1:4 Noje, Sim, Ham i Jafet.
1CH 1:5 Sinovi Jafetovi: Gomer i Magog i Madaj i Javan i Tovel i Mosoh i Tiras.
1CH 1:6 A sinovi Gomerovi: Ashenas i Rafat i Togarma.
1CH 1:7 A sinovi Javanovi: Elisa i Tarsis, Kitim i Dodanim.
1CH 1:8 A sinovi Hamovi: Hus i Misraim, Fut i Hanan.
1CH 1:9 A sinovi Husovi: Sava i Avila i Savata i Regma i Savataka. A sinovi Regmini: Sava i Dedan.
1CH 1:10 I Hus rodi Nevroda. On prvi bi silan na zemlji.
1CH 1:11 A Misraim rodi Ludeje i Anameje i Leaveje i Naftuheje,
1CH 1:12 i Patroseje i Hasluheje, od kojih iziđoše Filisteji i Kaftoreji.
1CH 1:13 A Hanan rodi Sidona prvenca svog, i Heta,
1CH 1:14 i Jevuseje i Amoreje i Gergeseje,
1CH 1:15 i Jeveje i Arukeje i Aseneje,
1CH 1:16 i Arvadeje i Samareje i Amateje.
1CH 1:17 Sinovi Simovi: Elam i Asur i Arfaksad i Lud i Aram i Uz i Ul i Geter i Meseh.
1CH 1:18 A Arfaksad rodi Salu, a Sala rodi Evera.
1CH 1:19 A Everu se rodiše dva sina; jednom beše ime Falek, jer se u njegovo vreme razdeli zemlja; a ime bratu njegovom Jektan.
1CH 1:20 A Jektan rodi Almodada i Salefa i Asarmota i Jaraha,
1CH 1:21 i Adorama i Uzala i Diklu,
1CH 1:22 i Evala i Avimaila i Savu,
1CH 1:23 i Ofira i Evilu i Jovava: ti svi behu sinovi Jektanovi.
1CH 1:24 Sim, Arfaksad, Sala,
1CH 1:25 Ever, Falet, Ragav,
1CH 1:26 Seruh, Nahor, Tara,
1CH 1:27 Avram, to je Avraam.
1CH 1:28 Sinovi Avramovi: Isak i Ismailo.
1CH 1:29 Ovo je pleme njihovo: prvenac Ismailov Navajot, pa Kidar i Avdeilo i Mivsam.
1CH 1:30 Misma i Duma, Masa, Adad i Tema,
1CH 1:31 Jetur, Nafis i Kedma; to su sinovi Ismailovi.
1CH 1:32 A sinovi Heture, inoče Avramove: ona rodi Zemrana i Joksana i Madana i Madijana i Jesvoka i Suja. A sinovi Joksanovi: Sava i Dedan.
1CH 1:33 A sinovi Madijanovi: Gefa i Efer i Enoh i Avida i Eldaga. Ti svi behu sinovi Heturini.
1CH 1:34 Tako Avram rodi Isaka; a sinovi Isakovi behu Isav i Izrailj.
1CH 1:35 Sinovi Isavovi: Elifas, Raguilo i Jeus i Jeglom i Korej.
1CH 1:36 Sinovi Elifasovi: Teman i Omar, Sofar i Gotom, Kenez i Tamna i Amalik.
1CH 1:37 Sinovi Raguilovi: Nahat, Zara i Soma i Moza.
1CH 1:38 A sinovi Sirovi: Lotan i Soval i Sevegon i Ana i Dison i Eser i Disan.
1CH 1:39 A sinovi Lotanovi: Horije i Emam; a sestra Lotanova Tamna.
1CH 1:40 Sinovi Sovalovi: Elan i Manahat i Eval, Sefija i Onam. A sinovi Sevegonovi: Aije i Ana.
1CH 1:41 Sinovi Anini: Dison, i sinovi Disonovi Amram i Asvan i Itran i Haran.
1CH 1:42 Sinovi Eserovi: Valan i Zavan i Jakan. Sinovi Disanovi: Uz i Aran.
1CH 1:43 A ovo su carevi koji carovaše u zemlji edomskoj pre nego se zacari car nad sinovima Izrailjevim: Valak sin Veorov, a gradu mu beše ime Denava.
1CH 1:44 A kad umre Valak, zacari se na njegovo mesto Jovav, sin Zarin od Vosore.
1CH 1:45 A kad umre Jovav, zacari se na njegovo mesto Asom od zemlje temanovske.
1CH 1:46 A kad umre Asom, zacari se na njegovo mesto Adad sin Varadov, koji iseče Madijane u polju moavskom; a gradu mu beše ime Getem.
1CH 1:47 A kad umre Adad, zacari se na njegovo mesto Samada iz Masekasa.
1CH 1:48 A kad umre Samada, zacari se na njegovo mesto Saul iz Rovota na reci.
1CH 1:49 A kad umre Saul, zacari se na njegovo mesto Valenon, sin Ahovorov.
1CH 1:50 A kad umre Valenon, zacari se na njegovo mesto Adad; a grad mu se zvaše Fogor, a ženi mu beše ime Meteveila kći Matraide, kćeri Mezovove.
1CH 1:51 A kad umre Adad, nastaše knezovi u edomskoj: knez Tamna, knez Alva, knez Jetet,
1CH 1:52 knez Olivema, knez Ila, knez Finon,
1CH 1:53 knez Kenez, knez Teman, knez Mivsar,
1CH 1:54 knez Magedilo, knez Iram. To behu knezovi edomski.
1CH 2:1 Ovo su sinovi Izrailjevi: Ruvim, Simeun, Levije i Juda, Isahar i Zavulon,
1CH 2:2 Dan, Josif i Venijamin, Neftalim, Gad i Asir.
1CH 2:3 Sinovi Judini: Ir i Avnan i Sila; ta mu tri rodi kći Suvina Hananejka; ali Ir prvenac Judin beše nevaljao pred Gospodom, te ga ubi.
1CH 2:4 A Tamara, snaha njegova rodi mu Faresa i Zaru. Svega pet beše sinova Judinih.
1CH 2:5 Sinovi Faresovi: Esron i Amul.
1CH 2:6 A sinovi Zarini: Zimrije i Etan i Eman i Halkol i Dara; svega pet.
1CH 2:7 I sinovi Harmijini: Ahan, koji smuti Izrailja ogrešivši se o stvari proklete.
1CH 2:8 A sinovi Etanovi: Azarija.
1CH 2:9 A sinovi Esronovi, što mu se rodiše: Jerameilo i Aram i Halev.
1CH 2:10 A Aram rodi Aminadava, a Aminadav rodi Nasona, kneza sinova Judinih;
1CH 2:11 a Nason rodi Salmona; a Salmon rodi Voza;
1CH 2:12 a Voz rodi Ovida; a Ovid rodi Jeseja;
1CH 2:13 a Jesej rodi prvenca svog Elijava, i Avinadava drugog i Samu trećeg,
1CH 2:14 Natanaila četvrtog, Radaja petog,
1CH 2:15 Osema šestog, Davida sedmog,
1CH 2:16 i sestre mu Seruju i Avigeju. A sinovi Serujini behu Avisaj i Joav i Asailo, trojica.
1CH 2:17 A Avigeja rodi Amasu; a otac Amasin beše Jeter Ismailjac.
1CH 2:18 A Halev sin Esronov rodi s Azuvom ženom svojom i s Jeriotom sinove, i sinovi mu behu Jeser i Sovav i Ardon.
1CH 2:19 A kad umre Azuva, Halev se oženi Efratom, koja mu rodi Ora;
1CH 2:20 a Or rodi Uriju, a Urija rodi Veseleila.
1CH 2:21 Potom otide Esron ka kćeri Mahira oca Galadovog, i oženi se njom kad mu beše šezdeset godina, i ona mu rodi Seguva.
1CH 2:22 A Seguv rodi Jaira, koji imaše dvadeset i tri grada u zemlji galadskoj.
1CH 2:23 Jer uze Gesurejima i Sircima sela Jairova i Kenat sa selima njegovim, šezdeset gradova. To sve uzeše sinovi Mahira, oca Galadovog.
1CH 2:24 I kad umre Esron u Halev-Efrati, žena Esronova Avija rodi mu Ashora oca Tekujanima.
1CH 2:25 A sinovi Jerameila prvenca Esronovog behu: prvenac Aram, pa Vuna i Orem i Osem i Ahija.
1CH 2:26 Imaše i drugu ženu Jerameilo, po imenu Ataru, ona je mati Onamova.
1CH 2:27 A sinovi Arama prvenca Jerameilovog behu: Mas i Jamin i Eker.
1CH 2:28 I sinovi Onamovi behu: Samaj i Jadaj; a sinovi Samajevi: Nadav i Avisur.
1CH 2:29 I ime ženi Avisurovoj beše Avihaila, koja mu rodi Avana i Moloida.
1CH 2:30 A sinovi Nadavovi: Seled i Apaim; ali Seled umre bez dece.
1CH 2:31 A sinovi Apailovi: Jesej; a sinovi Jesejevi: Sisan, i kći Sisanova Alaja.
1CH 2:32 A sinovi Jadaja brata Samajevog: Jeter i Jonatan; ali Jeter umre bez dece.
1CH 2:33 A sinovi Jonatanovi: Falet i Zaza. Ti behu sinovi Jerameilovi.
1CH 2:34 A Sisan ne imaše sinove nego kćeri; i imaše Sisan slugu Misirca po imenu Jaraju.
1CH 2:35 Zato Sisan dade kćer svoju Jaraji, sluzi svom za ženu; a ona mu rodi Ataja.
1CH 2:36 A Ataj rodi Natana; a Natan rodi Zavada;
1CH 2:37 a Zavad rodi Eflata; a Eflat rodi Ovida;
1CH 2:38 a Ovid rodi Juja; a Juj rodi Azariju;
1CH 2:39 a Azarija rodi Helisa; a Helis rodi Eleasu;
1CH 2:40 a Eleasa rodi Sisamaja; a Sisamaj rodi Saluma;
1CH 2:41 a Salum rodi Jekamiju; a Jekamija rodi Elisama.
1CH 2:42 A sinovi Haleva brata Jerameilovog behu: Misa prvenac njegov, otac Zifejima; pa sinovi Marise oca Hevronovog.
1CH 2:43 A sinovi Hevronovi: Korej i Tafuja i Rekem i Sema.
1CH 2:44 A Sema rodi Rama oca Jorkoamovog; a Rekem rodi Samaja.
1CH 2:45 A sin Samajev beše Maon, a taj Maon bi otac Vet-Suru.
1CH 2:46 I Gefa inoča Halevova rodi Harana i Mosu i Gazesa.
1CH 2:47 A sinovi Jadajevi: Rigem i Jotam i Gisan i Felet i Gefa i Sagaf.
1CH 2:48 Maha inoča Halevova rodi Severa i Tirhanu.
1CH 2:49 Rodi i Sagafa oca Madmancima i Sevu oca Mahvincima i Gavajanima; a kći Halevova beše Ahsa.
1CH 2:50 Ovo behu sinovi Haleva sina Ora prvenca Efratinog; Soval otac Kirijat-Jarimu,
1CH 2:51 Salma otac Vitlejemu, Aref otac Vet-Gaderu.
1CH 2:52 A imaše sinove Soval otac Kirijat-Jarimu: Aroja i Asi-Amenuhota.
1CH 2:53 A porodice Kirijat-jarimske behu: Jetrani i Fućani i Sumaćani i Misrajani. Od njih iziđoše Saraćani i Estaoljani.
1CH 2:54 Sinovi Salmini: Vitlejemci i Netofaćani, Ataroćani od doma Joavovog, i Zorani, polovina Manahaćana,
1CH 2:55 i porodice pisarske u Javisu, Tiraćani, Simeaćani, Suhaćani; to su Keneji, koji se narodiše od Emata, oca doma Rihavovog.
1CH 3:1 A ovo su sinovi Davidovi koji mu se rodiše u Hevronu: prvenac Amnon od Ahinoame Jezraeljanke, drugi Danilo od Avigeje Karmilke,
1CH 3:2 treći Avesalom, sin Mahe kćeri Talmaja cara gesurskog, četvrti Adonija, sin Agitin,
1CH 3:3 peti Sefatija od Avitale, šesti Itram od Egle, žene njegove.
1CH 3:4 Šesti mu se rodi u Hevronu, gde carova sedam godina i šest meseci, a trideset i tri carova u Jerusalimu.
1CH 3:5 A ovi mu se rodiše u Jerusalimu: Samaja i Sovav i Natan i Solomun, četiri, od Vitsaveje kćeri Amilove.
1CH 3:6 I Jevar i Elisama i Elifalet,
1CH 3:7 i Noga i Nefeg i Jafija,
1CH 3:8 i Elisama i Elijada i Elifelet, devet,
1CH 3:9 sve sinovi Davidovi osim sinova inoča njegovih i osim Tamare, sestre njegove.
1CH 3:10 A sin Solomunov beše Rovoam, a njegov sin Avija, a njegov sin Asa, a njegov sin Josafat,
1CH 3:11 a njegov sin Joram, a njegov sin Ohozija, a njegov sin Joas.
1CH 3:12 A njegov sin Amasija, a njegov sin Azarija, a njegov sin Jotam,
1CH 3:13 a njegov sin Ahaz, a njegov sin Jezekija, a njegov sin Manasija,
1CH 3:14 a njegov sin Amon, a njegov sin Josija.
1CH 3:15 A sinovi Josijini: prvenac Joanan, drugi Joakim, treći Sedekija, četvrti Salum.
1CH 3:16 A sinovi Joakimovi: Jehonija sin mu, i njegov sin Sedekija.
1CH 3:17 A sinovi Jehonije sužnja: Salatilo sin mu.
1CH 3:18 A njegovi sinovi Malhiram i Fedaja i Senasar, Jekamija, Osama i Nedavija.
1CH 3:19 A sinovi Fedajini: Zorovavelj i Simej; a sinovi Zorovaveljevi: Mesulam i Ananija i sestra im Selometa.
1CH 3:20 A sinovi Mesulamovi: Asuva i Oilo i Varahija i Asadija i Jusavesed, pet.
1CH 3:21 A sinovi Ananijini: Felatija i Jesaja, sinovi Refajini, sinovi Arnanovi, sinovi Ovadijini, sinovi Sehanijini.
1CH 3:22 A sinovi Sehanijini: Semaja, i sinovi Semajini: Hatuš i Igeal i Varija i Nearija i Safat, šest.
1CH 3:23 A sinovi Nearijini: Elioinaj i Jezekija i Azrikam, tri.
1CH 3:24 A sinovi Elionajevi: Odaja i Elijasiv i Felaja i Akuv i Joanan i Dalaja i Anan, sedam.
1CH 4:1 Sinovi Judini behu: Fares, Esron i Harmija i Or i Soval.
1CH 4:2 A Reaja sin Sovalov rodi Jata, a Jat rodi Ahumaja i Lada. To su porodice saratske.
1CH 4:3 A ovo su od oca Itama: Jezrael i Jesma i Jedvas, a sestri njihovoj beše ime Aselelfonija.
1CH 4:4 I Fanuilo beše otac Gedoru, i Eser otac Husin. To behu sinovi Ora prvenca Efrate, oca Vitlejemcima.
1CH 4:5 A Ashor otac Tekujanima imaše dve žene, Elu i Naru.
1CH 4:6 I Nara mu rodi Ahuzama i Efera i Temana i Ahastara. To su sinovi Narini.
1CH 4:7 A sinovi Elini: Sered, Jesoar i Etnan.
1CH 4:8 A Kos rodi Anuva i Sovivu i porodice Aharila sina Arumovog.
1CH 4:9 A Javis beše slavniji od svoje braće, i mati mu nade ime Javis govoreći: Rodih ga s bolom.
1CH 4:10 I Javis prizva Boga Izrailjevog govoreći: O da bi me blagoslovio i raširio međe moje, i ruka Tvoja da bi bila sa mnom, i da bi me sačuvao oda zla da me ne ucveli! I učini Bog za šta ga moli.
1CH 4:11 A Heluv, brat Sujin rodi Mehira. On bi otac Estonov.
1CH 4:12 A Eston rodi Vet-Rafu i Feseju i Tehinu, oca gradu Našu. To su ljudi Rihavovi.
1CH 4:13 A sinovi Kenezovi behu Gotonilo i Seraja. A sinovi Gotonilovi: Atat.
1CH 4:14 A Meonotaj rodi Ofru; a Seraja rodi Joava, oca onih što žive u dolini drvodeljskoj, jer behu drvodelje.
1CH 4:15 A sinovi Haleva sina Jefonijinog behu Ir, Ila i Nam. A sin Ilin beše Kenez.
1CH 4:16 A sinovi Jeleleilovi: Zif i Zifa, Tirija i Asareilo.
1CH 4:17 A sinovi Ezrini: Jeter i Mered i Efer i Jalon; a žena Meredova rodi Marijama i Samaja i Jesvu, oca Estemoji.
1CH 4:18 A žena njegova Judija rodi Jereda oca Gedoru, i Evera oca Sohotu, i Jekutila oca Zanoji. A to behu sinovi Vitije, kćeri Faraonove, kojom se oženi Mered.
1CH 4:19 A sinovi žene Odijine, sestre Nama oca Keili behu Garmija i Estemoja Mahaćanin.
1CH 4:20 A sinovi Simonovi: Amion i Rina i Ven-Anan i Tilon. A sinovi Jesejevi: Zohet i Ven-Zohet.
1CH 4:21 A sinovi Sile, sina Judinog: Ir otac Lihu, i Lada otac Marisi, i porodice doma platnarskog, doma Asvejinog.
1CH 4:22 I Jokim i Hasivljani, i Joas i Saraf, koji vladahu u moavskoj, i Jasuvi-Lehem. Ali to su stare stvari.
1CH 4:23 To behu lončari i življahu u sadovima i zabranima, i behu onde kod cara za njegove poslove.
1CH 4:24 Sinovi Simeunovi: Nemuilo i Jamin, Jariv, Zera, Saul;
1CH 4:25 a njegov sin Salum, a njegov sin Mivsam, a njegov sin Misma.
1CH 4:26 A sinovi Mismini: Amuilo sin mu, i njegov sin Zahur, i njegov sin Simej.
1CH 4:27 A Simej imaše šesnaest sinova i šest kćeri; a braća njegova nemahu mnogo sinova, i sve porodice njihove ne beše tako mnogo kao sinova Judinih.
1CH 4:28 A življahu u Virsaveji i Moladi i Asar-Sualu,
1CH 4:29 i u Vali i u Asemu i u Toladu,
1CH 4:30 i u Vetuilu i u Ormi i u Siklagu,
1CH 4:31 i u Vet-Marhavotu i u Asar-Susimu i u Vet-Vireju i u Saraimu. To behu gradovi njihovi do cara Davida.
1CH 4:32 A sela njihova behu Itam i Ajin, Rimon i Tohen i Asan, pet gradova,
1CH 4:33 i sva sela njihova što behu oko tih gradova do Vala. To behu stanovi njihovi po rodu njihovom.
1CH 4:34 A Mesovav i Jamlih i Josa sin Amasijin,
1CH 4:35 i Joilo i Juj, sin Josivije sina Seraje sina Asilovog,
1CH 4:36 i Elioinaj i Jakova i Jesohaja i Asaja i Adilo i Jesimilo i Venaja,
1CH 4:37 i Zisa, sin Sifija sina Alona sina Jedaje sina Simrija sina Semajinog;
1CH 4:38 ti imenovani behu knezovi u porodicama svojim, i domovi otaca njihovih umnožiše se veoma.
1CH 4:39 I zato otidoše u Gedor do istočne strane doline da traže pašu stoci svojoj.
1CH 4:40 I nađoše pašu obilatu i dobru i zemlju prostranu i mirnu i rodnu, jer pre onde življahu koji behu od Hama.
1CH 4:41 Ti, dakle, zapisani po imenu došavši za Jezekije cara Judinog razbiše šatore njihove i stanovnike koji se nađoše onde, i pobiše ih kao proklete da ne osta nijedan do danas, i naseliše se mesto njih, jer onde beše paše za stoku njihovu.
1CH 4:42 A između njih, sinova Simeunovih, iziđe na goru Sir pet stotina ljudi, a poglavice im behu Felatija i Nearija i Refaja i Ozilo, sinovi Jesejevi.
1CH 4:43 I pobiše ostatak što behu utekli između Amalika, i naseliše se onde do današnjeg dana.
1CH 5:1 A sinovi Ruvima, prvenca Izrailjevog, jer on beše prvenac, ali kad oskrvni postelju oca svog, dano bi njegovo prvenaštvo sinovima Josifa sina Izrailjevog, ali ne tako da se broji prvenac,
1CH 5:2 jer Juda bi najsilniji među braćom svojom i od njega je vođ, ali prvenaštvo dobi Josif;
1CH 5:3 sinovi Ruvima, prvenca Izrailjevog behu: Anoh i Faluj, Esron i Harmija,
1CH 5:4 sinovi Joilovi: Semaja sin mu, a njegov sin Gog, a njegov sin Simej,
1CH 5:5 a njegov sin Miha, a njegov sin Reaja, a njegov sin Val,
1CH 5:6 a njegov sin Veira, kog odvede Teglat-Felasar car asirski; on beše knez plemena Ruvimovog.
1CH 5:7 A braći njegovoj po porodicama njihovim kad se izbrojaše po kolenima svojim, beše knez Jeilo i Zaharija,
1CH 5:8 a Vela sin Azaza sina Seme sina Joilovog; on življaše u Aroiru i do Nevona i Valmeona.
1CH 5:9 Potom življaše k istoku dori do pustinje od reke Efrata, jer im se stoka umnoži u zemlji galadskoj.
1CH 5:10 I za vremena Saulovog vojevaše na Agarene, koji izgiboše od ruke njihove; i tako se naseliše u šatorima njihovim po svemu istočnom kraju zemlje galadske.
1CH 5:11 A sinovi Gadovi življahu prema njima u zemlji vasanskoj do Salhe.
1CH 5:12 Joilo im beše poglavar, a Safan drugi, pa Janaj i Safat u Vasanu.
1CH 5:13 A braća njihova po domovima otačkim behu: Mihailo i Mesulam i Seva i Joraj i Jahan i Zije i Ever, sedmorica.
1CH 5:14 Ti behu sinovi Avihaila sina Urija sina Jaroje sina Galada sina Mihaila sina Jesisaja sina Jadona sina Vuzovog.
1CH 5:15 Ahije sin Avdila sina Gunijevog beše poglavar u domu otaca njihovih.
1CH 5:16 I življahu u Galadu, u Vasanu i selima njegovim i u svim podgrađima saronskim do međa njegovih.
1CH 5:17 Svi ovi biše izbrojani za vremena Jotama, cara Judinog i za vreme Jerovoama, cara Izrailjevog.
1CH 5:18 Sinova Ruvimovih i Gadovih i polovine plemena Manasijinog, hrabrih ljudi, što nošahu štit i mač, i zatezahu luk, i veštih boju, beše četrdeset i četiri hiljade i sedam stotina i šezdeset, koji iđahu na vojsku;
1CH 5:19 i vojevaše na Agarene, na Jetureje i Nafiseje i Nodaveje,
1CH 5:20 i dođe im pomoć suprot njih, i Agareni im biše dani u ruke i sve što imahu; jer zavapiše Bogu u boju, i usliši ih, jer se pouzdaše u Nj.
1CH 5:21 I zapleniše stoku njihovu, pedeset hiljada kamila i dvesta i pedeset hiljada ovaca i dve hiljade magaraca i sto hiljada duša ljudskih.
1CH 5:22 A ranjenih mnogo pade; jer taj boj bi od Boga; i nastavaše na mestu njihovom do seobe svoje.
1CH 5:23 A sinovi polovine plemena Manasijinog življahu u toj zemlji od Vasana do Val-Ermona i Senira, do gore Ermona; behu se umnožili.
1CH 5:24 A ovo behu poglavari u domu otaca njihovih: Efer i Jesej i Elilo i Azrilo i Jeremija i Odavija i Jadilo, ljudi hrabri i na glasu poglavari u domu otaca svojih.
1CH 5:25 Ali kad zgrešiše Bogu otaca svojih i činiše preljubu za bogovima naroda one zemlje, koje Bog istrebi ispred njih,
1CH 5:26 podiže Bog Izrailjev duh Fula, cara asirskog i duh Teglat-Felasara, cara asirskog, i preseliše pleme Ruvimovo i pleme Gadovo i polovinu plemena Manasijinog, i odvedoše ih u Alu i u Avor i u Aru, i na reku Gozan, gde ostaše do danas.
1CH 6:1 Sinovi Levijevi behu: Girson, Kat i Merarije.
1CH 6:2 A sinovi Katovi: Amram, Isar i Hevron i Ozilo.
1CH 6:3 A sinovi Amramovi: Aron i Mojsije, i kći Marija. A sinovi Aronovi: Nadav i Avijud i Eleazar i Itamar.
1CH 6:4 Eleazar rodi Finesa; a Fines rodi Avisuju;
1CH 6:5 a Avisuja rodi Vukija; a Vukije rodi Oziju;
1CH 6:6 a Ozija rodi Zeraju; a Zeraja rodi Merajota;
1CH 6:7 a Merajot rodi Amariju; a Amarija rodi Ahitova;
1CH 6:8 a Ahitov rodi Sadoka; a Sadok rodi Ahimasa;
1CH 6:9 a Ahimas rodi Azariju; a Azarija rodi Joanana;
1CH 6:10 a Joanan rodi Azariju, koji bi sveštenik u domu što sazida Solomun u Jerusalimu;
1CH 6:11 a Azarija rodi Amariju; a Amarija rodi Ahitova;
1CH 6:12 a Ahitov rodi Sadoka; a Sadok rodi Saluma;
1CH 6:13 a Salum rodi Helkiju; a Helkija rodi Azariju;
1CH 6:14 a Azarija rodi Seraju; a Seraja rodi Josedeka.
1CH 6:15 A Josedek otide kad Gospod preseli Judeje i Jerusalim rukom Navuhodonosorovom.
1CH 6:16 Sinovi Levijevi behu: Girson, Kat i Merarije.
1CH 6:17 A ovo su imena sinovima Girsonovim: Lovenije i Simej.
1CH 6:18 A sinovi Katovi behu: Amram i Isar i Hevron i Ozilo.
1CH 6:19 Sinovi Merarijevi: Molija i Musija. I ovo su porodice levitske po ocima svojim:
1CH 6:20 Girsonova: Levenije sin mu, a njegov sin Jat, a njegov sin Zima,
1CH 6:21 a njegov sin Joah, a njegov sin Ido, a njegov sin Zera, a njegov sin Jetraj.
1CH 6:22 Sinovi Katovi: Aminadav sin mu, a njegov sin Korej, a njegov sin Asir.
1CH 6:23 A njegov sin Elkana, a njegov sin Evijasaf, a njegov sin Asir,
1CH 6:24 a njegov sin Tahat, a njegov sin Urilo, a njegov sin Ozija, a njegov sin Saul.
1CH 6:25 A sinovi Elkanini: Amasaj i Ahimot,
1CH 6:26 Elkana; sinovi Elkanini: Sufija sin mu, a njegov sin Mahat;
1CH 6:27 a njegov sin Elijav, a njegov sin Joram, a njegov sin Elkana.
1CH 6:28 A sinovi Samuilovi: Vasnija prvenac, pa Avija.
1CH 6:29 Sinovi Merarijevi: Molija, a njegov sin Lovenije, a njegov sin Simej, a njegov sin Uza,
1CH 6:30 a njegov sin Simaja, a njegov sin Agija, a njegov sin Asaja.
1CH 6:31 A ovo su koje postavi David da pevaju u domu Gospodnjem, kad se namesti kovčeg,
1CH 6:32 koji služahu pred šatorom od sastanka pevajući, dok ne sazida Solomun dom Gospodnji u Jerusalimu, i stajahu po redu svom u službi svojoj;
1CH 6:33 ovi su što stajahu i sinovi njihovi: od sinova Katovih Eman, pevač, sin Joila sina Samuila,
1CH 6:34 sina Elkane, sina Jeroama, sina Elila, sina Toje,
1CH 6:35 sina Sufa, sina Elkane, sina Mata, sina Amasaja,
1CH 6:36 sina Elkane, sina Joila, sina Azarije, sina Sofonije,
1CH 6:37 sina Tahate, sina Asira, sina Aviasafa, sina Koreja,
1CH 6:38 sina Isara, sina Kata, sina Levija, sina Izrailjevog.
1CH 6:39 I brat mu Asaf, koji mu stajaše s desne strane; a Asaf beše sin Varahije, sina Simeje,
1CH 6:40 sina Mihaila, sina Vasije, sina Malhije,
1CH 6:41 sina Etnija, sina Zera, sina Adaje,
1CH 6:42 sina Etana, sina Zime, sina Simeja,
1CH 6:43 sina Jata, sina Girsona, sina Levijevog.
1CH 6:44 A sinovi Merarijevi, braća njihova, stajahu s leve strane Etan sin Kisije, sina Avdija, sina Maluha,
1CH 6:45 sina Asavije, sina Amasije, sina Helkije,
1CH 6:46 sina Amsije, sina Vanije, sina Samira,
1CH 6:47 sina Molije, sina Musije, sina Merarije, sina Levijevog.
1CH 6:48 A braća njihova, ostali Leviti, biše određeni na svu službu u šatoru doma Božjeg.
1CH 6:49 A Aron i sinovi njegovi paljahu na oltaru za žrtve paljenice i na oltaru kadionom, vršeći sve poslove u svetinji nad svetinjama, i čineći očišćenje za Izrailja po svemu kako je zapovedio Mojsije, sluga Božji.
1CH 6:50 A ovo su sinovi Aronovi: Eleazar sin mu, a njegov sin Fines, a njegov sin Avisuja,
1CH 6:51 a njegov sin Vukije, a njegov sin Ozije, a njegov sin Zeraja,
1CH 6:52 a njegov sin Merajot, a njegov sin Amarija, a njegov sin Ahitov,
1CH 6:53 a njegov sin Sadok, a njegov sin Ahimas.
1CH 6:54 A ovo su im stanovi po gradovima njihovim u međama njihovim: sinovima Aronovim od porodice Katove dopade žrebom,
1CH 6:55 i dadoše im Hevron u zemlji Judinoj, i podgrađa njegova oko njega;
1CH 6:56 a polje gradsko i sela njegova dadoše Halevu sinu Jefonijinom;
1CH 6:57 dadoše dakle sinovima Aronovim gradove Judine: Hevron utočište, i Livnu i podgrađa njena i Jatir i Estemoju i podgrađa njena,
1CH 6:58 i Ilon i podgrađa njegova Devir i podgrađa njegova,
1CH 6:59 i Asan i podgrađa njegova, i Vet-Semes i podgrađa njegova;
1CH 6:60 a od plemena Venijaminovog: Gavaju i podgrađa njena, i Alemet i podgrađa njegova i Anatot i podgrađa njegova; svega gradova njihovih trinaest po porodicama njihovim.
1CH 6:61 I ostalim sinovima Katovim od porodice tog plemena daše žrebom od polovine plemena, od polovine Manasijine deset gradova.
1CH 6:62 A sinovima Girsonovim po porodicama njihovim trinaest gradova od plemena Isaharovog i od plemena Asirovog i od plemena Neftalimovog i od plemena Manasijinog u Vasanu.
1CH 6:63 Sinovima Merarijevim po porodicama njihovim daše žrebom od plemena Ruvimovog i od plemena Gadovog i od plemena Zavulonovog dvanaest gradova.
1CH 6:64 Tako daše sinovi Izrailjevi Levitima te gradove i podgrađa njihova.
1CH 6:65 I dade žrebom od plemena sinova Judinih i od plemena sina Simeunovih i od plemena sinova Venijaminovih te gradove, koje imenovaše poimence.
1CH 6:66 I onima koji behu od roda sinova Katovih a gradovi njihovi i međe njihove behu u plemenu Jefremovom,
1CH 6:67 njima daše grad za utočište Sihem i podgrađa njegova u gori Jefremovoj, i Gezer i podgrađa njegova,
1CH 6:68 i Jokneam i podgrađa njegova, i Vet-Oron i podgrađa njegova,
1CH 6:69 i Ejalon i podgrađa njegova, i Gat-Rimon i podgrađa njegova,
1CH 6:70 i od polovine plemena Manasijinog Anir i podgrađa njegova, i Vileam, i podgrađa njegova, porodicama sinova Katovih ostalim.
1CH 6:71 A sinovima Girsonovim daše od porodice polovine plemena Manasijinog Golan u Vasanu i podgrađa njegova, i Asarot i podgrađa njegova;
1CH 6:72 a od plemena Isaharovog Kedes i podgrađa njegova, Davrat i podgrađa njegova,
1CH 6:73 i Ramot i podgrađa njegova, i Anim i podgrađa njegova;
1CH 6:74 a od plemena Asirovog Masal i podgrađa njegova, i Avdon i podgrađa njegova,
1CH 6:75 i Hukok i podgrađa njegova, i Reov i podgrađa njegova;
1CH 6:76 a od plemena Neftalimovog Kedes u Galileji i podgrađa njegova, i Amon i podgrađa njegova, i Kirijatajim i podgrađa njegova.
1CH 6:77 Sinovima Merarijevim ostalim daše od plemena Zavulonovog Rimon i podgrađa njegova, Tavor i podgrađa njegova;
1CH 6:78 a preko Jordana prema Jerihonu na istočnu stranu Jordana, od plemena Ruvimovog Vosor u pustinji i podgrađa njegova, i Jasu i podgrađa njena,
1CH 6:79 i Kedimot i podgrađa njegova, i Mifat i podgrađa njegova;
1CH 6:80 i od plemena Gadovog Ramot u Galileji i podgrađa njegova, i Mahanaim i podgrađa njegova,
1CH 6:81 i Esevon i podgrađa njegova, i Jezir i podgrađa njegova.
1CH 7:1 A sinovi Isaharovi behu: Tolam i Fuja i Jasuf i Simron, četvorica.
1CH 7:2 A sinovi Tolini: Ozije i Refaja i Jerilo i Jamaj i Jefsam i Samuilo, poglavari otačkih domova svojih od Tole, hrabri ljudi u porodicama svojim; beše ih za vremena Davidovog na broj dvadeset i dve hiljade i šest stotina.
1CH 7:3 A sinovi Ozijevi: Izraja, i sinovi Izrajini: Mihailo i Ovadija i Joilo i Jesija, skupa pet poglavara.
1CH 7:4 I s njima u porodicama njihovim po domovima otaca njihovih beše vojnika trideset i šest hiljada, jer imahu mnogo žena i sinova.
1CH 7:5 I braće njihove po svim domovima Isaharovim, hrabrih ljudi, beše osamdeset i sedam hiljada, svega izbrojanih.
1CH 7:6 Sinovi Venijaminovi: Vela i Veher i Jediailo, trojica.
1CH 7:7 A sinovi Velini: Esvon i Ozije i Ozilo i Jerimot i Irije, pet poglavara doma otačkih, hrabri ljudi; na broj ih beše dvadeset i dve hiljade i trideset i četiri.
1CH 7:8 A sinovi Veherovi: Zemira i Joas i Elijezer i Elioinaj i Amrije i Jerimot i Avijam i Anatot i Alamet, svi sinovi Veherovi.
1CH 7:9 I izbrojanih po porodicama svojim, po poglavarima otačkog doma svog, beše ih dvadeset hiljada i dvesta hrabrih ljudi.
1CH 7:10 A sinovi Jediailovi: Valan, i sinovi Valanovi: Jeus i Venijamin i Ehud i Hanana i Zitan i Tarsis i Ahisar.
1CH 7:11 Svih ovih sinova Jediailovih po poglavarima porodica otačkih, hrabrih ljudi, beše sedamdeset hiljada i dvesta, koji iđahu na vojsku.
1CH 7:12 I Sufeji i Upeji behu sinovi Irovi, i Useji sinovi Ahirovi.
1CH 7:13 Sinovi Neftalimovi: Jasilo i Gunije i Jeser i Salum, sinovi Valini.
1CH 7:14 Sinovi Manasijini: Azrilo, kog mu žena rodi; inoča njegova Sirka rodi Mahira, oca Galadovog;
1CH 7:15 a Mahir se oženi kod Upeja i Sufeja, a ime sestri njihovoj beše Maha; a ime drugom beše Salpad; a Salpad imaše kćeri.
1CH 7:16 A Maha, žena Mahirova rodi sina, kome nade ime Fares, a bratu mu nade ime Seres, a njegovi sinovi behu Ulam i Rakem.
1CH 7:17 I sinovi Ulamovi: Vedan. To su sinovi Galada sina Mahira sina Manasijinog.
1CH 7:18 A sestra njegova Amoleketa rodi Isuda i Avijezera i Malu.
1CH 7:19 A sinovi Semidini behu Ahijan i Sihem i Lihija i Anijam.
1CH 7:20 A sinovi Jefremovi: Sutala, a njegov sin Veder, a njegov sin Tehat, a njegov sin Elead, a njegov sin Tahat,
1CH 7:21 a njegov sin Zavad, a njegov sin Sutalo i Eser i Elead. A njih ubiše ljudi iz Gata, rođeni u zemlji, jer siđoše da im uzmu stoku.
1CH 7:22 Zato tužaše Jefrem otac njihov dugo vreme, i dođoše braća njegova da ga teše.
1CH 7:23 Potom leže sa ženom svojom, a ona zatrudne i rodi sina, i on mu nade ime Verija, jer nesreća zadesi dom njihov.
1CH 7:24 I kći mu beše Sera, koja sazida Vet-Oron donji i gornji i Uzen-Seru.
1CH 7:25 I sin mu beše Refa i Resef, a njegov sin beše Tela, a njegov sin Tahan,
1CH 7:26 a njegov sin Ladan, a njegov sin Amijud, a njegov sin Elisama,
1CH 7:27 a njegov sin Non, a njegov sin Isus.
1CH 7:28 A dostojanje njihovo i naselje beše Vetilj i sela njegova, i s istoka Naran, a sa zapada Gezer i sela njegova, i Sihem i sela njegova do Gaze i sela njenih.
1CH 7:29 I pokraj sinova Manasijinih Vet-San i sela njegova, Tanah i sela njegova, Megidon i sela njegova, Dor i sela njegova; tu nastavahu sinovi Josifa, sina Izrailjevog.
1CH 7:30 Sinovi Asirovi behu Jemna i Jesva i Jesvaj i Verija, i Sera, sestra njegova.
1CH 7:31 I sinovi Verijini: Ever i Malhilo; ovaj je otac Virzavitov.
1CH 7:32 A Ever rodi Jaklita i Somira i Hotama i Siju, sestru njihovu.
1CH 7:33 A sinovi Jaflitovi behu: Fasah i Vital i Asvat; to behu sinovi Jaflitovi.
1CH 7:34 A sinovi Somirovi: Ahije i Roga, Jehuva i Aram.
1CH 7:35 A sinovi Elema, brata njegovog: Sofa i Jemna i Selis i Amal.
1CH 7:36 Sinovi Sofini: Suja i Arnefer i Sogal i Verije i Jemra,
1CH 7:37 i Vosor i Od i Sama i Silisa i Itran i Veira.
1CH 7:38 A sinovi Jeterovi: Jefonija i Fispa i Aratak.
1CH 7:39 I sinovi Ulini: Arah i Anilo i Risija.
1CH 7:40 Svi ovi behu sinovi Asirovi, poglavari domova otačkih, izabrani, hrabri ljudi, poglavari među knezovima. Beše ih za vojsku na broj dvadeset i šest hiljada ljudi.
1CH 8:1 A Venijamin rodi Velu prvenca svog, Asvila drugog, i Aru trećeg,
1CH 8:2 Noja četvrtog, i Rafu petog.
1CH 8:3 A sinovi Velini behu: Adar i Gira i Avijud,
1CH 8:4 i Avisija i Naman i Ahoja,
1CH 8:5 i Gira i Sefuvan i Uram.
1CH 8:6 A ovi behu sinovi Ehudovi, behu poglavari domova otačkih onima koji življahu u Gavaji, te ih preseliše u Manahat:
1CH 8:7 Naman i Ahija i Gira, on ih preseli; i rodi Uzu i Ahijuda.
1CH 8:8 A Sarajim, pošto ih posla, rodi sinove u zemlji moavskoj s Usimom i Varom ženama svojim.
1CH 8:9 Rodi s Odesom, ženom svojom Jovava i Siviju i Misu i Malhama,
1CH 8:10 i Jeusa i Sahiju i Mirmu; ti behu sinovi njegovi, poglavari domova otačkih.
1CH 8:11 A s Usimom rodi Avitova i Elfala.
1CH 8:12 I sinovi Elfalovi behu: Ever i Misam i Samed; on sazida Onan i Lod i sela njegova;
1CH 8:13 i Verija i Sema, koji behu poglavari domova otačkih onima koji življahu u Ejalonu; on ispiraše stanovnike gatske;
1CH 8:14 a Ahio, Sasak i Jeremot,
1CH 8:15 i Zevadija i Arad i Ader,
1CH 8:16 i Mihailo i Jespa i Joha behu sinovi Verijini;
1CH 8:17 a Zavadija i Mesulam i Ezekije i Ever,
1CH 8:18 i Ismeraj i Jezlija i Jovav behu sinovi Elfalovi;
1CH 8:19 a Jakim i Zihrije i Zivdije,
1CH 8:20 i Elinaj i Ziltaj i Elilo,
1CH 8:21 i Adaja i Veraja i Simrat behu sinovi Semini;
1CH 8:22 a Jesvan i Ever i Elilo,
1CH 8:23 i Avdon i Zihrije i Anan,
1CH 8:24 i Ananija i Elam i Antonija,
1CH 8:25 i Jefedija i Fanuilo behu sinovi Sasakovi;
1CH 8:26 a Samseraj i Searija i Gotolija,
1CH 8:27 i Jeresija i Ilija i Zihrije behu sinovi Jeroamovi.
1CH 8:28 To behu poglavari domova otačkih po porodicama svojim, i nastavahu u Jerusalimu.
1CH 8:29 A u Gavaonu nastavaše otac Gavaonu; a ženi mu beše ime Maha.
1CH 8:30 A sin prvenac njegov beše Avdon, pa Sur i Kis i Val i Nadav,
1CH 8:31 i Gedor i Ahijo i Zaher,
1CH 8:32 i Miklot, koji rodi Simeju. I oni življahu prema braći svojoj u Jerusalimu s braćom svojom.
1CH 8:33 A Nir rodi Kisa; a Kis rodi Saula; a Saul rodi Jonatana i Malhisuja i Avinadava i Esvala.
1CH 8:34 A sin Jonatanov beše Merival; a Merival rodi Mihu;
1CH 8:35 a Mišini sinovi behu: Fiton i Maleh i Tareja i Ahaz.
1CH 8:36 A Ahaz rodi Joadu; a Joada rodi Alemeta i Azmaveta i Zimrija. A Zimrije rodi Mosu;
1CH 8:37 a Mosa rodi Vineju; a njegov sin beše Rafa, a njegov sin Eleasa, a njegov sin Asilo.
1CH 8:38 A Asilo imaše šest sinova, kojima su imena: Azrikam, Voheruj i Ismailo i Searija, i Ovadija i Anan. Ti svi behu sinovi Asilovi.
1CH 8:39 A sinovi Iseka brata njegovog: Ulam prvenac mu, Jeus drugi, i Elifelet treći.
1CH 8:40 I behu sinovi Ulamovi junaci, koji natezahu luk, i imahu mnogo sinova i unuka, sto i pedeset. Svi ti behu od sinova Venijaminovih.
1CH 9:1 I tako sav Izrailj bi izbrojan, i eto zapisani su u knjizi o carevima Izrailjevim i Judinim; i biše preseljeni u Vavilon za bezakonje svoje.
1CH 9:2 A koji pre nastavahu na dostojanju svom po gradovima svojim, Izrailjci, sveštenici, Leviti i Netineji,
1CH 9:3 nastavahu u Jerusalimu i od sinova Judinih i sinova Venijaminovih i od sinova Jefremovih i Manasijinih:
1CH 9:4 Gutaj sin Amijuda sina Amrija, sina Imrija, sina Venija, od sinova Faresa sina Judinog;
1CH 9:5 i od sinova Silonovih: Asaja prvenac i sinovi njegovi;
1CH 9:6 a od sinova Zerinih Jeuilo i braće njegove šest stotina i devedeset;
1CH 9:7 a od sinova Venijaminovih Saluj sin Mesulama sina Oduje, sina Asenujinog,
1CH 9:8 i Jevnija sin Jeroamov, i Ila sin Ozija sina Mahrijevog, i Mesulam sin Sefatije sina Raguila, sina Ivnijinog;
1CH 9:9 i braće njihove po porodicama svojim devet stotina pedeset i šest; svi behu ljudi poglavari od porodica po domovima otaca svojih.
1CH 9:10 A od sveštenika: Jedaja i Jojariv i Jahin,
1CH 9:11 i Azarija sin Helkije sina Mesulama, sina Sadoka sina Merajota, sina Ahitovovog, starešina u domu Gospodnjem,
1CH 9:12 i Adaja sin Jeroama sina Pashora, sina Malhijinog, i Masaj sin Adila sina Jazire, sina Mesulama, sina Mesilemita, sina Imirovog;
1CH 9:13 i braće njihove, poglavara otačkih domova svojih, hiljada i sedam stotina i šezdeset ljudi vrednijih na poslu u službi u domu Gospodnjem.
1CH 9:14 A od Levita Semija sin Asuva, sina Azrikama, sina Asavijinog, između sinova Merarijevih;
1CH 9:15 i Vakvakar i Eres i Galal i Matanija, sin Mihe sina Zahrija, sina Asafovog;
1CH 9:16 i Ovadija sin Semeje sina Galala, sina Jedutunovog, i Varahija sin Ase sina Elkaninog, koji stanovaše u selima netofatskim.
1CH 9:17 I vratari: Salum i Akuv i Talmon i Ahiman, i braća njihova; a Salum beše poglavar.
1CH 9:18 On do sada beše na vratima carskim k istoku; to behu vratari po četama sinova Levijevih.
1CH 9:19 A Salum sin Koreja sina Evijasafa, sina Korejevog, i braća njegova od doma oca njegovog, sinovi Korejevi, u poslu službenom čuvahu pragove kod šatora, kao što oci njihovi u logoru Gospodnjem čuvahu ulazak;
1CH 9:20 a nad njima beše starešina Fines, sin Eleazarov, i Gospod beše s njim.
1CH 9:21 Zaharija sin Meselemijin beše vratar šatora od sastanka.
1CH 9:22 Svih ovih izabranih za vratare na pragovima beše dvesta i dvanaest; biše popisani po selima svojim; David i Samuilo videlac postaviše ih radi vernosti njihove,
1CH 9:23 da oni i sinovi njihovi čuvaju stražu na vratima doma Gospodnjeg, doma od šatora.
1CH 9:24 Na četiri strane behu vratari: na istoku, na zapadu, na jugu i na severu.
1CH 9:25 I braća njihova po selima svojim dolažahu svakih sedam dana za svoje vreme da su s njima.
1CH 9:26 Jer u službi behu svagda četiri prva vratara, Levita, i behu postavljeni nad kletima i nad riznicama doma Božjeg.
1CH 9:27 I oko doma Božijeg noćivahu, jer na njima beše straža i dužni behu otvoriti svako jutro.
1CH 9:28 I neki od njih behu nad posuđem službenim, jer ga na broj unošahu i na broj iznošahu.
1CH 9:29 A neki od njih behu postavljeni nad drugim stvarima i nad svim stvarima posvećenim, nad brašnom i vinom i uljem i kadom i mirisima.
1CH 9:30 A neki sinovi sveštenički gotovljahu mast od tih mirisa.
1CH 9:31 A Matatija između Levita, prvenac Salumov od porodice Korejeve, beše nad stvarima koje se peku u tavi.
1CH 9:32 A između sinova Katovih, braće njihove, behu neki nad hlebom postavljenim, gotoveći ga svake subote.
1CH 9:33 Između njih behu i pevači poglavari domova otačkih među Levitima, koji stanovahu po kletima bez drugog posla, jer dan i noć behu u svom poslu.
1CH 9:34 To su poglavari domova otačkih među Levitima, po porodicama svojim, poglavari, i življahu u Jerusalimu.
1CH 9:35 A u Gavaonu stanovaše Jehilo, otac Gavaonu; a ime ženi njegovoj beše Maha;
1CH 9:36 a sin mu prvenac beše Avdon, pa Sur i Kis i Val i Nir i Nadav,
1CH 9:37 i Gedor, i Ahajo i Zaharija i Milkot;
1CH 9:38 a Miklot rodi Simeana; i oni nastavahu prema braći svojoj u Jerusalimu s braćom svojom.
1CH 9:39 A Nir rodi Kisa; a Kis rodi Saula; a Saul rodi Jonatana i Malhisuja i Avinadava i Esvala.
1CH 9:40 I sin Jonatanov beše Merival; a Merival rodi Mihu.
1CH 9:41 A sinovi Mišini behu: Fiton i Meleh i Tareja.
1CH 9:42 A Ahaz rodi Jaru; a Jara rodi Alemeta i Azmaveta i Zimrija; a Zimrija rodi Mosu;
1CH 9:43 a Mosa rodi Vineju; a njegov sin beše Refaja, a njegov sin Eleasa, a njegov sin Asilo.
1CH 9:44 Asilo pak imaše šest sinova, kojima su imena: Azrikam, Voheruj i Ismailo i Searija i Ovadija i Anan. To su sinovi Asilovi.
1CH 10:1 A Filisteji se pobiše s Izrailjem, i pobegoše Izrailjci ispred Filisteja, i padahu mrtvi na gori Gelvuji.
1CH 10:2 I stigoše Filisteji Saula i sinove njegove, i pogubiše Filisteji Jonatana i Avinadava i Malhisuja, sinove Saulove.
1CH 10:3 I boj posta žešći oko Saula, i nađoše ga strelci, i on se uplaši od strelaca.
1CH 10:4 I reče Saul momku koji mu nošaše oružje: Izvadi mač svoj, i probodi me da ne dođu ti neobrezani i narugaju mi se. Ali ne hte momak koji mu nošaše oružje, jer ga beše vrlo strah. Tada Saul uze mač i baci se na nj.
1CH 10:5 A kad momak koji mu nošaše oružje vide gde umre Saul, baci se i on na svoj mač, i umre.
1CH 10:6 Tako pogibe Saul; i tri sina njegovog i sva čeljad njegova pogiboše zajedno.
1CH 10:7 A kad svi Izrailjci koji behu u dolini videše gde pobegoše Izrailjci i gde pogibe Saul i sinovi njegovi, ostaviše gradove svoje i pobegoše te dođoše Filisteji i ostaše u njima.
1CH 10:8 A sutradan dođoše Filisteji da svlače mrtve, i nađoše Saula i sinove njegove gde leže na gori Gelvuji.
1CH 10:9 I svukavši ga uzeše glavu njegovu i oružje njegovo, i poslaše u zemlju filistejsku na sve strane da se objavi kod lažnih bogova njihovih i po narodu.
1CH 10:10 I ostaviše oružje njegovo u kući bogova svojih, a glavu mu obesiše u kući Dagonovoj.
1CH 10:11 A kad čuše svi u Javisu galadskom sve što učiniše Filisteji od Saula,
1CH 10:12 podigoše se svi junaci i uzeše telo Saulovo i telesa sinova njegovih, i donesoše ih u Javis, i pogreboše kosti njihove pod hrastom u Javisu, i postiše sedam dana.
1CH 10:13 I tako pogibe Saul za bezakonje svoje, koje učini Gospodu što ne sluša reči Gospodnje i što traži da pita duh vračarski,
1CH 10:14 a ne pita Gospoda; zato ga ubi, i prenese carstvo na Davida, sina Jesejevog.
1CH 11:1 I sabraše se svi Izrailjci k Davidu u Hevron, i rekoše: Evo, mi smo kost tvoja i telo tvoje.
1CH 11:2 I pre, dok Saul beše car ti si odvodio i dovodio Izrailja; i Gospod Bog tvoj rekao ti je: Ti ćeš pasti narod moj Izrailja; i ti ćeš biti vođ narodu mom Izrailju.
1CH 11:3 Tako dođoše sve starešine Izrailjeve k caru u Hevron, i učini s njima David veru u Hevronu pred Gospodom, i pomazaše Davida za cara nad Izrailjem kao što beše rekao Gospod preko Samuila.
1CH 11:4 Potom otide David sa svim Izrailjem na Jerusalim, a to je Jevus, jer onde behu Jevuseji, koji življahu u onoj zemlji.
1CH 11:5 I rekoše Jevušani Davidu: Nećeš ući ovamo. Ali David uze kulu Sion, to je grad Davidov.
1CH 11:6 Jer David reče: Ko prvi nadbije Jevuseje, biće knez i vojvoda. I Joav, sin Serujin iziđe prvi, i posta knez.
1CH 11:7 Posle seđaše David u tom gradu, zato ga prozvaše grad Davidov.
1CH 11:8 I sazida grad unaokolo, od Milona unaokolo; a Joav opravi ostatak grada.
1CH 11:9 I David jednako napredovaše i siljaše se, jer Gospod nad vojskama beše s njim.
1CH 11:10 A ovo su poglavice među junacima Davidovim, koji junački radiše uza nj za carstvo njegovo sa svim Izrailjem da bude car nad Izrailjem po reči Gospodnjoj;
1CH 11:11 i ovo je broj junaka Davidovih: Jasoveam sin Ahmonijev, prvi između trideset; on mahnu kopljem svojim na tri stotine, i pobi ih u jedanput.
1CH 11:12 A za njim Eleazar, sin Dodov Ahošanin, on beše jedan od tri junaka.
1CH 11:13 On beše s Davidom u Fas-Damimu, kad se Filisteji skupiše na boj; i onde beše njiva puna ječma, i narod pobeže od Filisteja,
1CH 11:14 a oni stadoše usred njive, i odbraniše je pobivši Filisteje; i Gospod dade izbavljenje veliko.
1CH 11:15 I ta tri prva između trideset siđoše ka steni k Davidu u pećinu Odolamsku, kad vojska filistejska stajaše u logoru u dolini rafajskoj.
1CH 11:16 A David beše onda u gradu, a straža filistejska beše tada u Vitlejemu.
1CH 11:17 I David zažele i reče: Ko bi mi doneo vode da pijem iz studenca vitlejemskog što je kod vrata?
1CH 11:18 Tada ta trojica prodreše kroz logor filistejski, i zahvatiše vode iz studenca vitlejemskog koji je kod vrata, i donesoše i dadoše Davidu; a David ne hte piti, nego je izli Gospodu.
1CH 11:19 I reče: Ne dao mi Bog moj da to učinim! Eda li ću piti krv tih ljudi koji ne mariše za život svoj? Jer je donesoše ne mareći za život svoj. I ne hte je piti. To učiniše ta tri junaka.
1CH 11:20 I Avisaj brat Joavov beše prvi između trojice. I on mahnu kopljem svojim na tri stotine, i pobi ih, i proslavi se među trojicom;
1CH 11:21 među trojicom beše slavniji od druge dvojice i beše im poglavica; ali one trojice ne stiže.
1CH 11:22 Venaja sin Jodajev, sin čoveka junaka iz Kaseila, koji učini velika dela, on pogubi dva junaka moavska, i sišav ubi lava u jami kad beše sneg.
1CH 11:23 On ubi i nekog Misirca visokog pet lakata. Imaše Misirac u ruci koplje kao vratilo, a on iziđe na nj sa štapom, i istrže Misircu koplje iz ruke, i ubi ga njegovim kopljem.
1CH 11:24 To učini Venaja, sin Jodajev, i bi slavan među ova tri junaka.
1CH 11:25 Beše najslavniji između tridesetorice, ali one trojice ne stiže. I David ga postavi nad pratiocima svojim.
1CH 11:26 Junaci između vojnika behu: Asailo, brat Joavov, Elhanan, sin Dodov iz Vitlejema,
1CH 11:27 Samot Arorarin, Helis Felonjanin,
1CH 11:28 Ira sin Ikisov iz Tekuje, Avijezer iz Anatota,
1CH 11:29 Sivehaj iz Husata, Ilaj iz Ahoha,
1CH 11:30 Maraj iz Netofata, Heled sin Vanin iz Netofata,
1CH 11:31 Itaj, sin Rivajev iz Gavaje sinova Venijaminovih, Venaja iz Faratona,
1CH 11:32 Uraj od potoka gaskih, Avilo iz Arvata,
1CH 11:33 Azmavet iz Varuma, Elijava iz Salvona,
1CH 11:34 sinovi Asima Gizonjanina, Jonatan sin Sagijin Araranin,
1CH 11:35 Ahijam sin Saharov Araranin, Elifar sin Urov,
1CH 11:36 Efer iz Mehirata, Ahija iz Felona,
1CH 11:37 Esro Karmilac, Narav sin Esvajev,
1CH 11:38 Joilo brat Natanov, Mivar sin Agirijev,
1CH 11:39 Selek Amonac, Naraj Viroćanin, koji nošaše oružje Joavu, sinu Serujinom,
1CH 11:40 Ira Jetranin, Gariv Jetranin,
1CH 11:41 Urija Hetejin, Zavad sin Alajev,
1CH 11:42 Adina, sin Sizin od sinova Ruvimovih, poglavar sinova Ruvimovih, i trideset s njim,
1CH 11:43 Anan sin Masin, i Josafat iz Mitne,
1CH 11:44 Ozija iz Asetrota, Sama i Jehilo sinovi Hotana Aroiranina,
1CH 11:45 Jediailo sin Simrijev i Joha brat mu iz Tise,
1CH 11:46 Elilo Mavljanin, i Jerivaj i Josavija sinovi Elnamovi, i Jetema Moavac,
1CH 11:47 Elilo i Ovid i Jasilo iz Mesovaje.
1CH 12:1 A ovo su koji dođoše Davidu u Siklag dok se još krijaše od Saula sina Kisovog, i behu među junacima pomažući u ratu,
1CH 12:2 naoružani lukom, iz desne ruke i iz leve gađahu kamenjem i iz luka strelama, između braće Saulove, od plemena Venijaminovog:
1CH 12:3 Poglavar Ahijezer i Joas, sinovi Semaje iz Gavaje, Jezilo i Felet sinovi Azmavetovi, i Veraha i Juj iz Anatota,
1CH 12:4 i Ismaja Gavaonjanin, junak među tridesetoricom i nad tridesetoricom, i Jeremija i Jazilo i Joanan i Jozavad od Gedirota,
1CH 12:5 Eluzaj i Jerimot i Valija i Semarija i Sefatija od Arufa,
1CH 12:6 Elkana i Jesija i Azareilo i Joezer i Jasoveam Korijani,
1CH 12:7 i Joila i Zevadija sinovi Jeroamovi iz Gedora.
1CH 12:8 I od plemena Gadovog prebegoše Davidu u grad u pustinju hrabri junaci, vešti boju, naoružani štitom i kopljem, kojima lice beše kao lice lavovsko i behu brzi kao srne po gorama:
1CH 12:9 Eser prvi, Ovadija drugi, Elijav treći,
1CH 12:10 Mismana četvrti, Jeremija peti,
1CH 12:11 Ataj šesti, Elilo sedmi,
1CH 12:12 Joanan osmi, Elzaval deveti,
1CH 12:13 Jeremija deseti, Mohvanaj jedanaesti.
1CH 12:14 To behu između sinova Gadovih poglavari u vojsci, najmanji nad stotinom, a najveći nad hiljadom.
1CH 12:15 Oni pređoše preko Jordana prvog meseca kad se razli preko svih bregova svojih, i oteraše sve iz dolina na istok i na zapad.
1CH 12:16 A dođoše i od sinova Venijaminovih i Judinih k Davidu u grad.
1CH 12:17 I iziđe im David na susret, i govoreći reče im: Ako mira radi idete k meni, da mi pomognete, srce će se moje združiti s vama; ako li ste došli da me izdate neprijateljima mojim, nepravde nema na meni, neka vidi Gospod otaca naših i neka sudi.
1CH 12:18 Tada duh dođe na Amasaja poglavara među vojvodama, te reče: Tvoji smo, Davide, i s tobom ćemo biti, sine Jesejev; mir, mir tebi i pomagačima tvojim jer ti pomaže Bog tvoj. Tako ih primi David, i postavi ih među poglavare nad četama.
1CH 12:19 I od sinova Manasijinih neki prebegoše Davidu kad iđoše s Filistejima na Saula u boj, ali im ne pomogoše; jer knezovi filistejski dogovorivši se vratiše ga govoreći: Na pogibao našu prebegnuće gospodaru svom Saulu.
1CH 12:20 Kad se vraćaše u Siklag, prebegoše k njemu iz plemena Manasijinog: Adna i Jozavad i Jediailo i Mihailo i Jozavad i Eliuj i Saltaj, hiljadnici u plemenu Manasijinom.
1CH 12:21 I oni pomagahu Davidu protiv četa, jer hrabri junaci behu svi, te postaše vojvode u njegovoj vojsci.
1CH 12:22 Jer svaki dan dolažahu k Davidu u pomoć, dokle posta velika vojska kao vojska Božija.
1CH 12:23 A ovo je broj ljudi naoružanih za vojsku koji dođoše k Davidu u Hevron da prenesu carstvo Saulovo na nj po reči Gospodnjoj:
1CH 12:24 Sinova Judinih koji nošahu štit i koplje šest hiljada i osam stotina naoružanih za vojsku;
1CH 12:25 sinova Simeunovih hrabrih vojnika sedam hiljada i sto;
1CH 12:26 sinova Levijevih četiri hiljade i šest stotina;
1CH 12:27 i Jodaj poglavar između sinova Aronovih i s njim tri hiljade i sedam stotina;
1CH 12:28 i Sadok mladić, hrabar junak, i od doma oca njegovog dvadeset i dva kneza;
1CH 12:29 i sinova Venijaminovih, braće Saulove, tri hiljade; jer ih se mnogi još držahu doma Saulovog;
1CH 12:30 i sinova Jefremovih dvadeset hiljada i osam stotina hrabrih junaka, ljudi na glasu u porodicama otaca svojih;
1CH 12:31 a od polovine plemena Manasijinog osamnaest hiljada, koji biše imenovani poimence da dođu da postave Davida carem;
1CH 12:32 i sinova Isaharovih, koji dobro razumevahu vremena da bi znali šta će činiti Izrailj, knezova njihovih dvesta, i sva braća njihova slušahu ih;
1CH 12:33 sinova Zavulonovih, koji iđahu na vojsku i naoružani behu za boj svakojakim oružjem, pedeset hiljada, koji se postavljahu u vrste pouzdanog srca;
1CH 12:34 a od plemena Neftalimovog hiljadu poglavara i s njima trideset i sedam hiljada sa štitovima i kopljima;
1CH 12:35 a od plemena Danovog dvadeset i osam hiljada i šest stotina naoružanih za boj;
1CH 12:36 a od plemena Asirovog četrdeset hiljada vojnika veštih postaviti se za boj;
1CH 12:37 a onih ispreko Jordana od plemena Ruvimovog i Gadovog i od polovine plemena Manasijinog, sto i dvadeset hiljada sa svakojakim oružjem ubojitim.
1CH 12:38 Svi ovi vojnici u vojničkom redu dođoše celog srca u Hevron da postave Davida carem nad svim Izrailjem. A i ostali svi Izrailjci behu složni da carem postave Davida.
1CH 12:39 I behu onde s Davidom tri dana jedući i pijući, jer im braća behu pripravila.
1CH 12:40 A i oni koji behu blizu njih, dori do Isahara i Zavulona i Neftalima, donošahu hleba na magarcima i na kamilama i na mazgama i na volovima, jela, brašna, smokava i suvog grožđa i vina i ulja, volova, ovaca izobila; jer beše radost u Izrailju.
1CH 13:1 I David učini veće s hiljadnicima i sa stotinicima i sa svim vojvodama,
1CH 13:2 i reče David svemu zboru Izrailjevom: Ako vam je po volji, i ako je od Gospoda Boga našeg, da pošaljemo na sve strane k braći svojoj ostaloj po svim krajevima Izrailjevim, i k sveštenicima i Levitima po gradovima i podgrađima njihovim da se skupe k nama,
1CH 13:3 pa da donesemo k sebi kovčeg Boga svog, jer Ga ne tražismo za vremena Saulovog.
1CH 13:4 A sav zbor reče da se tako učini, jer to bi po volji svemu narodu.
1CH 13:5 I tako David sabra sav narod Izrailjev od Sihora misirskog dori do Emata, da donesu kovčeg Božiji iz Kirijat-Jarima.
1CH 13:6 I otide David sa svim Izrailjem u Valu, u Kirijat-Jarim Judin, da prenesu odande kovčeg Boga Gospoda, koji sedi na heruvimima, čije se ime priziva.
1CH 13:7 I povezoše kovčeg Božiji na novim kolima iz kuće Avinadavove; a Uza i Ahijo upravljahu kolima.
1CH 13:8 A David i sav narod Izrailjem igrahu pred Bogom iz sve snage pevajući i udarajući u gusle i u psaltire i u bubnje i u kimvale i trubeći u trube.
1CH 13:9 A kad dođoše do gumna Hidonovog, Uza se maši rukom da prihvati kovčeg jer volovi potegoše na stranu.
1CH 13:10 I Gospod se razgnevi na Uzu, i udari ga što se maši rukom za kovčeg, te umre onde pred Bogom.
1CH 13:11 I ožalosti se David što Gospod ubi Uzu: Zato se prozva ono mesto Fares-Uza do danas.
1CH 13:12 I uplaši se David od Boga u onaj dan, i reče: Kako ću doneti k sebi kovčeg Božji?
1CH 13:13 I ne prenese David kovčeg k sebi u grad Davidov, nego ga skloni u kuću Ovid-Edoma Getejina.
1CH 13:14 I osta kovčeg Božji kod porodice Ovid-Edomove u kući njegovoj tri meseci. I Gospod blagoslovi dom Ovid-Edomov i sve što imaše.
1CH 14:1 A Hiram, car tirski posla poslanike k Davidu i drva kedrovih i zidara i drvodelja da mu sagrade kuću.
1CH 14:2 I razume David da ga je Gospod utvrdio za cara nad Izrailjem i da se carstvo njegovo podiže visoko radi naroda Njegovog Izrailja.
1CH 14:3 I David uze još žena u Jerusalimu i izrodi još sinova i kćeri.
1CH 14:4 I ovo su imena onih koji mu se rodiše u Jerusalimu: Sanuja i Sovav, Natan i Solomun,
1CH 14:5 i Jevar i Elisuja i Elfalet,
1CH 14:6 i Noga i Nefeg i Jafija,
1CH 14:7 i Elisama i Velijada i Elifalet.
1CH 14:8 A Filisteji čuvši da je David pomazan za cara nad svim Izrailjem, iziđoše svi Filisteji da traže Davida; a David čuvši to iziđe pred njih.
1CH 14:9 I Filisteji došavši raširiše se po dolini rafajskoj.
1CH 14:10 Tada David upita Gospoda govoreći: Hoću li izaći na Filisteje? I hoćeš li ih dati u moje ruke? A Gospod mu reče: Izađi, i daću ih u tvoje ruke.
1CH 14:11 Tada otidoše u Val-Ferasim, i pobi ih onde David, i reče David: Prodre Bog neprijatelje moje mojom rukom, kao što voda prodire. Otuda se prozva mesto Val-Ferasim.
1CH 14:12 I ostaviše onde bogove svoje; a David zapovedi, te ih spališe ognjem.
1CH 14:13 A Filisteji opet po drugi put raširiše se po onom dolu.
1CH 14:14 I David opet upita Boga, a Bog mu reče: Ne idi za njima, nego se vrati od njih, pa udari na njih prema dudovima.
1CH 14:15 I kad čuješ da zašušti po vrhovima od dudova, tada iziđi u boj; jer će poći Bog pred tobom da pobije vojsku filistejsku.
1CH 14:16 I učini David kako mu zapovedi Bog i pobi vojsku filistejsku od Gavaona do Gezera.
1CH 14:17 I razglasi se ime Davidovo po svim zemljama; i Gospod zadade strah od njega svim narodima.
1CH 15:1 I načini sebi David kuće u gradu Davidovom, i spremi mesto za kovčeg Božji, i razape mu šator.
1CH 15:2 Tada reče David: Ne valja da nosi kovčeg Božji niko osim Leviti, jer je njih izabrao Gospod da nose kovčeg Božji i da mu služe do veka.
1CH 15:3 I skupi David sve sinove Izrailjeve u Jerusalim da prenesu kovčeg Gospodnji na mesto njegovo, koje beše spremio.
1CH 15:4 Skupi David i sinove Aronove i Levite,
1CH 15:5 od sinova Katovih: Urila poglavara i braće njegove sto i dvadeset;
1CH 15:6 od sinova Merarijevih: Asaju poglavara i braće njegove dvesta i dvadeset;
1CH 15:7 od sinova Girsonovih: Joila poglavara i braće njegove sto i trideset;
1CH 15:8 od sinova Elisafanovih: Semaju poglavara i braće njegove dvesta;
1CH 15:9 od sinova Hevronovih: Elila poglavara i braće njegove osamdeset;
1CH 15:10 od sinova Ozilovih: Aminadava poglavara i braće njegove sto i dvanaest.
1CH 15:11 Tada dozva David Sadoka i Avijatara sveštenike, i Levite i Urila i Asaju i Joila i Samaju i Elila i Aminadava,
1CH 15:12 i reče im: Vi ste poglavari porodica otačkih među Levitima osveštajte sebe i braću svoju da donesete kovčeg Gospoda Boga Izrailjevog na mesto koje sam mu spremio.
1CH 15:13 Jer što pre ne učiniste to, Gospod Bog naš prodre nas, jer Ga ne tražismo kako treba.
1CH 15:14 I osveštaše se sveštenici i Leviti da prenesu kovčeg Gospoda Boga Izrailjevog.
1CH 15:15 I nosiše sinovi levitski kovčeg Božiji kao što je zapovedio Mojsije po reči Gospodnjoj na ramenima svojim i polugama.
1CH 15:16 I reče David poglavarima levitskim da postave između braće svoje pevače sa spravama muzičkim, sa psaltirima i guslama i kimvalima, da pevaju u glas veselo.
1CH 15:17 I postaviše Leviti Emana, sina Joilovog, i od braće njegove Asafa sina Varahijinog, i od sinova Merarijevih, braće njihove, Etana sina Kisajinog;
1CH 15:18 i s njima braću njihovu drugog reda: Zahariju i Vena i Jazila i Semiramota i Jehila i Unija i Elijava i Venaju i Masiju i Matatiju i Elifela i Mikmeju i Ovid-Edoma i Jeila, vratare.
1CH 15:19 I pevači Eman i Asaf i Etan udarahu u kimvale bronzane;
1CH 15:20 a Zaharija i Ozilo i Semiramot i Jehilo i Unije i Elijav i Masija i Venaja u psaltire visoko,
1CH 15:21 a Matatija i Elifel i Mikmeja, i Ovid-Edom, i Jeilo i Azazija u gusle nisko.
1CH 15:22 A Henanija poglavar među Levitima koji nošahu kovčeg uređivaše kako će se nositi, jer beše vešt.
1CH 15:23 A Varahija i Elkana behu vratari kod kovčega.
1CH 15:24 A Sevanija i Josafat i Natanailo i Amasaj i Zaharija i Venaja i Elijezer, sveštenici, trubljahu u trube pred kovčegom Božjim; a Ovid-Edom i Jehija behu vratari kod kovčega.
1CH 15:25 I tako David i starešine Izrailjeve i hiljadnici iđahu prateći kovčeg Zaveta Gospodnjeg iz kuće Ovid-Edomove s veseljem.
1CH 15:26 I kad Bog pomože Levitima koji nošahu kovčeg zaveta Gospodnjeg prinesoše sedam volova i sedam ovnova.
1CH 15:27 I David beše ogrnut plaštem od tankog platna, tako i svi Leviti koji nošahu kovčeg i pevači, Henanija koji upravljaše nosiocima među pevačima. I David imaše na sebi oplećak lanen.
1CH 15:28 I tako sav narod Izrailjev praćaše kovčeg zaveta Gospodnjeg klikujući i trubeći u trube i u rogove i udarajući u kimvale i u psaltire i u gusle.
1CH 15:29 A kad kovčeg zaveta Gospodnjeg ulažaše u grad Davidov, Mihala kći Saulova gledajući s prozora vide cara Davida gde skače i igra, i podrugnu mu se u srcu svom.
1CH 16:1 I kad donesoše kovčeg Božji, namestiše ga usred šatora, koji mu razape David; i prinesoše žrtve paljenice i žrtve zahvalne pred Bogom.
1CH 16:2 Potom prinesavši David žrtve paljenice i žrtve zahvalne, blagoslovi narod u ime Gospodnje.
1CH 16:3 I razdade svim Izrailjcima, i ljudima i ženama, svakom po jedan hleb i komad mesa i vrč vina.
1CH 16:4 Potom postavi pred kovčegom Gospodnjim sluge među Levitima da pominju i slave i hvale Gospoda Boga Izrailjevog:
1CH 16:5 Asafa poglavara, a drugog za njim Zahariju, i Jeila i Semiramota i Jehila i Matatiju i Elijava i Venaju i Ovid-Edoma; i Jeilo udaraše u psaltire i gusle, a Asaf u kimvale,
1CH 16:6 a Venaja i Jazilo sveštenici behu jednako s trubama pred kovčegom zaveta Gospodnjeg.
1CH 16:7 U taj dan naredi David prvi put da hvale Gospoda Asaf i braća njegova:
1CH 16:8 Hvalite Gospoda; glasite ime Njegovo; javljajte po narodima dela Njegova.
1CH 16:9 Pevajte mu, slavite Ga, kazujte sva čudesa Njegova.
1CH 16:10 Hvalite se svetim imenom Njegovim; neka se veseli srce onih koji traže Gospoda.
1CH 16:11 Tražite Gospoda i silu Njegovu; tražite lice Njegovo bez prestanka.
1CH 16:12 Pamtite čudesa Njegova, koja je učinio, znake Njegove i sudove usta Njegovih.
1CH 16:13 Seme Izrailjevo sluge su Njegove, sinovi Jakovljevi izabrani Njegovi.
1CH 16:14 On je Gospod Bog naš, po svoj su zemlji sudovi Njegovi.
1CH 16:15 Pamtite uvek zavet Njegov, reč koju je dao na hiljadu kolena.
1CH 16:16 Šta je zavetovao Avramu i za šta se kleo Isaku,
1CH 16:17 To je postavio Jakovu za zakon i Izrailju za zavet večni,
1CH 16:18 Govoreći: Tebi ću dati zemlju hanansku u nasledni deo.
1CH 16:19 Tada vas beše malo na broj, beše vas malo, i bejaste došljaci.
1CH 16:20 Iđahu od naroda do naroda, i iz jednog carstva k drugom plemenu.
1CH 16:21 Ne dade nikome da im naudi, i karaše za njih careve:
1CH 16:22 Ne dirajte u pomazanike moje i prorocima mojim ne činite zla.
1CH 16:23 Pevaj Gospodu, sva zemljo! Javljajte od dana na dan spasenje Njegovo.
1CH 16:24 Kazujte po narodima slavu Njegovu, po svim plemenima čudesa Njegova.
1CH 16:25 Jer je velik Gospod i valja Ga hvaliti veoma; strašniji je od svih bogova.
1CH 16:26 Jer su svi Bogovi u naroda ništa; a Gospod je nebesa stvorio.
1CH 16:27 Slava je i veličanstvo pred Njim, sila i radost u stanu Njegovom.
1CH 16:28 Dajte Gospodu, plemena narodna, dajte Gospodu slavu i čast.
1CH 16:29 Dajte Gospodu slavu prema imenu Njegovom, nosite dare i idite preda Nj, poklonite se Gospodu i svetoj krasoti.
1CH 16:30 Strepi pred Njim, sva zemljo; zato je vasiljena tvrda i neće se pomestiti.
1CH 16:31 Nek se vesele nebesa i zemlja se raduje; i neka govore po narodima: Gospod caruje.
1CH 16:32 Neka pljeska more i šta je u njemu; neka skače polje i sve što je na njemu.
1CH 16:33 Tada neka se raduju drveta šumska pred Gospodom, jer ide da sudi zemlji.
1CH 16:34 Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je doveka milost Njegova.
1CH 16:35 I recite: Spasi nas, Bože spasenja našeg, i skupi nas i izbavi nas od naroda da slavimo sveto ime Tvoje, da se hvalimo Tvojom slavom.
1CH 16:36 Blagosloven Gospod Bog Izrailjev od veka i do veka. Tada sav narod reče: Amin; i hvališe Gospoda.
1CH 16:37 I ostavi onde pred kovčegom zaveta Gospodnjeg Asafa i braću njegovu da služe pred kovčegom bez prestanka kao što treba od dana na dan,
1CH 16:38 i Ovid-Edoma i braću njegovu, šezdeset i osam, Ovid-Edoma sina Jedutunovog i Osu, da budu vratari;
1CH 16:39 a Sadoka sveštenika i braću njegovu sveštenike pred šatorom Gospodnjim na visini u Gavaonu,
1CH 16:40 da prinose žrtve paljenice Gospodu na oltaru za žrtve paljenice bez prestanka jutrom i večerom, i da čine sve što je napisano u zakonu Gospodnjem što je zapovedio Izrailju,
1CH 16:41 i s njima Emana i Jedutuna i druge izabrane, koji biše poimence imenovani da hvale Gospoda, jer je doveka milost Njegova,
1CH 16:42 s njima Emana i Jedutuna, da trube u trube i udaraju u kimvale i u druge sprave muzičke Bogu; a sinove Jedutunove da budu vratari.
1CH 16:43 Potom se raziđe sav narod, svak svojoj kući, a David se vrati da blagoslovi dom svoj.
1CH 17:1 A kad David seđaše kod kuće svoje, reče David Natanu proroku: Gle, ja stojim u kući od kedrovog drveta, a kovčeg zaveta Gospodnjeg pod zavesima.
1CH 17:2 A Natan reče Davidu: Šta ti je god u srcu, čini, jer je Bog s tobom.
1CH 17:3 Ali onu noć dođe reč Božja Natanu govoreći:
1CH 17:4 Idi i reci Davidu sluzi mom: Ovako veli Gospod: Ti mi nećeš sazidati kuće da u njoj nastavam.
1CH 17:5 Kad nisam nastavao u kući otkad izvedoh Izrailja do danas, nego sam išao od šatora do šatora i od naslona do naslona,
1CH 17:6 kuda sam god hodio sa svim Izrailjem, jesam li jednu reč rekao kome između sudija Izrailjevih kojima zapovedah da pasu narod moj, i kazao: Zašto mi ne načinite kuću od kedra?
1CH 17:7 Ovako, dakle, reci sluzi mom Davidu: Ovako veli Gospod nad vojskama: Ja te uzeh od tora, od ovaca, da budeš vođ narodu mom Izrailju.
1CH 17:8 I bejah s tobom kuda si god išao, i istrebih sve neprijatelje tvoje ispred tebe, i stekoh ti ime kao što je ime velikih ljudi na zemlji.
1CH 17:9 I odrediću mesto narodu svom Izrailju, i posadiću ga, te će nastavati u svom mestu, i neće se više pretresati; niti će im više dosađivati nepravednici kao pre,
1CH 17:10 i od onog dana kada sam postavio sudije nad narodom svojim Izrailjem; i pokorih sve neprijatelje tvoje; nego ti javljam da će ti Gospod sazidati kuću.
1CH 17:11 I kad se navrše dani tvoji da otideš k ocima svojim, podignuću seme tvoje nakon tebe, koje će biti između sinova tvojih, i utvrdiću carstvo njegovo.
1CH 17:12 Oni će mi sazidati dom, i utvrdiću presto njegov doveka.
1CH 17:13 Ja ću mu biti Otac, i on će mi biti sin; a milosti svoje neću ukloniti od njega kao što sam uklonio od onog koji beše pre tebe.
1CH 17:14 Nego ću ga utvrditi u domu svom i u carstvu svom doveka, i presto će njegov stajati doveka.
1CH 17:15 Po svim ovim rečima i po svoj ovoj utvari kaza Natan Davidu.
1CH 17:16 Tada dođe car David i stade pred Gospodom, i reče: Ko sam ja, Gospode Bože, i šta je dom moj, te si me doveo dovde?
1CH 17:17 I to ti se čini malo, Bože, nego si govorio i za dom sluge svog na dugo vremena, i postarao si se za tu slavu zakonom čovečijim, Gospode Bože.
1CH 17:18 Šta će još David da Ti govori o časti sluge Tvog, kad Ti znaš slugu svog?
1CH 17:19 Gospode, sluge svog radi i po srcu svom činiš svu ovu veliku stvar, obznanjujući sve ove velike stvari.
1CH 17:20 Gospode, nema takvog kakav si Ti, i nema Boga osim Tebe, po svemu sto čusmo svojim ušima.
1CH 17:21 Jer koji je narod na zemlji kao Tvoj narod Izrailj? Radi koga je Bog išao da ga iskupi da mu bude narod, i da steče sebi ime velikim i strašnim delima izgoneći narode ispred naroda svog, koji si iskupio iz Misira.
1CH 17:22 Jer si učinio narod svoj Izrailja svojim narodom doveka; a Ti si im, Gospode, Bog.
1CH 17:23 I tako, Gospode, reč koju si obrekao sluzi svom i domu njegovom neka bude tvrda doveka, i učini kako si rekao.
1CH 17:24 Neka bude tvrda, da se veliča ime Tvoje doveka i da se govori: Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev jeste Bog nad Izrailjem, i dom Davida sluge Tvog neka stoji tvrdo pred Tobom.
1CH 17:25 Jer si Ti, Bože moj, javio sluzi svom da ćeš mu sazidati dom, zato se sluga Tvoj usudi da Ti se pomoli.
1CH 17:26 Tako Gospode, Ti si Bog, i obrekao si sluzi svom to dobro.
1CH 17:27 Budi dakle voljan i blagoslovi dom sluge svog da bude doveka pred Tobom; jer kad Ti, Gospode, blagosloviš, biće blagosloven doveka.
1CH 18:1 A posle toga pobi David Filisteje i pokori ih, i uze Gat i sela njegova iz ruku filistejskih.
1CH 18:2 Pobi i Moavce, i postaše Moavci sluge Davidove i plaćaše mu danak.
1CH 18:3 Razbi David i Adad-Ezera cara sovskog u Ematu izašav da raširi vlast svoju do reke Efrata.
1CH 18:4 I uze mu David hiljadu kola i sedam hiljada konjika i dvadeset hiljada pešaka, i podreza David žile svim konjima kolskim, samo ostavi za sto kola.
1CH 18:5 A behu došli Sirci iz Damaska u pomoć Adad-Ezeru caru sovskom, i David pobi dvanaest i dve hiljade Siraca.
1CH 18:6 I namesti David vojsku u Siriji što je pod Damaskom, i Sirci postaše sluge Davidove plaćajući mu danak. I Gospod čuvaše Davida kuda god iđaše.
1CH 18:7 I David uze zlatne štitove koje imahu sluge Adad-Ezerove, i donese ih u Jerusalim.
1CH 18:8 I iz Tivata i iz Huna gradova Adad-Ezerovih odnese David silnu bronzu, od koje Solomun načini more bronzano i stupove i posuđe bronzano.
1CH 18:9 A kad ću Toja car ematski da je David pobio svu vojsku Adad-Ezera, cara sovskog,
1CH 18:10 posla Adorama, sina svog k caru Davidu da ga pozdravi i da mu čestita što je vojevao na Adad-Ezera i ubio ga, jer Toja imaše rat sa Adad-Ezerom i svakojakih zaklada zlatnih i srebrnih i bronzanih.
1CH 18:11 Pa i to car David posveti sa srebrom i zlatom što beše uzeo od svih naroda, od Edomaca i od Moavaca i od sinova Amonovih i od Filisteja i od Amalika.
1CH 18:12 I Avisaj sin Serujin pobi osamnaest hiljada Idumejaca u slanoj dolini.
1CH 18:13 I namesti vojsku po Idumeji, i svi Idumejci postaše sluge Davidove. I Gospod čuvaše Davida kuda god iđaše.
1CH 18:14 Tako carova David nad svim Izrailjem sudeći i dajući pravdu svemu narodu svom.
1CH 18:15 I Joav, sin Serujin beše nad vojskom, a Josafat sin Ahiludov pametar,
1CH 18:16 a Sadok sin Ahitovov i Avimeleh sin Avijatarov sveštenici, a Susa pisar,
1CH 18:17 a Venaja, sin Jodajev beše nad Heretejima i Feletejima, a sinovi Davidovi prvi do cara.
1CH 19:1 A posle toga umre Nas, car sinova Amonovih, i zacari se sin njegov na njegovo mesto.
1CH 19:2 I reče David: Da učinim milost Anunu sinu Nasovom, jer je otac njegov načinio meni milost. I posla David poslanike da ga poteše za ocem. I dođoše sluge Davidove u zemlju sinova Amonovih k Anunu da ga poteše.
1CH 19:3 A knezovi sinova Amonovih rekoše Anunu, gospodaru svom: Misliš da je David zato poslao ljude da te poteše što je rad učiniti čast ocu tvom? A nisu zato došle sluge njegove k tebi da promotre i uhode i obore zemlju?
1CH 19:4 Tada Anun uhvati sluge Davidove, i obrija ih i odseče im haljine po pole do zadnjice, i opravi ih natrag.
1CH 19:5 A kad neki otidoše, te javiše Davidu za te ljude, on posla pred njih, jer ljudi behu grdno osramoćeni, i poruči im car: Sedite u Jerihonu dok vam naraste brada, pa onda dođite natrag.
1CH 19:6 A kad videše sinovi Amonovi gde se omraziše s Davidom, onda Anun i sinovi Amonovi poslaše hiljadu talanata srebra da najme kola i konjika iz Mesopotamije i iz Sirije Mahe i iz Sove.
1CH 19:7 I najmiše trideset i dve hiljade kola i cara od Mahe s narodom njegovim, koji dođoše i stadoše u logor prema Medevi. A i sinovi Amonovi skupiše se iz gradova svojih i dođoše na boj.
1CH 19:8 A David kad to ču, posla Joava sa svom hrabrom vojskom.
1CH 19:9 I iziđoše sinovi Amonovi i uvrstaše se pred vratima gradskim; a carevi koji dođoše behu za se u polju.
1CH 19:10 I Joav videći nameštenu vojsku prema sebi spred i sastrag, uze odabrane iz sve vojske izrailjske, i namesti ih prema Sircima.
1CH 19:11 A ostali narod predade Avisaju, bratu svom; i namestiše ih prema sinovima Amonovim.
1CH 19:12 I reče: Ako Sirci budu jači od mene, dođi mi u pomoć; ako li sinovi Amonovi budu jači od tebe, ja ću tebi doći u pomoć.
1CH 19:13 Budi junak i držimo se junački za svoj narod i za gradove Boga svog; a Gospod neka učini šta mu je drago.
1CH 19:14 Tada Joav i narod koji beše s njim primakoše se da udare na Sirce; ali oni pobegoše ispred njih.
1CH 19:15 A sinovi Amonovi kad videše gde pobegoše Sirci, pobegoše i oni ispred Avisaja brata njegovog i uđoše u svoj grad. Potom se Joav vrati u Jerusalim.
1CH 19:16 Ali Sirci kad videše da ih nadbiše Izrailjci, poslaše poslanike te dovedoše Sirce ispreko reke; a Sofak vojvoda Adad-Ezerov iđaše pred njima.
1CH 19:17 Kad to javiše Davidu, on skupi sve Izrailjce, i pređe preko Jordana, i dođe k njima i namesti vojsku prema njima; a kad namesti David vojsku prema njima, pobiše se s njim.
1CH 19:18 Ali pobegoše Sirci ispred Izrailja, i pobi David Siraca sedam hiljada kola i četrdeset hiljada pešaka, i Sofaka vojvodu pogubi.
1CH 19:19 I kad videše sluge Adad-Ezerove da ih razbi Izrailj, učiniše mir s Davidom i služahu mu; i ne hteše više Sirci pomagati sinovima Amonovim.
1CH 20:1 A kad prođe godina, u vreme kad carevi idu na vojsku, Joav izvede vojsku, pa potiraše zemlju sinova Amonovih, i došavši opkoli Ravu; a David beše ostao u Jerusalimu. I Joav osvoji Ravu i raskopa je.
1CH 20:2 I David uze caru njihovom s glave krunu, i nađe da poteže talanat zlata, i drago kamenje beše u njoj; i metnuše je na glavu Davidu, i odneše iz grada plen vrlo velik.
1CH 20:3 A narod što beše u njemu izvede i iseče ih pilama i gvozdenim branama i sekirama. I tako učini David svim gradovima sinova Amonovih. Potom se vrati David sa svim narodom u Jerusalim.
1CH 20:4 A posle toga nasta rat u Gezeru u Filistejima; tada Sivehaj Husaćanin ubi Sifaja koji beše roda divovskog, i biše pokoreni.
1CH 20:5 Nasta opet rat s Filistejima, u kome Elhanan, sin Jairov ubi Lamiju, brata Golijata Getejina, kome kopljača beše kao vratilo.
1CH 20:6 I opet nasta rat u Gatu, gde beše jedan čovek vrlo visok, koji imaše po sedam prsta, skupa dvadeset i četiri; i on beše roda divovskog.
1CH 20:7 I ružaše Izrailja, te ga ubi Jonatan sin Samaje brata Davidovog.
1CH 20:8 Ti behu sinovi istog diva iz Gata, i pogiboše od ruke Davidove i od ruke sluga njegovih.
1CH 21:1 Ali usta sotona na Izrailja i navrati Davida da izbroji Izrailja.
1CH 21:2 I reče David Joavu i knezovima narodnim: Idite, izbrojite sinove Izrailjeve od Virsaveje dori do Dana, pa mi javite da znam koliko ih ima.
1CH 21:3 Ali Joav reče: Neka doda Gospod narodu svom koliko ga je sada još sto puta toliko; nisu li, care gospodaru moj, svi sluge gospodaru mom? Zašto traži to gospodar moj? Zašto da bude na greh Izrailju?
1CH 21:4 Ali reč careva nadjača Joava. I tako otide Joav i obiđe svega Izrailja, pa se vrati u Jerusalim.
1CH 21:5 I dade Joav broj prepisanog naroda Davidu; i beše svega naroda Izrailjevog hiljada hiljada i sto hiljada ljudi koji mahahu mačem, a naroda Judinog četiri stotine i sedamdeset hiljada ljudi koji mahahu mačem.
1CH 21:6 A plemena Levijevog i Venijaminova ne izbroja s njima jer mrska beše Joavu zapovest careva.
1CH 21:7 A ne beše mila Bogu ta stvar; zato udari Izrailja.
1CH 21:8 I David reče Bogu: Sagreših veoma što to uradih; ali uzmi bezakonje sluge svog, jer veoma ludo radih.
1CH 21:9 A Gospod reče Gadu videocu Davidovom govoreći:
1CH 21:10 Idi kaži Davidu i reci: Ovako veli Gospod: Troje ti dajem, izaberi jedno da ti učinim.
1CH 21:11 I dođe Gad k Davidu i reče mu: Tako veli Gospod, biraj:
1CH 21:12 Ili glad za tri godine, ili tri meseca da bežiš od neprijatelja svojih i mač neprijatelja tvojih da te stiže, ili tri dana mač Gospodnji i pomor da bude u zemlji i anđeo Gospodnji da ubija po svim krajevima Izrailjevim. Sada dakle gledaj šta ću odgovoriti onom koji me je poslao.
1CH 21:13 A David reče Gadu: U teskobi sam ljutoj; ali neka zapadnem Gospodu u ruke, jer je veoma velika milost Njegova; a ljudima da ne zapadnem u ruke.
1CH 21:14 I tako pusti Gospod pomor na Izrailja, te pade Izrailja sedamdeset hiljada ljudi.
1CH 21:15 I posla Gospod anđela u Jerusalim da ga ubija; i kad ubijaše, pogleda Gospod i sažali mu se sa zla; i reče anđelu koji ubijaše: Dosta, spusti ruku svoju. A anđeo Gospodnji stajaše kod gumna Ornana Jevusejina,
1CH 21:16 a David podiže oči svoje i vide anđela Gospodnjeg gde stoji između zemlje i neba, a u ruci mu go mač, kojim beše zamahnuo na Jerusalim; i pade David i starešine ničice, obučeni u kostret.
1CH 21:17 I reče David Bogu: Nisam li ja zapovedio da se izbroji narod? Ja sam dakle zgrešio i zlo učinio; a te ovce šta su učinile? Gospode Bože moj, neka se ruka Tvoja obrati na me i na dom oca mog; ali ne na taj narod da ga potre.
1CH 21:18 Tada anđeo Gospodnji reče Gadu da kaže Davidu da iziđe gore i načini oltar Gospodu na gumnu Ornana Jevusejina.
1CH 21:19 I iziđe David po reči Gadovoj, koju mu reče u ime Gospodnje.
1CH 21:20 A Ornan okrenuvši se ugleda anđela, i sakri se sa četiri sina svoja, jer Ornan vršaše pšenicu.
1CH 21:21 U tom dođe David do Ornana; i pogledavši Ornan kad vide Davida iziđe iz gumna i pokloni se Davidu licem do zemlje.
1CH 21:22 Tada reče David Ornanu: Daj mi to gumno da načinim na njemu oltar Gospodu; za novce koliko vredi daj mi ga, da bi prestao pomor u narodu.
1CH 21:23 A Ornan reče Davidu: Uzmi i neka čini gospodar moj car šta mu je drago; evo dajem i volove za žrtve paljenice, i kola za drva, i pšenicu za dar; sve to dajem.
1CH 21:24 A car David reče Ornanu: Ne, nego ću kupiti za novce šta vredi, jer neću da prinesem Gospodu šta je tvoje ni da prinesem žrtvu paljenicu poklonjenu.
1CH 21:25 I dade David Ornanu za ono mesto na meru šest stotina sikala zlata.
1CH 21:26 I onde načini David oltar Gospodu, i prinese žrtve paljenice i žrtve zahvalne; i prizva Gospoda, i usliši ga spustivši oganj s neba na oltar žrtve paljenice.
1CH 21:27 I zapovedi Gospod anđelu, te vrati mač svoj u korice.
1CH 21:28 U ono vreme videvši David da ga Gospod usliši na gumnu Ornana Jevusejina, prinošaše žrtve onde.
1CH 21:29 A šator Gospodnji, koji načini Mojsije u pustinji, i oltar za žrtve paljenice beše u to vreme na visini u Gavaonu.
1CH 21:30 I David ne može ići k njemu da traži Boga, jer se uplaši od mača anđela Gospodnjeg.
1CH 22:1 I reče David: Ovo je kuća Gospoda Boga i ovo je oltar za žrtvu paljenicu Izrailju.
1CH 22:2 I zapovedi David da se skupe inostranci koji behu u zemlji Izrailjevoj, i odredi kamenare da tešu kamen da se gradi dom Božji.
1CH 22:3 I gvožđa mnogo za kline na krila vratima i na sastavke pripravi David, i bronze mnogo bez mere,
1CH 22:4 i drva kedrovih bez broja; jer dovožahu Sidonci i Tirci mnogo drva kedrovih Davidu.
1CH 22:5 Jer David govoraše: Solomun je sin moj dete mlado, a dom koji treba zidati Gospodu treba da bude vrlo velik za slavu i diku po svim zemljama; zato ću mu pripraviti šta treba. I pripravi David mnoštvo pre smrti svoje.
1CH 22:6 Potom dozva sina svog Solomuna i zapovedi mu da sazida dom Gospodu Bogu Izrailjevom.
1CH 22:7 I reče David Solomunu: Sine! Bio sam naumio da sazidam dom imenu Gospoda Boga svog.
1CH 22:8 Ali mi dođe reč Gospodnja govoreći: Mnogo si krvi prolio i velike si ratove vodio; nećeš ti sazidati dom imenu mom, jer si mnogo krvi prolio na zemlju preda mnom.
1CH 22:9 Evo, rodiće ti se sin, on će biti miran čovek i smiriću ga od svih neprijatelja njegovih unaokolo; zato će mu biti ime Solomun; i mir i pokoj daću Izrailju za njegovog vremena.
1CH 22:10 On će sazidati dom imenu mom, i on će mi biti sin, a ja njemu Otac, i utvrdiću presto carstva njegovog nad Izrailjem doveka.
1CH 22:11 Zato, sine, Gospod će biti s tobom, i bićeš srećan, te ćeš sazidati dom Gospoda Boga svog kao što je govorio za te.
1CH 22:12 Samo da ti da Gospod razum i mudrost kad te postavi nad Izrailjem da držiš zakon Gospoda Boga svog.
1CH 22:13 Tada ćeš biti srećan, ako uzdržiš i ustvoriš uredbe i zakone koje je zapovedio Gospod preko Mojsija Izrailju. Budi slobodan i hrabar, ne boj se i ne plaši se.
1CH 22:14 I evo u nevolji svojoj pripravio sam za dom Gospodnji, sto hiljada talanata zlata i hiljadu hiljada talanata srebra; a bronze i gvožđa bez mere, jer ga ima mnogo, takođe i drva i kamenja pripravio sam; a ti dodaj još.
1CH 22:15 A imaš i poslenika mnogo, kamenara i zidara i drvodelja, i svakojakih ljudi veštih svakom poslu.
1CH 22:16 Ima zlata, srebra, i bronze i gvožđa bez mere; nastani dakle i radi, i Gospod će biti s tobom.
1CH 22:17 Potom zapovedi David svim knezovima Izrailjevim da pomažu Solomunu, sinu njegovom:
1CH 22:18 Nije li s vama Gospod Bog vaš, koji vam je dao mir od svuda? Jer je dao u ruke moje stanovnike ove zemlje, i zemlja je pokorena Gospodu i narodu Njegovom.
1CH 22:19 Sada, dakle, upravite srce svoje i dušu svoju da tražite Gospoda Boga svog; nastanite i zidajte svetinju Gospodu Bogu da unesete kovčeg zaveta Gospodnjeg i sveto posuđe Božije u dom koji će se sazidati imenu Gospodnjem.
1CH 23:1 I tako David star i sit života postavi Solomuna, sina svog, carem nad Izrailjem.
1CH 23:2 I sabra sve knezove Izrailjeve i sveštenike i Levite.
1CH 23:3 I biše izbrojani Leviti od trideset godina i više, i beše ih na broj s glave na glavu trideset i osam hiljada ljudi.
1CH 23:4 Između njih beše dvadeset četiri hiljade određenih na posao u domu Gospodnjem, a šest hiljada upravitelja i sudija;
1CH 23:5 a četiri hiljade vratara i četiri hiljade koji hvaljahu Gospoda uz oruđa koja načini za hvalu.
1CH 23:6 I razdeli ih David u redove po sinovima Levijevim, Girsonu, Katu i Merariju.
1CH 23:7 Od Girsona behu: Ladan i Simej;
1CH 23:8 sinovi Ladanovi: poglavar Jehilo i Zetam i Joila, trojica;
1CH 23:9 (sinovi Simejevi: Selomit i Azilo i Haran, trojica.) To su poglavari otačkih porodica Ladanovih.
1CH 23:10 A sinovi Simejevi: Jat, Zina i Jeus i Verija, ta su četvorica sinovi Simejevi.
1CH 23:11 A Jat beše poglavar, a Ziza drugi; a Jeus i Verija nemahu mnogo dece, zato se brojahu u jedan dom otački.
1CH 23:12 Sinovi Katovi: Amram, Isar, Hevron i Ozilo, četvorica.
1CH 23:13 Sinovi Amramovi: Aron i Mojsije. Ali Aron bi odvojen da osvećuje svetinju nad svetinjama, on i sinovi njegovi doveka, da kade pred Gospodom, da mu služe i da blagosiljaju u ime Njegovo doveka.
1CH 23:14 A sinovi Mojsija, čoveka Božjeg, broje se u pleme Levijevo.
1CH 23:15 Sinovi Mojsijevi: Girson i Elijezer.
1CH 23:16 Sinovi Girsonovi: Sevuilo poglavar.
1CH 23:17 A sinovi Elijezerovi: Reavija poglavar. A nemaše Elijezer više sinova, nego se sinovi Reavijini umnožiše veoma.
1CH 23:18 Sinovi Isarovi: Selomit poglavar.
1CH 23:19 Sinovi Hevronovi: Jerija prvi, Amarija drugi, Jazilo treći, i Jekameam četvrti.
1CH 23:20 Sinovi Ozilovi: Miha prvi i Jesija drugi.
1CH 23:21 Sinovi Merarijevi: Malije i Musije. Sinovi Malijevi: Eleazar i Kis.
1CH 23:22 A Eleazar umre i ne imaše sinove nego samo kćeri, i njima se oženiše sinovi Kisovi, braća njihova.
1CH 23:23 Sinovi Musijevi: Malije i Eder i Jeremot, trojica.
1CH 23:24 To su sinovi Levijevi po otačkim domovima svojim, poglavari domova otačkih, koji biše izbrojani po broju imena s glave na glavu, koji rađahu posao za službu u domu Gospodnjem, od dvadeset godina i više.
1CH 23:25 Jer David reče: Mir dade Gospod Bog Izrailjev narodu svom, i nastavaće u Jerusalimu doveka.
1CH 23:26 I Leviti neće više nositi šatora i posuđa njegova za službu njegovu.
1CH 23:27 Jer po poslednjoj naredbi Davidovoj biše izbrojani sinovi Levijevi od dvadeset godina i više;
1CH 23:28 jer određeni behu da pomažu sinovima Aronovim u službi u domu Gospodnjem u tremovima i u kletima, i da čiste sve svete stvari i da rade oko službe u domu Gospodnjem,
1CH 23:29 i oko hlebova postavljenih, i oko belog brašna za dar i oko kolača presnih i oko tavica, i oko svega što se prži, i oko svake mere,
1CH 23:30 i da stoje jutrom i hvale i slave Gospoda, i tako večerom,
1CH 23:31 i kad se god prinose žrtve paljenice Gospodu u subote, i na mladine i praznike, u broju po redu svom svagda pred Gospodom,
1CH 23:32 i da rade šta treba raditi u šatoru od sastanka i u svetinji, i za sinove Aronove, braću svoju, u službi u domu Gospodnjem.
1CH 24:1 A među sinovima Aronovim ovo su redovi: sinovi Aronovi behu Nadav i Avijud, Eleazar i Itamar.
1CH 24:2 Ali Nadav i Avijud umreše pre oca svog i nemahu dece; zato biše sveštenici Eleazar i Itamar.
1CH 24:3 I razdeli ih David: Sadoka, koji beše od sinova Eleazarovih, i Ahimeleha, koji beše od sinova Itamarovih, po redu njihovom u službi njihovoj.
1CH 24:4 I nađe se sinova Eleazarovih više poglavica nego sinova Itamarovih, kad ih razdeliše: od sinova Eleazarovih beše poglavica po domovima otačkim šesnaest, a od sinova Itamarovih osam po domovima otačkim.
1CH 24:5 I biše razdeljeni žrebom i jedan i drugi; jer poglavari u svetinji i poglavari pred Bogom behu i od sinova Eleazarovih i od sinova Itamarovih.
1CH 24:6 I popisa ih Semaja, sin Natanailov pisar od plemena Levijevog pred carem i knezovima i Sadokom sveštenikom i Ahimelehom sinom Avijatarovim i pred poglavarima porodica otačkih među sveštenicima i Levitima, jedan dom otački uzevši za Eleazara, a jedan za Itamara.
1CH 24:7 I pade prvi žreb na Jojariva, drugi na Jedaju,
1CH 24:8 treći na Harima, četvrti na Seorima,
1CH 24:9 peti na Malhiju, šesti na Mejamina,
1CH 24:10 sedmi na Akosa, osmi na Aviju,
1CH 24:11 deveti na Isuja, deseti na Sehaniju,
1CH 24:12 jedanaesti na Elijasiva, dvanaesti na Jakima,
1CH 24:13 trinaesti na Ufu, četrnaesti na Jesevava,
1CH 24:14 petnaesti na Vilgu, šesnaesti na Imira,
1CH 24:15 sedamnaesti na Ezira, osamnaesti na Afisisa,
1CH 24:16 devetnaesti na Petaju, dvadeseti na Jezekila,
1CH 24:17 dvadeset prvi na Jahina, dvadeset drugi na Gamula,
1CH 24:18 dvadeset treći na Delaju, dvadeset četvrti na Maziju.
1CH 24:19 To je red njihov za službu njihovu kojom idu u dom Gospodnji na posao svoj po naredbi Arona, oca svog, kako mu beše zapovedio Gospod Bog Izrailjev.
1CH 24:20 A od ostalih sinova Levijevih beše od sinova Amramovih Suvailo; od sinova Suvailovih Jedaja,
1CH 24:21 od Reavije, od sinova Reavijinih poglavar Jesija;
1CH 24:22 od sinova Isarovih Selomit, od sinova Selomitovih Jat;
1CH 24:23 a od sinova Jerijinih Amarija drugi, Jazilo treći, Jekameam četvrti;
1CH 24:24 od sinova Uzilovih Miha; od sinova Mišinih Samir;
1CH 24:25 brat Mišin Jesija; od sinova Jesinijih Zaharija.
1CH 24:26 Sinovi Merarijevi: Malije i Musije; od sinova Jazijinih Veno.
1CH 24:27 Sinovi Merarijevi od Jazije: Veno i Soam i Zahur i Ivrije;
1CH 24:28 od Malija Eleazar, koji nemaše sinova;
1CH 24:29 od Kisa, od sinova Kisovih: Jerameilo;
1CH 24:30 i od sinova Musijevih Malije i Eder i Jerimot. To behu sinovi levitski po domovima otaca svojih.
1CH 24:31 I oni bacaše žreb prema braći svojoj, sinovima Aronovim, pred Davidom i Sadokom i Ahimelehom i poglavarima domova otačkih među sveštenicima i Levitima, od domova otačkih svaki poglavar prema bratu svom mlađem.
1CH 25:1 I odvoji David s vojvodama za službu sinove Asafove i Emanove i Jedutunove, koji će prorokovati uz gusle i psaltire i kimvale; i biše između njih izbrojani ljudi za posao u svojoj službi:
1CH 25:2 Od sinova Asafovih: Zahur i Josif i Netanija i Asarila, sinovi Asafovi, pod rukom Asafa, koji prorokovaše po naredbi carevoj;
1CH 25:3 od Jedutuna: šest sinova Jedutunovih: Gedalija i Sorije i Jesaija, Asavija i Matatija i Simej pod rukom oca svog Jedutuna, koji prorokovaše uz gusle hvaleći i slaveći Gospoda;
1CH 25:4 od Emana: sinovi Emanovi: Vukija, Matanija, Ozilo, Sevuilo i Jerimot, Ananija i Ananije, Elijata, Gidaltija i Romamti-Ezer, Josvekasa, Malotije, Otir i Maziot.
1CH 25:5 Ti svi behu sinovi Emana videoca carevog u rečima Božijim da se uzvišuje rog; jer Bog dade Emanu četrnaest sinova i tri kćeri.
1CH 25:6 Svi oni behu pod rukom oca svog pevajući u domu Gospodnjem uz kimvale i psaltire i gusle, za službu u domu Božijem, kako car naređivaše Asafu i Jedutunu i Emanu.
1CH 25:7 I beše ih na broj s braćom njihovom obučenom pesmama Gospodnjim, dvesta i osamdeset i osam, samih veštaka.
1CH 25:8 I baciše žreb za službu svoju, mali kao veliki, učitelj kao učenik.
1CH 25:9 I pade prvi žreb za Asafa na Josifa, drugi na Gedaliju s braćom i sinovima njegovim, njih dvanaest;
1CH 25:10 treći na Zahura, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:11 četvrti na Iserija, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:12 peti na Netaniju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:13 šesti na Vukiju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:14 sedmi na Jesarilu, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:15 osmi na Jesaiju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:16 deveti na Mataniju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:17 deseti na Simeja, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:18 jedanaesti na Azareila, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:19 dvanaesti na Asaviju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:20 trinaesti na Savuila, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:21 četrnaesti na Matatiju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:22 petnaesti na Jeremota, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:23 šesnaesti na Ananiju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:24 sedamnaesti na Josvekasu, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:25 osamnaesti na Ananija, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:26 devetnaesti na Malotija, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:27 dvadeseti na Elijatu, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:28 dvadeset prvi na Otira, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:29 dvadeset drugi na Gidaltiju, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:30 dvadeset treći na Maziota, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest;
1CH 25:31 dvadeset četvrti na Romamti-Ezera, sinove njegove i braću njegovu, njih dvanaest.
1CH 26:1 A redovi vratarski behu: od sinova Korejevih beše Meselemija sin Korejev između sinova Asafovih;
1CH 26:2 a sinovi Meselemijini: Zaharija prvenac, Jedailo drugi, Zavadija treći, Jatnilo četvrti,
1CH 26:3 Elam peti, Joanan šesti, Elioinaj sedmi;
1CH 26:4 i Ovid-Edomovi sinovi: Semaja prvenac, Jozavad drugi, Joah treći i Sihar četvrti i Natanailo peti,
1CH 26:5 Amilo šesti, Isahar sedmi, Feultaj osmi; jer ga blagoslovi Bog.
1CH 26:6 I Semaji, sinu njegovom, rodiše se sinovi, koji starešovahu u domu oca svog, jer behu dobri junaci.
1CH 26:7 Sinovi Semajini: Gotnije i Rafailo i Ovid i Elzavad braća njegova, hrabri ljudi, Eliuj i Semahija.
1CH 26:8 Svi ovi behu od sinova Ovid-Edomovih, i oni i sinovi njihovi i braća njihova, svi hrabri ljudi, krepki za službu, beše ih šezdeset i dva od Ovid-Edoma.
1CH 26:9 A Meselemijinih sinova i braće, hrabrih ljudi, beše osamnaest.
1CH 26:10 A Osini sinovi, od sinova Merarijevih: Simrije poglavar, premda ne beše prvenac, ali ga otac postavi poglavarem;
1CH 26:11 Helkija drugi, Tevalija treći, Zaharija četvrti; svih sinova i braće Osine beše trinaest.
1CH 26:12 Od njih behu redovi vratarski po poglavarima da čuvaju stražu naizmence s braćom svojom služeći u domu Gospodnjem.
1CH 26:13 Jer metaše žreb za malog kao i za velikog po domovima svojih otaca, za svaka vrata.
1CH 26:14 I pade žreb na istok Selimiji; a Zahariji, sinu njegovom, mudrom savetniku, kad baciše žreb, pade mu žreb na sever;
1CH 26:15 a Ovid-Edomu na jug, a sinovima njegovim na riznicu;
1CH 26:16 Sufimu i Osi na zapad s vratima salehetskim na putu koji ide gore; straža beše prema straži:
1CH 26:17 S istoka šest Levita; sa severa četiri na dan; s juga na dan četiri; a kod riznice po dva;
1CH 26:18 na Parvaru sa zapada četiri na putu, dva kod Parvara.
1CH 26:19 To su redovi vratarski među sinovima Korejevim i sinovima Merarijevim.
1CH 26:20 I ovi još behu Leviti: Ahija nad blagom doma Božijeg, nad blagom od posvećenih stvari.
1CH 26:21 Od sinova Ladanovih između sinova Girsonovih od Ladana, između glavara domova otačkih od Ladana sina Girsonovog beše Jehilo.
1CH 26:22 Sinovi Jehilovi: Zetam i Joilo brat mu behu nad blagom doma Gospodnjeg.
1CH 26:23 Od sinova Amramovih, Isarovih, Hevronovih, Ozilovih,
1CH 26:24 beše Sevuilo, sin Girsona sina Mojsijevog starešina nad blagom.
1CH 26:25 A braća njegova od Elijezera: Reavija sin mu, a njegov sin Jesaija, a njegov sin Joram, a njegov sin Zihrije, a njegov sin Selomit;
1CH 26:26 ovaj Selomit i braća njegova behu nad svim blagom od posvećenih stvari, koje posveti car David i poglavari domova otačkih i hiljadnici i stotinici i vojvode;
1CH 26:27 od ratova i od plena posvetiše da se opravi dom Gospodnji;
1CH 26:28 i šta god beše posvetio Samuilo videlac i Saul, sin Kisov i Avenir sin Nirov i Joav sin Serujin; ko god posvećivaše, davaše u ruke Selomitu i braći njegovoj.
1CH 26:29 Od sinova Isarovih: Henanija i sinovi njegovi behu nad spoljašnjim poslovima u Izrailju, upravitelji i sudije.
1CH 26:30 Od sinova Hevronovih Asavija i braća njegova, hiljadu i sedam stotina hrabrih ljudi, behu nad Izrailjem s ove strane Jordana na istoku za svaki posao Gospodnji i za službu carsku.
1CH 26:31 Između sinova Hevronovih beše Jerija, poglavar sinovima Hevronovim po porodicama njihovim i domovima otačkim. Četrdesete godine carovanja Davidovog potražiše ih i nađoše među njima hrabrih junaka u Jaziru galadskom.
1CH 26:32 I braće njegove, hrabrih ljudi, beše dve hiljade i sedam stotine glavara u domovima otačkim; i postavi ih car David nad sinovima Ruvimovim i Gadovim i polovinom plemena Manasijinog za sve poslove Božije i carske.
1CH 27:1 A sinovi Izrailjevi po svom broju, glavari domova otačkih, hiljadnici i stotinici i upravitelji njihovi, služahu caru u svakom poslu u redovima, koji dolažahu i odlažahu od meseci do meseci, svakog meseca u godini; a u svakom redu beše ih dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:2 Nad prvim redom prvog meseca beše Jasoveam, sin Zavdilov, i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:3 Od sinova Faresovih beše poglavar nad svim starešinama u vojsci prvog meseca.
1CH 27:4 A nad redom drugog meseca beše Dodaj Ahošanin, i vojvoda u njegovom redu beše Miklot; i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:5 Treći vojvoda trećeg meseca beše Venaja, sin Jodaja sveštenika, poglavar; i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:6 Ovaj Venaja beše junak među tridesetoricom i nad tridesetoricom; i nad redom njegovim beše Amnizavad, sin mu.
1CH 27:7 Četvrti, četvrtog meseca Asailo brat Joavov, a za njim Zevadija sin mu; i u redu njegovom beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:8 Peti, petog meseca, poglavar Samut Jezrajanin, i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:9 Šesti, šestog meseca, Ira sin Ikisov Tekujanin, a u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:10 Sedmi, sedmog meseca, Helis Felonjanin od sinova Jefremovih, a u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:11 Osmi, osmog meseca, Sivehaj Husaćanin od sinova Zarinih, i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:12 Deveti, devetog meseca, Avijezer Anatoćanin od sinova Venijaminovih, i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:13 Deseti, desetog meseca, Maraj Netofaćanin od sinova Zarinih, i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:14 Jedanaesti, jedanaestog meseca, Venaja Faratonjanin od sinova Jefremovih, i u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:15 Dvanaesti, dvanaestog meseca, Heldaj Netofaćanin od Gotonila, a u njegovom redu beše dvadeset i četiri hiljade.
1CH 27:16 A nad plemenima Izrailjevim behu: nad plemenom Ruvimovim knez Elijezer sin Zihrijev; nad Simeunovim Sefatija sin Masin;
1CH 27:17 nad Levijevim Asavija sin Kemuilov; nad Aronovim Sadok;
1CH 27:18 nad Judinim Eliuj od braće Davidove; nad Isaharovim Amrije sin Mihailov;
1CH 27:19 nad Zavulonovim Ismaja sin Ovadijin; nad Neftalimovim Jerimot sin Azrilov;
1CH 27:20 nad sinovima Jefremovim Isus sin Azazijev; nad polovinom plemena Manasijinog Joilo sin Fedajin;
1CH 27:21 nad drugom polovinom plemena Manasijinog u Galadu Ido sin Zaharijin; nad Venijaminovim Jasilo sin Avenirov;
1CH 27:22 nad Danovim Azareilo sin Jeroamov. To behu knezovi plemena Izrailjevih.
1CH 27:23 A ne izbroja David onih koji imahu manje od dvadeset godina, jer Gospod beše rekao da će umnožiti sinove Izrailjeve kao zvezde nebeske.
1CH 27:24 Joav, sin Serujin poče brojati, ali ne dovrši; jer dođe gnev Božji za to na Izrailja; zato taj broj ne dođe u knjigu o caru Davidu.
1CH 27:25 Nad blagom carevim beše Azmavet, sin Adilov, a nad blagom po zemlji, po gradovima i po selima i po kulama Jonatan, sin Ozijin.
1CH 27:26 A nad ratarima, koji rađahu zemlju, beše Ezrije, sin Heluvov;
1CH 27:27 a nad vinogradarima Simej Ramaćanin; a nad rodom vinogradskim i nad pivnicama Zavdije Sifmejin;
1CH 27:28 a nad maslinama i smokvama po poljima Val-Anan Gederanin; a nad uljem Joas;
1CH 27:29 nad govedima što pasahu u Saronu Sitraj Saronjanin, a nad govedima po dolinama Safat Adlajev;
1CH 27:30 nad kamilama Ovil Ismailjac; nad magarcima Jedaja Meronoćanin;
1CH 27:31 a nad ovcama Jaziz Agarejin. Svi ovi behu nastojnici nad blagom cara Davida.
1CH 27:32 A Jonatan, stric Davidov beše savetnik, mudar čovek i književnik; on i Jehilo sin Ahmonijev behu sa sinovima carevim.
1CH 27:33 I Ahitofel beše savetnik carev, i Husaj Arhijanin prijatelj carev.
1CH 27:34 A posle Ahitofela beše Jodaj, sin Venajin i Avijatar, a vojvoda carev beše Joav.
1CH 28:1 I David sabra u Jerusalim sve poglavare Izrailjeve, poglavare plemenske i poglavare od redova koji služahu caru, i hiljadnike i stotinike, i koji behu nad svim blagom i stokom carevom, i sinove svoje i dvorane i junake i sve ljude hrabre,
1CH 28:2 i ustavši car David na noge reče: Čujte me, braćo moja i narode moj! Ja bih naumio da sazidam dom gde bi počivao kovčeg Gospodnji i da bude podnožje nogama Boga našeg, i pripravih šta treba za zidanje.
1CH 28:3 Ali mi Bog reče: Nećeš sazidati dom imenu mom, jer si ratnik i krv si prolivao.
1CH 28:4 Ali Gospod Bog Izrailjev izabra me iz svega doma oca mog da budem car nad Izrailjem doveka; jer Judu izabra za vođu, i iz doma Judinog dom oca mog; i između sinova oca mog bi mu volja da mene postavi carem nad svim Izrailjem.
1CH 28:5 A tako između svih sinova mojih (jer mnogo sinova dade mi Gospod) izabra Solomuna, sina mog da sedi na prestolu carstva Gospodnjeg nad Izrailjem.
1CH 28:6 I reče mi: Solomun, sin tvoj, sazidaće moj dom i tremove moje, jer njega izabrah sebi za sina, i ja ću mu biti otac.
1CH 28:7 I utvrdiću carstvo njegovo doveka, ako bude postojan da izvršuje zapovesti moje i zakone moje kao danas.
1CH 28:8 Sada dakle pred svim Izrailjem, zborom Gospodnjim, i da čuje Bog naš, kažem vam: Držite i tražite sve zapovesti Gospoda Boga svog, da biste držali ovu dobru zemlju i ostavili je u nasledstvo sinovima svojim nakon sebe doveka.
1CH 28:9 A ti, Solomune sine, znaj Boga oca svog, i služi mu celim srcem i dušom dragovoljnom; jer sva srca ispituje Gospod i svaku pomisao zna; ako Ga ustražiš, naći ćeš Ga; ako li Ga ostaviš, odbaciće te zasvagda.
1CH 28:10 Vidi sada da te je Gospod izabrao da sazidaš dom za svetinju; budi hrabar i radi.
1CH 28:11 Tada predade David Solomunu sinu svom sliku od trema i od kuća njegovih, i od riznica i od soba i od kleti unutrašnjih, i od mesta za zaklopac očišćenja,
1CH 28:12 i sliku od svega što beše smislio za tremove doma Gospodnjeg i za sve kleti unaokolo i za riznicu doma Božijeg i za riznicu od svetih stvari,
1CH 28:13 i za redove svešteničke i levitske i za svaki posao u službi u domu Gospodnjem i za sve posuđe u domu Gospodnjem;
1CH 28:14 zlato pod meru za sudove zlatne za svaku službu, i srebro za sve sudove srebrne pod meru, za sve sudove za svaku službu;
1CH 28:15 pod meru za svećnjake zlatne i žiške zlatne, po težini svakog svećnjaka i žižaka njegovih, i za svećnjake srebrne po težini svakog svećnjaka i žižaka njegovih, prema potrebi svakog svećnjaka;
1CH 28:16 i zlata pod meru za stolove na kojima će stajati hlebovi postavljeni, za svaki sto; i srebra za stolove srebrne;
1CH 28:17 i za viljuške i za kotliće i za zdele zlata čistog, i za zlatne čaše pod meru, za svaku čašu, i za srebrne čaše srebra pod meru za svaku;
1CH 28:18 i za oltar kadioni čistog zlata pod meru; i sliku od kola zlatnih heruvima, koji će raširivši krila zaklanjati kovčeg zaveta Gospodnjeg.
1CH 28:19 To mi je sve došlo pisano rukom Gospodnjom da bih znao sve kako šta treba uraditi.
1CH 28:20 I tako reče David Solomunu, sinu svom: Budi slobodan i hrabar, i radi, ne boj se i ne plaši se, jer će Gospod Bog, Bog moj, biti s tobom, neće te ostaviti niti će odstupiti od tebe, dokle ne svršiš sav posao za službu u domu Gospodnjem.
1CH 28:21 A evo redovi sveštenički i levitski za svaku službu u domu Božijem; i imaš uza se za svaki posao ljudi dragovoljnih i veštih svakom poslu, i poglavare i sav narod za svaku zapovest svoju.
1CH 29:1 Potom reče David svemu zboru: Jednog Solomuna, sina mog, izabrao je Gospod, mlado dete, a ovo je velik posao; jer neće biti čoveku taj dom nego Gospodu Bogu.
1CH 29:2 Ja koliko mogoh pripravih za dom Boga svog zlata za stvari zlatne, srebra za srebrne, bronze za bronzane, gvožđa za gvozdene, i drva za drvene, kamenja onihova, i kamenja za ukivanje, i kamenja za nakit i za vez, i svakojakog dragog kamenja, i kamena mramora izobila.
1CH 29:3 I još iz ljubavi k domu Boga svog, šta imam svog zlata i srebra, osim svega što sam pripravio za dom sveti, dajem i to na dom Boga svog:
1CH 29:4 Tri hiljade talanata zlata ofirskog, i sedam hiljada talanata čistog srebra, da se oblože zidovi domovima.
1CH 29:5 Zlato za zlatne stvari, a srebro za srebrne i za svako delo ruku umetničkih. A bi li jošte ko hteo dragovoljno šta danas priložiti Gospodu?
1CH 29:6 Tada dragovoljno priložiše knezovi domova otačkih i knezovi plemena Izrailjevih i hiljadnici i stotinici i knezovi nad poslovima carskim.
1CH 29:7 I dadoše za službu u domu Božijem zlata, pet hiljada talanata i deset hiljada zlatica, i srebra deset hiljada talanata, i bronze osamnaest hiljada talanata, i gvožđa sto hiljada talanata.
1CH 29:8 I kamenja u koga god beše svi dadoše u riznicu doma Gospodnjeg u ruke Jehila od sinova Girsonovih.
1CH 29:9 I radovaše se narod što dragovoljno prilagahu, jer prilagahu celim srcem Gospodu; i car se David radovaše veoma.
1CH 29:10 Potom David blagoslovi Gospoda pred svim zborom, i reče David: Blagosloven si Gospode Bože Izrailja, oca našeg od veka do veka.
1CH 29:11 Tvoje je, Gospode, veličanstvo i sila i slava i večnost i čast, i sve što je na nebu i na zemlji; Tvoje je, Gospode, carstvo, i Ti si uzvišen, svrh svega Poglavar;
1CH 29:12 bogatstvo i slava od Tebe je, i Ti vladaš svim, i u Tvojoj je ruci moć i sila, i u Tvojoj je ruci uzvisiti i ukrepiti sve.
1CH 29:13 Sada dakle, Bože naš, hvalimo Te i slavimo ime Tvoje slavno.
1CH 29:14 Jer ko sam ja i šta je moj narod da bismo mogli ovoliko prineti Tebi dragovoljno? Jer je od Tebe sve, i iz Tvojih ruku primivši dasmo Ti.
1CH 29:15 Jer smo došljaci pred Tobom i gosti kao svi oci naši; dani su naši na zemlji kao sen i nema stajanja.
1CH 29:16 Gospode Bože naš, sve ovo blago što Ti pripravismo za građenje doma imenu Tvom svetom, iz Tvoje je ruke, i sve je Tvoje.
1CH 29:17 Ali znam, Bože moj, da Ti ispituješ srca i šta je pravo hoćeš; ja pravim srcem dragovoljno prinesoh sve ovo, i s radošću videh narod Tvoj koji je ovde kako Ti dragovoljno prinosi.
1CH 29:18 Gospode Bože Avrama, Isaka i Izrailja, otaca naših, sačuvaj doveka ovu volju i pomisao srdačnu naroda svog, i upravljaj srce njihovo k sebi.
1CH 29:19 I Solomunu, sinu mom podaj srce pravo da bi držao zapovesti Tvoje, svedočanstva Tvoja i uredbe Tvoje, i da bi otvorio sve i da bi sazidao dvor ovaj za koji sam pripravio.
1CH 29:20 Potom reče David svemu zboru: Blagoslovite sada Gospoda Boga svog. I sav zbor blagoslovi Gospoda Boga otaca svojih, i savivši se pokloniše se Gospodu i caru.
1CH 29:21 I prinesoše Gospodu žrtve, i prinesoše Gospodu žrtve paljenice sutradan: hiljadu volova, hiljadu ovnova, hiljadu jaganjaca s nalivima njihovim, i drugih žrtava mnogo za sav narod.
1CH 29:22 I jedoše i piše pred Gospodom onaj dan veseleći se veoma. I postaviše drugom Solomuna, sina Davidovog carem, i pomazaše ga Gospodu za vođu a Sadoka za sveštenika.
1CH 29:23 I tako sede Solomun na presto Gospodnji da caruje mesto Davida oca svog, i beše srećan, i slušaše ga sav Izrailj.
1CH 29:24 I svi knezovi i junaci i svi sinovi cara Davida dadoše ruke da će biti pokorni caru Solomunu.
1CH 29:25 I Gospod uzvisi veoma Solomuna pred svim Izrailjem i dade mu slavu carsku kakve nijedan car pre njega nije imao u Izrailju.
1CH 29:26 Tako David, sin Jesejev, carova nad svim Izrailjem.
1CH 29:27 A vremena za koje carova nad Izrailjem beše četrdeset godina: a u Hevronu carova sedam godina, a u Jerusalimu carova trideset i tri godine.
1CH 29:28 I umre u dobroj starosti, sit života, bogatstva i slave; i zacari se Solomun, sin njegov, na njegovo mesto.
1CH 29:29 A dela cara Davida prva i poslednja eno su zapisana u knjizi Samuila videoca i u knjizi Natana proroka i u knjizi Gada videoca,
1CH 29:30 sa svim carovanjem njegovim i silom njegovom i s vremenima koja prođoše preko njega i Izrailja i svih carevina zemaljskih.
2CH 1:1 I Solomun sin Davidov utvrdi se u carstvu svom, i Gospod Bog njegov beše s njim, i uzvisi ga veoma.
2CH 1:2 I Solomun reče svemu Izrailju, hiljadnicima i stotinicima i sudijama i svim knezovima svega Izrailja, glavarima domova otačkih,
2CH 1:3 te otidoše, Solomun i sav zbor s njim, na visinu koja beše u Gavaonu; jer onde beše šator od sastanka Božjeg, koji načini Mojsije, sluga Gospodnji, u pustinji.
2CH 1:4 A kovčeg Božji beše preneo David iz Kirijat-Jarima na mesto koje mu spremi David; jer mu razape šator u Jerusalimu.
2CH 1:5 I oltar bronzani koji načini Veseleilo, sin Urija sina Orovog, beše onde pred šatorom Gospodnjim. I potraži Ga Solomun i sav zbor.
2CH 1:6 I prinese Solomun onde pred Gospodom na oltaru bronzanom, koji beše pred šatorom od sastanka, prinese na njemu hiljadu žrtava paljenica.
2CH 1:7 Onu noć javi se Bog Solomunu i reče mu: Išti šta hoćeš da ti dam.
2CH 1:8 A Solomun reče Bogu: Ti si učinio veliku milost Davidu ocu mom i postavio si mene carem na njegovo mesto.
2CH 1:9 Neka dakle, Gospode Bože, bude tvrda reč Tvoja, koju si rekao Davidu ocu mom, jer si me postavio carem nad narodom kog ima mnogo kao praha na zemlji.
2CH 1:10 Zato daj mi mudrost i znanje da polazim pred narodom ovim i dolazim, jer ko može suditi narodu Tvom tako velikom?
2CH 1:11 Tada reče Bog Solomunu: Što ti je to u srcu, a ne išteš bogatstvo, blago ni slavu, ni duše nenavidnika svojih, niti išteš dug život, nego išteš mudrost i znanje da možeš suditi narodu mom, nad kojim te postavih carem,
2CH 1:12 mudrost i znanje daje ti se; a daću ti i bogatstva i slave, kakve nisu imali carevi pre tebe niti će posle tebe imati.
2CH 1:13 I vrati se Solomun s visine koja beše u Gavaonu ispred šatora od sastanka u Jerusalim, i carovaše nad Izrailjem.
2CH 1:14 I nakupi Solomun kola i konjanika, i imaše hiljadu i četiri stotine kola i dvanaest hiljada konjanika, koje namesti po gradovima gde mu behu kola i kod sebe u Jerusalimu.
2CH 1:15 I učini car te beše u Jerusalimu srebra i zlata kao kamena, a kedrovih drva kao divljih smokava koje rastu po polju, tako mnogo.
2CH 1:16 I dovođahu Solomunu konje iz Misira i svakojaku robu, jer trgovci carevi uzimahu svakojaki trg za cenu.
2CH 1:17 I odlažahu, te dogonjahu iz Misira kola po šest stotina sikala srebra, a konje po sto pedeset; i tako svi carevi hetejski i carevi sirski preko njih dobivahu.
2CH 2:1 I naumi Solomun da zida dom imenu Gospodnjem i dom carski sebi.
2CH 2:2 I odbroja Solomun sedamdeset hiljada nosilaca i osamdeset hiljada koji će tesati u gori, i tri hiljade i šest stotina nastojnika nad njima.
2CH 2:3 I posla Solomun ka Hiramu, caru tirskom, i poruči mu: Kako je činio Davidu ocu mom i slao mu drva kedrovih da zida sebi kuću gde će sedeti, učini tako i meni.
2CH 2:4 Evo rad sam zidati dom imenu Gospoda Boga svog da mu ga posvetim da se kadi pred njim kadom mirisnim i da se postavljaju hlebovi vazda i da se prinose žrtve paljenice jutrom i večerom, i u subote i na mladine i na praznike Gospoda Boga našeg, što treba da biva u Izrailju doveka.
2CH 2:5 A dom koji ću zidati biće velik, jer je Bog naš veći od svih bogova.
2CH 2:6 A ko bi mogao Njemu sazidati dom kad Ga nebo i nebesa nad nebesima ne mogu obuhvatiti? I ko sam ja da mu sazidam dom? Nego samo da se kadi pred Njim.
2CH 2:7 Tako sada pošlji mi čoveka veštog, koji ume raditi od zlata i od srebra i od bronze i od gvožđa i od skerleta i od crvca i od porfire, i koji zna rezati, da radi s umetnicima koje imam kod sebe u Judeji i u Jerusalimu, koje je dobavio David, otac moj.
2CH 2:8 I pošalji mi drva kedrovih i jelovih i algumima s Livana, jer znam da sluge tvoje umeju seći drva livanska; a evo sluge će moje biti s tvojim slugama,
2CH 2:9 da mi priprave mnogo drva, jer dom što ću zidati biće velik i divan.
2CH 2:10 A evo, poslanicima koji će seći drvo, slugama tvojim, daću pšenice ovršene dvadeset hiljada kora, i dvadeset hiljada kora ječma, i vina dvadeset hiljada vata, i ulja dvadeset hiljada vata.
2CH 2:11 I odgovori Hiram car tirski u knjizi koju posla Solomunu: Što Gospod ljubi svoj narod zato te postavi carem nad njim.
2CH 2:12 I govoraše Hiram: Blagosloven da je Gospod Bog Izrailjev, koji je stvorio nebo i zemlju, što je dao caru Davidu sina mudrog, pametnog i razumnog, koji će sazidati dom Gospodu i carski dom sebi.
2CH 2:13 Šaljem ti dakle čoveka veštog i razumnog, Hirama Aviva,
2CH 2:14 sina jedne žene između kćeri Danovih, kome je otac bio Tirac; on ume raditi od zlata i od srebra, od bronze, od gvožđa, od kamena i od drveta, od skerleta, i od porfire, i od tankog platna i od crvca, i rezati svašta, i izmisliti svašta vešto šta mu se da, neka radi s tvojim umetnicima i s umetnicima gospodara mog Davida, oca tvog.
2CH 2:15 Neka dakle pšenicu i ječam, ulje i vino, što je rekao gospodar moj, pošalje slugama svojim.
2CH 2:16 A mi ćemo naseći drva na Livanu koliko ti god treba, i spustićemo ih u slapovima morem u Jopu, a ti ih odande vozi u Jerusalim.
2CH 2:17 Tada Solomun izbroja sve inostrance koji behu u zemlji Izrailjevoj posle brojanja kad ih izbroja David otac njegov, i nađe ih se sto i pedeset i tri hiljade i šest stotina;
2CH 2:18 i odredi od njih sedamdeset hiljada koji će nositi, i osamdeset hiljada koji će tesati u planini, a tri hiljade i šest stotina nastojnika da nastoje da radi narod.
2CH 3:1 I poče Solomun zidati dom Gospodnji u Jerusalimu na brdu Moriji, koje bi pokazano Davidu ocu njegovom na mestu koje beše pripravio David, na gumnu Ornana Jevusejina.
2CH 3:2 I poče zidati drugog dana drugog meseca četvrte godine carovanja svog.
2CH 3:3 A ovako zasnova Solomun da zida dom Božji: u dužinu šezdeset lakata po staroj meri, a u širinu dvadeset lakata.
2CH 3:4 A trem koji beše pred dužinom uz širinu doma imaše dvadeset lakata, a u visinu sto i dvadeset; i obloži ga iznutra čistim zlatom.
2CH 3:5 A dom veliki obloži drvetom jelovim, potom ga obloži čistim zlatom, i ozgo načini palme i lance.
2CH 3:6 I obloži dom kamenjem dragim da je nakićen, a zlato beše parvajimsko.
2CH 3:7 Obloži zlatom dom, grede, pragove i zidove i vrata, i izreza heruvime po zidovima.
2CH 3:8 I načini dom za svetinju nad svetinjama, dug uz širinu doma dvadeset lakata, i širok dvadeset lakata i obloži ga čistim zlatom, kog otide do šest stotina talanata.
2CH 3:9 A na kline dade pedeset sikala zlata; i kleti obloži zlatom.
2CH 3:10 I načini u domu svetinje nad svetinjama dva heruvima, naprave umetničke, i obloži ih zlatom.
2CH 3:11 I krila tih heruvima imahu u dužinu dvadeset lakata: jedno krilo beše od pet lakata, i ticaše u zid od doma i drugo krilo beše od pet lakata, i ticaše u krilo drugog heruvima;
2CH 3:12 tako i drugog heruvima krilo beše od pet lakata, i ticaše u zid od doma, i drugo mu krilo beše od pet lakata i sastavljaše se s krilom drugog heruvima.
2CH 3:13 Krila tim heruvimima behu raširena na dvadeset lakata, a oni stajahu na nogama svojim, licem okrenutim u dom.
2CH 3:14 I načini zaves od porfire, od skerleta, od crvca i od tankog platna, i po njemu načini heruvime.
2CH 3:15 I načini pred domom dva stupa, u visinu od trideset i pet lakata, i oglavlja ozgo na svakom od pet lakata.
2CH 3:16 I načini lance kao u svetinji, i metnu ih na vrh stupova, i načini sto šipaka, i metnu ih među lance.
2CH 3:17 I postavi stupove pred crkvom, jedan s desne strane a drugi s leve, i desni nazva Jahin, a levi Voas.
2CH 4:1 I načini oltar od bronze, dvadeset lakata dug i dvadeset lakata širok, a deset lakata visok.
2CH 4:2 I sali more, deset lakata beše mu od jednog kraja do drugog, okruglo unaokolo, pet lakata visoko; a unaokolo mu beše trideset lakata.
2CH 4:3 A pod njim behu likovi volovski, koji stajahu svuda unaokolo, po deset na jednom laktu, te okružavahu more: dva reda beše tih volova, salivenih s morem.
2CH 4:4 I stajaše more na dvanaest volova, tri gledahu na sever, a tri gledahu na zapad, a tri gledahu na jug, a tri gledahu na istok, a more stajaše ozgo na njima, i zadnja strana svih njih beše unutra.
2CH 4:5 Debljina mu beše s podlanice, a kraj mu beše kao kraj u čaše, kao cvet ljiljanov, a primaše tri hiljade vata.
2CH 4:6 I načini deset umivaonica, i metnu ih pet s desne strane, a pet s leve, da se u njima pere, šta god trebaše za žrtvu paljenicu, u njima prahu; a more beše za sveštenike da se u njima umivaju.
2CH 4:7 I načini deset svećnjaka od zlata, oblika kakav im trebaše, i namesti ih u crkvi, pet s desne strane a pet s leve.
2CH 4:8 I načini deset stolova, i namesti ih u crkvi, pet s desne strane a pet s leve; i načini stotinu čaša od zlata.
2CH 4:9 I načini trem sveštenički i veliki trem, i vrata na tremu, i okova vrata u bronzu.
2CH 4:10 A more metnu na desnu stranu k istoku s juga.
2CH 4:11 Još načini Hiram lonce i lopate i kotliće, i svrši Hiram posao, koji radi caru Solomunu za dom Božiji:
2CH 4:12 Dva stupa, i dva oglavlja okrugla navrh stupova, i pletenice dve da pokriju dva oglavlja navrh stupova;
2CH 4:13 i četiri stotine šipaka na dve pletenice, dva reda šipaka na svakoj pletenici, da pokrivaju dva oglavlja navrh stupova;
2CH 4:14 i načini podnožja, i umivaonice načini na podnožja;
2CH 4:15 jedno more, i dvanaest volova pod njim;
2CH 4:16 i lonce i lopate i viljuške, i sve sprave za njih načini Hiram Aviv caru Solomunu za dom Gospodnji od uglađene bronze.
2CH 4:17 To je car salivao u ravni jordanskoj u zemlji ilovači između Sohota i Saridate.
2CH 4:18 I načini Solomun svega ovog posuđa vrlo mnogo, da se nije tražila mera bronzi.
2CH 4:19 Načini Solomun i sve druge sprave za dom Božji, i oltar od zlata i stolove na kojima stajahu hlebovi postavljeni;
2CH 4:20 i svećnjake sa žišcima njihovim od čistog zlata da gore pred svetinjom nad svetinjama po običaju;
2CH 4:21 i cvetove i žiške i usekače od zlata; a to zlato beše veoma dobro:
2CH 4:22 I noževe i kotliće i kadionice i klešta od čistog zlata; i vrata od doma, vrata unutrašnja od svetinje nad svetinjama, i vrata od doma na koja se ulažaše u crkvu, behu od zlata.
2CH 5:1 I tako se svrši sav posao što uradi Solomun za dom Gospodnji; i unese Solomun šta beše posvetio David otac njegov, i srebro i zlato i sudove, i ostavi u riznicu doma Božijeg.
2CH 5:2 Tada sabra Solomun starešine Izrailjeve i sve glavare plemenske, knezove domova otačkih sinova Izrailjevih u Jerusalim da prenesu kovčeg zaveta Gospodnjeg iz grada Davidovog, koje je Sion.
2CH 5:3 I skupiše se k caru svi ljudi Izrailjevi na praznik koji biva sedmog meseca.
2CH 5:4 I kad dođoše sve starešine Izrailjeve, uzeše Leviti kovčeg.
2CH 5:5 I prenesoše kovčeg i šator od sastanka i sve sudove svete što behu u šatoru, prenesoše sveštenici i Leviti.
2CH 5:6 A car Solomun i sav zbor izrailjski koji se sabra k njemu prinesoše k njemu na žrtvu ovaca i goveda toliko da se ne mogaše od mnoštva ni izbrojati ni proračunati.
2CH 5:7 I unesoše sveštenici kovčeg zaveta Gospodnjeg na mesto njegovo, u unutrašnji dom, u svetinju nad svetinjama, pod krila heruvimima.
2CH 5:8 Jer heruvimima behu raširena krila nad mestom gde će stajati kovčeg i zaklanjahu heruvimi kovčeg i poluge njegove ozgo.
2CH 5:9 I povukoše mu poluge tako da im se krajevi viđahu od kovčega na prednjoj strani svetinje nad svetinjama, ali se napolje ne viđahu, i ostaše onde do danas.
2CH 5:10 U kovčegu ne beše ništa osim dve ploče koje metnu Mojsije na Horivu kad Gospod učini zavet sa sinovima Izrailjevim pošto iziđoše iz Misira.
2CH 5:11 A kad sveštenici iziđoše iz svetinje, jer sveštenici koji se nađoše osveštaše se ne pazeći na red,
2CH 5:12 i Leviti pevači svi, koji behu uz Asafa i Emana i Jedutuna, i sinovi njihovi i braća njihova, obučeni u tanko platno, stajahu s kimvalima i psaltirima i s guslama s istočne strane oltaru, i s njima sto i dvadeset sveštenika, koji trubljahu u trube,
2CH 5:13 i kad oni koji trubljahu u trube i koji pevahu, složno jednim glasom hvaljahu i slavljahu Gospoda, i podizahu glas uz trube i kimvale i gusle, hvaleći Gospoda da je dobar, da je doveka milost Njegova, tada se napuni oblaka dom Gospodnji,
2CH 5:14 te ne mogahu sveštenici stajati da služe od oblaka, jer se slave Gospodnje napuni dom Božji.
2CH 6:1 Tada reče Solomun: Gospod je rekao da će nastavati u mraku.
2CH 6:2 A ja sazidah dom Tebi za stan i mesto da u njemu nastavaš do veka.
2CH 6:3 I okrenuvši se licem svojim car blagoslovi sav zbor Izrailjev, a sav zbor Izrailjev stajaše.
2CH 6:4 I reče: Blagosloven da je Gospod Bog Izrailjev, koji je govorio svojim ustima Davidu ocu mom i ispunio rukom svojom, govoreći:
2CH 6:5 Od onog dana kad izvedoh narod svoj iz zemlje misirske, ne izabrah grada među svim plemenima Izrailjevim da se sazida dom gde bi bilo ime moje, niti izabrah čoveka koji bi bio vođ narodu mom Izrailju,
2CH 6:6 nego izabrah Jerusalim da u njemu bude ime moje, i izabrah Davida da bude nad narodom mojim Izrailjem.
2CH 6:7 I naumi David otac moj da sazida dom imenu Gospoda Boga Izrailjevog.
2CH 6:8 Ali Gospod reče Davidu, ocu mom: Što si naumio sazidati dom imenu mom, dobro si učinio što si to naumio.
2CH 6:9 Ali nećeš ti sazidati taj dom, nego sin tvoj koji će izaći iz bedara tvojih, on će sazidati dom imenu mom.
2CH 6:10 I tako ispuni Gospod reč svoju koju je rekao, jer ustah na mesto oca svog Davida i sedoh na presto Izrailjev, kao što je rekao Gospod, i sazidah ovaj dom imenu Gospoda Boga Izrailjevog.
2CH 6:11 I namestih ovde kovčeg, u kome je zavet Gospodnji što je učinio sinovima Izrailjevim.
2CH 6:12 Potom stade Solomun pred oltar Gospodnji, pred svim zborom Izrailjevim, i podiže ruke svoje.
2CH 6:13 A beše načinio Solomun podnožje od bronze i metnuo ga nasred trema, pet lakata dugo i pet lakata široko, a tri lakta visoko; pa stade na nj, i kleče na kolena pred svim zborom Izrailjevim, i podiže ruke svoje k nebu.
2CH 6:14 I reče: Gospode Bože Izrailjev! Nema Boga takvog kakav si Ti ni na nebu ni na zemlji, koji čuvaš zavet i milost slugama, koji hode pred Tobom svim srcem svojim;
2CH 6:15 koji si ispunio sluzi svom Davidu, ocu mom, šta si mu rekao; šta si ustima svojim rekao to si rukom svojom ispunio, kao što se vidi danas.
2CH 6:16 Sada dakle, Gospode Bože Izrailjev, drži Davidu ocu mom šta si mu rekao govoreći: Neće ti nestati čoveka ispred mene koji bi sedeo na prestolu Izrailjevom, samo ako uščuvaju sinovi tvoji put svoj hodeći po zakonu mom, kao što si ti hodio preda mnom.
2CH 6:17 Sada dakle, Gospode Bože Izrailjev, neka se potvrdi reč Tvoja koju si rekao sluzi svom Davidu.
2CH 6:18 Ali, hoće li doista Bog stanovati na zemlji? Eto, nebo, i nebesa nad nebesima ne mogu Te obuhvatiti, a kamoli ovaj dom što ga sazidah.
2CH 6:19 Ali pogledaj na molitvu sluge svog i na molbu njegovu, Gospode Bože moj, čuj viku i molitvu kojom Ti se danas moli sluga Tvoj.
2CH 6:20 Da budu oči Tvoje otvorene nad domom ovim danju i noću, nad ovim mestom, gde si rekao da ćeš namestiti ime svoje, da čuješ molitvu kojom će se moliti sluga Tvoj na ovom mestu.
2CH 6:21 Čuj molbe sluge svog i naroda svog Izrailja, kojima će se moliti na ovom mestu, čuj s mesta gde stanuješ, s neba, čuj i smiluj se.
2CH 6:22 Kad ko zgreši bližnjemu svom, te mu se da zakletva, da se zakune, i zakletva dođe pred Tvoj oltar u ovom domu,
2CH 6:23 Ti čuj s neba, i učini, i sudi slugama svojim plaćajući krivcu i dela njegova obraćajući na njegovu glavu, a pravoga pravdajući i plaćajući mu po pravdi njegovoj.
2CH 6:24 I kad se razbije pred neprijateljem narod Tvoj Izrailj zato što Ti zgreše, pa se obrate i daju slavu imenu Tvom i pomole Ti se i zamole Te u ovom domu,
2CH 6:25 Ti čuj s neba, i oprosti greh narodu svom Izrailju, i dovedi ih opet u zemlju, koju si dao njima i ocima njihovim.
2CH 6:26 Kad se zatvori nebo, te ne bude dažda zato što zgreše Tebi, pa Ti se zamole na ovom mestu i dadu slavu imenu Tvom i od greha se svog obrate, kad ih namučiš,
2CH 6:27 Ti čuj s neba, i oprosti greh slugama svojim i narodu svom Izrailju pokazavši im put dobri kojim će hoditi, i pusti dažd na zemlju svoju koju si dao narodu svom u nasledstvo.
2CH 6:28 Kad bude glad u zemlji, kad bude pomor, suša ili medljika, skakavci ili gusenice kad budu, ili ga stegne neprijatelj njegov u zemlji njegovoj vlastitoj, ili kako god zlo i kakva god bolest,
2CH 6:29 svaku molbu i svaku molitvu, koja bude od koga god čoveka ili od svega naroda Tvog Izrailja, ko pozna muku svoju i bol svoj, i podigne ruke svoje u ovom domu,
2CH 6:30 Ti čuj s neba, iz stana svog, i oprosti i podaj svakome po putevima njegovim, šta znaš u srcu njegovom, jer Ti sam znaš srca sinova čovečijih;
2CH 6:31 da Te se boje hodeći putevima Tvojim dokle su god živi na zemlji, koju si dao ocima našim.
2CH 6:32 I inostranac koji nije od naroda Tvog Izrailja, nego dođe iz daleke zemlje imena radi Tvog velikog i ruke Tvoje krepke i mišice Tvoje podignute, kad dođe i pomoli se u ovom domu,
2CH 6:33 Ti čuj s neba, iz stana svog, i učini sve za šta poviče k Tebi onaj stranac, da bi poznali svi narodi na zemlji ime Tvoje i bojali se Tebe, kao narod Tvoj Izrailj, i da bi znali da je ime Tvoje prizvano nad ovaj dom, koji sazidah.
2CH 6:34 Kad narod Tvoj iziđe na vojsku na neprijatelje svoje putem kojim ga pošalješ, i pomole Ti se okrenuvši se ka gradu ovom, koji si izabrao, i k ovom domu, koji sam sazidao imenu Tvom,
2CH 6:35 čuj s neba molbu njihovu i molitvu njihovu, i dobavi im pravicu.
2CH 6:36 Kad Ti zgreše, jer nema čoveka koji ne greši, i razgnevivši se na njih daš ih neprijateljima, te ih zarobe i odvedu u zemlju daleku ili koja je blizu,
2CH 6:37 ako se dozovu u zemlji u koju budu odvedeni u ropstvo i obrate se i stanu Ti se moliti u zemlji ropstva svog, i kažu: Sagrešismo i zlo učinismo i skrivismo;
2CH 6:38 i tako se obrate k Tebi svim srcem svojim i svom dušom svojom u zemlji ropstva svog, u koju budu odvedeni u ropstvo, i pomole Ti se okrenuvši se k zemlji svojoj, koju si dao ocima njihovim, i ka gradu, koji si izabrao, i k domu, koji sam sazidao imenu Tvom,
2CH 6:39 tada čuj s neba, iz stana svog, molbu njihovu i molitvu njihovu, i dobavi im pravicu, i oprosti narodu svom šta Ti budu zgrešili.
2CH 6:40 Tako, Bože moj, neka budu oči Tvoje otvorene i uši Tvoje prignute na molbu u ovom mestu.
2CH 6:41 I tako, stani, Gospode Bože, na počivalištu svom, Ti i kovčeg sile Tvoje; sveštenici Tvoji, Gospode Bože, neka se obuku u spasenje, i sveci Tvoji neka se raduju dobru.
2CH 6:42 Gospode Bože, nemoj odvratiti lice svoje od pomazanika svog; opominji se milosti obećane Davidu sluzi Tvom.
2CH 7:1 A kad svrši Solomun molitvu, siđe oganj s neba i spali žrtvu paljenicu i druge žrtve, i slave Gospodnje napuni se dom,
2CH 7:2 te ne mogahu sveštenici ući u dom Gospodnji, jer se slave Gospodnje napuni dom Gospodnji.
2CH 7:3 A svi sinovi Izrailjevi videći gde siđe oganj i slava Gospodnja na dom saviše se licem k zemlji do poda i pokloniše se i hvališe Gospoda, jer je dobar, jer je doveka milost Njegova.
2CH 7:4 I car i sav narod prinesoše žrtve pred Gospodom.
2CH 7:5 I prinese car Solomun na žrtvu dvadeset i dve hiljade volova i sto i dvadeset hiljada ovaca, i tako posvetiše dom Božji car i sav narod.
2CH 7:6 A sveštenici stajahu na službi svojoj, i Leviti sa spravama za pesme Gospodnje što ih beše načinio car David da hvale Gospoda, jer je doveka milost Njegova, pesmom Davidovom koju im dade; a drugi sveštenici trubljahu u trube prema njima, a svi sinovi Izrailjevi stajahu.
2CH 7:7 I posveti Solomun sredinu trema koji je pred domom Gospodnjim, jer onde prinese žrtve paljenice i pretilinu od žrtava zahvalnih, jer na bronzanom oltaru koji načini Solomun, ne mogoše stati žrtve paljenice i dari i pretilina njihova.
2CH 7:8 U to vreme svetkova Solomun svetkovinu sedam dana i sav Izrailj s njim, sabor veoma velik od Emata do potoka misirskog.
2CH 7:9 I u osmi dan praznovaše praznik, jer posvećivanje oltara svetkovaše sedam dana, i svetkovinu sedam dana.
2CH 7:10 A dvadeset trećeg dana sedmog meseca otpusti narod k šatorima njihovim, i behu radosni i veseli radi dobra što učini Gospod Davidu i Solomunu i Izrailju narodu svom.
2CH 7:11 I svrši Solomun dom Gospodnji i dom carski, i bi srećan u svemu što beše naumio da načini u domu Gospodnjem i u domu svom.
2CH 7:12 Potom javi se Gospod Solomunu noću i reče mu: Uslišio sam molbu tvoju i izabrao sam to mesto da mi bude dom za žrtve.
2CH 7:13 Ako zatvorim nebo da ne bude dažda, ili ako zapovedim skakavcima da popasu zemlju, ili ako pustim pomor na narod svoj,
2CH 7:14 i ponizi se narod moj, na koji je prizvano ime moje, i pomole se, i potraže lice moje, i povrate se od zlih puteva svojih, i ja ću tada uslišiti s neba i oprostiću im greh njihov, i isceliću zemlju njihovu.
2CH 7:15 I oči će moje biti otvorene i uši moje prignute k molitvi s tog mesta.
2CH 7:16 Jer sada izabrah i posvetih dom taj da bude ime moje tu doveka; i biće tu oči moje i srce moje vazda.
2CH 7:17 A ti ako uzideš preda mnom kako je išao David otac tvoj, tvoreći sve što sam ti zapovedio i držeći uredbe moje i zakone moje,
2CH 7:18 utvrdiću presto carstva tvog kako sam obećao Davidu ocu tvom govoreći: Neće ti nestati čoveka koji bi vladao u Izrailju.
2CH 7:19 Ali ako se odvratite, i ostavite uredbe moje i zapovesti moje, koje sam vam dao, i otidete i stanete služiti drugim bogovima i klanjati im se,
2CH 7:20 tada ću ih istrebiti iz zemlje svoje koju sam im dao, i ovaj dom koji sam posvetio imenu svom odbaciću od sebe, i učiniću od njega priču i podsmeh među svim narodima.
2CH 7:21 I dom ovaj koliko je slavan, ko god prođe mimo nj, začudiće mu se i reći će: Zašto učini ovo Gospod od ove zemlje i od ovog doma?
2CH 7:22 I odgovoriće se: Jer odustaviše Gospoda Boga otaca svojih, koji ih izvede iz zemlje misirske, i uzeše druge bogove i klanjaše im se i služiše im, zato pusti na njih sve ovo zlo.
2CH 8:1 A kad prođe dvadeset godina, u koje sazida Solomun dom Gospodnji i dom svoj,
2CH 8:2 pogradi Solomun gradove, koje mu dade Hiram, i naseli onuda sinove Izrailjeve.
2CH 8:3 Potom otide Solomun na Emat sovski, i osvoji ga.
2CH 8:4 I sazida Tadmor u pustinji i sve gradove za žitnice sazida u Ematu.
2CH 8:5 Sazida i Vet-Oron gornji i Vet-Oron donji, tvrde gradove sa zidovima, vratima i prevornicama,
2CH 8:6 i Valat i sve gradove u kojima Solomun imaše žitnice, i gradove u kojima mu behu kola, i gradove u kojima behu konjanici, i šta god Solomunu bi volja zidati u Jerusalimu i na Livanu i u svoj zemlji carstva svog.
2CH 8:7 I sav narod što beše ostao od Heteja i od Amoreja i od Ferezeja i od Jeveja i od Jevuseja, koji ne behu kod Izrailja,
2CH 8:8 od sinova njihovih koji behu ostali iza njih u zemlji, kojih ne potrše sinovi Izrailjevi, njih nagna Solomun da plaćaju danak do današnjeg dana.
2CH 8:9 A od sinova Izrailjevih, kojih ne učini Solomun robovima za svoj posao, nego behu vojnici i poglavari nad vojvodama njegovim, i zapovednici nad kolima i konjanicima njegovim,
2CH 8:10 od njih beše glavnih nastojnika, koje imaše car Solomun, dvesta i pedeset, koji upravljahu narodom.
2CH 8:11 I kćer faraonovu preseli Solomun iz grada Davidovog u dom koji joj sazida, jer reče: Neće sedeti žena moja u domu Davida cara Izrailjevog, jer je svet što je došao u nj kovčeg Gospodnji.
2CH 8:12 Tada prinošaše Solomun žrtve paljenice Gospodu na oltaru Gospodnjem koji načini pred tremom,
2CH 8:13 šta trebaše od dana na dan prinositi po zapovesti Mojsijevoj, u subote i na mladine i na praznike, tri puta u godini, na praznik presnih hlebova i na praznik sedmica i na praznik senica.
2CH 8:14 I postavi po naredbi Davida oca svog redove svešteničke prema službi njihovoj, i levitske prema dužnosti njihovoj, da hvale Boga i služe pred sveštenicima kako treba svaki dan, i vratare po redovima njihovim kako treba nad svakim vratima; jer takva beše zapovest Davida, čoveka Božijeg.
2CH 8:15 I ne odstupiše od zapovesti careve za sveštenike i Levite ni u čem, ni za riznice.
2CH 8:16 Tako se svrši sve delo Solomunovo od onog dana kad bi osnovan dom Gospodnji pa dokle ga ne dovrši, i gotov bi dom Gospodnji.
2CH 8:17 Tada otide Solomun u Esion-Gaver i u Elot na bregu morskom u zemlji edomskoj.
2CH 8:18 A Hiram posla mu po svojim slugama lađe i sluge vešte moru, i otidoše sa slugama Solomunovim u Ofir i uzeše odande četiri stotine i pedeset talanata zlata i donesoše caru Solomunu.
2CH 9:1 A carica savska ču glas o Solomunu, pa dođe u Jerusalim da iskuša Solomuna zagonetkama sa silnom pratnjom i s kamilama koje nošahu mirisa i zlata vrlo mnogo i dragog kamenja; i došavši k Solomunu govori s njom o svemu što joj beše u srcu.
2CH 9:2 I Solomun joj odgovori na sve reči njene; ne beše od cara sakriveno ništa da joj ne bi odgovorio.
2CH 9:3 A kad carica savska vide mudrost Solomunovu i dom koji beše sazidao,
2CH 9:4 i jela na stolu njegovom, i stanove sluga njegovih i dvorbu dvorana njegovih i odelo njihovo, i peharnike njegove, i njihovo odelo, i njihove žrtve paljenice koje prinošahu u domu Gospodnjem, ona dođe izvan sebe.
2CH 9:5 Pa reče caru: Istina je sve što sam čula u svojoj zemlji o stvarima tvojim i o mudrosti tvojoj.
2CH 9:6 Ali ne hteh verovati šta govorahu dokle ne dođem i vidim svojim očima; a gle, ni pola mi nije kazano o velikoj mudrosti tvojoj; nadvisio si glas koji sam slušala.
2CH 9:7 Blago ljudima tvojim i blago svim slugama tvojim, koji jednako stoje pred tobom i slušaju mudrost tvoju.
2CH 9:8 Da je blagosloven Gospod Bog tvoj, kome si omileo, te te posadi na presto svoj da caruješ mesto Gospoda Boga svog; jer Bog ljubi Izrailja da bi ga utvrdio doveka, zato im postavi tebe carem da sudiš i deliš pravicu.
2CH 9:9 Potom dade caru sto i dvadeset talanata zlata i vrlo mnogo mirisa i dragog kamenja; nikada više ne bi takvih mirisa kakve dade carica savska caru Solomunu.
2CH 9:10 I sluge Hiramove i sluge Solomunove koje donose zlata iz Ofira, dovezoše drveta almugima i dragog kamenja.
2CH 9:11 I načini car od tog drveta almugima put u dom Gospodnji i u dom carev, i gusle i psaltire za pevače; nikada se pre nisu videle takve stvari u zemlji Judinoj.
2CH 9:12 A car Solomun dade carici savskoj šta god zažele i zaiska osim uzdarja za ono što beše donela caru. Potom ona otide i vrati se u zemlju svoju sa slugama svojim.
2CH 9:13 A zlata što dohođaše Solomunu svake godine beše šest stotina i šezdeset i šest talanata,
2CH 9:14 osim onog što donošahu trgovci i oni koji prodavahu mirise; i svi carevi arapski i glavari zemaljski donošahu Solomunu zlato i srebro.
2CH 9:15 I načini car Solomun dvesta štitova od kovanog zlata, šest stotina sikala kovanog zlata dajući na jedan štit.
2CH 9:16 I tri stotine malih štitova od kovanog zlata, dajući trista sikala zlata na jedan štitić. I ostavi ih car u domu od šume livanske.
2CH 9:17 I načini car velik presto od slonove kosti, i obloži ga čistim zlatom.
2CH 9:18 A beše šest basamaka u prestola, i podnožje od zlata sastavljeno s prestolom, i ručice s obe strane sedišta, i dva lava stajahu pokraj ručica.
2CH 9:19 I dvanaest lavova stajaše na šest basamaka otud i odovud. Ne behu takvi načinjeni ni u kome carstvu.
2CH 9:20 I svi sudovi iz kojih pijaše car Solomun behu zlatni, i svi sudovi u domu od šume livanske behu od čistog zlata; od srebra ne beše ništa; srebro beše ništa za vremena Solomunovog.
2CH 9:21 Jer careve lađe hođahu u Tarsis sa slugama Hiramovim: jedanput u tri godine vraćahu se lađe tarsiske donoseći zlato i srebro, slonove kosti i majmune i paune.
2CH 9:22 Tako car Solomun beše veći od svih careva zemaljskih bogatstvom i mudrošću.
2CH 9:23 I svi carevi zemaljski tražahu da vide Solomuna da čuju mudrost njegovu, koju mu dade Gospod u srce.
2CH 9:24 I donošahu mu svi dare, sudove srebrne i sudove zlatne, i haljine i oružje i mirise, konje i mazge svake godine,
2CH 9:25 tako da imaše Solomun četiri hiljade staja za konje i kola, i dvanaest hiljada konjanika, koje namesti po gradovima gde mu behu kola i kod sebe u Jerusalimu.
2CH 9:26 I vladaše nad svim carevima od reke do zemlje filistejske i do međe misirske.
2CH 9:27 I učini car, te u Jerusalimu beše srebra kao kamena, a kedrovih drva kao divljih smokava koje rastu po polju, tako mnogo.
2CH 9:28 I dovođahu Solomunu konje iz Misira i iz svih zemalja.
2CH 9:29 A ostala dela Solomunova prva i poslednja nisu li zapisana u knjizi Natana proroka i u proročanstvu Ahije Silomljanina i u utvari Ida videoca o Jerovoamu sinu Navatovom?
2CH 9:30 A carova Solomun u Jerusalimu nad svim Izrailjem četrdeset godina.
2CH 9:31 I počinu Solomun kod otaca svojih, i pogreboše ga u gradu Davida oca njegovog; a na njegovo mesto zacari se Rovoam, sin njegov.
2CH 10:1 Tada otide Rovoam u Sihem, jer se onde skupi sav Izrailj da ga zacare.
2CH 10:2 A kad ču Jerovoam, sin Navatov, koji beše u Misiru pobegao onamo od cara Solomuna, vrati se Jerovoam iz Misira.
2CH 10:3 Jer poslaše, te ga dozvaše; i dođe Jerovoam i sav Izrailj i rekoše Rovoamu govoreći:
2CH 10:4 Tvoj je otac metnuo na nas težak jaram; nego ti sada olakšaj ljutu službu oca svog i teški jaram koji je metnuo na nas pa ćemo ti služiti.
2CH 10:5 A on im reče: Do tri dana dođite opet k meni. I narod otide.
2CH 10:6 Tada car Rovoam učini veće sa starcima koji stajaše pred Solomunom, ocem njegovim dok beše živ, i reče: Kako savetujete da odgovorim narodu?
2CH 10:7 A oni mu rekoše govoreći: Ako se udobriš narodu i ugodiš im i odgovoriš im lepim rečima, oni će ti biti sluge svagda.
2CH 10:8 Ali on ostavi savet što ga savetovaše starci, i učini veće s mladićima koji odrastoše s njim i koji stajahu pred njim;
2CH 10:9 i reče im: Šta vi savetujete da odgovorimo narodu koji mi rekoše govoreći: Olakšaj jaram koji je metnuo na nas tvoj otac.
2CH 10:10 Tada mu odgovoriše mladići koji odrastoše s njim, i rekoše: Ovako kaži narodu što ti reče: Otac je tvoj metnuo na nas težak jaram, nego ti nam olakšaj; ovako im reci: Moj mali prst deblji je od bedara oca mog.
2CH 10:11 Otac je moj metnuo na vas težak jaram, a ja ću još dometnuti na vaš jaram; otac vas je moj šibao bičevima, a ja ću vas šibati bodljivim bičevima.
2CH 10:12 A treći dan dođe Jerovoam i sav narod k Rovoamu kako im beše kazao car rekavši: Dođite opet k meni do tri dana.
2CH 10:13 I car im odgovori oštro, jer ostavi car Rovoam savet starački,
2CH 10:14 i odgovori im kako ga savetovaše mladići, govoreći: Moj je otac metnuo na vas težak jaram, a ja ću još dometnuti na nj; otac vas je moj šibao bičevima, a ja ću bodljivim bičevima.
2CH 10:15 I car se ogluši naroda, jer Bog beše tako uredio da bi potvrdio Gospod reč svoju što je rekao preko Ahije Silomljanina Jerovoamu, sinu Navatovom.
2CH 10:16 A kad vide sav Izrailj da ih se car ogluši, odgovori narod caru govoreći: Kakav deo mi imamo s Davidom? Nemamo nasledstvo sa sinom Jesejevim. Svak u svoj šator, Izrailju! A ti, Davide, sad gledaj svoju kuću. Tako otide sav Izrailj u šatore svoje.
2CH 10:17 Samo nad sinovima Izrailjevim koji življahu po gradovima Judinim zacari se Rovoam.
2CH 10:18 I car Rovoam posla Adorama koji beše nad dankom, ali ga sinovi Izrailjevi zasuše kamenjem, te pogibe. Tada car Rovoam brže sede na kola, te pobeže u Jerusalim.
2CH 10:19 Tako otpade Izrailj od doma Davidovog do današnjeg dana.
2CH 11:1 A kad dođe Rovoam u Jerusalim, sazva dom Judin i Venijaminov, sto i osamdeset hiljada odabranih vojnika, da zarate na Izrailja da povrate carstvo Rovoamu.
2CH 11:2 Ali dođe reč Gospodnja Semaji, čoveku Božjem, govoreći:
2CH 11:3 Kaži Rovoamu sinu Solomunovom, caru Judinom i svim sinovima Izrailjevim od Jude i Venijamina, i reci:
2CH 11:4 Ovako veli Gospod: Ne idite i ne bijte se s braćom svojom, vratite se svak k svojoj kući, jer sam ja naredio da tako bude. I oni poslušaše reč Gospodnju i vratiše se i ne idoše na Jerovoama.
2CH 11:5 I Rovoam sede u Jerusalimu, i sazida tvrde gradove u zemlji Judinoj;
2CH 11:6 sazida Vitlejem i Itam i Tekuju,
2CH 11:7 i Vet-Sur i Sohot i Odolam,
2CH 11:8 i Gat i Marisu i Zif,
2CH 11:9 i Adoraim i Ahis i Aziku,
2CH 11:10 i Saraju i Ejalon i Hevron koji je u zemlji Judinoj i Venijaminovoj tvrdi gradovi.
2CH 11:11 A kad utvrdi te gradove, namesti u njima zapovednike, i staje za žito i za ulje i za vino,
2CH 11:12 i u svakom gradu štitova i kopalja, i utvrdi ih jako. Tako njegov beše Juda i Venijamin.
2CH 11:13 I sveštenici i Leviti, koji behu po svemu Izrailju, sabraše se k njemu iz svih krajeva svojih.
2CH 11:14 Jer ostaviše Leviti podgrađa svoja i dostojanja svoja, i otidoše u judejsku i u Jerusalim, jer ih otera Jerovoam i sinovi njegovi da ne vrše službe svešteničke Gospodu.
2CH 11:15 I postavi sebi sveštenike za visine i za đavole i za teoce, koje načini.
2CH 11:16 A za njima iz svih plemena Izrailjevih koji upraviše srce svoje da traže Gospoda Boga Izrailjevog, dođoše u Jerusalim da prinesu žrtvu Gospodu Bogu otaca svojih.
2CH 11:17 I tako utvrdiše carstvo Judino, i ukrepiše Rovoama sina Solomunovog za tri godine, jer za te tri godine hođahu putem Davidovim i Solomunovim.
2CH 11:18 A Rovoam se oženi Maeletom, kćerju Jerimota sina Davidovog i Avihailom, kćerju Esijava sina Jesejevog,
2CH 11:19 koja mu rodi sinove: Jeusa i Samariju i Zama.
2CH 11:20 A posle nje oženi se Mahom kćerju Avesalomovom, koja mu rodi Aviju i Ataja i Zivu i Selomita.
2CH 11:21 A ljubljaše Rovoam Mahu kćer Avesalomovu većma od svih žena svojih i inoča svojih; jer imaše osamnaest žena i šezdeset inoča, i rodi dvadeset i osam sinova i šezdeset kćeri.
2CH 11:22 I Rovoam postavi Aviju, sina Mašinog, poglavarom i knezom nad braćom njegovom, jer ga htede postaviti carem.
2CH 11:23 I mudro radeći rasturi sve sinove svoje po svim krajevima Judinim i Venijaminovim, po svim tvrdim gradovima, i dade im hrane izobila, i dovede im mnogo žena.
2CH 12:1 A kad Rovoam utvrdi carstvo i kad osili, ostavi zakon Gospodnji i sav Izrailj s njim.
2CH 12:2 A pete godine carovanja Rovoamovog dođe Sisak car misirski na Jerusalim, jer zgrešiše Gospodu,
2CH 12:3 s hiljadu i dve stotine kola i sa šezdeset hiljada konjanika, i ne beše broja narodu koji dođe s njim iz Misira, Luvejima, Suhejima i Husejima.
2CH 12:4 I uze tvrde gradove Judine i dođe do Jerusalima.
2CH 12:5 Tada dođe Semaja prorok k Rovoamu i knezovima Judinim, koji se behu skupili u Jerusalim od Sisaka, i reče im: Ovako veli Gospod: Vi ostaviste mene, zato i ja ostavljam vas u ruke Sisaku.
2CH 12:6 Tada se poniziše knezovi Izrailjevi i car i rekoše: Pravedan je Gospod.
2CH 12:7 A kad ih vide Gospod gde se poniziše, dođe reč Gospodnja Semaji govoreći: Poniziše se, neću ih potrti, nego ću im sada dati izbavljenje, i neće se izliti jarost moja na Jerusalim preko Sisaka.
2CH 12:8 Nego će mu biti sluge da poznadu šta je meni služiti, šta li služiti carstvima zemaljskim.
2CH 12:9 I tako dođe Sisak, car misirski, u Jerusalim i uze blago doma Gospodnjeg i blago doma carevog, sve to uze; uze i štitove zlatne, koje beše načinio Solomun;
2CH 12:10 i na njihovo mesto načini car Rovoam štitove od bronze, i predade ih starešinama nad stražarima koji čuvaju vrata doma carevog.
2CH 12:11 I kad iđaše car u dom Gospodnji dolažahu stražari i nošahu ih, a posle ih opet ostavljahu u riznicu stražarsku.
2CH 12:12 Što se dakle ponizi, odvrati se od njega gnev Gospodnji, i ne zatre ga sasvim; jer još u Judi beše dobra.
2CH 12:13 I utvrdi se car Rovoam u Jerusalimu, i carova; jer beše Rovoamu četrdeset i jedna godina kad se zacari, i sedamdeset godina carova u Jerusalimu gradu, koji izabra Gospod između svih plemena Izrailjevih da onde namesti ime svoje. A materi njegovoj beše ime Nama, Amonka.
2CH 12:14 Ali on činjaše zlo, jer ne upravi srca svog da traži Gospoda.
2CH 12:15 Ali dela Rovoamova prva i poslednja nisu li zapisana u knjizi proroka Semaje i videoca Ida, gde se kazuju kolena, a i ratovi koji behu jednako među Rovoamom i Jerovoamom?
2CH 12:16 I počinu Rovoam kod otaca svojih, i bi pogreben u gradu Davidovom; a na njegovo se mesto zacari Avija, sin njegov.
2CH 13:1 Godine osamnaeste carovanja Jerovoamovog zacari se Avija nad Judom.
2CH 13:2 Tri godine carova u Jerusalimu. Materi mu beše ime Mahaja, kći Urilova iz Gavaje. A beše rat između Avije i Jerovoama.
2CH 13:3 I Avija iziđe na boj s hrabrom vojskom, četiri stotine hiljada izabranih vojnika; a Jerovoam uvrsta prema njemu vojsku, osam stotina hiljada izabranih hrabrih vojnika.
2CH 13:4 I sta Avija navrh brda Semarajima u gori Jefremovoj, i reče: Čujte me, Jerovoame i sav Izrailju!
2CH 13:5 Ne trebaše li vam znati da je Gospod Bog Izrailjev predao Davidu carstvo nad Izrailjem doveka, njemu i sinovima njegovim zavetom osoljenim?
2CH 13:6 Ali usta Jerovoam sin Navatov, sluga Solomuna sina Davidovog, i odvrže se od gospodara svog.
2CH 13:7 I skupiše se k njemu ljudi praznovi i nevaljalci, i odupreše se Rovoamu, sinu Solomunovom, koji beše dete i strašljivog srca, te im se ne odupre.
2CH 13:8 Pa vi sad velite da se opirete carstvu Gospodnjem, koje je u rukama sinova Davidovih, jer vas je mnogo i imate kod sebe zlatne teoce, koje vam je načinio Jerovoam da su vam bogovi.
2CH 13:9 Niste li oterali sveštenike Gospodnje sinove Aronove i Levite? I načinili sebi sveštenike kao narodi po drugim zemljama? Ko god dođe da mu se posvete ruke s teletom i sa sedam ovnova, postaje sveštenik onima koji nisu bogovi.
2CH 13:10 Ali s nama je Gospod Bog, niti smo Ga ostavili, a sveštenici koji služe Gospodu jesu sinovi Aronovi, i Leviti rade svoj posao;
2CH 13:11 i pale Gospodu žrtve paljenice svako jutro i svako veče, i kade mirisima, i hlebovi postavljeni stoje na čistom stolu, i pale se svako veče žišci na zlatnom svećnjaku; jer držimo što je Gospod Bog naš naredio, a vi Ga ostaviste,
2CH 13:12 zato evo s nama je napred Bog i sveštenici njegovi i trube glasne da trube protivu vas. Sinovi Izrailjevi, ne vojujte na Gospoda Boga otaca svojih, jer nećete biti srećni.
2CH 13:13 Ali Jerovoam zavede zasedu da im zađu za leđa, i tako Judejcima behu spred jedni a s leđa zaseda.
2CH 13:14 I kad se obazreše Judejci, a to boj i spred i sastrag, te povikaše ka Gospodu a sveštenici zatrubiše u trube.
2CH 13:15 I narod Judin opet povika, i kad vikaše narod Judin, razbi Bog Jerovoama i svega Izrailja pred Avijom i Judom.
2CH 13:16 I pobegoše sinovi Izrailjevi od Jude, i dade ih Bog njima u ruke.
2CH 13:17 I pobi ih ljuto Avija i narod njegov, i pade od Izrailja pobijenih pet stotina hiljada odabranih ljudi.
2CH 13:18 Tako biše pokoreni sinovi Izrailjevi u to vreme, a sinovi Judini osiliše, jer se pouzdaše u Gospoda Boga otaca svojih.
2CH 13:19 I Avija potera Jerovoama, i uze mu gradove Vetilj i sela njegova, i Jesanu i sela njena, i Efron i sela njegova.
2CH 13:20 I Jerovoam se više ne oporavi za života Avijinog; i udari ga Gospod te umre.
2CH 13:21 A Avija utvrdi se, i uze četrnaest žena, i rodi dvadeset dva sina i šesnaest kćeri.
2CH 13:22 A ostala dela Avijina i putevi njegovi i besede njegove zapisane su u knjizi proroka Ida.
2CH 14:1 A kad počinu Avija kod otaca svojih i pogreboše ga u gradu Davidovom, zacari se na njegovo mesto Asa, sin njegov. Za njegovog vremena počinu zemlja deset godina.
2CH 14:2 I činjaše Asa šta je dobro i pravo pred Gospodom Bogom njegovim.
2CH 14:3 Jer obori oltare tuđe i visine, i izlomi likove njihove i iseče lugove njihove.
2CH 14:4 I zapovedi sinovima Judinim da traže Gospoda Boga otaca svojih i da izvršuju zakon i zapovest Njegovu.
2CH 14:5 Obori po svim gradovima Judinim visine i sunčane likove, i počinu carstvo za njegovog vremena.
2CH 14:6 I sazida tvrde gradove u zemlji Judinoj, jer zemlja beše u miru, niti beše rata s njim onih godina, jer mu Gospod dade mir.
2CH 14:7 I reče Judi: Da sazidamo ove gradove i da ih opašemo zidom i kulama i vratima i prevornicama, dok je zemlja naša; jer tražimo Gospoda Boga svog, tražismo Ga i dade nam mir odsvuda. I tako zidaše, i biše srećni.
2CH 14:8 I imaše Asa vojske trista hiljada od Jude sa štitovima i kopljima, i od Venijamina dvesta i osamdeset hiljada sa štitovima i lukovima. Svi behu hrabri vojnici.
2CH 14:9 I iziđe iz njih Zara Etiopljanin s hiljadu hiljada vojske i s trista kola, i dođe do Marise.
2CH 14:10 I Asa iziđe preda nj; i uvrstaše se vojske u dolini Sefati kod Marise.
2CH 14:11 I zavapi Asa ka Gospodu Bogu svom govoreći: Gospode Tebi je ništa pomoći množini ili nejakom; pomozi nam, Gospode Bože naš, jer se u Te uzdamo, i u Tvoje ime dođosmo na ovo mnoštvo. Gospode, Ti si Bog naš, ne daj da može šta na Te čovek.
2CH 14:12 I razbi Gospod Etiopljane pred Asom i pred Judom, i pobegoše Etiopljani.
2CH 14:13 I tera ih Asa i narod koji beše s njim dori do Gerara. I popadaše Etiopljani da ih ni jedan ne osta živ, jer se satrše pred Gospodom i pred vojskom Njegovom; i oni odnesoše plen velik veoma.
2CH 14:14 I pobiše sve gradove oko Gerara, jer dođe na njih strah Gospodnji, i opleniše sve one gradove, jer beše u njima mnogo plena.
2CH 14:15 Pobiše i po stanovima pastirskim ljude, i odvedoše mnogo ovaca i kamila; i vratiše se u Jerusalim.
2CH 15:1 Tada duh Božji dođe na Azariju, sina Odidovog;
2CH 15:2 te otide pred Asu i reče mu: Čujte me, Aso i sve pleme Judino i Venijaminovo; Gospod je s vama, jer ste vi s Njim; i ako Ga ustražite, naći ćete Ga; ako li Ga ostavite, i On će vas ostaviti.
2CH 15:3 Dugo je Izrailj bez pravog Boga i bez sveštenika učitelja, i bez zakona.
2CH 15:4 A da su se u nevolji svojoj obratili ka Gospodu Bogu Izrailjevom i tražili Ga, našli bi Ga.
2CH 15:5 Ali u ovo vreme ne može se na miru odlaziti ni dolaziti; jer je nemir velik među svim stanovnicima zemaljskim;
2CH 15:6 i potiru narod jedan drugi, i gradovi jedan drugi, jer ih Bog smete svakojakim nevoljama.
2CH 15:7 Zato vi budite hrabri i nemojte da vam klonu ruke, jer ima plata za vaš trud.
2CH 15:8 A kad ču Asa te reči i proroštvo proroka Odida, ohrabri se, i istrebi gadne bogove iz sve zemlje Judine i Venijaminove i iz gradova koje beše uzeo u gori Jefremovoj, i ponovi oltar Gospodnji koji beše pred tremom Gospodnjim.
2CH 15:9 Potom sazva sve pleme Judino i Venijaminovo i došljake koji behu kod njih od Jefrema i Manasije i Simeuna, jer ih mnogo prebeže k njemu iz naroda Izrailjevog kad videše da je Gospod Bog njegov s njim.
2CH 15:10 I skupiše se u Jerusalim trećeg meseca petnaeste godine carovanja Asinog.
2CH 15:11 I u onaj dan prinesoše Gospodu žrtve od plena koji dognaše, sedam stotina volova i sedam hiljada ovaca.
2CH 15:12 I uhvatiše veru da traže Gospoda Boga otaca svojih svim srcem svojim i svom dušom svojom;
2CH 15:13 a ko god ne bi tražio Gospoda Boga Izrailjevog, da se pogubi, bio mali ili veliki, čovek ili žena.
2CH 15:14 I zakleše se Gospodu glasom velikim i uz klikovanje i uz trube i rogove.
2CH 15:15 I radovaše se sav narod Judin radi te zakletve, jer iz svega srca svog zakleše se, i od sve volje svoje tražiše Ga i nađoše Ga; i Gospod im dade mir odsvuda.
2CH 15:16 Jošte i Mahu, mater svoju, svrže Asa s vlasti, jer beše načinila u lugu idola; i Asa obali idola njenog i izlomi ga i sažeže na potoku Kedronu.
2CH 15:17 Ali visine ne biše oborene u Izrailju, ali srce Asino beše pravo svega veka njegovog.
2CH 15:18 I unese u dom Božji šta beše posvetio otac njegov i šta beše sam posvetio, srebro i zlato i sudove.
2CH 15:19 I ne bi rata do trideset pete godine carovanja Asinog.
2CH 16:1 Godine trideset šeste carovanja Asinog iziđe Vasa, car Izrailjev, na Judu, i stade zidati Ramu da ne da nikome otići k Asi, caru Judinom, ni od njega doći.
2CH 16:2 Tada uze Asa srebro i zlato iz riznica doma Gospodnjeg i doma carevog, i posla Ven-Adadu caru sirskom, koji življaše u Damasku, i poruči:
2CH 16:3 Vera je između mene i tebe, između oca mog i oca tvog, evo šaljem ti srebra i zlata, hajde pokvari veru koju imaš sa Vasom carem Izrailjevim, eda bi otišao od mene.
2CH 16:4 I posluša Ven-Adad cara Asu, i posla vojvode svoje na gradove Izrailjeve, i osvojiše Ijon i Dan i Avel-Majim i sve gradove Neftalimove u kojima behu žitnice.
2CH 16:5 A kad Vasa to ču, presta zidati Ramu i ostavi delo svoje.
2CH 16:6 Tada car Asa uze sav narod Judin, te odnesoše kamenje iz Rame i drvo, čim zidaše Vasa, i od njega sazida Gavaju i Mispu.
2CH 16:7 A u to vreme dođe Ananije videlac k Asi, caru Judinom, i reče mu: Što si se pouzdao u cara sirskog a nisi se pouzdao u Gospoda Boga svog, zato se vojska cara sirskog izmače iz tvojih ruku.
2CH 16:8 Nisu li Etiopljani i Luveji imali velike vojske s vrlo mnogo kola i konjika? Pa kad si se pouzdao u Gospoda, dade ti ih u ruke.
2CH 16:9 Jer oči Gospodnje gledaju po svoj zemlji da bi pokazivao silu svoju prema onima kojima je srce celo prema Njemu. Ludo si u tom radio; zato će odsada biti ratovi na te.
2CH 16:10 Tada se Asa razgnevi na proroka, i stavi ga u tamnicu, jer se rasrdi na nj za to; i potlači Asa neke iz naroda u to vreme.
2CH 16:11 Ali gle, dela Asina, prva i poslednja, eno zapisana su u knjizi o carevima Judinim i Izrailjevim.
2CH 16:12 I razbole se Asa trideset devete godine carovanja svog od nogu, i bolest njegova bi vrlo teška, ali ni u bolesti svojoj ne traži Gospoda nego lekare.
2CH 16:13 I tako počinu Asa kod otaca svojih, i umre četrdeset prve godine carovanja svog.
2CH 16:14 I pogreboše ga u grobu njegovom, koji iskopa sebi u gradu Davidovom, i metnuše ga na postelju koju beše napunio mirisavih stvari i masti zgotovljenih veštinom apotekarskom, i spališe mu ih vrlo mnogo.
2CH 17:1 Tada se zacari Josafat, sin njegov, na njegovo mesto, i ukrepi se na Izrailja.
2CH 17:2 I ponamešta vojsku po svim tvrdim gradovima Judinim, i ponamešta straže po zemlji Judinoj i po gradovima Jefremovim, koje zadobi Asa, otac njegov.
2CH 17:3 I beše Gospod s Josafatom, jer hođaše prvim putevima Davida oca svog i ne tražaše Vala.
2CH 17:4 Nego Boga oca svog tražaše i po zapovestima Njegovim hođaše, i ne činjaše kao sinovi Izrailjevi.
2CH 17:5 Zato utvrdi Gospod carstvo u ruci njegovoj, i sav narod Judin davaše dare Josafatu, te imaše veliko blago i slavu.
2CH 17:6 I srce se njegovo oslobodi na putevima Gospodnjim, te još obori visine i lugove u Judeji.
2CH 17:7 I treće godine svog carovanja posla knezove svoje Ven-Aila i Ovadiju i Zahariju i Natanaila i Miheju da uče po gradovima Judinim;
2CH 17:8 i s njima Levite: Semaju i Nataniju i Zevadiju i Asaila i Semiramota i Jonatana i Adoniju i Toviju i Tov-Adoniju, Levite, i s njima Elisamu i Jorama sveštenike.
2CH 17:9 I učahu po Judeji imajući pri sebi knjigu zakona Gospodnjeg, i prohođahu sve gradove Judine učeći narod.
2CH 17:10 I dođe strah Gospodnji na sva carstva po zemljama oko Jude, te ne vojevaše na Josafata.
2CH 17:11 I sami Filisteji donošahu Josafatu dare i danak u novcu; i Arapi dogonjahu mu stoku, po sedam hiljada i sedam stotina ovnova i po sedam hiljada i sedam stotina jaraca.
2CH 17:12 Tako napredovaše Josafat i podiže se veoma; i sazida u Judeji kule i gradove za žitnice.
2CH 17:13 I imaše mnogo dobra po gradovima Judinim, i vojnika, hrabrih junaka u Jerusalimu.
2CH 17:14 A ovo je broj njihov po domovima otaca njihovih; od Jude hiljadnici: Adna vojvoda, s kojim beše tri stotine hiljada hrabrih junaka.
2CH 17:15 A za njim Joanam vojvoda, s kojim beše dvesta osamdeset hiljada;
2CH 17:16 a za njim Amasija sin Zihrijev, koji se dragovoljno dade Gospodu, i s kim beše dvesta hiljada hrabrih junaka.
2CH 17:17 A od Venijamina: hrabri junak Elijada, s kojim beše dvesta hiljada naoružanih lukom i štitom;
2CH 17:18 a za njim Jozavad, s kojim beše sto i osamdeset hiljada naoružanih za boj.
2CH 17:19 Ovi služahu caru osim onih koje ponamešta car po tvrdim gradovima u svoj zemlji Judinoj.
2CH 18:1 I Josafat imajući veliko blago i slavu, oprijatelji se s Ahavom.
2CH 18:2 I posle nekoliko godina otide k Ahavu u Samariju; i nakla mu Ahav mnogo ovaca i volova i narodu koji beše s njim, i nagovaraše ga da pođe na Ramot galadski.
2CH 18:3 I reče Ahav car Izrailjev Josafatu caru Judinom: Hoćeš li ići sa mnom na Ramot galadski? A on reče: Ja kao ti, narod moj kao tvoj narod; hoćemo s tobom na vojsku.
2CH 18:4 Još reče Josafat caru Izrailjevom: Pitaj danas šta će Gospod reći.
2CH 18:5 Tada sazva car Izrailjev proroke svoje, četiri stotine ljudi, i reče im: Hoćemo li ići na vojsku na Ramot galadski, ili ću se okaniti? A oni rekoše: Idi, jer će ga Gospod dati u ruke caru.
2CH 18:6 A Josafat reče: Ima li tu još koji prorok Gospodnji da ga pitamo?
2CH 18:7 A car reče Josafatu: Ima još jedan čovek preko kog bismo mogli upitati Gospoda; ali ja mrzim na nj, jer mi ne proriče dobra nego svagda zlo; to je Miheja sin Jemlin. A Josafat reče: Neka car ne govori tako.
2CH 18:8 Tada car Izrailjev dozva jednog dvoranina, i reče mu: Brže dovedi Miheju, sina Jemlinog.
2CH 18:9 A car Izrailjev i Josafat, car Judin seđahu, svaki na svom prestolu obučeni u carske haljine, seđahu na poljani kod vrata samarijskih, i svi proroci prorokovahu pred njima.
2CH 18:10 I Sedekija sin Hananin načini sebi gvozdene rogove, i reče: Ovako veli Gospod: Ovim ćeš biti Sirce dokle ih ne istrebiš.
2CH 18:11 Tako i svi proroci prorokovahu govoreći: Idi na Ramot galadski, i bićeš srećan, jer će ga Gospod predati caru u ruke.
2CH 18:12 A poslanik koji otide da dozove Miheju reče mu govoreći: Evo proroci proriču svi jednim glasom dobro caru; neka i tvoja reč bude kao njihova, i govori dobro.
2CH 18:13 A Miheja reče: Tako da je živ Gospod, govoriću ono što reče Bog moj.
2CH 18:14 I kad dođe k caru, reče mu car: Miheja! Hoćemo li ići na vojsku na Ramot galadski, ili ću se okaniti? A on reče: Idite, bićete srećni, i daće vam se u ruke.
2CH 18:15 A car mu reče: Koliko ću te puta zaklanjati da mi ne govoriš nego istinu u ime Gospodnje?
2CH 18:16 Tada reče: Video sam sav narod Izrailjev razasut po planinama kao ovce koje nemaju pastira, jer reče Gospod: Ovi nemaju gospodara, neka se vrate svak svojoj kući s mirom.
2CH 18:17 Tada reče car Izrailjev Josafatu: Nisam li ti rekao da mi neće prorokovati dobra nego zlo?
2CH 18:18 A Miheja reče: Zato čujte reč Gospodnju: Videh Gospoda gde sedi na prestolu svom, a sva vojska nebeska stajaše mu s desne i s leve strane;
2CH 18:19 i Gospod reče: Ko će prevariti Ahava cara Izrailjevog da otide i padne kod Ramota galadskog? Još reče: Jedan reče ovo a drugi ono.
2CH 18:20 Tada iziđe jedan duh, i stavši pred Gospoda reče: Ja ću ga prevariti. A Gospod mu reče: Kako?
2CH 18:21 Odgovori: Izići ću i biću lažljiv duh u ustima svih proroka njegovih. A Gospod mu reče: Prevarićeš ga i nadvladaćeš, idi učini tako.
2CH 18:22 Zato sada eto, Gospod je metnuo lažljiv duh u usta tim prorocima tvojim; a Gospod je izrekao zlo po te.
2CH 18:23 Tada pristupi Sedekija sin Hananin, i udari Miheju po obrazu govoreći: Kojim je putem otišao duh Gospodnji od mene da govori s tobom?
2CH 18:24 A Miheja mu reče: Eto, videćeš u onaj dan kad otideš u najtajniju klet da se sakriješ.
2CH 18:25 Tada car Izrailjev reče: Uhvatite Miheju, i odvedite ga k Amonu zapovedniku gradskom i k Joasu sinu carevom.
2CH 18:26 I recite im: Ovako veli car: Metnite ovog u tamnicu, a dajite mu po malo hleba i po malo vode dokle se ne vratim u miru.
2CH 18:27 A Miheja reče: Ako se vratiš u miru, nije Gospod govorio preko mene. Još reče: Čujte svi narodi.
2CH 18:28 I otide car Izrailjev s Josafatom carem Judinim na Ramot galadski.
2CH 18:29 I reče car Izrailjev Josafatu: Ja ću se preobući kad pođem u boj, a ti obuci svoje odelo. I preobuče se car Izrailjev, i otidoše u boj.
2CH 18:30 A car sirski zapovedi vojvodama od kola svojih govoreći: Ne udarajte ni na malog ni na velikog, nego na samog cara Izrailjevog.
2CH 18:31 A kad vojvode od kola videše Josafata, rekoše: To je car Izrailjev. I okrenuše se na nj da ga udare. Ali Josafat povika, i Gospod mu pomože, i odvrati ih Bog od njega.
2CH 18:32 Jer videvši vojvode od kola da nije car Izrailjev, odstupiše od njega.
2CH 18:33 A jedan zastreli iz luka nagonom i ustreli cara Izrailjevog gde spuča oklop. A on reče svom vozaču: Savij rukom svojom i izvezi me iz boja, jer sam ranjen.
2CH 18:34 I boj bi žestok onog dana, a car Izrailjev zaosta na kolima svojim prema Sircima do večera, i umre o sunčanom zahodu.
2CH 19:1 A kad se Josafat, car Judin, vraćaše s mirom kući svojoj u Jerusalim,
2CH 19:2 iziđe preda nj Juj sin Ananijev, videlac, i reče Josafatu: Bezbožniku li pomažeš, i one koji mrze na Gospoda ljubiš? Zato se podigao na te gnev Gospodnji.
2CH 19:3 Ali se našlo dobro na tebi što si istrebio lugove iz zemlje i što si upravio srce svoje da tražiš Boga.
2CH 19:4 Potom Josafat seđaše u Jerusalimu, i opet prođe po narodu od Virsaveje do gore Jefremove, i povrati ih ka Gospodu Bogu otaca njegovih.
2CH 19:5 I postavi sudije u zemlji po svim tvrdim gradovima Judinim, u svakom gradu.
2CH 19:6 I reče sudijama: Gledajte šta ćete raditi, jer nećete suditi za čoveka nego za Gospoda, koji je s vama kad sudite.
2CH 19:7 Zato neka bude strah Gospodnji u vama; pazite i radite, jer u Gospoda Boga našeg nema nepravde, niti gleda ko je ko, niti prima poklone.
2CH 19:8 Takođe u Jerusalimu postavi Josafat od Levita i sveštenika i glavara domova otačkih u Izrailju za sudove Gospodnje i za raspre; jer dolažahu opet u Jerusalim.
2CH 19:9 I zapovedi im govoreći: Tako radite u strahu Gospodnjem, verno i celog srca.
2CH 19:10 I u svakoj parnici koja dođe k vama od braće vaše što sede po gradovima svojim, da rasudite između krvi i krvi, između zakona i zapovesti, između uredbi i sudova, obavestite ih da ne bi grešili Gospodu, da ne bi došao gnev Njegov na vas i na braću vašu; tako činite, te nećete zgrešiti.
2CH 19:11 I evo, Amarija, poglavar sveštenički, biće nad vama u svim poslovima Gospodnjim, a Zavdija, sin Ismailov, vođ doma Judinog u svim poslovima carskim; takođe, Leviti upravitelji biće uz vas. Budite slobodni, i radite, i Gospod će biti s dobrim.
2CH 20:1 A posle toga sinovi Moavovi i sinovi Amonovi i s njima koji žive među sinovima Amonovim, dođoše da vojuju na Josafata.
2CH 20:2 I dođoše te javiše Josafatu govoreći: Ide na te veliko mnoštvo ispreko mora, iz Sirije; i eno ih u Asason-Tamaru, a to je En-Gad.
2CH 20:3 A Josafat se uplaši, i obrati lice svoje da traži Gospoda, i oglasi post po svoj zemlji Judinoj.
2CH 20:4 I skupiše se svi sinovi Judini da traže Gospoda, i iz svih gradova Judinih dođoše da traže Gospoda.
2CH 20:5 Tada stade Josafat u zboru Judinom i jerusalimskom u domu Gospodnjem pred tremom novim,
2CH 20:6 i reče: Gospode Bože otaca naših! Nisi li Ti Bog na nebu i vladaš svim carstvima narodnim? Nije li u Tvojoj ruci moć i sila da Ti niko ne može odoleti?
2CH 20:7 Nisi li Ti, Bože naš, odagnao stanovnike ove zemlje ispred naroda svog Izrailja, i dao je navek semenu Avrama prijatelja svog?
2CH 20:8 Te se naseliše u njoj, i sagradiše Ti u njoj svetinju za ime Tvoje govoreći:
2CH 20:9 Kad nas zadesi kako zlo, mač osvetni ili pomor ili glad, staćemo pred ovim domom i pred Tobom, jer je ime Tvoje u ovom domu, i vapićemo Tebi u nevolji svojoj, usliši i izbavi.
2CH 20:10 A sad evo, sinovi Amonovi i Moavovi i oni iz gore Sira, kroz koje nisi dao sinovima Izrailjevim proći kad iđahu iz zemlje misirske, nego ih obiđoše i ne istrebiše;
2CH 20:11 a evo, oni nam vraćaju došavši da nas isteraju iz nasledstva Tvog, koje si nam predao.
2CH 20:12 Bože naš, zar im nećeš suditi? Jer u nama nema snage da se opremo tom mnoštvu velikom, koje ide na nas, niti znamo šta bismo činili, nego su oči naše uprte u Te.
2CH 20:13 A svi sinovi Judini stajahu pred Gospodom i deca njihova, žene njihove i sinovi njihovi.
2CH 20:14 Tada siđe duh Gospodnji usred zbora na Jazila sina Zaharije sina Venaje sina Jeila sina Matanijinog, Levita između sinova Asafovih,
2CH 20:15 i reče: Slušajte, svi sinovi Judini i Jerusalimljani, i ti care Josafate, ovako vam veli Gospod: Ne bojte se i ne plašite se tog mnoštva velikog, jer nije vaš rat nego Božji.
2CH 20:16 Sutra izađite na njih; oni će poći uz brdo Zis, i naći ćete ih nakraj potoka prema pustinji Jeruilu.
2CH 20:17 Ne treba vi da se bijete u ovom boju; postavite se, stojte pa gledajte kako će vas izbaviti Gospod, Judo i Jerusalime! Ne bojte se i ne plašite se, sutra iziđite pred njih, i Gospod će biti s vama.
2CH 20:18 Tada se Josafat savi licem k zemlji, i svi Judejci i Jerusalimljani padoše pred Gospodom, i pokloniše se Gospodu.
2CH 20:19 A Leviti od sinova Katovih i sinova Korejevih ustaše, te hvališe Gospoda Boga Izrailjevog glasom veoma visokim.
2CH 20:20 A ujutru ustavši rano iziđoše u pustinju tekujsku; a kad izlažahu, stade Josafat i reče: Čujte me, Judejci i Jerusalimljani: verujte Gospodu Bogu svom i bićete jaki, verujte prorocima Njegovim i bićete srećni.
2CH 20:21 I tako dogovoriv se s narodom postavi pevače Gospodnje da hvale svetu krasotu idući pred vojskom i govoreći: Hvalite Gospoda, jer je doveka milost Njegova.
2CH 20:22 A kad počeše pesmu i hvalu, obrati Gospod zasedu na sinove Amonove i sinove Moavove i na one iz gore Sira, koji iziđoše na Judu, te se razbiše.
2CH 20:23 Jer sinovi Amonovi i sinovi Moavovi ustaše na one iz gore Sira da ih pobiju i potru; i kad pobiše one iz gore Sira, udariše jedni na druge, te se potrše.
2CH 20:24 A kad Juda dođe do stražare prema pustinji, i pogleda na mnoštvo, a to mrtva telesa leže po zemlji, i nijedan ne beše ostao živ.
2CH 20:25 Zato dođe Josafat sa narodom svojim da pokupi plen; i nađoše kod njih mnogo blaga i dragocenih nakita na mrtvacima, i napleniše da već ne mogoše nositi; tri dana kupiše plen, jer ga beše mnogo.
2CH 20:26 A četvrti dan skupiše se u dolini blagoslovnoj, jer onde blagosloviše Gospoda; zato se prozva mesto Dolina Blagoslovna do danas.
2CH 20:27 Potom okrenuše svi Judejci i Jerusalimljani i Josafat pred njima da se vrate u Jerusalim s veseljem, jer ih oveseli Gospod neprijateljima njihovim.
2CH 20:28 I dođoše u Jerusalim sa psaltirima i guslama i trubama u dom Gospodnji.
2CH 20:29 I strah Božji dođe na sva carstva zemaljska kad čuše da je Gospod vojevao na neprijatelje Izrailjeve.
2CH 20:30 I tako se smiri carstvo Josafatovo, jer mu Bog njegov dade mir odsvuda.
2CH 20:31 I carovaše Josafat nad Judom; trideset i pet godina beše mu kad poče carovati; i carova dvadeset i pet godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Azuva, kći Silejeva.
2CH 20:32 I hođaše putem oca svog Ase, niti zađe s njega, čineći što je pravo pred Gospodom.
2CH 20:33 Ali visine ne biše oborene, jer još ne beše narod upravio srca svog k Bogu otaca svojih.
2CH 20:34 A ostala dela Josafatova prva i poslednja, eno zapisana su u knjizi Juja sina Ananijevog, koje je stavljena u knjigu o carevima Izrailjevim.
2CH 20:35 Potom združi se Josafat, car Judin s Ohozijom, carem Izrailjevim, koji činjaše bezakonje.
2CH 20:36 A združi se s njim zato da načine lađe da idu u Tarsis; i načiniše lađe u Esion-Gaveru.
2CH 20:37 Tada prorokova Elijezer sin Dodavin iz Marise za Josafata govoreći: Što si se združio s Ohozijom, zato Gospod razmetnu dela tvoja. I razbiše se lađe i ne mogoše ići u Tarsis.
2CH 21:1 Potom počinu Josafat kod otaca svojih, i bi pogreben kod otaca svojih u gradu Davidovom; a na njegovo se mesto zacari Joram, sin njegov.
2CH 21:2 A braća mu, sinovi Josafatovi, behu: Azarija i Jehilo i Zaharija i Azarija i Mihailo i Sefatija; ti svi behu sinovi Josafata cara Izrailjevog.
2CH 21:3 I otac im dade velike darove, srebra i zlata i zaklada s tvrdim gradovima u zemlji Judinoj; carstvo pak dade Joramu, jer beše prvenac.
2CH 21:4 A Joram stupivši na carstvo oca svog i utvrdivši se, pobi svu braću svoju mačem i neke knezove Izrailjeve.
2CH 21:5 Imaše Joram trideset i dve godine kad se zacari, i carova osam godina u Jerusalimu.
2CH 21:6 I hođaše putem careva Izrailjevih, kao što činjaše dom Ahavov, jer se oženi kćerju Ahavovom; i činjaše što je zlo pred Gospodom.
2CH 21:7 Ali Gospod ne hte zatrti dom Davidov radi zaveta koji učini s Davidom i što mu beše rekao da će dati videlo njemu i sinovima njegovim uvek.
2CH 21:8 Za njegovog vremena odvrže se Edom da ne bude pod Judom, i postaviše sebi cara.
2CH 21:9 Zato otide Joram s vojvodama svojim i sa svim kolima svojim; i usta noću, te pobi Edomce koji ga behu opkolili, i zapovednike od kola.
2CH 21:10 Ipak se odvrgoše Edomci da ne budu pod Judom do danas. U isto vreme odvrže se Livna da ne bude pod njim, jer ostavi Gospoda Boga otaca svojih.
2CH 21:11 Još i visine načini po brdima Judinim, i navede na preljubu Jerusalimljane i prelasti Judu.
2CH 21:12 Tada mu dođe knjiga od Ilije proroka, gde mu govoraše: Ovako veli Gospod Bog Davida oca tvog: Što nisi hodio putevima Josafata, oca svog i putevima Ase, cara Judinog,
2CH 21:13 nego si hodio putem careva Izrailjevih i naveo si na preljubu Judu i Jerusalimljane, kao što je dom Ahavov naveo na preljubu Izrailja, i još si pobio braću svoju, dom oca svog, bolje od sebe,
2CH 21:14 evo, Gospod će udariti velikim zlom narod tvoj i sinove tvoje i žene tvoje i sve što imaš.
2CH 21:15 I ti ćeš bolovati teško, od bolesti u crevima, da će ti creva izaći od bolesti, koja će trajati dve godine.
2CH 21:16 I tako podiže Gospod na Jorama duh Filistejima i Arapima koji žive od Etiopljana.
2CH 21:17 I oni došavši na zemlju Judinu prodreše u nju, i odnesoše sve blago što se nađe u domu carevom, i sinove njegove i žene njegove, da mu ne osta nijedan sin osim Joahaza najmlađeg sina njegovog.
2CH 21:18 I posle svega toga udari ga Gospod bolešću u crevima, kojoj ne beše leka.
2CH 21:19 I dan po dan prolažaše, i kad se navršiše dve godine, iziđoše mu creva s bolešću i umre od teških bolova i narod mu ne pali mirisa kao što je činio ocima njegovim.
2CH 21:20 Imaše trideset i dve godine kad poče carovati, i carova osam godina u Jerusalimu, i preminu da niko ne zažali za njim; i pogreboše ga u gradu Davidovom, ali ne u grobu carskom.
2CH 22:1 A Jerusalimljani zacariše na njegovo mesto Ohoziju najmlađeg sina njegovog, jer starije sve pobi četa koja dođe s Arapima u logor; i tako Ohozija, sin Joramov, posta car Judin.
2CH 22:2 Imaše Ohozija četrdeset i dve godine kad poče carovati, i carova godinu dana u Jerusalimu. Materi mu beše ime Gotolija, kći Amrijeva.
2CH 22:3 I on hođaše putevima doma Ahavovog, jer ga mati nagovaraše na zla dela.
2CH 22:4 I činjaše što je zlo pred Gospodom kao dom Ahavov; jer mu oni behu savetnici po smrti oca njegovog na pogibao njegovu.
2CH 22:5 I po njihovom savetu hodeći iziđe s Joramom sinom Ahavovim, carem Izrailjevim, na vojsku na Azaila, cara sirskog, u Ramot galadski; i onde Sirci raniše Jorama.
2CH 22:6 A on se vrati da se leči u Jezraelu od rana koje mu zadaše u Rami, kad se biše s Azailom, carem sirskim. A Azarija, sin Joramov car Judin, dođe u Jezrael da vidi Jorama, sina Ahavovog, jer beše bolestan.
2CH 22:7 Ali beše od Boga na propast Ohoziji što dođe k Joramu; jer došav otide s Joramom na Juja, sina Nimsijinog, koga Gospod pomaza da istrebi dom Ahavov.
2CH 22:8 Jer kad Juj izvršavaše osvetu na domu Ahavovom, nađe knezove Judine i sinove braće Ohozijine, koji služahu Ohoziji, i pogubi ih.
2CH 22:9 Potom potraži Ohoziju, i uhvatiše ga kad se sakrivaše u Samariji, i dovedavši ga k Juju pogubiše ga, i pogreboše ga; jer rekoše: Sin je Josafata koji je tražio Gospoda svim srcem svojim. I tako ne bi nikoga od doma Ohozijinog koji bi mogao biti car.
2CH 22:10 Zato Gotolija, mati Ohozijina, videvši da joj sin pogibe, usta i pobi sve carsko seme doma Judinog.
2CH 22:11 Ali Josaveja, kći careva, uze Joasa, sina Ohozijinog i ukrade ga između sinova carevih, koje ubijahu; i sakri ga s dojkinjom njegovom u ložnicu. I tako Josaveja, kći cara Jorama, žena Jodaja sveštenika, sakri ga od Gotolije, jer beše sestra Ohozijina, te ga ne ubi.
2CH 22:12 I beše s njima sakriven u domu Božijem šest godina; a Gotolija carovaše u zemlji.
2CH 23:1 A sedme godine oslobodi se Jodaj, i uze k sebi stotnike Azariju sina Jeroamovog i Ismaila sina Joananovog i Azariju sina Ovidovog i Masiju sina Adajevog i Elisafata sina Zihrijevog, i uhvati veru s njima,
2CH 23:2 te prolazeći zemlju Judinu sabraše Levite iz svih gradova Judinih i glavare porodica otačkih u Izrailju, i dođoše u Jerusalim.
2CH 23:3 I sav zbor učini veru u domu Božjem s carem; i Jodaj im reče: Evo, sin će carev carovati, kao što je rekao Gospod za sinove Davidove.
2CH 23:4 Ovo učinite: trećina vas koji dolazite u subotu između sveštenika i Levita neka budu vratari na pragu;
2CH 23:5 a druga trećina neka bude u carskom dvoru; a ostala trećina na vratima od temelja, a sav narod u tremovima doma Gospodnjeg.
2CH 23:6 Niko da ne ulazi u dom Gospodnji osim sveštenika i onih Levita koji služe; oni neka ulaze, jer su posvećeni, a sav narod neka čini ono što je Gospod zapovedio da čini.
2CH 23:7 I Leviti neka opkole cara, svaki s oružjem svojim u ruci; i ko bi god ušao u dom, da se pogubi; i budite uz cara kad stane ulaziti i izlaziti.
2CH 23:8 I učiniše Leviti i sav narod Judin sve što zapovedi sveštenik Jodaj; i uzeše svaki svoje ljude koji dolažahu u subotu i koji odlažahu u subotu; jer Jodaj sveštenik ne otpusti redove.
2CH 23:9 I dade Jodaj sveštenik stotinicima koplja i štitove i štitiće cara Davida što behu u domu Božijem.
2CH 23:10 I postavi sav narod sve s oružjem u ruku, od desne strane doma do leve prema oltaru i prema domu, oko cara.
2CH 23:11 Tada izvedoše sina carevog, i metnuše mu na glavu venac, i dadoše mu svedočanstvo, i zacariše ga, i Jodaj i sinovi njegovi pomazaše ga i rekoše: Da živi car!
2CH 23:12 A kad Gotolija ču viku naroda koji se stecaše i hvaljaše cara, dođe k narodu u dom Gospodnji.
2CH 23:13 I pogleda, i gle, car stajaše kod svog stupa na ulasku, a knezovi i trube oko cara, i sav narod zemaljski radovaše se i trube trubljahu i pevači pevahu uz oruđa muzička i oni koji počinjahu u pevanju. Tada razdre Gotolija haljine svoje i povika: Buna! Buna!
2CH 23:14 A Jodaj sveštenik zapovedi da izađu stotinici koji behu nad vojskom, i reče im: Izvedite je iz vrsta napolje, i ko pođe za njom neka se pogubi mačem; jer reče sveštenik: Nemojte je ubiti u domu Gospodnjem.
2CH 23:15 I načiniše joj mesto, te otide kako se ide vratima konjskim u dom carev, i onde je pogubiše.
2CH 23:16 Tada Jodaj učini veru među sobom i svim narodom i carem da će biti narod Gospodnji.
2CH 23:17 Potom sav narod otide u dom Valov, i raskopaše ga, i oltare njegove i likove njegove izlomiše, a Matana, sveštenika Valovog, ubiše pred oltarima.
2CH 23:18 I Jodaj uredi opet službu u domu Gospodnjem među sveštenicima i Levitima, koje David beše odredio domu Gospodnjem, da bi prinosili žrtve paljenice Gospodu, kao što piše u zakonu Mojsijevom, s veseljem i pesmama po naredbi Davidovoj.
2CH 23:19 Postavi i vratare na vratima doma Gospodnjeg da ne bi ulazio nečist oda šta mu drago.
2CH 23:20 I uze stotinike i znatnije ljude i koji upravljahu narodom, sav narod zemaljski, i izvede cara iz doma Gospodnjeg i uđoše visokim vratima u dom carski, i posadiše cara na carski presto.
2CH 23:21 I radovaše se sav narod zemaljski, i grad se umiri, kad Gotoliju ubiše mačem.
2CH 24:1 Beše Joasu sedam godina kad se zacari, i carova četrdeset godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Sivija iz Virsaveje.
2CH 24:2 I činjaše Joas što je pravo pred Gospodom dokle god beše živ Jodaj sveštenik.
2CH 24:3 I Jodaj ga oženi dvema ženama, te rodi sinove i kćeri.
2CH 24:4 Potom Joas naumi da opravi dom Gospodnji.
2CH 24:5 I sazva sveštenike i Levite, pa im reče: Pođite po gradovima Judinim i kupite od svega Izrailja novac da se opravlja dom Boga vašeg od godine do godine, i vi pohitajte s tim. Ali ne hiteše Leviti.
2CH 24:6 Zato car dozva Jodaja poglavara i reče mu: Zašto ne nastojiš da Leviti donose iz Judeje i Jerusalima priloge koje je naredio Mojsije sluga Gospodnji zboru Izrailjevom na šator od sastanka?
2CH 24:7 Jer bezbožna Gotolija i sinovi njeni opleniše dom Gospodnji i sve stvari posvećene domu Gospodnjem obratiše na Vale.
2CH 24:8 I tako zapovedi car te načiniše kovčeg, i metnuše ga na vrata doma Gospodnjeg spolja.
2CH 24:9 I oglasiše po Judeji i po Jerusalimu da donose Gospodu prilog koji je naredio Mojsije, sluga Božji, Izrailju u pustinji.
2CH 24:10 I obradovaše se knezovi i sav narod, i donoseći metahu u kovčeg dokle se ne svrši.
2CH 24:11 I kad donošahu Leviti kovčeg, po zapovesti carevoj, videvši da ima mnogo novca, dolažaše pisar carev i poslanik poglavara svešteničkog, te izručivahu kovčeg, potom ga opet odnošahu i ostavljahu na njegovo mesto; i tako činjahu svaki dan, i nakupiše mnogo novca.
2CH 24:12 I davaše ga car Jodaj nastojnicima nad poslom oko doma Gospodnjeg, a oni naimahu kamenare i drvodelje da se obnovi dom Gospodnji, i kovače koji rade od gvožđa i od bronze, da se opravi dom Gospodnji.
2CH 24:13 I poslovahu poslenici, i opravljanje napredovaše pod njihovim rukama, te povratiše domu Božjem obličje njegovo, i utvrdiše ga.
2CH 24:14 A kad svršiše, donesoše pred cara i Jodaja novce što pretekoše; i od tog novca načini sudove za dom Gospodnji, sudove za službu i za žrtve, i kadionice, i druge sudove zlatne i srebrne. I tako prinošahu žrtve paljenice u domu Gospodnjem jednako svega veka Jodajevog.
2CH 24:15 Potom ostarevši Jodaj sit života umre; sto i trideset godina beše mu kad umre.
2CH 24:16 I pogreboše ga u gradu Davidovom kod careva; jer činjaše dobro Izrailju i Bogu i domu njegovom.
2CH 24:17 A kad umre Jodaj, dođoše knezovi Judini i pokloniše se caru; tada ih posluša car,
2CH 24:18 te ostaviše dom Gospoda Boga otaca svojih, i stadoše služiti lugovima i idolima; i podiže se gnev Gospodnji na Judu i na Jerusalim za taj greh njihov.
2CH 24:19 I slaše im proroke da ih vrate ka Gospodu, i oni im svedočahu, ali ih ne poslušaše.
2CH 24:20 I dođe duh Gospodnji na Zahariju, sina Jodaja sveštenika, te stade više naroda i reče im: Ovako veli Bog: Zašto prestupate zapovesti Gospodnje? Nećete biti srećni; što ostaviste Gospoda, zato i On vas ostavi.
2CH 24:21 A oni se pobuniše na nj, i zasuše ga kamenjem po zapovesti carevoj u tremu doma Gospodnjeg.
2CH 24:22 I ne opomenu se Joas milosti koju mu učini Jodaj, otac njegov, nego ubi sina njegovog; a on umirući reče: Gospod neka vidi i traži.
2CH 24:23 A kad prođe godina, podiže se na nj vojska sirska i uđe u zemlju judejsku i u Jerusalim, i pobiše po narodu sve knezove narodne, i sav plen od njih poslaše caru u Damask.
2CH 24:24 Ako i mala beše vojska sirska koja dođe, ipak Gospod dade u ruke njihove vrlo veliku vojsku, jer behu ostavili Gospoda Boga otaca svojih. I tako na Joasu izvršiše sud.
2CH 24:25 A kad otidoše od njega ostavivši ga u teškoj bolesti, pobuniše se na nj sluge njegove za krv sinova Jodaja sveštenika, i ubiše ga na postelji njegovoj, te pogibe; i pogreboše ga u gradu Davidovom, ali ga ne pogreboše u grobovima carskim.
2CH 24:26 A ovo su što se pobuniše na nj: Zavad, sin Simeate Amonke i Jozavad, sin Simrite Moavke.
2CH 24:27 A o sinovima njegovim i o velikom porezu što bi pod njim, i o građenju doma Božjeg, eto zapisano je u knjizi o carevima. A zacari se na njegovo mesto Amasija, sin njegov.
2CH 25:1 Beše Amasiji dvadeset i pet godina kad poče carovati, i carova dvadeset i devet godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Joadana iz Jerusalima.
2CH 25:2 On činjaše što je pravo pred Gospodom, ali ne celim srcem.
2CH 25:3 I kad se utvrdi u carstvu, pobi sluge svoje koji ubiše cara oca njegovog.
2CH 25:4 Ali sinove njihove ne pogubi, nego učini kako piše u zakonu, u knjizi Mojsijevoj, gde je zapovedio Gospod govoreći: Očevi da ne ginu za sinove, ni sinovi za očeve, nego svaki za svoj greh neka gine.
2CH 25:5 Iza toga skupi Amasija narod Judin, i postavi po domovima otačkim hiljadnike i stotinike po svoj zemlji Judinoj i Venijaminovoj, i izbroja ih od dvadeset godina i više, i nađe ih trista hiljada vojnika izbranih, koji nošahu koplje i štit.
2CH 25:6 I jošte najmi između Izrailjaca sto hiljada hrabrih ljudi za sto talanata srebra.
2CH 25:7 Ali dođe mu čovek Božji i reče: Care, da ne ide s tobom vojska izrailjska, jer Gospod nije s Izrailjcima niti sa sinovima Jefremovim.
2CH 25:8 Nego idi ti, i budi hrabar u boju; inače će te oboriti Bog pred neprijateljem, jer Bog može i pomoći i oboriti.
2CH 25:9 Tada reče Amasija čoveku Božjem: A šta će biti sa sto talanata što sam dao vojsci Izrailjevoj? A čovek Božji reče: Ima Gospod da ti da više od toga.
2CH 25:10 I tako odvoji Amasija vojsku što mu beše došla od Jefrema da otidu u svoje mesto; a oni se vrlo rasrdiše na Judu, i vratiše se u svoje mesto s velikim gnevom.
2CH 25:11 A Amasija oslobodivši se povede narod svoj i otide u slanu dolinu, i pobi deset hiljada sinova Sirovih;
2CH 25:12 i deset hiljada živih zarobiše Judejci, i odvedoše ih na vrh stene, i pobacaše ih sa vrh stene da se svi raspadoše.
2CH 25:13 A vojnici koje Amasija posla natrag da ne idu s njim u boj, navališe na gradove Judine od Samarije do Vet-Orona, i pobiše po njima tri hiljade, i zapleniše velik plen.
2CH 25:14 A kad se vrati Amasija razbivši Idumeje, donese bogove sinova Sirovih, i postavi ih sebi za bogove, i klanjaše im se i kađaše im.
2CH 25:15 Tada se razgnevi Gospod na Amasiju, i posla k njemu proroka, koji mu reče: Zašto tražiš bogove tog naroda, koji ne izbaviše svoj narod iz tvoje ruke?
2CH 25:16 I kad govoraše caru, on mu reče: Jesi li postavljen caru za savetnika? Prestani; zašto da pogineš? I tako presta prorok, ali reče: Znam da te je Bog naumio istrebiti kad to radiš a ne slušaš savet moj.
2CH 25:17 Tada smisli Amasija, car Judin, i posla k Joasu sina Joahaza sina Jujevog, caru Izrailjevom, i poruči: Hodi da se ogledamo.
2CH 25:18 A Joas car Izrailjev posla k Amasiji caru Judinom i poruči mu: Trn na Livanu posla ka kedru na Livanu, i poruči: Daj svoju kćer sinu mom za ženu. Ali naiđe zverje livansko i izgazi trn.
2CH 25:19 Veliš, pobio si Edomce, pa se ponese srce tvoje, i tražiš slave; sedi kod kuće svoje; zašto bi se zapletao u zlo da padneš i ti i Juda s tobom?
2CH 25:20 Ali ne posluša Amasija, jer od Gospoda to bi da ih da u ruke neprijatelju, što tražiše bogove edomske.
2CH 25:21 I otide Joas car Izrailjev, i ogledaše se, on i Amasija car Judin, u Vet-Semesu Judinom.
2CH 25:22 Ali Judu razbi Izrailj, te pobegoše svaki ka svom šatoru.
2CH 25:23 A Amasiju cara Judinog, sina Joasa sina Joahazovog, uhvati Joas car Izrailjev u Vet-Semesu, i odvede ga u Jerusalim; i obori zid jerusalimski od vrata Jefremovih do vrata na uglu, četiri stotine lakata.
2CH 25:24 I uze sve zlato i srebro i sve posuđe što se nađe u domu Božijem u Ovid-Edoma i u riznici doma carskog, i taoce, pa se vrati u Samariju.
2CH 25:25 I požive Amasija sin Joasov car Judin po smrti Joasa sina Joahaza cara Izrailjevog petnaest godina.
2CH 25:26 A ostala dela Amasijina prva i poslednja, eto nisu li zapisana u knjizi o carevima Judinim i Izrailjevim?
2CH 25:27 I pošto Amasija odstupi od Gospoda, digoše bunu na nj u Jerusalimu, a on pobeže u Lahis. Ali poslaše za njim u Lahis, i ubiše ga onde.
2CH 25:28 I donesoše ga na konjima i pogreboše ga kod otaca njegovih u gradu Judinom.
2CH 26:1 Tada sav narod Judin uze Oziju, kome beše šesnaest godina, i zacariše ga na mesto oca njegovog Amasije.
2CH 26:2 On sazida Elat povrativši ga Judi pošto car počinu kod otaca svojih.
2CH 26:3 Oziji beše šesnaest godina kad se zacari, i carova pedeset i dve godine u Jerusalimu. Materi mu beše ime Jeholija iz Jerusalima.
2CH 26:4 On činjaše što je pravo pred Gospodom sasvim kako je činio Amasija otac njegov.
2CH 26:5 I tražaše Boga dokle živ beše Zaharija koji razumevaše utvare Božije; i dokle god tražaše Gospoda, davaše mu sreću Bog.
2CH 26:6 Jer izašav vojevaše s Filistejima, i obori zidove Gatu i zidove Javni i zidove Azotu; i sazida gradove u zemlji azotskoj i po Filistejima.
2CH 26:7 I Bog mu pomože protiv Filisteja i protiv Arapa, koji življahu u Gurvalu, i protiv Amonaca.
2CH 26:8 I Amonci davahu darove Oziji, i raznese se ime njegovo do Misira, jer osili veoma.
2CH 26:9 I sazida Ozija kule u Jerusalimu na vratima na uglu, i na vratima u dolu, i na uglu, i utvrdi ih.
2CH 26:10 Sazida i u pustinji kule, i iskopa mnogo studenaca, jer imaše mnogo stoke u dolinama i u ravnicama, i ratara i vinogradara po brdima i na Karmilu, jer mu mila beše poljska radnja.
2CH 26:11 I imaše Ozija ubojitu vojsku, koja iđaše u rat u četama brojem, kako ih izbroja Jeilo pisar i Masija upravitelj, pod upravom Ananije vojvode carevog.
2CH 26:12 Svega na broj beše glavara domova otačkih hrabrih junaka dve hiljade i šest stotina,
2CH 26:13 a pod njihovom rukom vojske tri stotine i sedam hiljada i pet stotina hrabrih vojnika, da pomažu caru protiv neprijatelja.
2CH 26:14 I načini Ozija svoj vojsci štitove i koplja i šlemove i oklope i lukove i kamenje za praćke.
2CH 26:15 I načini u Jerusalimu bojne sprave vrlo vešto izmišljene da stoje na kulama i na uglovima da meću strele i veliko kamenje; i raznese se ime njegovo daleko, jer mu se divno pomagaše dokle osili.
2CH 26:16 Ali kad osili, ponese se srce njegovo, te se pokvari, i sagreši Gospodu Bogu svom, jer uđe u crkvu Gospodnju da kadi na oltaru kadionom:
2CH 26:17 A za njim uđe Azarija sveštenik i s njim osamdeset sveštenika Gospodnjih hrabrih ljudi;
2CH 26:18 i opreše se caru Oziji govoreći: Nije tvoje, Ozija, kaditi Gospodu, nego sveštenika sinova Aronovih koji su posvećeni da kade; iziđi iz svetinje, jer si zgrešio, i neće ti biti na čast pred Gospodom Bogom.
2CH 26:19 Tada se razgnevi Ozija držeći u ruci kadionicu da kadi; i kad se gnevljaše na sveštenike, iziđe mu guba na čelu pred svim sveštenicima u domu Gospodnjem kod oltara kadionog.
2CH 26:20 I pogleda ga Azarija, poglavar sveštenički i svi sveštenici, a on gubav na čelu; i brže ga izvedoše napolje, a i sam pohita da iziđe, jer ga Gospod udari.
2CH 26:21 I osta car Ozija gubav do smrti svoje, i seđaše u odvojenom domu gubav, jer bi odlučen od doma Gospodnjeg; a Jotam sin njegov upravljaše domom carevim i suđaše narodu u zemlji.
2CH 26:22 A ostala dela Ozijina prva i poslednja napisao je prorok Isaija sin Amosov.
2CH 26:23 I počinu Ozija kod otaca svojih, i pogreboše ga kod otaca njegovih u grobnom polju carskom, jer rekoše: Gubav je. I zacari se na njegovo mesto Jotam, sin njegov.
2CH 27:1 Dvadeset i pet godina beše Jotamu kad poče carovati, i carova šesnaest godina u Jerusalimu; materi mu beše ime Jerusa, kći Sadokova.
2CH 27:2 On činjaše što je pravo pred Gospodom sasvim kako je činio Ozija otac njegov, samo što ne uđe u crkvu Gospodnju; ali narod još beše pokvaren.
2CH 27:3 On načini visoka vrata na domu Gospodnjem, i na zidu Ofilu mnogo nazida.
2CH 27:4 Još sazida i gradove u gori Judinoj, i u šumama pogradi dvorove i kule.
2CH 27:5 I vojeva s carem sinova Amonovih i savlada ih; i dadoše mu sinovi Amonovi one godine sto talanata srebra i deset hiljada kora pšenice i ječma deset hiljada. Toliko mu dadoše sinovi Amonovi i druge i treće godine.
2CH 27:6 I tako osili Jotam, jer upravi puteve svoje pred Gospodom Bogom svojim.
2CH 27:7 A ostala dela Jotamova i ratovi svi njegovi i putevi njegovi, eno su zapisani u knjizi o carevima Izrailjevim i Judinim.
2CH 27:8 Dvadeset i pet godina beše mu kad poče carovati, i carova šesnaest godina u Jerusalimu.
2CH 27:9 I počinu Jotam kod otaca svojih, i pogreboše ga u gradu Davidovom; a na njegovo se mesto zacari Ahaz, sin njegov.
2CH 28:1 Dvadeset godina beše Ahazu kad poče carovati, i carova šesnaest godina u Jerusalimu; ali ne činjaše što je pravo pred Gospodom kao David, otac njegov.
2CH 28:2 Jer hođaše putevima careva Izrailjevih, i još sali likove Valima.
2CH 28:3 I sam kađaše u dolini sina Enomovog, i sažizaše sinove svoje ognjem po gadnim delima onih naroda koje odagna Gospod ispred sinova Izrailjevih.
2CH 28:4 I prinošaše žrtve i kađaše na visinama i po brdima i pod svakim zelenim drvetom.
2CH 28:5 Zato ga dade Gospod Bog njegov u ruke caru sirskom, te ga razbiše i zarobiše mu veliko mnoštvo, i odvedoše ih u Damask. Još bi dat u ruke caru Izrailjevom, te ga razbi ljuto.
2CH 28:6 Jer Fekaj, sin Remalijin, pobi sto i dvadeset hiljada Judejaca u jedan dan, sve hrabrih ljudi, jer ostaviše Gospoda Boga otaca svojih.
2CH 28:7 I Zihrije junak od Jefrema ubi Masiju sina carevog i Azrikama upravitelja dvorskog i Elkanu, drugog do cara.
2CH 28:8 I zarobiše sinovi Izrailjevi braći svojoj dvesta hiljada žena i sinova i kćeri; i zapleniše veliki plen od njih, i odnesoše plen u Samariju.
2CH 28:9 A onde beše prorok Gospodnji po imenu Odid, i iziđe pred vojsku koja iđaše u Samariju, i reče im: Gle, Gospod Bog otaca vaših razgnevi se na Judejce, zato ih dade u vaše ruke, te ih pobiste ljuto da do neba dopre.
2CH 28:10 I još mislite podvrći sinove Judine i jerusalimske da vam budu robovi i robinje; a niste li i vi sami skrivili Gospodu Bogu svom?
2CH 28:11 Zato poslušajte me sada, i vratite natrag to roblje što zarobiste braći svojoj, jer se raspalio gnev Gospodnji na vas.
2CH 28:12 Tada ustaše poglavari sinova Jefremovih: Azarija sin Joananov, Varahija sin Mesilemotov i Jezekija sin Salumov i Amasa sin Adlajev na one što se vraćahu s vojske,
2CH 28:13 i rekoše im: Nećete dovesti ovamo to roblje, jer bi nam bilo na greh pred Gospodom što vi mislite domećući na grehe naše i na krivice naše, jer je velika krivica na nama i gnev se raspalio na Izrailja.
2CH 28:14 I ostaviše vojnici roblje i plen svoj pred knezovima i svim zborom.
2CH 28:15 I ustaše ljudi imenovani i uzeše roblje, i sve gole između njih odenuše iz plena; i kad ih odenuše i obuše, nahraniše ih i napojiše i namazaše, i odvedoše na magarcima sve iznemogle, i dovedoše ih u Jerihon, grad gde ima mnogo palmi, k braći njihovoj, pa se vratiše u Samariju.
2CH 28:16 U to vreme posla car Ahaz k carevima asirskim da mu pomognu.
2CH 28:17 Jer još i Idumejci dođoše i razbiše Judu i odvedoše roblje;
2CH 28:18 i Filisteji udariše na gradove po ravni na južnom kraju Judinom, i uzeše Vet-Semes, i Ejalon i Gedirot i Sohot i sela njegova i Tamnu i sela njena i Gimzon i sela njegova, i naseliše se u njima.
2CH 28:19 Jer Gospod obaraše Judu s Ahaza cara Izrailjevog, jer odvuče Judu da grdno greši Gospodu.
2CH 28:20 I dođe k njemu Teglat-Felasar, car asirski, i ojadi ga a ne utvrdi.
2CH 28:21 Jer Ahaz uze deo iz doma Gospodnjeg i iz doma carskog i od knezova, i dade caru asirskom, ali mu ne pomože.
2CH 28:22 I kad beše u nevolji, on još većma grešaše Gospodu; takav beše car Ahaz.
2CH 28:23 I prinošaše žrtve bogovima damaštanskim, koji ga razbiše, i govoraše: Kad bogovi careva sirskih njima pomažu, prinosiću njima žrtve da bi mi pomagali; ali mu oni biše na to da padne on i sav Izrailj.
2CH 28:24 A Ahaz pokupi sudove doma Božijeg, i izlomi sudove doma Božijeg, i zatvori vrata doma Gospodnjeg i načini sebi oltare po svim uglovima u Jerusalimu.
2CH 28:25 I u svakom gradu Judinom načini visine da kadi bogovima tuđim; i gnevi Gospoda Boga otaca svojih.
2CH 28:26 A ostala dela njegova i svi putevi njegovi prvi i poslednji, eto zapisani su u knjizi o carevima Judinim i Izrailjevim.
2CH 28:27 I počinu Ahaz kod otaca svojih i pogreboše ga u gradu Jerusalimu; ali ga ne metnuše u grob careva Izrailjevih. I zacari se na njegovo mesto Jezekija, sin njegov.
2CH 29:1 Jezekiji beše dvadeset i pet godina kad poče carovati, i carova dvadeset i devet godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Avija, kći Zaharijina.
2CH 29:2 I činjaše što je pravo pred Gospodom sasvim kako je činio David otac njegov.
2CH 29:3 Prve godine svog carovanja, prvog meseca, otvori vrata na domu Gospodnjem, i opravi ih.
2CH 29:4 I sazva sveštenike i Levite, i sabra ih na istočnu ulicu,
2CH 29:5 i reče im: Čujte me, Leviti, osveštajte se sada i osvetite dom Gospoda Boga otaca svojih, i iznesite nečistotu iz svetinje.
2CH 29:6 Jer sagrešiše oci naši i činiše što je zlo pred Gospodom Bogom našim, i ostaviše ga; i odvratiše lice svoje od šatora Gospodnjeg i okrenuše mu leđa;
2CH 29:7 i zatvoriše vrata od trema, i pogasiše žiške, i kadom ne kadiše, niti žrtava paljenica prinosiše u svetinji Bogu Izrailjevom.
2CH 29:8 Zato se razgnevi Gospod na Judu i na Jerusalim, te ih dade da se potucaju, i da budu čudo i podsmeh, kako vidite svojim očima.
2CH 29:9 Jer, eto, padoše oci naši od mača, i sinovi naši i kćeri naše i žene naše zarobiše se zato.
2CH 29:10 Sada dakle naumio sam zadati veru Gospodu Bogu Izrailjevom, da bi se odvratila od nas žestina gneva Njegovog.
2CH 29:11 Sinovi moji, ne oklevajte više, jer je vas izabrao Gospod da stojite pred Njim i služite mu, i da mu budete sluge i da mu kadite.
2CH 29:12 Tada ustaše Leviti Mat sin Amasajev i Joilo sin Azarijin od sinova Katovih; a od sinova Merarijevih Kis sin Avdijev i Azarija sin Jaleleilov; i od sinova Girsonovih Joah sin Zimin i Eden sin Joahov;
2CH 29:13 i od sinova Elifasanovih Simrije i Jeilo, i od sinova Asafovih Zaharija i Matanija;
2CH 29:14 i od sinova Amonovih Jeilo i Simej, i od sinova Jedutunovih Semaja i Ozilo;
2CH 29:15 i skupiše braću svoju, i osveštavši se dođoše, kako beše zapovedio car po reči Gospodnjoj, da očiste dom Gospodnji.
2CH 29:16 I ušavši sveštenici u dom Gospodnji da ga očiste, iznosiše svu nečistotu što nađoše u crkvi Gospodnjoj u trem doma Gospodnjeg; a Leviti kupiše i iznosiše napolje na potok Kedron.
2CH 29:17 A počeše osvećivati prvog dana prvog meseca; a osmog dana tog meseca uđoše u trem Gospodnji, i osvećivaše dom Gospodnji osam dana, i šesnaestog dana prvog meseca svršiše.
2CH 29:18 Potom dođoše k caru Jezekiji i rekoše: Očistismo sav dom Gospodnji i oltar za žrtve paljenice i sve sudove njegove i sto za postavljanje i sve sudove njegove,
2CH 29:19 i sve sudove koje beše bacio car Ahaz dokle carovaše grešeći, i spremismo i osvetismo, i eno ih pred oltarom Gospodnjim.
2CH 29:20 Potom car Jezekija usta rano, i sazva upravitelje gradske, i otide u dom Gospodnji.
2CH 29:21 I dovede sedam junica i sedam ovnova i sedam jaganjaca i sedam jaraca za greh, za carstvo i za svetinju i za Judu; i reče sinovima Aronovim sveštenicima da prinesu na oltaru Gospodnjem.
2CH 29:22 Tada zaklaše goveda, i sveštenici uzevši krv njihovu pokropiše oltar; zaklaše i ovnove, i krvlju njihovom pokropiše oltar; i zaklaše jaganjce i krvlju njihovom pokropiše oltar.
2CH 29:23 Potom dovedoše jarce za greh pred cara i pred zbor, i oni metnuše ruke svoje na njih.
2CH 29:24 I zaklaše ih sveštenici, i očistiše krvlju njihovom oltar na očišćenje svemu Izrailju, jer car zapovedi da se za sav narod Izrailjev prinese žrtva paljenica i žrtva za greh.
2CH 29:25 I postavi Levite u domu Gospodnjem s kimvalima i psaltirima i guslama, kako beše zapovedio David i Gad videlac carev i Natan prorok; jer od Gospoda beše zapovest preko proroka Njegovih.
2CH 29:26 I tako stajahu Leviti sa spravama Davidovim a sveštenici s trubama.
2CH 29:27 Tada zapovedi Jezekija da prinesu žrtvu paljenicu na oltaru. I kad se poče žrtva paljenica, poče se pesma Gospodnja uz trube i sprave Davida, cara Izrailjevog.
2CH 29:28 I sav se zbor klanjaše, i pevači pevahu i trubači trubljahu, i to sve dokle se ne svrši žrtva paljenica.
2CH 29:29 A kad svršiše žrtvu, car i svi koji behu s njim padoše i pokloniše se.
2CH 29:30 Potom reče car i knezovi Levitima da hvale Gospoda rečima Davidovim i Asafa videoca; i hvališe s velikim veseljem, i savivši se pokloniše se.
2CH 29:31 Tada Jezekija progovori i reče: Sada posvetiste ruke svoje Gospodu, pristupite i donesite prinose i žrtve zahvalne u dom Gospodnji. I donese sav zbor prinose i žrtve zahvalne, i ko god beše voljnog srca žrtve paljenice.
2CH 29:32 I na broj beše žrtava paljenica što donese zbor, sedamdeset volova, sto ovnova, dvesta jaganjaca, sve za žrtvu paljenicu Gospodu;
2CH 29:33 a drugih stvari posvećenih beše šest stotina volova i tri hiljade ovaca.
2CH 29:34 Ali malo beše sveštenika, te ne mogahu drati svih žrtava paljenica; zato im pomagahu braća njihova Leviti, dokle se ne svrši posao i dokle se ne osveštaše drugi sveštenici; jer Leviti behu radiji osveštati se nego sveštenici.
2CH 29:35 I beše vrlo mnogo žrtava paljenica s pretilinom od žrtava zahvalnih i naliva na žrtve paljenice. Tako bi povraćena služba u domu Gospodnjem.
2CH 29:36 I radovaše se Jezekija i sav narod, što Bog upravi narod, jer ovo bi naglo.
2CH 30:1 Potom posla Jezekija k svemu Izrailju i Judi, i napisa knjige sinovima Jefremovim i Manasijinim da dođu u dom Gospodnji u Jerusalim da proslave pashu Gospodu Bogu Izrailjevom.
2CH 30:2 Jer car i knezovi njegovi i sav zbor svećaše u Jerusalimu da slave pashu drugog meseca.
2CH 30:3 Jer je ne mogaše slaviti u to vreme, jer ne beše dosta sveštenika posvećenih i narod se ne beše skupio u Jerusalim.
2CH 30:4 I to bi po volji caru i svemu zboru.
2CH 30:5 I odrediše da oglase po svemu Izrailju od Virsaveje do Dana da dođu u Jerusalim da proslave pashu Gospodu Bogu Izrailjevom, jer je odavna ne behu slavili kako je napisano.
2CH 30:6 I tako otidoše glasnici s knjigama od cara i od knezova po svemu Izrailju i Judi, i po zapovesti carevoj govorahu: Sinovi Izrailjevi, obratite se ka Gospodu Bogu Avramovom, Isakovom i Izrailjevom, pa će se i On obratiti k ostatku koji ste ostali od ruku careva asirskih.
2CH 30:7 Ne budite kao oci vaši i kao braća vaša što grešiše Gospodu Bogu otaca svojih, te ih dade da budu čudo, kako vidite.
2CH 30:8 Ne budite dakle tvrdovrati kao oci vaši, dajte ruku Gospodu i hodite u svetinju Njegovu koju je osvetio navek, i služite Gospodu Bogu svom, pa će se odvratiti od vas žestina gneva Njegovog.
2CH 30:9 Jer ako se obratite ka Gospodu, braća će vaša i sinovi vaši steći milost u onih koji ih zarobiše, te će se vratiti u ovu zemlju; jer je Gospod Bog vaš milostiv i žalostiv, i neće odvratiti lica od vas, ako se obratite k Njemu.
2CH 30:10 A kad ti glasnici iđahu od grada do grada po zemlji Jefremovoj i Manasijinoj dori do Zavulona, podsmevahu im se i rugahu im se.
2CH 30:11 Ali neki od Asira i od Manasije i od Zavulona pokorivši se dođoše u Jerusalim.
2CH 30:12 I nad Judu dođe ruka Gospodnja, te im dade jedno srce da učine šta beše zapovedio car i knezovi po reči Gospodnjoj.
2CH 30:13 I skupi se u Jerusalim mnoštvo naroda da praznuju praznik presnih hlebova drugog meseca, i bi sabor veoma velik.
2CH 30:14 Tada se podigoše, i oboriše oltare što behu u Jerusalimu, i sve oltare kadione oboriše i baciše u potok Kison.
2CH 30:15 Potom zaklaše pashu četrnaestog dana drugog meseca; a sveštenici i Leviti postidevši se osveštaše se, i unesoše žrtve paljenice u dom Gospodnji.
2CH 30:16 I stadoše svojim redom kako treba po zakonu Mojsija sluge Božijeg; i sveštenici kropiše krvlju primajući iz ruke Levitima.
2CH 30:17 I jer ih mnogo beše u zboru koji se ne behu osveštali; zato Leviti klahu pashu za svakog koji ne beše čist da bi ih posvetili Gospodu.
2CH 30:18 Jer mnoštvo naroda, mnogi od Jefrema i od Manasije i od Isahara i od Zavulona ne očistiše se, nego jedoše pashu ne kako je napisano. Ali se za njih pomoli Jezekija govoreći: Gospod blagi neka očisti svakog,
2CH 30:19 ko je upravio srce svoje da traži Boga Gospoda, Boga otaca svojih, ako i ne bi bio čist prema svetom očišćenju.
2CH 30:20 I usliši Gospod Jezekiju, i sačuva narod.
2CH 30:21 I tako sinovi Izrailjevi koji behu u Jerusalimu praznovaše praznik presnih hlebova sedam dana u velikom veselju, i hvaljahu Gospoda svaki dan Leviti i sveštenici uz oruđa za slavu Gospodnju.
2CH 30:22 I Jezekija govori ljubazno sa svim Levitima koji vešti behu službi Gospodnjoj; i jedoše o prazniku sedam dana prinoseći žrtve zahvalne i slaveći Gospoda Boga otaca svojih.
2CH 30:23 I sav zbor dogovori se da praznuje još sedam dana; i praznovaše još sedam dana u veselju.
2CH 30:24 Jer Jezekija, car Judin, dade zboru hiljadu junaca i sedam hiljada ovaca; a knezovi dadoše zboru hiljadu junaca i deset hiljada ovaca; i osvešta se mnogo sveštenika.
2CH 30:25 I tako se proveseli sav zbor Judin i sveštenici i Leviti, i sav zbor što beše došao od Izrailja, i došljaci što behu došli iz zemlje Izrailjeve i koji življahu u zemlji Judinoj.
2CH 30:26 I bi veselje veliko u Jerusalimu; jer od vremena Solomuna sina Davidovog cara Izrailjevog ne bi tako u Jerusalimu.
2CH 30:27 Potom ustaše sveštenici i Leviti i blagosloviše narod; i uslišen bi glas njihov, i molitva njihova dođe u stan svetinje Gospodnje na nebo.
2CH 31:1 A kad se sve ovo svrši, svi sinovi Izrailjevi što se nađoše onde, zađoše po gradovima Judinim, i izlomiše likove i isekoše lugove, i oboriše visine i oltare po svoj zemlji Judinoj i Venijaminovoj i po zemlji Jefremovoj i Manasijinoj, dokle sve ne svršiše; potom se vratiše svi sinovi Izrailjevi svak na svoje nasledstvo, u svoje gradove.
2CH 31:2 A Jezekija opet uredi redove svešteničke i levitske po redovima njihovim, svakog po službi njegovoj, sveštenike i Levite, za žrtve paljenice i zahvalne, da služe, i da slave i hvale Gospoda na vratima logora Njegovog.
2CH 31:3 I odredi deo carski od blaga svog za žrtve paljenice, što se prinose jutrom i večerom i za žrtve paljenice što se prinose u subote i na mladine i na praznike, kako je napisano u zakonu Gospodnjem.
2CH 31:4 I zapovedi narodu, Jerusalimljanima, da daju deo sveštenicima i Levitima, da se jače drže zakona Gospodnjeg.
2CH 31:5 A čim se to razglasi, stadoše donositi sinovi Izrailjevi silu prvina od žita i od vina i od ulja i od meda i svakog roda zemaljskog; i desetka od svega donosiše vrlo mnogo.
2CH 31:6 I sinovi Izrailjevi i Judini koji življahu po gradovima Judinim, donosiše i oni desetak od goveda i ovaca, i desetak od svetih stvari posvećenih Gospodu Bogu njihovom, i metnuše u gomile.
2CH 31:7 Trećeg meseca počeše metati u gomile, a sedmog meseca svršiše.
2CH 31:8 I dođe Jezekija s knezovima, i videvši gomile blagosloviše Gospoda i narod Njegov Izrailja.
2CH 31:9 I Jezekija zapita sveštenike i Levite za gomile.
2CH 31:10 A Azarija poglavar sveštenički od doma Sadokovog reče mu: Otkad počeše donositi ove priloge u dom Gospodnji, jedemo i siti smo i preteče mnogo, jer je Gospod blagoslovio svoj narod, te je preteklo ovo mnoštvo.
2CH 31:11 Tada zapovedi Jezekija da se načine kleti u domu Gospodnjem; i načiniše;
2CH 31:12 i onde ostavljahu verno priloge i desetke i stvari posvećene; i nad tim beše poglavar Honanija Levit i Simej brat mu, drugi do njega.
2CH 31:13 A Jehilo i Azazija i Nahat i Asailo i Jerimot i Jozavad i Elilo i Ismahija i Mat i Venaja behu nastojnici pod rukom Honanije i brata mu Simeja po naredbi cara Jezekije i Azarije starešine u domu Božijem.
2CH 31:14 A Korej sin Jemne Levita, vratar na istoku, beše nad onim što se dragovoljno prinošaše Bogu, da bi razdeljivao prinos Gospodnji i stvari svete nad svetim.
2CH 31:15 A pod njim beše Eden i Minijamin i Isus i Semaja i Amarija i Sehanija po gradovima svešteničkim, ljudi pouzdani, da razdaju braći svojoj delove, velikom i malom,
2CH 31:16 osim muških u rodu njihovom od tri godine i više, svakome koji ulažaše u dom Gospodnji na posao svakidašnji po dužnosti njihovoj u službi njihovoj po redu njihovom,
2CH 31:17 i onima koji biše izbrojani u rodu svešteničkom po domovima otaca njihovih, i Levitima od dvadeset godina i više po službi njihovoj po redovima njihovim,
2CH 31:18 i porodici njihovoj, svoj deci njihovoj, ženama njihovim, sinovima njihovim i kćerima njihovim, svemu mnoštvu; jer se verno posvetiše svetinji;
2CH 31:19 i sinovima Aronovim sveštenicima u podgrađima gradova njihovih, po svim gradovima, ljudi imenovani davahu delove svakom muškarcu između sveštenika i svakome roda levitskog.
2CH 31:20 I tako učini Jezekija u svoj zemlji Judinoj; i činjaše šta je dobro i pravo i istinito pred Gospodom Bogom njegovim.
2CH 31:21 I u svakom poslu koji poče za službu doma Božjeg i u zakonu i u zapovesti tražeći Boga svog, truđaše se svim srcem svojim, i srećan beše.
2CH 32:1 Posle tih stvari i pošto se one utvrdiše, dođe Senahirim car asirski, i uđe u zemlju Judinu, i opkoli tvrde gradove, i mišljaše ih osvojiti.
2CH 32:2 A kad vide Jezekija gde dođe Senahirim i gde se okrenu da udari na Jerusalim,
2CH 32:3 učini veće s knezovima svojim i s junacima svojim da zaroni izvore vodene, koji behu iza grada, i pomogoše mu.
2CH 32:4 Jer se sabra mnoštvo naroda, te zaroniše sve izvore i potok koji teče posred zemlje govoreći: Zašto kad dođu carevi asirski da nađu toliko vode?
2CH 32:5 I ohrabri se, te ozida vas zid oboreni, i podiže kule, i spolja ozida još jedan zid; i utvrdi Milon u gradu Davidovom, i načini mnogo oružja i štitova.
2CH 32:6 I postavi vojvode nad narodom, i sabra ih k sebi na ulicu kod vrata gradskih, i govori im ljubazno i reče:
2CH 32:7 Budite slobodni i hrabri, ne bojte se i ne plašite se cara asirskog ni svega mnoštva što je s njim, jer je s nama veći nego s njim.
2CH 32:8 S njim je mišica telesna a s nama je Gospod Bog naš da nam pomogne i da bije naše bojeve. I narod se osloni na reči Jezekije cara Judinog.
2CH 32:9 Potom Senahirim car asirski dok beše na Lahisu sa svom silom svojom, posla sluge svoje u Jerusalim k Jezekiji caru Judinom i ka svemu narodu Judinom koji beše u Jerusalimu, i poruči:
2CH 32:10 Ovako veli Senahirim car asirski: U šta se uzdate, te stojite u Jerusalimu zatvoreni?
2CH 32:11 Ne nagovara li vas Jezekija da vas pomori glađu i žeđu govoreći: Gospod Bog naš izbaviće nas iz ruke cara asirskog?
2CH 32:12 Nije li taj Jezekija oborio visine njegove i oltare njegove, i zapovedio Judi i Jerusalimljanima govoreći: Klanjajte se samo pred jednim oltarom i na njemu kadite?
2CH 32:13 Eda li ne znate šta sam učinio ja i moji stari od svih naroda na zemlji? Jesu li bogovi naroda zemaljskih mogli izbaviti zemlju svoju iz mojih ruku?
2CH 32:14 Koji je između svih bogova onih naroda koje zatrše oci moji, mogao izbaviti svoj narod iz mojih ruku, da bi mogao vaš Bog vas izbaviti iz moje ruke?
2CH 32:15 Nemojte dakle da vas vara Jezekija i da vas tako nagovara, i ne verujte mu; jer nijedan bog nijednog naroda ili carstva nije mogao izbaviti narod svoj iz mojih ruku ni iz ruku mojih otaca, a kamoli će vaši bogovi izbaviti vas iz mojih ruku?
2CH 32:16 I još više govoriše sluge njegove na Gospoda Boga i na Jezekiju, slugu Njegovog.
2CH 32:17 A i knjigu napisa ružeći Gospoda Boga Izrailjevog i govoreći na Nj rečima: Kao što bogovi naroda zemaljskih nisu izbavili svoj narod iz mojih ruku, tako neće ni Bog Jezekijin izbaviti narod svoj iz mojih ruku.
2CH 32:18 I vikahu glasno judejski narodu jerusalimskom koji beše na zidu da ih uplaše i smetu da bi uzeli grad.
2CH 32:19 I govorahu o Bogu jerusalimskom kao o bogovima naroda zemaljskih, koji su delo ruku čovečjih.
2CH 32:20 Tada se pomoli toga radi car Jezekija i prorok Isaija sin Amosov, i vapiše k nebu.
2CH 32:21 I posla Gospod anđela, koji pobi sve junake i vojvode i knezove u vojsci cara asirskog, te se vrati sa sramotom u svoju zemlju. I kad uđe u kuću svog boga, ubiše ga onde mačem koji iziđoše iz bedara njegovih.
2CH 32:22 Tako sačuva Gospod Jezekiju i narod jerusalimski od ruku Senahirima cara asirskog i od ruku svih drugih, i čuva ih na sve strane.
2CH 32:23 I mnogi donošahu dare Gospodu u Jerusalim i zaklade Jezekiji caru Judinom; i od tada se uzvisi pred svim narodima.
2CH 32:24 U to vreme razboli se Jezekija na smrt, i pomoli se Gospodu, koji mu progovori i učini mu čudo.
2CH 32:25 Ali Jezekija ne postupi prema dobru koje mu se učini, jer se ponese srce njegovo; zato se podiže na nj gnev i na Judu i na Jerusalim.
2CH 32:26 Ali se ponizi Jezekija zato što se beše ponelo srce njegovo, i on i Jerusalimljani, te ne dođe na njih gnev Gospodnji za života Jezekijinog.
2CH 32:27 A imaše Jezekija vrlo veliko blago i slavu; i načini sebi riznice za srebro i zlato i za drago kamenje i za mirise i za štitove i za svakojake zaklade,
2CH 32:28 i staje za dohode od žita i od vina i od ulja, i staje za svakojaku stoku, i torove za ovce.
2CH 32:29 I gradove sazida sebi, i imaše mnogo stoke, i ovaca i goveda, jer mu Bog dade veoma veliko blago.
2CH 32:30 Isti Jezekija zagradi gornji izvor vode Giona, i pravo je svede dole na zapadnu stranu grada Davidovog; i beše srećan Jezekija u svakom poslu svom.
2CH 32:31 Samo kad dođoše poslanici knezova vavilonskih, koji poslaše k njemu da raspitaju za čudo koje bi u zemlji, ostavi ga Bog da bi ga iskušao, da bi se znalo sve što mu je u srcu.
2CH 32:32 A ostala dela Jezekijina i milosti njegove, eto, to je zapisano u utvari proroka Isaije, sina Amosovog i u knjizi o carevima Judinim i Izrailjevim.
2CH 32:33 I počinu Jezekija kod otaca svojih, i pogreboše ga iznad grobova sinova Davidovih; i učiniše mu na smrti čast svi Judejci i Jerusalimljani. A na njegovo se mesto zacari Manasija, sin njegov.
2CH 33:1 Dvanaest godina beše Manasiji kad poče carovati, i carova pedeset i pet godina u Jerusalimu.
2CH 33:2 A činjaše što je zlo pred Gospodom po gadnim delima onih naroda koje odagna Gospod ispred sinova Izrailjevih.
2CH 33:3 Jer opet pogradi visine, koje beše raskopao Jezekija otac njegov, i podiže oltare Valima, i načini lugove, i klanjaše se svoj vojsci nebeskoj i služaše joj.
2CH 33:4 Načini oltare i u domu Gospodnjem, za koji beše rekao Gospod: U Jerusalimu će biti ime moje doveka.
2CH 33:5 Načini oltare svoj vojsci nebeskoj u dva trema doma Gospodnjeg.
2CH 33:6 I provodi sinove svoje kroz oganj u dolini sina Enomovog, i gledaše na vremena i gataše i vračaše, i uredi one što se dogovaraju s duhovima i vračare, i činjaše vrlo mnogo šta je zlo pred Gospodom gneveći Ga.
2CH 33:7 I postavi lik rezan koji načini u domu Božjem, za koji beše rekao Bog Davidu i Solomunu sinu njegovom: U ovom domu i u Jerusalimu, koji izabrah između svih plemena Izrailjevih, namestiću ime svoje doveka.
2CH 33:8 I neću više krenuti noge sinovima Izrailjevim iz zemlje koju sam odredio ocima vašim, ako samo uzdrže i ustvore sve što sam im zapovedio preko Mojsija, sav zakon i uredbe i sudove.
2CH 33:9 Ali Manasija zavede Judu i Jerusalim, te činiše gore nego narodi koje istrebi Gospod ispred sinova Izrailjevih.
2CH 33:10 I Gospod govoraše Manasiji i narodu njegovom, ali ne hteše slušati.
2CH 33:11 Zato dovede Gospod na njih glavare od vojske cara asirskog, i uhvatiše Manasiju u trnju, i svezavši ga u dvoje verige bronzane odvedoše ga u Vavilon.
2CH 33:12 I kad beše u nevolji, moljaše se Gospodu Bogu svom, i ponizi se veoma pred Bogom otaca svojih.
2CH 33:13 I moleći se umoli Mu se, te usliši molitvu njegovu i povrati ga u Jerusalim na carstvo njegovo. Tada pozna Manasija da je Gospod Bog.
2CH 33:14 A posle toga ozida zid iza grada Davidovog sa zapada Gionu, od samog potoka pa do ribljih vrata i oko Ofila, i izvede ga vrlo visoko; i postavi vojvode po svim tvrdim gradovima Judinim.
2CH 33:15 I iznese iz doma Gospodnjeg bogove tuđe i lik i sve oltare koje beše načinio na gori doma Gospodnjeg i u Jerusalimu, i baci iza grada.
2CH 33:16 Pa opravi oltar Gospodnji i prinese na njemu žrtve zahvalne i u slavu, i zapovedi Judejcima da služe Gospodu Bogu Izrailjevom.
2CH 33:17 Ali narod još prinošaše žrtve na visinama, ali samo Gospodu Bogu svom.
2CH 33:18 A ostala dela Manasijina i molitva njegova Bogu njegovom i reči koje mu govoriše videoci u ime Gospoda Boga Izrailjevog, to je sve u knjizi o carevima Izrailjevim.
2CH 33:19 A molitva njegova i kako se umolio, i svi gresi njegovi i prestupi, i mesta gde je pogradio visine i podigao lugove i likove rezane pre nego se ponizi, to je sve zapisano u knjigama proročkim.
2CH 33:20 I počinu Manasija kod otaca svojih, i pogreboše ga u domu njegovom. A na njegovo se mesto zacari Amon, sin njegov.
2CH 33:21 Dvadeset i dve godine imaše Amon kad poče carovati, i carova dve godine u Jerusalimu.
2CH 33:22 I činjaše što je zlo pred Gospodom kao što je činio Manasija, otac mu; jer svim likovima rezanim, koje načini Manasija, otac njegov, prinošaše Amon žrtve i služaše im.
2CH 33:23 Ali se ne ponizi pred Gospodom, kao što se ponizi Manasija otac njegov; nego isti Amon još više grešaše.
2CH 33:24 I pobuniše se na nj sluge njegove, i ubiše ga u kući njegovoj.
2CH 33:25 Tada pobi narod zemaljski sve koji se behu pobunili na cara Amona, i zacari narod zemaljski Josiju, sina njegovog na njegovo mesto.
2CH 34:1 Osam godina beše Josiji kad poče carovati, i carova trideset i jednu godinu u Jerusalimu.
2CH 34:2 On činjaše što je pravo pred Gospodom i hođaše putevima Davida oca svog i ne odstupaše ni nadesno ni nalevo.
2CH 34:3 Jer osme godine carovanja svog, dok još beše dete, poče tražiti Boga Davida oca svog; a dvanaeste godine poče čistiti Judeju i Jerusalim od visina i od lugova i od likova rezanih i livenih.
2CH 34:4 Jer pred njim raskopaše oltare Valima, i likove sunčane koji behu na njima iseče, i gajeve, i likove rezane i livene izlomi i satre, i razasu po grobovima onih koji im prinosiše žrtve;
2CH 34:5 a kosti svešteničke sažeže na oltarima njihovim; i očisti Judeju i Jerusalim;
2CH 34:6 tako i gradove Manasijine i Jefremove i Simeunove i do Neftalima, i pustoši njihove unaokolo.
2CH 34:7 I tako obori oltare i gajeve, i likove izlomi i satre, i sve likove sunčane iseče po svoj zemlji Izrailjevoj; potom se vrati u Jerusalim.
2CH 34:8 A osamnaeste godine carovanja svog pošto očisti zemlju i dom, posla Safana sina Azalijinog i Masiju zapovednika gradskog i Joaha sina Joahazovog, pametara, da se opravi dom Gospoda Boga njegovog.
2CH 34:9 I oni otidoše ka Helkiji, poglavaru svešteničkom, i predaše novce donesene u dom Božji, koje skupiše Leviti vratari od sinova Manasijinih i Jefremovih i od svega ostatka Izrailjevog, i od svega Jude i Venijamina, pa se vratiše u Jerusalim;
2CH 34:10 i dadoše nastojnicima nad poslom, koji behu nad domom Gospodnjim, a oni ih davahu poslenicima koji rađahu u domu Gospodnjem opravljajući što je trošno i utvrđujući dom;
2CH 34:11 davahu drvodeljama i kamenarima da se kupuje kamenje tesano i drvo za grede i da se pobrvnaju kuće koje behu razvalili carevi Judini.
2CH 34:12 A ti ljudi rađahu verno posao; i nad njima behu postavljeni Jat i Ovadija Leviti od sinova Merarijevih, i Zaharija i Mesulam od sinova Katovih da nastoje oko posla; i ti Leviti svi umehu udarati u sprave muzičke.
2CH 34:13 I behu nad nosiocima i nad svim poslenicima u svakoj službi, i pisari i upravitelji i vratari behu Leviti.
2CH 34:14 I kad iznošahu novce donesene u dom Gospodnji, nađe Helkija sveštenik knjigu zakona Gospodnjeg danog preko Mojsija.
2CH 34:15 I kaza Helkija Safanu pisaru i reče: Nađoh zakonik u domu Gospodnjem. I dade Helkija knjigu Safanu.
2CH 34:16 A Safan odnese knjigu caru i javi mu govoreći: Sluge tvoje rade sve što im je zapoveđeno.
2CH 34:17 Jer pokupivši novce što se nađoše u domu Gospodnjem, dadoše ih nastojnicima i poslenicima.
2CH 34:18 I još kaza Safan pisar caru govoreći: Knjigu mi dade Helkija sveštenik. I pročita je Safan caru.
2CH 34:19 A kad car ču šta govori zakon, razdre haljine svoje.
2CH 34:20 I zapovedi car Helkiji i Ahikamu sinu Safanovom i Avdonu sinu Mihejinom i Safanu pisaru i Asaji sluzi carevom govoreći:
2CH 34:21 Idite upitajte Gospoda za me i za ostatak u Izrailju i Judi radi reči knjige ove što se nađe, jer je velik gnev Gospodnji koji se izlio na nas zato što oci naši ne držaše reči Gospodnje da čine sve onako kako je napisano u ovoj knjizi.
2CH 34:22 I tako otide Helkija i ljudi carevi k Oldi proročici, ženi Saluma sina Tekuja sina Asre rizničara, a ona seđaše u Jerusalimu u drugom kraju, i govoriše s njom o tom.
2CH 34:23 A ona im reče: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Kažite čoveku koji vas je poslao k meni:
2CH 34:24 Ovako veli Gospod: Evo pustiću zlo na to mesto i na stanovnike njegove, sve kletve napisane u knjizi, koju su pročitali caru Judinom.
2CH 34:25 Zato što me ostaviše i kadiše drugim bogovima da bi me gnevili svim delima ruku svojih, zato će se izliti gnev moj na to mesto i neće se ugasiti.
2CH 34:26 A caru Judinom koji vas je poslao da upitate Gospoda, ovako mu recite: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev za reči koje si čuo:
2CH 34:27 Što je omekšalo srce tvoje i ponizio si se pred Bogom kad si čuo šta je rekao za to mesto i za stanovnike njegove, i ponizivši se preda mnom razdro si haljine svoje i plakao preda mnom, zato i ja usliših tebe, veli Gospod.
2CH 34:28 Evo, ja ću te pribrati k ocima tvojim, i na miru ćeš biti pribran u grob svoj, i nećeš videti svojim očima zlo koje ću pustiti na to mesto i na stanovnike njegove. I kazaše to caru.
2CH 34:29 Tada posla car te skupi sve starešine Judine i jerusalimske.
2CH 34:30 I otide car u dom Gospodnji i svi ljudi iz zemlje Judine i Jerusalimljani, i sveštenici i Leviti i sav narod, malo i veliko, i pročita im sve reči knjige zavetne, koja se nađe u domu Gospodnjem.
2CH 34:31 I car stojeći na svom mestu zadade veru pred Gospodom da će ići za Gospodom i držati zapovesti Njegove i svedočanstva Njegova i uredbe Njegove svim srcem i svom dušom svojom vršeći reči tog zaveta napisane u toj knjizi.
2CH 34:32 I kaza, te pristaše svi koji se nađoše u Jerusalimu i u plemenu Venijaminovom; i činjahu Jerusalimljani po zavetu Boga, Boga otaca svojih.
2CH 34:33 I ukide Josija sve gadove po svim krajevima sinova Izrailjevih, i učini, te svi koji behu u Izrailju služahu Gospodu Bogu svom. Svega veka njegovog ne odstupiše od Gospoda Boga otaca svojih.
2CH 35:1 I praznova Josija u Jerusalimu pashu Gospodu; i klaše pashu četrnaestog dana prvog meseca.
2CH 35:2 I postavi sveštenike u službe njihove, i utvrdi ih da služe u domu Gospodnjem.
2CH 35:3 I reče Levitima, koji učahu sav narod Izrailjev i behu posvećeni Gospodu: Namestih sveti kovčeg u domu koji je sazidao Solomun, sin Davidov car Izrailjev, ne treba više da ga nosite na ramenima; sada služite Gospodu Bogu svom i narodu Njegovom Izrailju.
2CH 35:4 I pripravite se po domovima otaca svojih po redovima svojim kako je naredio David car Izrailjev i Solomun sin njegov.
2CH 35:5 I stojte u svetinji po redovima domova otačkih braće svoje, sinova narodnih, i po redovima domova otačkih među Levitima.
2CH 35:6 I tako zakoljite pashu, i osveštajte se i pripravite braću svoju da bi činili kako je rekao Gospod preko Mojsija.
2CH 35:7 I Josija dade narodu od stoke jaganjaca i jarića, sve za pashu, svima koji behu onde, na broj dve hiljade i šest stotina, i tri hiljade goveda, sve od carevog blaga.
2CH 35:8 I knezovi njegovi dadoše dragovoljno narodu, sveštenicima i Levitima: Helkija i Zaharija i Jehilo starešine u domu Božijem dadoše sveštenicima za pashu dve hiljade i šest stotina jaganjaca i jarića i tri stotine goveda.
2CH 35:9 Honanija i Semaja i Natanailo braća njegova, i Asavija i Jeilo i Jozavad, poglavari levitski dadoše Levitima za pashu pet hiljada jaganjaca i jarića, i pet stotina goveda.
2CH 35:10 I kad bi spremljeno za službu, stadoše sveštenici na svoje mesto i Leviti u redovima svojim po zapovesti carevoj.
2CH 35:11 I klahu pashu, i sveštenici kropljahu krvlju primajući iz njihovih ruku, a Leviti derahu.
2CH 35:12 I odvojiše žrtvu paljenicu da dadu narodu po redovima domova otačkih da se prinese Gospodu, kako je napisano u knjizi Mojsijevoj. Tako učiniše i s govedima.
2CH 35:13 I pekoše pashu na ognju po običaju; a druge posvećene stvari kuvaše u loncima i u kotlovima i u tavama, i razdavaše brzo svemu narodu.
2CH 35:14 Potom gotoviše sebi i sveštenicima; jer sveštenici sinovi Aronovi imahu posla oko žrtava paljenica i pretilina do noći; zato Leviti gotoviše i sebi i sveštenicima sinovima Aronovim.
2CH 35:15 I pevači sinovi Asafovi stajahu na svom mestu po zapovesti Davidovoj i Asafovoj i Emanovoj i Jedutuna videoca carevog; i vratari na svim vratima; ne micahu se od službe svoje, nego braća njihova, ostali Leviti, gotoviše im.
2CH 35:16 Tako bi uređena sva služba Gospodnja u onaj dan da se proslavi pasha i prinesu žrtve paljenice na oltaru Gospodnjem po zapovesti cara Josije.
2CH 35:17 I praznovaše sinovi Izrailjevi koji se nađoše onde pashu u to vreme i praznik presnih hlebova sedam dana.
2CH 35:18 I ne bi pasha praznovana kao ova u Izrailju od vremena Samuila proroka, niti koji od careva Izrailjevih praznova pashu kao što je praznova Josija sa sveštenicima i Levitima i sa svim Judom i Izrailjem što ga se nađe, i s Jerusalimljanima.
2CH 35:19 Osamnaeste godine carovanja Josijinog praznovana bi ta pasha.
2CH 35:20 Posle svega toga, kad Josija uredi dom, dođe Nehaon car misirski da bije Harkemis na Efratu, i Josija iziđe preda nj.
2CH 35:21 A on posla k njemu poslanike i poruči: Šta ja imam s tobom, care Judin? Ne idem ja danas na tebe, nego na dom koji vojuje na mene, i Bog mi je zapovedio da pohitam. Prođi se Boga koji je sa mnom, da te ne ubije.
2CH 35:22 Ali se Josija ne odvrati od njega, nego se preobuče da se bije s njim, i ne posluša reči Nehaonove iz usta Božjih, nego dođe da se pobije u polju megidonskom.
2CH 35:23 I strelci ustreliše cara Josiju, i car reče slugama svojim: Izvezite me odavde, jer sam ljuto ranjen.
2CH 35:24 I skidoše ga sluge njegove s kola, i metnuše na druga kola koja imaše, i odvezoše ga u Jerusalim; i umre, i bi pogreban u groblju otaca svojih. I sav Juda i Jerusalim plaka za Josijom.
2CH 35:25 I prorok Jeremija narica za Josijom. I svi pevači i pevačice spominjaše u tužbalicama svojim Josiju do današnjeg dana, i uvedoše ih u običaj u Izrailju, i eto napisane su u plaču.
2CH 35:26 A ostala dela Josijina i milostinje njegove, kako piše u zakonu Gospodnjem,
2CH 35:27 dela njegova prva i poslednja, eto zapisana su u knjizi o carevima Izrailjevim i Judinim.
2CH 36:1 Tada uze narod zemaljski Joahaza, sina Josijinog, i zacariše ga mesto oca njegovog u Jerusalimu.
2CH 36:2 Dvadeset i tri godine imaše Joahaz kad poče carovati, i carova tri meseca u Jerusalimu.
2CH 36:3 Jer ga svrže car misirski u Jerusalimu i oglobi zemlju sto talanata srebra i talanata zlata.
2CH 36:4 I postavi car misirski Elijakima brata njegovog carem nad Judom i Jerusalimom, i pre mu beše ime Joakim; a Joahaza brata njegovog uze Nehaon i odvede ga u Misir.
2CH 36:5 Dvadeset i pet godina beše Joakimu kad poče carovati, i carova jedanaest godina u Jerusalimu; i činjaše zlo pred Gospodom Bogom svojim.
2CH 36:6 I dođe na nj Navuhodonosor car vavilonski, i sveza ga u dvoje verige bronzane i odvede ga u Vavilon.
2CH 36:7 I sudove doma Gospodnjeg odnese Navuhodonosor u Vavilon, i metnu ih u crkvu svoju u Vavilonu.
2CH 36:8 A ostala dela Joakimova i gadove koje je činio, i šta se na njemu nađe, eto, to je zapisano u knjizi o carevima Izrailjevim i Judinim; i zacari se na njegovo mesto Joahin sin njegov.
2CH 36:9 Beše Joahinu osam godina kad poče carovati, i carova tri meseca i deset dana u Jerusalimu; i činjaše što je zlo pred Gospodom.
2CH 36:10 I kad prođe ona godina, posla car Navuhodonosor, te ga odnesoše u Vavilon sa zakladama doma Gospodnjeg, a carem postavi Sedekiju, brata njegovog nad Judom i Jerusalimom.
2CH 36:11 Dvadeset i jedna godina beše Sedekiji kad poče carovati, i carova jedanaest godina u Jerusalimu.
2CH 36:12 I činjaše zlo pred Gospodom Bogom svojim, i ne pokori se pred Jeremijom prorokom, koji mu govoraše iz usta Gospodnjih;
2CH 36:13 nego se još odvrže od cara Navuhodonosora, koji ga beše zakleo Bogom; i otvrdnu vratom svojim i otvrdnu srcem svojim da se ne obrati ka Gospodu Bogu Izrailjevom.
2CH 36:14 I svi glavari između sveštenika i narod grešaše veoma mnogo po svim gadnim delima drugih naroda, skvrneći dom Gospodnji, koji beše osvetio u Jerusalimu.
2CH 36:15 I Gospod Bog otaca njihovih slaše k njima zarana jednako glasnike svoje, jer mu beše žao naroda Njegovog i stana Njegovog.
2CH 36:16 A oni se rugahu glasnicima Božjim, i ne marahu za reči Njegove, i smejahu se prorocima Njegovim, dokle se ne raspali gnev Gospodnji na narod Njegov, te ne bi leka.
2CH 36:17 I dovede na njih cara haldejskog, koji pobi mladiće njihove mačem u domu svetinje njihove, i ne požali ni mladića ni devojke, ni starca ni nemoćna. Sve mu dade u ruke.
2CH 36:18 I sve sudove doma Božjeg, velike i male, i blago doma Gospodnjeg i blago carevo i knezova njegovih, sve odnese u Vavilon.
2CH 36:19 I upališe dom Božji, i razvališe zid jerusalimski, i sve dvorove u njemu popališe ognjem, i iskvariše sve dragocene zaklade njegove.
2CH 36:20 I šta ih osta od mača, odnese u Vavilon i biše robovi njemu i sinovima njegovim, dokle ne nasta carstvo persijsko,
2CH 36:21 da se ispuni reč Gospodnja koju reče ustima Jeremijinim, dokle se zemlja ne izdovolji subotama svojim, jer počivaše sve vreme dokle beše pusta, dokle se ne navrši sedamdeset godina.
2CH 36:22 Ali prve godine Kira, cara persijskog, da bi se ispunila reč Gospodnja koju reče na usta Jeremijina, podiže Gospod duh Kira cara persijskog, te oglasi po svemu carstvu svom i raspisa govoreći:
2CH 36:23 Ovako veli Kir, car persijski: Sva carstva zemaljska dao mi je Gospod Bog nebeski, i On mi je zapovedio da mu sazidam dom u Jerusalimu u Judeji. Ko je između vas od svega naroda Njegovog? Gospod Bog njegov neka bude s njim, pa nek ide.
EZR 1:1 Prve godine Kira, cara persijskog, da bi se ispunila reč Gospodnja, koju reče na usta Jeremijina, podiže Gospod duh Kira, cara persijskog, te oglasi po svemu carstvu svom i raspisa govoreći:
EZR 1:2 Ovako veli Kir, car persijski: Sva carstva zemaljska dao mi je Gospod Bog nebeski, i On mi je zapovedio da Mu sazidam dom u Jerusalimu u Judeji.
EZR 1:3 Ko je između vas od svega naroda Njegovog? Bog nebeski neka bude s njim, pa nek ide u Jerusalim u Judeji, i neka zida dom Gospoda Boga Izrailjevog, Boga koji je u Jerusalimu.
EZR 1:4 A ko bi ostao u kome god mestu gde se bavi, neka ga ljudi onog mesta potpomognu srebrom i zlatom i imanjem i stokom osim dragovoljnog priloga na dom Božji u Jerusalimu.
EZR 1:5 Tada ustaše glavari porodica otačkih od Jude i Venijamina, i sveštenici i Leviti i svi kojima Bog podiže duh da idu da zidaju dom Gospodnji u Jerusalimu.
EZR 1:6 I potpomogoše ih svi koji behu oko njih sudovima srebrnim i zlatnim, imanjem i stokom i stvarima skupocenim osim svega što dragovoljno priložiše.
EZR 1:7 I car Kir izdade sudove doma Gospodnjeg koje beše odneo iz Jerusalima car Navuhodonosor i metnuo u dom svojih bogova;
EZR 1:8 a izdade ih Kir, car persijski, preko Mitridata rizničara, koji ih izbroja Sasavasaru, knezu judejskom.
EZR 1:9 A ovo im je broj: zdela zlatnih trideset, zdela srebrnih hiljada, noževa dvadeset i devet,
EZR 1:10 čaša zlatnih trideset, drugih čaša srebrnih četiri stotine i deset, drugih sudova hiljadu;
EZR 1:11 svega sudova zlatnih i srebrnih pet hiljada i četiri stotine; sve to ponese Sasavasar kad se vrati iz Vavilona u Jerusalim.
EZR 2:1 A ovo su ljudi one zemlje što pođoše iz ropstva od onih koji biše preseljeni, koje preseli Navuhodonosor car vavilonski u Vavilon, i vratiše se u Jerusalim i u Judeju, svaki u svoj grad;
EZR 2:2 koji dođoše sa Zorovaveljem, s Isusom, Nemijom, Serajom, Relajom, Mardohejem, Vilsanom, Misparom, Vigvajem, Reumom i Vanom. Na broj beše ljudi naroda Izrailjevog:
EZR 2:3 Sinova Farosovih dve hiljade, sto i sedamdeset i dva;
EZR 2:4 sinova Sefatijinih trista i sedamdeset i dva;
EZR 2:5 sinova Arahovih sedam stotina i sedamdeset i pet;
EZR 2:6 sinova Fat-Moavovih, od sinova Isusovih i Joavovih, dve hiljade osam stotina i dvanaest;
EZR 2:7 sinova Elamovih hiljada i dvesta i pedeset i četiri;
EZR 2:8 sinova Zatujevih devet stotina i četrdeset i pet;
EZR 2:9 sinova Zahajevih sedam stotina i šezdeset;
EZR 2:10 sinova Vanijevih šest stotina i četrdeset i dva;
EZR 2:11 sinova Vivajevih šest stotina i dvadeset i tri;
EZR 2:12 sinova Azgadovih hiljada i dvesta i dvadeset i dva;
EZR 2:13 sinova Adonikamovih šest stotina i šezdeset i šest;
EZR 2:14 sinova Vigvajevih dve hiljade pedeset i šest;
EZR 2:15 sinova Adinovih četiri stotine i pedeset i četiri;
EZR 2:16 sinova Atirovih od Jezekije Dvadeset i osam;
EZR 2:17 sinova Visajevih trista i dvadeset i tri;
EZR 2:18 sinova Jorinih sto i dvanaest;
EZR 2:19 sinova Asumovih dvesta i dvadeset i tri;
EZR 2:20 sinova Givarovih dvadeset i pet;
EZR 2:21 sinova vitlejemskih sto i dvadeset i tri;
EZR 2:22 ljudi iz Netofata pedeset i šest;
EZR 2:23 ljudi iz Anatota Sto i dvadeset i osam;
EZR 2:24 sinova azmavetskih četrdeset i dva;
EZR 2:25 sinova kirijat-jarimskih, hefirskih i virotskih sedam stotina i četrdeset i tri;
EZR 2:26 sinova ramskih i gavajskih šest stotina i dvadeset i jedan;
EZR 2:27 ljudi iz Mihmasa sto i dvadeset i dva;
EZR 2:28 ljudi iz Vetilja i Gaja dvesta i dvadeset i tri;
EZR 2:29 sinova nevonskih pedeset i dva;
EZR 2:30 sinova Magvisovih sto i pedeset i šest;
EZR 2:31 sinova Elama drugog hiljada i dvesta i pedeset i četiri;
EZR 2:32 sinova Harimovih trista i dvadeset;
EZR 2:33 sinova lodskih, adidskih i ononskih sedam stotina i dvadeset i pet;
EZR 2:34 sinova jerihonskih trista i četrdeset i pet;
EZR 2:35 sinova senajskih tri hiljade i šest stotina i trideset.
EZR 2:36 Sveštenika: sinova Jedanijih od doma Isusovog devet stotina i sedamdeset i tri;
EZR 2:37 sinova Imirovih hiljada i pedeset i dva;
EZR 2:38 sinova Pashorovih hiljada i dvesta i četrdeset i sedam;
EZR 2:39 sinova Harimovih hiljada i sedamnaest.
EZR 2:40 Levita: sinova Isusovih i Kadmilovih između sinova Odujinih sedamdeset i četiri;
EZR 2:41 pevača: sinova Asafovih sto i dvadeset i osam;
EZR 2:42 sinova vratarskih: sinova Salumovih, sinova Atirovih, sinova Talmonovih, sinova Akuvovih, sinova Atitinih, sinova Sovajevih, svega sto i trideset i devet.
EZR 2:43 Netineja: sinova Sišinih, sinova Asufinih, sinova Tavaotovih,
EZR 2:44 sinova Kirosovih, sinova Sijajinih, sinova Fadonovih,
EZR 2:45 sinova Levaninih, sinova Agavinih, sinova Akuvovih,
EZR 2:46 sinova Agavovih, sinova Samlajevih, sinova Ananovih,
EZR 2:47 sinova Gidilovih, sinova Garovih, sinova Reajinih,
EZR 2:48 sinova Resinovih, sinova Nekodinih, sinova Gazamovih,
EZR 2:49 sinova Uzinih, sinova Fasejinih, sinova Visajevih,
EZR 2:50 sinova Aseninih, sinova Meunimovih, sinova Nefusimovih,
EZR 2:51 sinova Vakvukovih, sinova Akufinih, sinova Arurovih,
EZR 2:52 sinova Vaslitovih, sinova Meidinih, sinova Arsinih,
EZR 2:53 sinova Varkosovih, sinova Sisarinih, sinova Taminih,
EZR 2:54 sinova Nesijinih, sinova Atifinih.
EZR 2:55 Sinova sluga Solomunovih: sinova Sotajevih, sinova Soferetovih, sinova Feridinih,
EZR 2:56 sinova Jalinih, sinova Darkonovih, sinova Gidilovih,
EZR 2:57 sinova Sefatijinih, sinova Atilovih, sinova Fohereta od Sevojima, sinova Amonovih.
EZR 2:58 Svega Netineja i sinova sluga Solomunovih trista i devedeset i dva.
EZR 2:59 I ovi pođoše iz Tel-Meleha i Tel-Arise, Heruv, Adan i Imir, ali ne mogoše pokazati otački dom svoj i seme svoje, eda li su od Izrailja,
EZR 2:60 i sinovi Delajini, sinovi Tovijini, sinovi Nekodini, njih šest stotina i pedeset i dva;
EZR 2:61 i od sinova svešteničkih: sinovi Avajini, sinovi Akosovi, sinovi Varzelaja, koji se oženi jednom između kćeri Varzelaja Galađanina, te se prozva njihovim imenom.
EZR 2:62 Oni tražiše po knjigama da bi pokazali rod svoj, ali se ne nađoše, zato biše odlučeni od sveštenstva.
EZR 2:63 I zapreti im Tirsata da ne jedu od svetinje nad svetinjama dokle ne nastane sveštenik s Urimom i Tumimom.
EZR 2:64 Svega zbora skupa beše četrdeset i dve hiljade i tri stotine i šezdeset,
EZR 2:65 osim sluga njihovih i sluškinja njihovih, kojih beše sedam hiljada i tri stotine i trideset i sedam, a među njima beše dvesta pevača i pevačica.
EZR 2:66 Imahu sedam stotina i trideset šest konja, dvesta i četrdeset i pet masaka,
EZR 2:67 četiri stotine i trideset i pet kamila, šest hiljada i sedam stotina i dvadeset magaraca.
EZR 2:68 I neki između domova otačkih došavši k domu Gospodnjem i Jerusalimu priložiše dragovoljno da se gradi dom Božji na svom mestu.
EZR 2:69 Po mogućstvu svom dadoše u riznicu za posao: zlata šezdeset i jednu hiljadu drama, srebra pet hiljada mina, i haljina svešteničkih stotinu.
EZR 2:70 I tako se naseliše sveštenici i Leviti i neki iz naroda i pevači i vratari i Netineji u gradovima svojim, i sav Izrailj u svojim gradovima.
EZR 3:1 A kad dođe sedmi mesec i sinovi Izrailjevi behu u svojim gradovima, sabra se narod jednodušno u Jerusalim.
EZR 3:2 Tada usta Isus, sin Josedekov s braćom svojom sveštenicima i Zorovavelj sin Salatilov s braćom svojom, i izgradiše oltar Boga Izrailjevog da prinose na njemu žrtve paljenice kako piše u zakonu Mojsija čoveka Božijeg.
EZR 3:3 I podigoše oltar na mestu njegovom, ako i behu u strahu od naroda zemaljskih; i prinosiše na njemu žrtve paljenice Gospodu, žrtve paljenice jutrom i večerom;
EZR 3:4 i praznovaše praznik senica, kako je pisano, prinoseći žrtve paljenice svaki dan na broj kako je uređeno za svaki dan.
EZR 3:5 A potom prinosiše žrtvu paljenicu svagdašnju, i na mladine i na sve praznike Gospodnje osvećene i od svakog koji dragovoljno prinošaše prinos Gospodu.
EZR 3:6 Od prvog dana meseca sedmog počeše prinositi žrtve paljenice Gospodu, a dom Gospodnji još ne beše osnovan.
EZR 3:7 I dadoše novce kamenarima i drvodeljama, i hranu i piće i ulje Sidonjanima i Tircima da dovoze drva kedrova s Livana u more jopsko, kako im beše pustio Kir, car persijski.
EZR 3:8 I druge godine po povratku njihovom k domu Božijem u Jerusalim, drugog meseca, počeše Zorovavelj sin Salatilov i Isus sin Josedekov i ostala braća njihova, sveštenici i Leviti, i svi koji dođoše iz ropstva u Jerusalim i postaviše Levite od dvadeset godina i više da nastoje nad poslom oko doma Gospodnjeg.
EZR 3:9 I bi postavljen Isus i sinovi njegovi i braća njegova, i Kadmilo i sinovi njegovi, sinovi Judini, zajedno da nastoje nad poslenicima u domu Božijem, i sinovi Inadadovi i njihovi sinovi i braća njihova Leviti.
EZR 3:10 I kad zidari polagahu temelj crkvi Gospodnjoj, postaviše sveštenike obučene s trubama i Levite sinove Asafove s kimvalima da hvale Gospoda po uredbi Davida cara Izrailjevog.
EZR 3:11 I pevahu naizmence hvaleći i slaveći Gospoda: Jer je do veka milost Njegova nad Izrailjem. I sav narod podvikivaše glasno hvaleći Gospoda što se osnivaše dom Gospodnji.
EZR 3:12 A mnogi od sveštenika i Levita i glavara domova otačkih, starci koji behu videli pređašnji dom, plakahu glasno gledajući ovaj dom koji se osnivaše, a mnogi opet podvikivahu od radosti,
EZR 3:13 te narod ne mogaše razaznati viku radosnu od vike plačne u narodu, jer narod podvikivaše glasno, i vika se čujaše daleko.
EZR 4:1 A kad čuše neprijatelji Judini i Venijaminovi da oni koji se vratiše iz ropstva zidaju crkvu Gospodu Bogu Izrailjevom,
EZR 4:2 dođoše k Zorovavelju i ka glavarima domova otačkih, i rekoše im: Da i mi zidamo s vama, jer ćemo kao i vi tražiti Boga vašeg, i Njemu prinosimo žrtve od vremena Esaradona, cara asirskog, koji nas je doveo ovamo.
EZR 4:3 A Zorovavelj i Isus i ostali glavari domova otačkih u Izrailju rekoše im: Ne možete vi s nama zidati dom Bogu našem, nego ćemo mi sami zidati Gospodu Bogu Izrailjevom, kako nam je zapovedio Kir, car persijski.
EZR 4:4 Tada narod zemaljski dosađivaše narodu Judinom i smetaše ih u zidanju;
EZR 4:5 i naimahu savetnike suprot njima da rasipaju nameru njihovu svega vremena Kira, cara persijskog, do vlade Darija, cara persijskog.
EZR 4:6 A kad se zacari Asvir, u početku njegovog carovanja napisaše tužbu na stanovnike judejske i jerusalimske.
EZR 4:7 I za vremena Artakserksovog pisa Vislam, Mitredat, Taveilo i ostali drugovi njegovi Artakserksu caru persijskom; a knjiga beše pisana sirskim pismom i sirskim jezikom.
EZR 4:8 Reum starešina u veću i Simsaj pisar napisaše jednu knjigu protiv Jerusalima caru Artakserksu ovako:
EZR 4:9 Reum starešina u veću i Simsaj pisar i ostali drugovi njihovi, Dinjani, Afarsašani, Tarfaljani, Afaršani, Arhevljani, Vavilonjani, Susanašani, Deavljani, Elamljani,
EZR 4:10 i ostali narod koji preseli veliki i slavni Asenafar i naseli po gradovima samarijskim, i ostali s ove strane reke, tada i tada.
EZR 4:11 Ovo je prepis od knjige koju mu poslaše: Caru Artakserksu. Sluge tvoje, ljudi s ove strane reke, tada i tada.
EZR 4:12 Da je na znanje caru da Judejci koji pođoše od tebe k nama, dođoše u Jerusalim, i grad odmetnički i opaki zidaju, zidove opravljaju i iz temelja podižu.
EZR 4:13 Nego da je na znanje caru: ako se ovaj grad sazida i zidovi oprave, oni neće davati danka ni poreze ni carine, te će biti šteta riznici carskoj.
EZR 4:14 Što dakle platu od dvora primamo, te nam ne priliči da gledamo štetu carevu, toga radi šaljemo i javljamo caru,
EZR 4:15 da se potraži u knjizi dnevnika otaca tvojih, pa ćeš naći u knjizi dnevnika i doznati da je ovaj grad odmetnički i da je na štetu carevima i zemljama i da su se u njemu dizale bune od davnina, te zato bi raskopan ovaj grad.
EZR 4:16 Dajemo na znanje caru: ako se ovaj grad sazida i zidovi se njegovi oprave, onda ovaj deo preko reke neće više biti tvoj.
EZR 4:17 Tada car posla odgovor Reumu, starešini u veću i Simsaju pisaru i ostalim drugovima njihovim koji seđahu u Samariji i ostalim s one strane reke: Pozdravlje, tada i tada.
EZR 4:18 Knjiga koju nam poslaste razgovetno bi pročitana preda mnom.
EZR 4:19 I zapovedih te potražiše i nađoše da je taj grad od davnina ustajao na careve i da su u njemu bivali odmeti i bune,
EZR 4:20 i da su silni carevi bivali u Jerusalimu, koji vladahu svim što je preko reke, i davahu im se danci i poreze i carine.
EZR 4:21 Zato naredite da se zabrani onim ljudima da se onaj grad ne zida dokle ja ne zapovedim.
EZR 4:22 I pazite da ne pogrešite u tom. Jer zašto bi zlo raslo na štetu carevima?
EZR 4:23 A kad se prepis od knjige cara Artakserksa pročita pred Reumom i Simsajem pisarem i pred drugovima njihovim, oni brže otidoše u Jerusalim k Judejcima, te im zabraniše oružanom silom.
EZR 4:24 Tada stade posao oko doma Božijeg u Jerusalimu, i staja do druge godine carovanja Darija, cara persijskog.
EZR 5:1 Tada Agej prorok i Zaharija, sin Idov, prorok prorokovahu Judejcima koji behu u Judeji i u Jerusalimu u ime Boga Izrailjevog.
EZR 5:2 I usta Zorovavelj, sin Salatilov i Isus sin Josedekov, i počeše opet zidati dom Božji u Jerusalimu, i behu s njima proroci Božji pomažući im.
EZR 5:3 U to vreme dođe k njima Tatnaj upravitelj s ove strane reke, i Setar-Vosnaj i drugovi njihovi, i rekoše im ovako: Ko vam je dao vlast da zidate tu kuću i da opravljate te zidove?
EZR 5:4 Tada im odgovorismo imenujući ljude koji građahu tu građevinu.
EZR 5:5 Ali beše oko Božje na starešinama judejskim, te im ne zabraniše dokle ne otide stvar do Darija i donesu odgovor o tom.
EZR 5:6 A ovo je prepis od knjige koji posla caru Dariju Tantaj, upravitelj s ove strane reke i Setar-Vosnaj s drugovima svojim Afarsašanima koji behu s ove strane reke.
EZR 5:7 Poslaše mu knjigu, a u njoj beše napisano ovako: Dariju caru svako dobro.
EZR 5:8 Da je na znanje caru da dođosmo u judejsku zemlju k domu Boga velikog, koji zidaju od velikog kamena, i drvlje meću u zidove, i posao se brzo radi i napreduje u rukama njihovim.
EZR 5:9 I zapitasmo tamošnje starešine rekavši im: Ko vam je dao vlast da zidate taj dom i da opravljate te zidove?
EZR 5:10 Pa ih i za imena njihova zapitasmo da bismo ti javili, i zapisasmo imena onih koji su glavari među njima.
EZR 5:11 A oni nam odgovoriše ovako govoreći: Mi smo sluge Boga nebeskog i zemaljskog, i zidamo dom koji je bio sazidan pre mnogo vremena, koji je zidao i podigao veliki car Izrailjev.
EZR 5:12 Ali kad oci naši razgneviše Boga nebeskog, dade ih u ruke Navuhodonosoru, caru vavilonskom Haldejcu, koji raskopa ovaj dom, a narod preseli u Vavilon.
EZR 5:13 Ali prve godine Kira, cara vavilonskog, car Kir zapovedi da se sazida ovaj dom Božji.
EZR 5:14 Još i sudove doma Božijeg zlatne i srebrne koje nam Navuhodonosor beše uzeo iz crkve jerusalimske i odneo u crkvu vavilonsku, iznese ih car Kir iz crkve vavilonske, i biše dani po imenu Sasavasaru, kog postavi upraviteljem,
EZR 5:15 i reče mu: Uzmi ove sudove pa idi i odnesi ih u crkvu koja je u Jerusalimu, i dom Božji neka se sazida na svom mestu.
EZR 5:16 Onda taj Sasavasar dođe i postavi temelj domu Božijem u Jerusalimu; i od tog vremena dosad zida se i još nije dovršen.
EZR 5:17 Ako je dakle ugodno caru, neka se potraži u riznici carskoj u Vavilonu je li car Kir zapovedio da se sazida ovaj dom Božji u Jerusalimu, i volju svoju o tom neka nam car pošalje.
EZR 6:1 Tada car Darije zapovedi te tražiše u knjižici gde se ostavljaše blago u Vavilonu.
EZR 6:2 I nađoše u Ahmeti u dvoru carskom u zemlji midskoj knjigu u kojoj beše zapisan ovaj spomen.
EZR 6:3 Prve godine cara Kira zapovedi car Kir: Dom Božji u Jerusalimu da se sazida da bude mesto gde će se prinositi žrtve, i temelji da mu se izidaju, da bude visok šezdeset lakata i širok šezdeset lakata.
EZR 6:4 Tri reda da budu od kamenja velikog i jedan red od drveta novog, a trošak da se daje iz carskog doma.
EZR 6:5 I sudovi doma Božijeg zlatni i srebrni što Navuhodonosor beše uzeo iz crkve jerusalimske i doneo u Vavilon, da se vrate i opet odnesu u crkvu jerusalimsku na svoje mesto i da se ostave u domu Božijem.
EZR 6:6 Zato Tatnaju upravitelju s one strane reke, Setar-Vosnaju s drugovima svojim Afarsašanima koji ste s one strane reke, uklonite se odatle.
EZR 6:7 Ostavite neka se gradi taj dom Božji, upravitelj judejski i starešine njihove neka zidaju taj dom Božji na mestu njegovom.
EZR 6:8 Još zapovedam šta ćete činiti starešinama judejskim da bi se sazidao taj dom Božji; od blaga carskog, od dohodaka s one strane reke, da se daje bez oklevanja trošak onim ljudima da se ne zaustavljaju.
EZR 6:9 I šta treba, bilo junaca ili ovnova ili jaganjaca za žrtve paljenice Bogu nebeskom, ili pšenice, soli, vina i ulja, kako kažu sveštenici jerusalimski, da im se daje svaki dan bez odgađanja,
EZR 6:10 da prinose mirisne žrtve Bogu nebeskom i da se mole za život carev i sinova njegovih.
EZR 6:11 Još zapovedam: Ko bi učinio drugačije, iz njegove kuće da se uzme brvno i pobode, i on na njemu da se pogubi, i njegova kuća da bude bunjište za to.
EZR 6:12 I Bog koji je onde nastanio ime svoje, da obori svakog cara i svaki narod koji bi digao ruku da promeni ovo i raskopa taj dom Božji u Jerusalimu. Ja Darije zapovedam ovo, odmah da se izvrši.
EZR 6:13 Tada Tatnaj upravitelj s one strane reke, Setar-Vosnaj i drugovi njihovi učiniše odmah kako zapovedi Darije.
EZR 6:14 I starešine judejske zidaše i napredovaše po proroštvu Ageja proroka i Zaharije sina Idovog, zidaše i dovršiše po zapovesti Boga Izrailjevog i po zapovesti Kira i Darija i Artakserksa, cara persijskog.
EZR 6:15 I svrši se taj dom do trećeg dana meseca Adara šeste godine carovanja cara Darija.
EZR 6:16 I sinovi Izrailjevi, sveštenici i Leviti i ostali između onih koji se vratiše iz ropstva posvetiše taj dom Božji radujući se.
EZR 6:17 I prinesoše na posvećenje tog doma Božijeg sto junaca, dvesta ovnova, četiri stotine jaganjaca i dvanaest jaraca na žrtvu za greh za svega Izrailja prema broju plemena Izrailjevih.
EZR 6:18 I postaviše sveštenike po redovima njihovim i Levite po redovima njihovim da služe Bogu u Jerusalimu kako je napisano u knjizi Mojsijevoj.
EZR 6:19 Potom slaviše koji se vratiše iz ropstva pashu četrnaestog dana prvog meseca.
EZR 6:20 Jer se očistiše i sveštenici i Leviti, te behu svi čisti, i klaše pashu za sve koji se vratiše iz ropstva i za braću svoju sveštenike i za sebe same.
EZR 6:21 I jedoše sinovi Izrailjevi koji se vratiše iz ropstva i svi koji se od nečistote naroda zemaljskih odvojiše k njima da traže Gospoda Boga Izrailjevog.
EZR 6:22 I praznovaše praznik presnih hlebova sedam dana veseleći se; jer ih razveseli Gospod i obrati srce cara asirskog k njima da ukrepi ruke njihove u poslu oko doma Boga, Boga Izrailjevog.
EZR 7:1 A posle ovih stvari za carovanja Artakserksa, cara persijskog, Jezdra, sin Seraje sina Azarije, sina Helkije,
EZR 7:2 sina Saluma, sina Sadoka, sina Ahitova,
EZR 7:3 sina Amarije, sina Azarije, sina Merajota,
EZR 7:4 sina Zeraje, sina Ozije, sina Vukija,
EZR 7:5 sina Avuzije, sina Finesa, sina Eleazara, sina Arona poglavara svešteničkog.
EZR 7:6 Taj Jezdra vrati se iz vavilonske, a beše književnik vešt zakonu Mojsijevom, koji dade Gospod Bog Izrailjev, i car mu dade sve što zaiska, jer ruka Gospoda Boga njegovog beše nad njim.
EZR 7:7 I vratiše se u Jerusalim neki sinovi Izrailjevi i sveštenici i Leviti i pevači i vratari i Netineji sedme godine cara Artakserksa.
EZR 7:8 A dođe u Jerusalim petog meseca sedme godine tog cara.
EZR 7:9 Jer prvog dana prvog meseca pođe iz vavilonske, a prvog dana petog meseca dođe u Jerusalim, jer dobra ruka Boga njegovog beše nad njim.
EZR 7:10 Jer Jezdra beše upravio srce svoje da istražuje zakon Gospodnji i da ga izvršuje i da uči Izrailja uredbama i zakonima.
EZR 7:11 A ovo je prepis od knjige koju dade car Artakserkso Jezdri svešteniku književniku veštom stvarima što je zapovedio Gospod i uredbama Njegovim u Izrailju:
EZR 7:12 Artakserkso car nad carevima Jezdri svešteniku, književniku veštom u zakonu Boga nebeskog, svako dobro; tada i tada.
EZR 7:13 Ja zapovedam: Ko god u mom carstvu od naroda Izrailjevog i od sveštenika njegovih i Levita hoće od svoje volje da ide s tobom u Jerusalim, nek ide.
EZR 7:14 Jer se šalješ od cara i od sedam savetnika njegovih da nadgledaš Judeju i Jerusalim po zakonu Boga svog koji ti je u rukama,
EZR 7:15 i da odneseš srebro i zlato što car i savetnici njegovi dragovoljno prinose Bogu Izrailjevom, kome je stan u Jerusalimu,
EZR 7:16 i sve srebro i zlato što nakupiš u svojoj zemlji vavilonskoj s dragovoljnim prilozima koje narod i sveštenici dragovoljno prilože na dom Boga svog u Jerusalimu.
EZR 7:17 Pa odmah za te novce kupi junce i ovnove i jaganjce s darovima njihovim i nalivima njihovim, i prinesi ih na oltaru doma Boga našeg u Jerusalimu.
EZR 7:18 I šta se tebi i braći tvojoj svidi učiniti s ostalim srebrom i zlatom, učinite po volji Boga svog.
EZR 7:19 I sudovi koji su ti dati za službu u domu Boga tvog, ostavi pred Bogom u Jerusalimu.
EZR 7:20 I šta bi još trebalo domu Boga tvog, te bi valjalo dati, podaj iz carske riznice.
EZR 7:21 I još zapovedam ja, car Artakserkso svim rizničarima s one strane reke, da šta god zaište od vas Jezdra sveštenik, književnik vešti zakonu Boga nebeskog, odmah da se učini,
EZR 7:22 do sto talanata srebra i do sto kora pšenice i do sto vata vina i do sto vata ulja, a soli bez mere,
EZR 7:23 šta god zapovedi Bog nebeski, odmah da se učini za dom Boga nebeskog, da ne dođe gnev na carstvo, na cara i na sinove njegove.
EZR 7:24 I još vam javljamo da se ni od jednog između sveštenika i Levita i pevača i vratara i Netineja i drugih sluga tog doma Božijeg ne sme uzimati danak ni porez ni carina.
EZR 7:25 A ti, Jezdra, po mudrosti Boga svog koja ti je data postavi upravitelje i sudije da sude svemu narodu što je s one strane reke između svih koji znaju zakon Boga tvog, i ko ne zna, učite ga.
EZR 7:26 A ko ne bi izvršavao zakon Boga tvog i zakon carev, odmah da mu se sudi, bilo da se pogubi ili da se progna ili da se oglobi ili da se baci u tamnicu.
EZR 7:27 Blagosloven da je Gospod Bog otaca naših, koji dade to caru u srce da ukrasi dom Gospodnji u Jerusalimu,
EZR 7:28 i dade mi, te nađoh milost pred carem i savetnicima njegovim i pred svim silnim knezovima carevim. I ja se oslobodih, jer ruka Gospoda Boga mog beše nada mnom, i skupih glavare iz Izrailja da idu sa mnom.
EZR 8:1 A ovo su glavari domova otačkih i pleme onih što pođoše sa mnom iz Vavilona za vlade cara Artakserksa:
EZR 8:2 Od sinova Finesovih Girsom; od sinova Itamarovih Danilo; od sinova Davidovih Hatus;
EZR 8:3 od sinova Sehanije, koji beše od sinova Farosovih, Zaharija i s njim na broj muškinja sto i pedeset;
EZR 8:4 od sinova Fat-Moavovih Elioinaj sin Zerajin i s njim muškinja dvesta;
EZR 8:5 od sinova Sehanijinih sin Jasilov i s njim muškinja tri stotine;
EZR 8:6 i od sinova Adinovih Eved sin Jonatanov i s njim muškinja pedeset;
EZR 8:7 i od sinova Elamovih Isaija sin Atalijin i s njim muškinja sedamdeset;
EZR 8:8 i od sinova Sevatijinih Zevadija sin Mihailov i s njim muškinja osamdeset;
EZR 8:9 od sinova Joavovih Ovadija sin Jehilov i s njim muškinja dvesta i osamdeset;
EZR 8:10 i od sinova Selomitovih sin Josifijin i s njim muškinja sto i šezdeset;
EZR 8:11 i od sinova Vivajevih Zaharija sin Vivajev i s njim muškinja dvadeset i osam;
EZR 8:12 i od sinova Azgadovih Joanan sin Akatanov i s njim muškinja sto i deset;
EZR 8:13 i od sinova Adonikamovih poslednjih po imenu Elifelet, Jeilo i Semaja i s njima muškinja šezdeset;
EZR 8:14 i od sinova Vigvajevih Gutaj i Zavud i s njima muškinja sedamdeset.
EZR 8:15 I sabra ih kod reke koja teče u Avu, i onde stajasmo u logoru tri dana; posle pregledah narod i sveštenike ali ne nađoh onde ni jednog od sinova Levijevih.
EZR 8:16 Zato poslah Elijezera, Arila, Semaju i Elnatana i Jariva i Elnatana i Natana i Zahariju i Mesulama i glavare, i Jojariva i Elanatana učitelje,
EZR 8:17 i opravi ih k Idu poglavaru u mestu Kasifiji, i nauči ih šta će govoriti Idu i braći njegovoj Netinejima u mestu Kasifiji da bi nam doveli sluge za dom Boga našeg.
EZR 8:18 I dovedoše nam, jer dobra ruka Božija beše nad nama, čoveka razumnog između sinova Malija sina Levija sina Izrailjevog, Sereviju sa sinovima njegovim i braćom njegovom, njih osamnaest;
EZR 8:19 i Asaviju i s njim Isaiju od sinova Merarijevih, s braćom njegovom i njihovim sinovima, njih dvadeset,
EZR 8:20 i od Netineja, koje odredi David i knezovi da služe Levitima, dvesta i dvadeset Netineja, koji svi biše imenovani poimence.
EZR 8:21 Tada oglasih onde na reci Avi post, da bismo se ponizili pred Bogom svojim i izmolili u Njega srećan put sebi i deci svojoj i svemu blagu svom.
EZR 8:22 Jer me beše stid iskati od cara vojske i konjika da nas brane od neprijatelja putem, jer bejasmo rekli caru govoreći: Ruka je Boga našeg na dobro nad svima koji Ga traže, i jačina je Njegova i gnev na sve koji Ga ostavljaju.
EZR 8:23 Tako postismo i molismo Boga svog za to, i umolismo Ga.
EZR 8:24 Tada odvojih između glavara svešteničkih dvanaest, Sereviju, Asaviju i s njima desetoricu braće njihove.
EZR 8:25 I izmerih im srebro i zlato i sudove, priloge domu Boga našeg što priloži car i savetnici njegovi i knezovi njegovi i sav narod Izrailjev koji se nađe;
EZR 8:26 izmerih im u ruke šest stotina i pedeset talanata srebra, i sudova srebrnih sto talanata i sto talanata zlata,
EZR 8:27 i dvadeset čaša zlatnih od hiljadu drama, i dva suda od bronze dobre i skupocene kao zlato.
EZR 8:28 I rekoh im: Vi ste sveti Gospodu i ovi su sudovi sveti, i ovo srebro i zlato dragovoljan je prilog Gospodu Bogu otaca vaših.
EZR 8:29 Pazite i čuvajte dokle ne izmerite pred glavarima svešteničkim i Levitima i glavarima otačkih domova Izrailjevih u Jerusalimu u kletima doma Gospodnjeg.
EZR 8:30 I tako primiše sveštenici i Leviti izmereno srebro i zlato i sudove da odnesu u Jerusalim, u dom Boga našeg.
EZR 8:31 I pođosmo od reke Ave dvanaestog dana prvog meseca da idemo u Jerusalim, i ruka Boga našeg beše nad nama i izbavi nas iz ruku neprijateljskih i zasedačkih na putu.
EZR 8:32 I dođosmo u Jerusalim i stajasmo onde tri dana.
EZR 8:33 A četvrti dan izmeri se srebro i zlato i sudovi u domu Boga našeg u ruke Merimotu, sinu Urijinom svešteniku, s kojim beše Eleazar sin Finesov, i s njima Jozavad sin Isusov i Noadija sin Venujev, Leviti.
EZR 8:34 Sve na broj i na meru, i mera bi zapisana od svega u isto vreme.
EZR 8:35 I koji biše u ropstvu pa se vratiše iz ropstva prinesoše na žrtvu paljenicu Bogu Izrailjevom dvanaest junaca za svega Izrailja, devedeset i šest ovnova, sedamdeset i sedam jaganjaca, dvanaest jaraca za greh, sve to na žrtvu paljenicu Gospodu.
EZR 8:36 I predaše zapovesti careve namesnicima carevim i knezovima s ove strane reke i oni potpomogoše narod i dom Božji.
EZR 9:1 A kad se to svrši, pristupiše k meni knezovi govoreći: Narod Izrailjev i sveštenici i Leviti nisu se odvojili od naroda zemaljskih radi gadova njihovih, od Hananeja, Heteja, Ferezeja, Jevuseja, Amonaca, Moavaca, Misiraca i Amoreja.
EZR 9:2 Jer uzeše kćeri njihove sebi i sinovima svojim, te se pomeša sveto seme s narodima zemaljskim; i ruka sveštenička i glavarska beše prva u tom prestupu.
EZR 9:3 I kad čuh to, razdreh haljinu svoju i plašt svoj, i skuboh kosu s glave svoje i bradu svoju, i sedoh tužan.
EZR 9:4 I skupiše se k meni svi koji se bojahu reči Boga Izrailjevog za prestup onih koji dođoše iz ropstva, a ja seđah tužan do večernje žrtve.
EZR 9:5 A o večernjoj žrtvi ustah od jada svog u razdrtoj haljini i plaštu, klekavši na kolena svoja raširih ruke svoje ka Gospodu Bogu svom,
EZR 9:6 i rekoh: Bože moj! Stidim se i sramim se podignuti oči svoje k Tebi, Bože moj; jer bezakonja naša namnožiše se svrh glave i krivice naše narastoše do neba.
EZR 9:7 Od vremena otaca svojih do danas pod krivicom smo velikom, i za bezakonja svoja bismo predani mi i carevi naši i sveštenici naši u ruke carevima zemaljskim pod mač, u ropstvo, u grabež i u sramotu, kao što se vidi danas.
EZR 9:8 A sada začas dođe nam milost od Gospoda Boga našeg, te nam ostavi ostatak i dade nam klin u svetom mestu svom da bi prosvetlio oči naše Bog naš i dao nam da malo odahnemo u ropstvu svom.
EZR 9:9 Jer roblje smo, ali u ropstvu našem nije nas ostavio Bog naš, nego nam dade te nađosmo milost pred carevima persijskim davši nam da odahnemo da podignemo dom Boga svog i opravimo pustoline njegove, i davši nam ogradu u Judeji u Jerusalimu.
EZR 9:10 Sada dakle šta da kažemo, Bože naš, posle toga? Jer ostavismo zapovesti Tvoje,
EZR 9:11 koje si zapovedio preko sluga svojih proroka govoreći: Zemlja u koju idete da je nasledite zemlja je nečista od nečistote naroda zemaljskih, s gadova njihovih, kojima je napuniše od kraja do kraja u nečistoti svojoj.
EZR 9:12 I zato kćeri svojih ne dajite za sinove njihove, i kćeri njihovih ne uzimajte za sinove svoje, i ne tražite mir njihov ni dobro njihovo do veka da biste se okrepili, jeli dobra one zemlje i ostavili je u nasledstvo sinovima svojim doveka.
EZR 9:13 I posle svega što dođe na nas za zla dela naša i za veliku krivicu našu, jer si nas, Bože naš, pokarao manje nego što gresi naši zaslužuju, i dao si nam ostatak ovakav,
EZR 9:14 eda li ćemo opet prestupati zapovesti Tvoje i prijateljiti se s ovim gadnim narodima? Ne bi li se razgnevio na nas dokle nas ne bi potro da ni jedan ne ostane i ne izbavi se?
EZR 9:15 Gospode Bože Izrailjev! Ti si pravedan, jer ostasmo ostatak, kao što sa vidi danas. Evo mi smo pred Tobom s krivicom svojom, premda se ne može stajati pred Tobom za to.
EZR 10:1 A kad se moljaše Jezdra i ispovedaše grehe plačući i ležeći pred domom Božjim, skupi se k njemu iz Izrailja veliko mnoštvo ljudi i žena i dece; i narod plakaše veoma.
EZR 10:2 Tada progovori Sehanija, sin Jehilov od sinova Elamovih i reče Jezdri: Mi smo sagrešili Bogu svom što uzesmo žene tuđinke iz naroda zemaljskih; ali još ima nadanja Izrailju za to.
EZR 10:3 Da učinimo zavet Bogu svom, da otpustimo sve žene i porod njihov po volji Gospodnjoj i onih koji se boje zapovesti Boga našeg, i po zakonu neka bude.
EZR 10:4 Ustani, jer je ovo tvoj posao; a mi ćemo biti uza te, budi slobodan i radi.
EZR 10:5 Tada usta Jezdra, i zakle glavare svešteničke i Levite i svega Izrailja da učine tako. I zakleše se.
EZR 10:6 Potom usta Jezdra ispred doma Božijeg, i otide u klet Joanana sina Elijasivovog; i ušavši ne jede hleba niti vode pi, jer tužaše radi prestupa onih koji biše u ropstvu.
EZR 10:7 Potom oglasiše po Judeji i Jerusalimu svim koji se vratiše iz ropstva, da se skupe u Jerusalim,
EZR 10:8 a ko ne bi došao za tri dana po dogovoru knezovskom i starešinskom, da se sve imanje njegovo razaspe, a sam da se odluči od zbora onih koji se vratiše iz ropstva.
EZR 10:9 Tako se skupiše svi ljudi od Jude i Venijamina u Jerusalim za tri dana, meseca devetog. I seđaše sav narod na ulici pred domom Božjim drhćući radi te stvari i od dažda.
EZR 10:10 Tada ustavši Jezdra sveštenik reče im: Vi sagrešiste što se oženiste tuđinkama, te umnožiste krivicu Izrailjevu.
EZR 10:11 Zato sada ispovedite se Gospodu Bogu otaca svojih, i učinite volju Njegovu, i odvojte se od naroda zemaljskih i žena tuđinaka.
EZR 10:12 I sav zbor odgovori i reče glasno: Kako nam kaza učinićemo.
EZR 10:13 Ali naroda ima mnogo i ide dažd, ne može se stajati napolju, a taj posao nije za jedan dan ni za dva, jer nas ima mnogo koji sagrešismo u tom.
EZR 10:14 Da se odrede knezovi naši iz svega zbora, pa koji su god u gradovima našim oženjeni tuđinkama neka dolaze u određeno vreme i s njima starešine svakog grada i sudije dokle ne odvratimo žestoki gnev Boga svog za tu stvar.
EZR 10:15 I određen bi na to Jonatan, sin Asailov i Jazija sin Tekujev; a Mesulam i Savetaj Leviti pomagaše im.
EZR 10:16 I učiniše tako koji se vratiše iz ropstva. I odvojiše se Jezdra sveštenik i glavari domova otačkih po domovima otaca svojih, svi poimence, i sedoše prvog dana desetog meseca da izviđaju stvar.
EZR 10:17 I do prvog dana prvog meseca svršiše sa svima onima koji se behu oženili tuđinkama.
EZR 10:18 A nađoše se između sinova svešteničkih oženjeni tuđinkama između sinova Isusa, sina Josedekovog i braće njegove: Masija i Elijezer i Jariv i Gedalija;
EZR 10:19 i dadoše ruke da će pustiti žene svoje; i koji behu zgrešili prinesoše po jednog ovna za krivicu svoju;
EZR 10:20 i od sinova Imirovih Ananije i Zevadija;
EZR 10:21 i od sinova Harimovih Masija i Ilija i Semaja i Jehilo i Ozija;
EZR 10:22 i od sinova Pashorovih Elionaj, Masija, Ismailo, Natanailo, Jozavad i Elasa.
EZR 10:23 I od Levita Jozavad i Simej i Kelaja, to je Kelita, i Petaja i Juda i Elijezer;
EZR 10:24 i od pevača Elijasiv; i od vratara Salum i Telem i Urija.
EZR 10:25 A od Izrailja, od sinova Farosovih Ramija i Jezija i Malhije i Mijamin i Eleazar i Malhija i Venaja;
EZR 10:26 i od sinova Elamovih: Matanija, Zaharija i Jehilo i Avdija i Jeremot i Ilija;
EZR 10:27 i od sinova Zatovih Elioinaj, Elijasiv, Matanija i Jerimot i Zavad i Aziza;
EZR 10:28 i od sinova Vivajevih Joanan, Ananija, Zavaj, Atlaj;
EZR 10:29 i od sinova Vanijevih Mesulam, Maluh i Adaja, Jasuv i Seal i Ramot;
EZR 10:30 i od sinova Fat-Moavovih Avna i Helal, Venaja, Masija, Matanija, Veseleilo i Vinuj i Manasija;
EZR 10:31 i od sinova Harimovih Elijezer, Jesija, Malhija, Semaja, Simeon,
EZR 10:32 Venijamin, Maluh, Semarija;
EZR 10:33 od sinova Asumovih Matenaj, Matata, Zavad, Elifelet, Jeremaj, Manasija, Simej;
EZR 10:34 od sinova Vanijevih Madaja, Amram i Uilo,
EZR 10:35 Venaja, Vedeja, Heluj,
EZR 10:36 Vanija, Merimot, Elijasiv,
EZR 10:37 Matnija, Matenaj i Jasav,
EZR 10:38 i Vanije, Vinuj, Simej,
EZR 10:39 i Selemija i Natan i Adaja,
EZR 10:40 Mahnadevaj, Sasaj, Saraj,
EZR 10:41 Azareilo i Selemija, Semarija,
EZR 10:42 Salum, Amarija, Josif;
EZR 10:43 od sinova Nevovih: Jesilo, Matanija, Zavad, Zevina, Jadav, Joilo i Venaja.
EZR 10:44 Svi se ovi behu oženili tuđinkama i neke između njih behu i decu izrodile.
NEH 1:1 Reč Nemije, sina Ahalijinog: Meseca Hisleva godine dvadesete kad bejah u Susanu gradu,
NEH 1:2 dođe Ananije, jedan od braće moje s nekima iz Judeje; i zapitah ih za Judejce, za ostatak što beše ostao od ropstva i za Jerusalim.
NEH 1:3 A oni mi rekoše: Ostatak što osta od ropstva onde u zemlji, u velikoj je nevolji i sramoti, i zid je jerusalimski razvaljen i vrata su mu ognjem popaljena.
NEH 1:4 A kad čuh te reči sedoh i plakah, i tužih nekoliko dana, i postih i molih se pred Bogom nebeskim,
NEH 1:5 i rekoh: Oh Gospode Bože nebeski, Bože veliki i strašni, koji čuvaš zavet i milost onima koji Te ljube i drže Tvoje zapovesti.
NEH 1:6 Neka bude uho Tvoje prignuto i oči Tvoje otvorene da čuješ molitvu sluge svog kojom se sada molim pred Tobom dan i noć za sinove Izrailjeve, sluge Tvoje, i ispovedam grehe sinova Izrailjevih kojima Ti zgrešismo.
NEH 1:7 Skrivismo Ti i ne držasmo zapovesti ni uredbe ni zakone koje si zapovedio preko Mojsija, sluge svog.
NEH 1:8 Ali se opomeni reči koju si zapovedio Mojsiju sluzi svom govoreći: Vi ćete zgrešiti i ja ću vas rasejati među narode;
NEH 1:9 ali ako se obratite k meni i stanete držati zapovesti moje i tvoriti ih, ako budete zagnani i na kraj sveta, sabraću vas odande i odvešću vas na mesto koje sam izabrao da onde nastanim ime svoje.
NEH 1:10 A ovo su sluge Tvoje i narod Tvoj, koji si iskupio silom svojom velikom i rukom svojom krepkom.
NEH 1:11 Oh Gospode! Neka bude uho Tvoje prignuto k molitvi sluge Tvog i k molitvi sluga Tvojih koji su radi bojati se imena Tvog, i daj danas sreću sluzi svom i učini da nađe milost pred ovim čovekom. A ja bejah peharnik carev.
NEH 2:1 A meseca Nisana godine dvadesete Artakserksa cara beše vino pred njim, i ja uzevši vino dadoh ga caru. A pre ne bejah neveseo pred njim.
NEH 2:2 I reče mi car: Što si lica neveselog, kad nisi bolestan? Nije drugo nego tuga u srcu. A ja se uplaših vrlo.
NEH 2:3 I rekoh caru: Da je živ car do veka! Kako ne bih bio lica neveselog, kad je grad gde su grobovi mojih otaca opusteo i vrata mu ognjem spaljena?
NEH 2:4 A car mi reče: Šta hoćeš? Tada se pomolih Bogu nebeskom,
NEH 2:5 i rekoh caru: Ako je ugodno caru i ako ti je mio sluga tvoj, pošlji me u Judeju u grad gde su grobovi otaca mojih da ga sagradim.
NEH 2:6 A car mi reče, a žena njegova seđaše do njega: Koliko ti vremena treba na put, i kad ćeš se vratiti? I bi ugodno caru, i pusti me kad mu kazah vreme.
NEH 2:7 Potom rekoh caru: Ako je ugodno caru, da mi se da knjiga na knezove preko reke da me prate dokle ne dođem u Judeju,
NEH 2:8 i knjiga na Asafa, čuvara šume careve da mi da drva za brvna na vrata od dvora uz dom Božji i za zid gradski i za kuću u koju ću ući. I dade mi car, jer dobra ruka Boga mog beše nada mnom.
NEH 2:9 I tako dođoh sa knezovima preko reke, i dadoh im knjige careve. A car posla sa mnom vojvode i konjike.
NEH 2:10 A kad to ču Sanavalat Oronjanin i Tovija, sluga Amonac, bi im vrlo mrsko što dođe čovek da se postara za dobro sinovima Izrailjevim.
NEH 2:11 Potom dođoh u Jerusalim, i bih onde tri dana.
NEH 2:12 Pa ustah noću s nekoliko ljudi, a nikom ne kazah šta mi je Bog moj dao u srce da učinim u Jerusalimu; i ne imah kljuseta sa sobom osim onog na kome jahah.
NEH 2:13 I iziđoh noću na vrata od doline, na izvor zmajevski, i na vrata gnojna, i razgledah zidove jerusalimske kako behu razvaljeni i kako mu vrata behu ognjem popaljena.
NEH 2:14 Otuda prođoh na izvorska vrata i na carsko jezero, a onde ne beše mesta da kljuse poda mnom pređe.
NEH 2:15 Zato jahah uz potok po noći i razgledah zid, pa se vratih na vrata od doline, i tako dođoh natrag.
NEH 2:16 Ali poglavari ne znahu kuda sam išao ni šta sam radio, jer dotada ne bejah ništa rekao ni Judejcima ni sveštenicima ni knezovima ni poglavarima ni drugima koji upravljahu poslom.
NEH 2:17 Zato im rekoh: Vidite u kakvom smo zlu, Jerusalim pust i vrata mu popaljena ognjem; dajte da zidamo zidove jerusalimske, da više ne budemo rug.
NEH 2:18 I kazah im kako je dobra ruka Boga mog nada mnom i reči careve koje mi je rekao. Tada rekoše: Ustanimo i zidajmo. I ukrepiše im se ruke na dobro.
NEH 2:19 A kad to ču Sanavalat Oronjanin i Tovija, sluga Amonac i Gisem Arapin, podsmevaše nam se i rugaše nam se govoreći: Šta to radite? Da se nećete odmetnuti caru?
NEH 2:20 A ja im odgovorih i rekoh: Bog nebeski daće nam sreću, a mi, sluge Njegove ustasmo i zidamo; ali vi nemate dela ni prava ni spomena u Jerusalimu.
NEH 3:1 I usta Elijasiv, poglavar sveštenički i braća njegova sveštenici i zidaše vrata ovčija, i osvetiše ih i metnuše im krila, i osvetiše ih do kule Meje, do kule Ananilove.
NEH 3:2 A do njega zidaše Jerihonjani, a do njih zida Zahur, sin Imrijev.
NEH 3:3 A vrata riblja zidaše sinovi Asenajini, oni ih pobrvnaše i metnuše krila i brave i prevornice.
NEH 3:4 A do njih popravlja Merimot, sin Urije sina Akosovog; a do njih popravlja Mesulam, sin Varahije sina Mesizaveilovog; a do njih popravlja Sadok, sin Vanin.
NEH 3:5 A do njih popravljaše Tekujani, ali poglavice njihove ne saviše vrat svoj na službu Gospodu svom.
NEH 3:6 A stara vrata popravlja Jodaj, sin Fasejin i Mesulam, sin Vesodijin, oni ih pobrvnaše i metnuše krila i brave i prevornice.
NEH 3:7 A do njih popravljaše Melatija Gavaonjanin i Jadon Meronjanin, ljudi iz Gavaona i iz Mispe do stolice kneza s ove strane reke.
NEH 3:8 Do njih popravlja Uzilo, sin Arahijin, zlatar; a do njega popravlja Ananija, sin apotekarski. I ostaviše Jerusalim do širokog zida.
NEH 3:9 A do njih popravlja Refaja, sin Orov poglavar nad polovinom kraja jerusalimskog.
NEH 3:10 A do njih popravlja Jedaja, sin Arumafov prema svojoj kući, a do njega popravlja Hatus, sin Asavnijin.
NEH 3:11 Toliko popravlja Malahija sin Harimov i Asuv sin Fat-Moavov i kulu kod peći.
NEH 3:12 A do njega popravlja Salum, sin Loisov, poglavar nad polovinom kraja jerusalimskog sa kćerima svojim.
NEH 3:13 Vrata dolinska popravlja Anun sa stanovnicima zanojskim; oni ih sagradiše i metnuše krila i brave i prevornice, i hiljadu lakata zida do gnojnih vrata.
NEH 3:14 A gnojna vrata popravlja Malhija, sin Rihavov poglavar nad krajem vet-keremskim, on ih sagradi i metnu krila i brave i prevornice.
NEH 3:15 A vrata izvorska popravlja Salum, sin Hol-ozin, poglavar nad krajem u Mispi, on ih sagradi i pokri i metnu im krila i brave i prevornice; i zid kod banje siloamske od vrta carevog do basamaka koji silaze iz grada Davidovog.
NEH 3:16 Za njim popravlja Nemija, sin Azvukov poglavar nad polovinom kraja vet-surskog do prema grobovima Davidovim i do jezera načinjenog i do kuće junačke.
NEH 3:17 Za njim popravljaše leviti, Reum sin Vanijev, a do njega popravlja Asavija poglavar nad polovinom kraja keilskog sa svojim krajem.
NEH 3:18 Za njim popravljaše braća njihova, Vavaj sin Inadadov poglavar nad polovinom kraja keilskog.
NEH 3:19 A do njega popravlja Eser, sin Isusov poglavar od Mispe toliko prema mestu kuda se ide ka riznicama na uglu.
NEH 3:20 Za njim razgorivši se Varuh, sin Zavajev, popravlja toliko od ugla do vrata od kuće Elijasiva, poglavara svešteničkog.
NEH 3:21 Za njim popravlja Merimot, sin Urije sina Akosovog, toliko od vrata kuće Elijasivove do kraja kuće Elijasivove.
NEH 3:22 A za njim popravljaše sveštenici koji življahu u ravnici.
NEH 3:23 Za njim popravlja Venijamin i Asuv prema svojim kućama; a za njim popravlja Azarija, sin Masije sina Ananijinog uz svoju kuću.
NEH 3:24 Za njim popravlja Vinuj, sin Inadadov toliko od kuće Azarijine do savitka i do ugla.
NEH 3:25 Falal, sin Uzajev popravlja prema savitku i prema kuli koja se izdiže iz gornjeg doma carevog kod trema tamničkoga; za njim Fedaja, sin Farosov.
NEH 3:26 I Netineji koji življahu u Ofilu, do prema vratima vodenim na istok i kuli visokoj;
NEH 3:27 za njim popravljaše Tekujani toliko prema velikoj kuli visokoj do zida ofilskog.
NEH 3:28 Od vrata konjskih popravljaše sveštenici svaki prema svojoj kući;
NEH 3:29 za njima popravlja Sadok, sin Imirov prema svojoj kući; a za njim popravlja Semaja, sin Sehanijin, čuvar vrata istočnih;
NEH 3:30 za njim popravlja Ananija, sin Selemijin i Anon, šesti sin Salafov, toliko; za njima popravlja Mesulam sin Varahijin prema svojoj kleti;
NEH 3:31 za njim popravlja Malhija, sin zlatarev do kuće netinejske i trgovačke prema vratima mifkadskim do uzbrdice na uglu;
NEH 3:32 a između uzbrdice na uglu i ovčijih vrata popravljaše zlatari i trgovci.
NEH 4:1 A kad ču Sanavalat da zidamo zid, razgnevi se i rasrdi se vrlo, i rugaše se Jevrejima,
NEH 4:2 i govoraše pred braćom svojom i vojnicima samarijskim: Šta rade ti nemoćni Judejci? Hoćemo li ih ostaviti? Hoće li prinositi žrtve? Hoće li sada svršiti? Eda li će u život povratiti iz praha kamenje spaljeno?
NEH 4:3 A Tovija Amonac koji beše uza nj reče: Neka zidaju; da lisica dođe provaliće kameni zid njihov.
NEH 4:4 Čuj, Bože naš, kako nas preziru; obrati rug njihov na njihovu glavu, i daj da budu grabež u zemlji gde bi robovali.
NEH 4:5 I ne pokrivaj bezakonja njihova, i greh njihov da se ne izbriše pred Tobom, jer Te dražiše za one koji zidaju.
NEH 4:6 I tako zidasmo zid, i sav se zid sastavi do polovine, i narod imaše volju da radi.
NEH 4:7 A kad ču Sanavalat i Tovija i Arapi i Amonci i Azoćani da se popravlja zid jerusalimski i da se počelo zatvarati šta je provaljeno, razgneviše se vrlo;
NEH 4:8 i složiše se svi zajedno da dođu i da udare na Jerusalim i da smetu.
NEH 4:9 A mi se molismo Bogu svom i postavljasmo stražu prema njima dan i noć od straha njihovog.
NEH 4:10 A Judejci rekoše: Klonula je snaga nosiocima, a praha ima mnogo, ne možemo zidati zida.
NEH 4:11 A naši neprijatelji rekoše: Da ne doznadu i ne opaze dokle ne dođemo usred njih, pa ćemo ih pobiti i prekinuti posao.
NEH 4:12 Ali dođoše Judejci koji kod njih življahu i kazaše nam deset puta: Čuvajte sva mesta kuda se ide k nama.
NEH 4:13 Tada namestih narod u nizinama iza zida i na strmenima, postavih narod po porodicama sa mačevima i kopljima i lukovima.
NEH 4:14 I razgledavši ustah i rekoh starešinama i glavarima i ostalom narodu: Ne bojte ih se. Pomenite Gospoda velikog i strašnog, i bijte se za braću svoju, za sinove svoje i kćeri svoje, za žene svoje i kuće svoje.
NEH 4:15 A kad čuše neprijatelji naši da smo doznali, razbi Gospod njihovu nameru, i mi se vratismo svi k zidu, svaki na svoj posao.
NEH 4:16 I od tada polovina mojih momaka poslovaše, a druga polovina držaše koplja i štitove i lukove i oklope, i knezovi stajahu iza svega doma Judinog.
NEH 4:17 I koji zidahu i koji nošahu teret i koji tovarahu svaki jednom rukom rađaše, a u drugoj držaše koplje.
NEH 4:18 A koji zidahu, svaki imahu mač pripisan uz bedricu i tako zidahu. A trubač stajaše kod mene.
NEH 4:19 Jer rekoh starešinama i glavarima i ostalom narodu: Posao je velik i dug i mi smo se rasuli po zidu daleko jedan od drugog.
NEH 4:20 Gde čujete trubu da trubi, onamo trčite k nama; Bog naš vojevaće za nas.
NEH 4:21 Tako rađasmo posao, i polovina ih držaše koplja od zora pa dokle zvezde ne iziđu.
NEH 4:22 U to vreme još rekoh narodu: Svaki sa momkom svojim neka noćuje u Jerusalimu da bi nam noću stražili, a danju radili.
NEH 4:23 A ja i moja braća i momci moji i stražari što idu za mnom nećemo svlačiti sa sebe haljina; u svakog da je mač i voda.
NEH 5:1 I stade velika vika ljudi i žena na braću njihovu Judejce.
NEH 5:2 Jer neki govorahu: Nas i sinova naših i kćeri naših ima mnogo; da dobavimo žita da jedemo i ostanemo živi.
NEH 5:3 Drugi opet govorahu: Da založimo polja svoja i vinograde i kuće da dobijemo žita u ovoj gladi.
NEH 5:4 Još drugi govorahu, da uzajmimo novaca na polja svoja i vinograde za danak carski.
NEH 5:5 A telo je naše kao telo braće naše, sinovi naši kao njihovi sinovi i eto treba da damo sinove svoje i kćeri svoje u roblje, i neke kćeri naše već su robinje, a mi ne možemo ništa, jer polja naša i vinograde naše drže drugi.
NEH 5:6 Zato se rasrdih vrlo kad čuh viku njihovu i te reči.
NEH 5:7 I smislih u srcu svom i ukorih knezove i poglavare, i rekoh im: Vi mećete bremena svaki na brata svog. I sazvah veliki zbor njih radi.
NEH 5:8 I rekoh im: Mi otkupismo koliko mogasmo braću svoju Judejce što behu prodani narodima; a vi li ćete prodavati braću svoju ili ćete se prodavati nama? A oni umukoše i ne nađoše šta bi odgovorili.
NEH 5:9 I rekoh: Nije dobro šta radite. Ne treba li vam hoditi u strahu Boga našeg da nam se ne rugaju narodi, neprijatelji naši?
NEH 5:10 I ja i braća moja i momci moji davali smo im novaca i žita; ali oprostimo im taj dug.
NEH 5:11 Hajde vratite im danas polja njihova i vinograde i maslinike i kuće i što im na stotinu uzimaste od novca i žita i vina i ulja.
NEH 5:12 A oni odgovoriše: Vratićemo i nećemo iskati od njih; učinićemo kako veliš. Tada sazvah sveštenike, i zakleh ih da će tako učiniti.
NEH 5:13 I istresoh nedra svoja i rekoh: Ovako da istrese Bog svakog iz kuće njegove i iz truda njegovog ko god ne ispuni ove reči, i ovako da se istrese i bude prazan. I sav zbor reče: Amin. I hvališe Gospoda, i učini narod po toj reči.
NEH 5:14 I otkad mi car zapovedi da im budem upravitelj u zemlji Judinoj, od godine dvadesete do trideset druge godine cara Artakserksa, dvanaest godina, ja i braća moja ne jedosmo hrane upraviteljske.
NEH 5:15 A pređašnji upravitelji koji behu pre mene behu teški narodu uzimajući od njega hleb i vino osim četrdeset sikala srebra, i sluge njihove zapovedahu po narodu. Ali ja tako ne činih bojeći se Boga.
NEH 5:16 Nego i oko građenja zida radih, i ne kupismo njive; i svi momci moji behu skupa onde na poslu.
NEH 5:17 I Judejaca i poglavara sto i pedeset ljudi i koji dolažahu k nama iz okolnih naroda behu za mojim stolom.
NEH 5:18 I gotovljaše se svaki dan po jedno goveče, šest ovaca, izbranih, i ptice gotovljahu mi se, i svakih deset dana davaše se svakojakog vina izobila. I opet ne iskah hrane upraviteljske; jer služba beše teška narodu.
NEH 5:19 Pomeni me Bože moj na dobro za sve što sam činio ovom narodu.
NEH 6:1 A kad ču Sanavalat i Tovija i Gisem Arapin i ostali naši neprijatelji da sam sazidao zid i da nije ostalo u njemu ništa provaljeno, a do tada još ne bejah namestio krila na vrata,
NEH 6:2 posla Sanavalat i Gisem k meni i poruči: Hodi da se sastanemo u kome selu u polju ononskom. A oni mišljahu zlo po me.
NEH 6:3 I poslah k njima glasnike i poručih: U poslu sam velikom, zato ne mogu doći. Jer bi stao posao kad bih ga ostavio da dođem k vama.
NEH 6:4 I slaše tako k meni četiri puta; i ja im onako odgovorih.
NEH 6:5 Tada Sanavalat posla k meni tako peti put slugu svog s knjigom otvorenom u ruci.
NEH 6:6 A u njoj pisaše: Čuje se po narodima i Gasmuj kaže da se ti i Judejci mislite odmetnuti, zato zidaš zid, i hoćeš da im budeš car, kako se govori,
NEH 6:7 i da si postavio proroke da razglašuju za tebe u Jerusalimu i govore, car je u Judeji. A to će doći do cara. Nego hodi da se dogovorimo.
NEH 6:8 Tada poslah k njemu i poručih: Nije tako kako ti kažeš; nego si sam izmislio.
NEH 6:9 Jer oni svi hteše nas uplašiti govoreći: Klonuće ruke njihove od posla i neće se svršiti. Zato, Bože, ukrepi ruke moje.
NEH 6:10 Još otidoh u kuću Simaji, sinu Dalaje sina Metaveilovog, koji se beše zatvorio, i reče mi: Da otidemo zajedno u dom Božji usred crkve i da zaključamo vrata crkvi, jer će doći da te ubiju, doći će noću da te ubiju.
NEH 6:11 A ja rekoh: Zar će čovek kakav sam ja bežati? Ili ko bi ovakav kakav sam ja ušao u crkvu da ostane u životu? Neću ići.
NEH 6:12 I razumeh da ga nije Bog poslao, nego to proroštvo kaza za me, jer ga Tovija i Sanavalat potkupiše.
NEH 6:13 Zato beše potkupljen da me uplaši da onako učinim i zgrešim da bih se osramotio da me mogu ružiti.
NEH 6:14 Pomeni, Bože moj, Toviju i Sanavalata po ovim delima njihovim, i Noadiju proročicu i druge proroke koji me hteše uplašiti.
NEH 6:15 I tako dovrši se zid dvadeset petog dana meseca Elula za pedeset i dva dana.
NEH 6:16 I kad čuše svi neprijatelji naši i videše svi narodi koji behu oko nas, uplašiše se vrlo, jer poznaše da je Bog naš učinio to delo.
NEH 6:17 I u one dane mnogi glavari judejski slahu knjige Toviji, i od Tovije njima dolažahu knjige.
NEH 6:18 Jer mnogi Judejci behu mu se zakleli; jer beše zet Sehaniji, sinu Arahovom, i Joanan sin njegov beše oženjen kćerju Meulama, sina Varahijinog.
NEH 6:19 I govorahu preda mnom dobro o njemu, i reči moje dokazivahu mu; i Tovija slaše knjige da me uplaši.
NEH 7:1 A kad se sazida zid i namestih vrata, i postavljeni biše vratari i pevači i Leviti,
NEH 7:2 zapovedih Ananiju, bratu svom i Nananiji zapovedniku grada jerusalimskog, jer beše veran čovek i bojaše se Boga više nego mnogi,
NEH 7:3 i rekoh im: Da se ne otvaraju vrata jerusalimska dokle sunce ne ogreje, i kad oni što stoje onde zatvore vrata, ogledajte, i da se postave stražari između stanovnika jerusalimskih, svaki na svoju stražu i svaki prema svojoj kući.
NEH 7:4 A grad beše širok i velik, ali naroda beše malo u njemu i kuće ne behu pograđene.
NEH 7:5 I Bog moj dade mi u srce, te sabrah glavare i starešine i narod da se izbroje po plemenima. I nađoh knjigu, u kojoj beše prepis onih koji se vratiše prvi put; i nađoh u njoj zapisano:
NEH 7:6 Ovo su ljudi iz ovog kraja što se vratiše iz ropstva između onih koji biše preseljeni, koje preseli Navuhodonosor, car vavilonski, pa se vratiše u Jerusalim i u Judeju, svaki u svoj grad;
NEH 7:7 koji dođoše sa Zorovaveljem, Isusom, Nemijom, Azarijom, Ramijom, Namanijem, Mardohejem, Vilsanom, Misperetom, Vigvajem, Neumom, Vanom. Na broj beše ljudi naroda Izrailjevog:
NEH 7:8 Sinova Farosovih dve hiljade i sto i sedamdeset i dva;
NEH 7:9 sinova Sefatijinih trista i sedamdeset i dva;
NEH 7:10 sinova Arahovih šest stotina i pedeset i dva;
NEH 7:11 sinova Fat-Moavovih, od sinova Isusovih i Joavovih dve hiljade i osam stotina i osamnaest;
NEH 7:12 sinova Elamovih hiljada i dvesta i pedeset i četiri;
NEH 7:13 sinova Zatujevih osam stotina i četrdeset i pet;
NEH 7:14 sinova Zahajevih sedam stotina i šezdeset;
NEH 7:15 sinova Vinujevih šest stotina i četrdeset i osam;
NEH 7:16 sinova Vivajevih šest stotina i dvadeset i osam;
NEH 7:17 sinova Azgadovih dve hiljade i tri stotine i dvadeset i dva;
NEH 7:18 sinova Adonikamovih šest stotina i šezdeset i sedam;
NEH 7:19 sinova Vigvajevih dve hiljade i šezdeset i sedam;
NEH 7:20 sinova Adinovih šest stotina i pedeset i pet;
NEH 7:21 sinova Atirovih od Jezekije devedeset i osam;
NEH 7:22 sinova Asumovih trista i dvadeset i osam;
NEH 7:23 sinova Visajevih trista i dvadeset i četiri;
NEH 7:24 sinova Arifovih sto i dvanaest;
NEH 7:25 sinova gavaonskih devedeset i pet;
NEH 7:26 ljudi iz Vitlejema i Netofata sto i osamdeset i osam;
NEH 7:27 ljudi iz Anatota sto i dvadeset i osam;
NEH 7:28 ljudi iz Vet-Asmaveta četrdeset i dva;
NEH 7:29 ljudi iz Kirijat-Jarima, Hefire i Virota sedam stotina i četrdeset i tri;
NEH 7:30 ljudi iz Rame i Gavaje šest stotina i dvadeset i jedan;
NEH 7:31 ljudi iz Mihmasa sto i dvadeset i dva;
NEH 7:32 ljudi iz Vetilja i Gaje sto i dvadeset i tri;
NEH 7:33 ljudi iz drugog Nevona pedeset i dva;
NEH 7:34 sinova Elama drugog, hiljada i dvesta i pedeset;
NEH 7:35 sinova Harimovih trista i dvadeset;
NEH 7:36 sinova jerihonskih trista i četrdeset i pet;
NEH 7:37 sinova lodskih, adidskih i ononskih sedam stotina i dvadeset i jedan;
NEH 7:38 sinova senajskih tri hiljade i devet stotina i trideset.
NEH 7:39 Sveštenika: sinova Jedajinih od doma Isusovog devet stotina i sedamdeset i tri;
NEH 7:40 sinova Imirovih hiljada i pedeset i dva;
NEH 7:41 sinova Pashorovih hiljada i dvesta i četrdeset i sedam;
NEH 7:42 sinova Harimovih hiljada i sedamnaest.
NEH 7:43 Levita, sinova Isusovih i Kadmilovih između sinova Odavijinih sedamdeset i četiri;
NEH 7:44 pevača: sinova Asafovih sto i četrdeset i osam;
NEH 7:45 vratara: sinova Salumovih, sinova Atirovih, sinova Talmanovih, sinova Akuvovih, sinova Atitinih, sinova Sovajevih sto i trideset i osam.
NEH 7:46 Netineja: sinova Sišinih, sinova Asufinih, sinova Tavotovih,
NEH 7:47 sinova Kirosovih, sinova Sijajinih, sinova Fadanovih,
NEH 7:48 sinova Levaninih, sinova Agavinih, sinova Salmajevih,
NEH 7:49 sinova Ananovih, sinova Gidilovih, sinova Garovih,
NEH 7:50 sinova Reajinih, sinova Resinovih, sinova Nekodinih,
NEH 7:51 sinova Gazamovih, sinova Uzinih, sinova Fasejinih,
NEH 7:52 sinova Visajevih, sinova Meunimovih, sinova Nafusesimovih,
NEH 7:53 sinova Vakvukovih, sinova Akufinih, sinova Arurovih,
NEH 7:54 sinova Vaslitovih, sinova Meidinih, sinova Arsinih,
NEH 7:55 sinova Varkosovih, sinova Sisarinih, sinova Taminih,
NEH 7:56 sinova Nesijinih, sinova Atifinih.
NEH 7:57 Sinova sluga Solomunovih: sinova Sotajevih, sinova Soferetovih, sinova Feridinih,
NEH 7:58 sinova Jalinih, sinova Darkonovih, sinova Gidilovih,
NEH 7:59 sinova Sefatijinih, sinova Atilovih, sinova Fohereta od Sevojima, sinova Amonovih.
NEH 7:60 Svega Netineja i sinova sluga Solomunovih, trista i devedeset i dva.
NEH 7:61 I ovi dođoše iz Tel-Meleha i Tel-Arise, Heruv, Adon i Imir, ali ne mogaše pokazati otački dom svoj i seme svoje, eda li su od Izrailja,
NEH 7:62 i sinovi Delajini, sinovi Tovijini, sinovi Nekodini, njih šest stotina i četrdeset i dva,
NEH 7:63 i od sveštenika: sinovi Avajini, sinovi Akosovi, sinovi Varzelaja, koji se oženi između kćeri Varzelaja Galađanina, te se prozva njihovim imenom.
NEH 7:64 Oni tražiše po knjigama da bi pokazali rod svoj, ali se ne nađe, zato biše odlučeni od sveštenstva.
NEH 7:65 I zapreti im Tirsata da ne jedu od svetinje nad svetinjama dokle ne nastane sveštenik s Urimom i Tumimom.
NEH 7:66 Svega zbora skupa beše četrdeset i dve hiljade i tri stotine i šezdeset,
NEH 7:67 osim sluga njihovih i sluškinja njihovih, kojih beše sedam hiljada i tri stotine i trideset i sedam; i među njima beše pevača i pevačica dvesta i četrdeset i pet;
NEH 7:68 imahu sedam stotina i trideset i šest konja, dve stotine i četrdeset i pet masaka,
NEH 7:69 četiri stotine i trideset i pet kamila, šest hiljada i sedam stotina i dvadeset magaraca.
NEH 7:70 Tada neki između glavara doma otačkih priložiše na posao. Tirsata dade u riznicu hiljadu drama zlata, pedeset čaša, šest stotina i trideset haljina svešteničkih.
NEH 7:71 A glavari domova otačkih dadoše u riznicu za posao dvadeset hiljada drama zlata, i srebra dve hiljade i dvesta mina.
NEH 7:72 A što dade ostali narod beše dvadeset hiljada drama zlata, i dve hiljade mina srebra, i šezdeset i sedam haljina svešteničkih.
NEH 7:73 I tako sa naseliše sveštenici i leviti vratari i pevači i ljudi iz naroda i Netineji i sav Izrailj u svojim gradovima. I kad dođe sedmi mesec, sinovi Izrailjevi behu u svojim gradovima.
NEH 8:1 Tada se skupi sav narod jednodušno na ulicu koja je pred vratima vodenim, i rekoše Jezdri književniku da donese knjigu zakona Mojsijevog koji dade Gospod Izrailju.
NEH 8:2 I donese Jezdra sveštenik zakon pred zbor, u kome behu ljudi i žene i svi koji mogahu razumeti, prvog dana sedmog meseca.
NEH 8:3 I čita je na ulici koja je pred vratima vodenim od jutra do podne pred ljudima i ženama i onim koji mogahu razumeti, i uši svemu narodu behu obraćene ka knjizi zakonskoj.
NEH 8:4 A Jezdra književnik stajaše na mestu povisoku, koje behu načinili od drveta za to; i do njega stajaše Matatija i Sema i Anaja i Urija i Helkija i Masija s desne strane, a s leve Fedaja i Misailo i Malahija i Asum i Asvadana, Zaharija i Mesulam.
NEH 8:5 I otvori Jezdra knjigu na vidiku svem narodu, jer beše više svega naroda, i kad je otvori, usta sav narod.
NEH 8:6 I Jezdra blagoslovi Gospoda Boga velikog, a sav narod odgovori: Amin, amin, podignuvši ruke svoje, pa se saviše i pokloniše se Gospodu licem do zemlje.
NEH 8:7 A Isus i Vanije i Servevija, Jamin, Akuv, Savetaj, Odija, Masija, Kelita, Azarija, Jozavad, Anan, Felaja i drugi Leviti poučavahu narod zakonu, i narod stajaše na mestu.
NEH 8:8 I čitahu knjigu, zakon Božji, razgovetno i razlagahu smisao, te se razumevaše šta se čitaše.
NEH 8:9 Potom Nemija, koji je Tirsata, i sveštenik Jezdra književnik i Leviti koji naučavahu narod, rekoše svemu narodu: Ovaj je dan svet Gospodu Bogu vašem; ne tužite ni plačite. Jer plakaše sav narod slušajući šta govori zakon.
NEH 8:10 I reče im: Idite i jedite pretilo i pijte slatko i šaljite delove onima koji nemaju ništa zgotovljeno, jer je ovaj dan svet Gospodu našem. Zato ne budite žalosni, jer je radost Gospodnja vaša sila.
NEH 8:11 I Leviti utišaše narod govoreći: Ćutite, jer je ovaj dan svet, i ne budite žalosni.
NEH 8:12 I otide sav narod da jede i pije i da šalje delove, i veseliše se veoma što razumeše reči koje im se kazaše.
NEH 8:13 A sutradan skupiše se glavari domova otačkih iz svega naroda, sveštenici i Leviti, k Jezdri književniku da uče šta zakon govori.
NEH 8:14 I nađoše napisano u zakonu da je Gospod zapovedio preko Mojsija da sinovi Izrailjevi borave u senicama na praznik sedmog meseca.
NEH 8:15 I objaviše i proglasiše po svim gradovima svojim i u Jerusalimu govoreći: Idite u goru, i donesite granje maslinovo i granje od divlje masline i granje mirtovo i palmovo i granje od šumnatih drveta, da načinite senice, kako je napisano.
NEH 8:16 I narod iziđe i donese i načini senice svaki na svom krovu i u svom tremu i u tremovima doma Božjeg i na ulici kod vrata vodenih i na ulici kod vrata Jefremovih.
NEH 8:17 I tako načini senice sav zbor, što se beše vratio iz ropstva, i boravljahu pod senicama. A od vremena Isusa, sina Navinog, do tog dana ne činiše tako sinovi Izrailjevi. I bi veselje veoma veliko.
NEH 8:18 I čitaše se knjiga zakona Božjeg svaki dan, od prvog dana do poslednjeg; i praznovaše praznik sedam dana, a osmi dan bi sabor, kako je uređeno.
NEH 9:1 Potom dvadeset četvrtog dana tog meseca skupiše se sinovi Izrailjevi posteći i u kostreti i posuvši se zemljom.
NEH 9:2 I odvoji se seme Izrailjevo od svih tuđinaca, i stadoše te ispovedahu grehe svoje i bezakonja otaca svojih.
NEH 9:3 I stajahu na svom mestu, te im se čitaše zakon Gospoda Boga njihovog četvrt dana, a drugi četvrt ispovedahu se i poklanjahu se Gospodu Bogu svom.
NEH 9:4 A Isus i Vanije, Kadmilo, Sevanija, Vunije, Serevija, Vanije i Hananije popevši se na mesto podignuto za Levite vapijahu glasom velikim ka Gospodu Bogu svom.
NEH 9:5 I rekoše Leviti Isus i Kadmilo, Vanije, Asavnija, Serevija, Odija, Sevanija i Petaja: Ustanite, blagosiljajte Gospoda Boga svog od veka do veka; i da se blagosilja ime Tvoje slavno i uzvišeno svrh svakog blagoslova i hvale.
NEH 9:6 Ti si sam Gospod; Ti si stvorio nebo, nebesa nad nebesima i svu vojsku njihovu, zemlju i sve što je na njoj, mora i sve što je u njima, i Ti oživljavaš sve to, i vojska nebeska Tebi se klanja.
NEH 9:7 Ti si Gospod Bog, koji si izabrao Avrama i izveo iz Ura haldejskog i nadeo mu ime Avraam;
NEH 9:8 i našao si srce njegovo verno pred sobom, i učinio si s njim zavet da ćeš dati zemlju hanansku, hetejsku, amorejsku, ferezejsku i jevusejsku i gergesejsku, da ćeš dati semenu njegovom, i ispunio si reči svoje jer si pravedan.
NEH 9:9 Jer si pogledao na muku otaca naših u Misiru, i viku njihovu video si na moru crvenom;
NEH 9:10 i učinio si znake i čudesa na Faraonu i na svim slugama njegovim i na svem narodu zemlje njegove, jer si znao da su obesno postupali s njima; i stekao si sebi ime, kao što se vidi danas.
NEH 9:11 I more si razdvojio pred njima, te pređoše posred mora suvim, i bacio si u dubine one koji ih gonjahu kao kamen u vodu.
NEH 9:12 I u stupu od oblaka vodio si ih danju, a noću u stupu ognjenom svetleći im putem kojim će ići.
NEH 9:13 I sišao si na goru sinajsku i govorio s njima s neba, i dao im sudove prave i zakone istinite, uredbe i zapovesti dobre.
NEH 9:14 I obznanio si im subotu svoju svetu, i dao im zapovesti i uredbe i zakon preko Mojsija, sluge svog.
NEH 9:15 I hleb s neba dao si im u gladi njihovoj, i vodu iz kamena izveo si im u žeđi njihovoj, i rekao si im da idu i naslede zemlju za koju si podigao ruku svoju da ćeš im je dati.
NEH 9:16 Ali oni i oci naši uzobestiše se i otvrdnuše vratom svojim i ne slušaše zapovesti Tvoje.
NEH 9:17 Ne hteše slušati, i ne opominjaše se čudesa Tvojih koja si im činio, nego otvrdnuše vratom svojim, i u odmetu svom postavljaše sebi vođe da se vrate u ropstvo svoje. Ali Ti, Bože, koji opraštaš koji si žalostiv i milostiv, koji dugo trpiš i velike si milosti, nisi ih ostavio.
NEH 9:18 I onda kad načiniše sebi tele liveno i rekoše: Ovo je tvoj Bog koji te je izveo iz Misira, i huliše veoma,
NEH 9:19 ni onda ih radi velike milosti svoje nisi ostavio u pustinji; stup od oblaka nije odstupao od njih danju vodeći ih putem, niti stup ognjeni noću svetleći im putem kojim će ići.
NEH 9:20 I dao si im dobri svoj duh da ih urazumljuje, i mane svoje nisi ustegao od usta njihovih, i vode si im dao u žeđi njihovoj.
NEH 9:21 I četrdeset godina hranio si ih u pustinji, ništa im nije nedostajalo: odelo im ne ovetša i noge im ne otekoše.
NEH 9:22 I dao si im carstva i narode, i podelio si ih po krajevima, jer naslediše zemlju Sionovu, zemlju cara esevonskog, i zemlju cara vasanskog;
NEH 9:23 i umnožio si sinove njihove kao zvezde nebeske, i uveo si ih u zemlju za koju si rekao ocima njihovim da će ući u nju i naslediti je.
NEH 9:24 I uđoše sinovi njihovi i naslediše zemlju, i pokorio si im Hananeje, stanovnike zemaljske i predao ih u njihove ruke, i careve njihove i narode zemaljske, da čine od njih šta im je volja.
NEH 9:25 I tako uzeše tvrde gradove i zemlju rodnu, i naslediše kuće pune svakog dobra, studence iskopane, vinograde, maslinike i voćke mnoge, i jedoše i nasitiše se i ugojiše se, i blagovahu po velikoj Tvojoj dobroti.
NEH 9:26 Ali Te razgneviše i odmetnuše se od Tebe: baciše zakon Tvoj za leđa i proroke Tvoje pobiše, koji im svedočahu da bi ih obratili ka Tebi i huliše veoma.
NEH 9:27 Zato si ih davao u ruke neprijateljima njihovim koji ih mučaše. A kad u nevolji svojoj vikaše k Tebi Ti si ih uslišio s neba i po velikoj milosti svojoj davao si im izbavitelje, koji ih izbavljahu iz ruku neprijatelja njihovih.
NEH 9:28 Ali čim otpočinuše, opet činiše zlo pred Tobom, zato si ih ostavljao u rukama neprijatelja njihovih da vladaju njima; a kad se obraćaše i vikaše k Tebi, Ti si ih uslišio s neba i izbavljao ih po milosti svojoj mnogo puta.
NEH 9:29 I opominjao si ih da bi ih obratio k zakonu svom, ali oni behu obesni i ne slušaše zapovesti Tvoje i grešiše o Tvoje zakone koje ko vrši živ će biti kroz njih; i izmičući ramena svoja otvrdnuše vratom svojim i ne slušaše.
NEH 9:30 I trpeo si ih mnogo godina opominjući ih duhom svojim preko proroka svojih; ali ne slušaše; tada si ih dao u ruke narodima zemaljskim.
NEH 9:31 Ali radi milosti svoje velike nisi dao da sasvim propadnu niti si ih ostavio, jer si Bog milostiv i žalostiv.
NEH 9:32 Sada dakle, Bože naš, Bože veliki, silni i strašni, koji čuvaš zavet i milost, nemoj da je malo pred Tobom što nas snađe sva ova muka, careve naše, knezove i sveštenike naše i proroke naše i oce naše i sav narod Tvoj od vremena careva asirskih do danas.
NEH 9:33 Ti si pravedan u svemu što nas je snašlo, jer si Ti pravo učinio, a mi smo bezbožno radili.
NEH 9:34 I carevi naši, knezovi naši i oci naši ne izvršavaše zakon Tvoj niti mariše za zapovesti Tvoje i svedočanstva Tvoja, kojima si im svedočio.
NEH 9:35 Jer u carstvu svom i u velikom dobru Tvom koje si im činio, i u zemlji prostranoj i rodnoj koju si im dao, ne služiše Tebi niti se povratiše od zlih dela svojih.
NEH 9:36 Evo, mi smo danas robovi; i još u zemlji, koju si dao ocima našim da jedu rod njen i dobra njena, evo mi smo robovi u njoj.
NEH 9:37 I ona rod svoj obilati rađa carevima koje si postavio nad nama za grehe naše, i koji gospodare nad našim telima i nad stokom našom po svojoj volji, te smo u velikoj teskobi.
NEH 9:38 A radi svega toga činimo tvrd zavet i pišemo, a knezovi naši, Leviti naši, sveštenici naši pečate.
NEH 10:1 A koji zapečatiše behu ovi: Nemija Tirsata, sin Ahalijin, i Sedekija,
NEH 10:2 Seraj, Azarija, Jeremija,
NEH 10:3 Pashor, Amarija, Malhija,
NEH 10:4 Hatus, Sevanija, Maluh,
NEH 10:5 Harim, Merimot, Ovadija,
NEH 10:6 Danilo, Gineton, Varuh,
NEH 10:7 Mesulam, Vija, Mijamin,
NEH 10:8 Mazija, Vilgaj, Semaja; to behu sveštenici;
NEH 10:9 a Leviti: Isus sin Azanijin Vinuj između sinova Inadadovih, Kadmilo,
NEH 10:10 i braća njihova: Sevanija, Odija, Kelita, Felaja, Anana,
NEH 10:11 Miha, Reov, Asavija,
NEH 10:12 Zahur, Serevija, Sevnija,
NEH 10:13 Odija, Vanije, Veninuj;
NEH 10:14 glavari narodni: Faros, Fat-Moav, Elam, Zatuj, Vanije,
NEH 10:15 Vunije, Azgad, Vivaj,
NEH 10:16 Adonija, Vigvaj, Adin,
NEH 10:17 Atir, Jezekija, Azur,
NEH 10:18 Odija, Asum, Visaj,
NEH 10:19 Arif, Anatot, Navaj,
NEH 10:20 Magfija, Mesulam, Ezir,
NEH 10:21 Mesizaveilo, Sadok, Jadva,
NEH 10:22 Felatija, Anan, Anaja,
NEH 10:23 Osija, Ananija, Asuv,
NEH 10:24 Lois, Fileja, Sovik,
NEH 10:25 Reum, Asavana, Maija,
NEH 10:26 Ahija, Anana, Ganan,
NEH 10:27 Maluh, Harim, Vana.
NEH 10:28 I ostali narod, sveštenici, Leviti, vratari, pevači, netineji i svi koji se odvojiše od naroda zemaljskih k zakonu Božjem, žene njihove, sinovi njihovi i kćeri njihove, svi koji znahu i razumevahu,
NEH 10:29 pristaše s braćom svojom, glavarima svojim, i dođoše te se zakleše i kletvom zavezaše da hodimo po zakonu Božijem, koji je dat preko Mojsija, sluge Božijeg, i da držimo i izvršujemo sve zapovesti Gospoda Boga svog i zakone Njegove i uredbe Njegove.
NEH 10:30 I da ne dajemo kćeri svojih narodima zemaljskim, niti kćeri njihovih da uzimamo za sinove svoje.
NEH 10:31 I od naroda zemaljskih koji donesu trg ili kakvu god hranu u subotu na prodaju, da ne uzimamo u subotu ni u drugi sveti dan, i da ostavljamo sedme godine da počiva zemlja i opraštamo svaki dug.
NEH 10:32 I postavismo sebi uredbu da dajemo svake godine trećinu sikla na službu u dom Boga svog:
NEH 10:33 Na hlebove postavljene, na dar svagdašnji i žrtvu paljenicu svagdašnju za subote, za mladine i za praznike, i na svetinju i na žrtve za greh da se očišća Izrailj, i na svako delo u domu Boga našeg.
NEH 10:34 I bacasmo žreb za sveštenike i Levite i narod radi nošenja drva da se donosi u dom Boga našeg po domovima otaca naših na vreme od godine do godine, da gori na oltaru Gospoda Boga našeg, kako piše u zakonu;
NEH 10:35 i da donosimo prvine od zemlje svoje i prvine od svakog roda od svakog drveta od godine do godine u dom Gospodnji;
NEH 10:36 i prvence od sinova svojih i stoke svoje, kako piše u zakonu, i prvence od goveda svojih i od ovaca svojih da donosimo u dom Boga svog sveštenicima koji služe u domu Boga našeg;
NEH 10:37 i prvine testa svog i prinose svoje i rod od svih drveta, vino i ulje da donosimo sveštenicima u kleti doma Boga svog, i Levitima desetak od zemlje svoje, i Leviti da uzimaju desetak po svim mestima gde uradimo;
NEH 10:38 i da bude sveštenik, sin Aronov s Levitima kad Leviti uzimaju desetak, i da Leviti donose desetak od desetka u dom Boga našeg, u kleti, u spreme njegove.
NEH 10:39 Jer u te kleti dužni su sinovi Izrailjevi i Leviti donositi prinos od žita, od vina i ulja, gde su sveti sudovi, i sveštenici koji služe, i vratari i pevači, da ne ostavljamo dom Boga svog.
NEH 11:1 I naseliše se knezovi narodni u Jerusalimu, a ostali narod meta žreb da uzmu jednog od deset da sedi u Jerusalimu svetom gradu, i ostalih devet delova po drugim gradovima.
NEH 11:2 I blagoslovi narod sve ljude koji sami od svoje volje pristaše da sede u Jerusalimu.
NEH 11:3 Ovo su glavari zemaljski koji se naseliše u Jerusalimu, a po ostalim gradovima judejskim nastaniše se svaki na svom nasledstvu po gradovima svojim Izrailjci sveštenici i Leviti, Netineji i sinovi sluga Solomunovih:
NEH 11:4 U Jerusalimu, dakle, naseliše se neki od sinova Judinih i Venijaminovih: od sinova Judinih: Ataja sin Ozije, sina Zaharije, sina Amarije, sina Sefatije, sina Maleleilovog, od sinova Faresovih;
NEH 11:5 i Masija, sin Varuha sina Holoze sina Azaje, sina Adaje, sina Jojariva sina Zahrije, sina Silonijevog;
NEH 11:6 svega sinova Faresovih što se naseliše u Jerusalimu, četiri stotine i šezdeset i osam hrabrih ljudi.
NEH 11:7 A između sinova Venijaminovih: Saluj sin Mesulama, sina Joada, sina Fedaje, sina Kolaje, sina Masija, sina Itila, sina Isaijinog,
NEH 11:8 i za njim Gava, Salaj devet stotina i dvadeset i osam;
NEH 11:9 a Joilo, sin Zahrijev beše nad njima, a Juda sin Senujin beše drugi nad gradom.
NEH 11:10 Od sveštenika: Jedaja sin Jojavov, Jahin,
NEH 11:11 Seraja sin Helkije, sina Mesulama, sina Sadoka, sina Merajota, sina Ahitovovog, starešina u domu Božjem,
NEH 11:12 a braće njihove što služahu u domu osam stotina i dvadeset i dva; i Adaja, sin Jeroama, sina Felalije, sina Amsija, sina Zaharije, sina Pashora, sina Malhijinog,
NEH 11:13 i braće njegove glavara u domovima otačkim dvesta i četrdeset i dva; i Amasaj, sin Azreila, sina Azaja; sina Mesilemota, sina Imirovog,
NEH 11:14 i braće njihove hrabrih ljudi sto i dvadeset i osam, a nad njima beše Zavdilo, sin Gedolimov.
NEH 11:15 I od Levita: Semaja sina Asuva sina Azrikama, sina Asavije, sina Vunijevog;
NEH 11:16 i Savetaj, i Jozavad behu nad poslom spoljašnjim za dom Božji između glavara levitskih,
NEH 11:17 a Matanija, sin Mihe sina Zavdija sina Asafovog beše poglavar koji počinjaše hvalu u molitvi, i Vakvukija drugi između braće svoje, i Avda sin Salije sina Galala sina Jedutunovog;
NEH 11:18 svega Levita u svetom gradu beše dve stotine i osamdeset i četiri.
NEH 11:19 A od vratara: Akuv, Talmon, i braća njihova što čuvahu stražu na vratima, sto i sedamdeset i dva;
NEH 11:20 a ostatak naroda Izrailjevog, sveštenika i Levita beše po svim gradovima Judinim, svak na svom nasledstvu;
NEH 11:21 a Netineji naseliše se u Ofildu, i Siha i Gispa behu nad Netinejima.
NEH 11:22 A nad Levitima u Jerusalimu beše Ozija, sin Vanija, sina Asavije, sina Matanije, sina Mišinog. Između sinova Asafovih, pevači behu u službi za dom Božji.
NEH 11:23 Jer beše careva zapovest za njih i beše određena plata pevačima za svaki dan.
NEH 11:24 I Petaja, sin Mesizaveilov od sinova Zare sina Judinog beše mesto cara za svaki posao s narodom.
NEH 11:25 A po selima i poljima njihovim neko od sinova Judinih nastani se u Kirijat-Arvi i zaseocima njenim, i u Divonu i zaseocima njegovim, i u Jekavseilu i selima njegovim,
NEH 11:26 i u Jesuji i Moladi i Vet-Feletu,
NEH 11:27 i u Asar-Sualu i Virsaveji i zaseocima njenim,
NEH 11:28 i u Siklagu i u Mekoni i zaseocima njenim,
NEH 11:29 i u En-Rimonu i u Sareji i u Jarmotu,
NEH 11:30 u Zanoji, u Odolamu i selima njihovim, u Lahisu s poljem njegovim, u Azici i zaseocima njenim. I tako se naseliše od Virsaveje do doline Emona.
NEH 11:31 A sinovi Venijaminovi naseliše se od Gavaje u Mihamasu i Aji i Vetilju i zaseocima njegovim,
NEH 11:32 u Anatotu, u Novu, Ananiji,
NEH 11:33 u Asoru, u Rami, u Gitajimu,
NEH 11:34 u Adidu, u Sevojimu, u Nevalatu,
NEH 11:35 u Lodu, u Ononu, i u dolini drvodeljskoj.
NEH 11:36 A Leviti podeliše se među Judom i Venijaminom.
NEH 12:1 A ovo su sveštenici i Leviti koji dođoše sa Zorovaveljem sinom Salatilovim i Isusom: Seraja, Jeremije, Jezdra,
NEH 12:2 Amarija, Maluh, Hatus,
NEH 12:3 Sehanija, Reum, Lerimot,
NEH 12:4 Ido, Gineto, Avija,
NEH 12:5 Mijamin, Madija, Vilga,
NEH 12:6 Semaja, Jojariv, Jedaja,
NEH 12:7 Saluj, Amok, Helkija, Jedaja. To behu glavari između sveštenika i braće svoje za vremena Isusovog.
NEH 12:8 A leviti: Isus, Vinuj, Kadmilo, Serevija, Juda i Matanija, koji s braćom svojom biše nad pevanjem.
NEH 12:9 A Vakvukija i Unije, braća njihova, behu prema njima u redovima svojim.
NEH 12:10 A Isus rodi Joakima, a Joakim rodi Elijasiva, a Elijasiv rodi Jojadu;
NEH 12:11 a Jojada rodi Jonatana, a Jonatan rodi Jadvu.
NEH 12:12 A za vremena Joakimovog behu sveštenici, glavari domova otačkih: od doma Serajinog Meraja, od Jeremijinog Ananija,
NEH 12:13 od Jezdrinog Mesulam, od Amarijinog Joanana,
NEH 12:14 od Melihujevog Jonatan, od Sevanijinog Josif,
NEH 12:15 od Harimovog Adana, od Merajotovog Elkaj,
NEH 12:16 od Idovog Azaharija, od Ginetovog Mesulama,
NEH 12:17 od Avijinog Zihrije, od Minijaminovog i Moadijinog Filtaj,
NEH 12:18 od Vilžinog Samuja, od Semajinog Jonatan,
NEH 12:19 od Jojarivovog Matenaj, od Jedajinog Ozije,
NEH 12:20 od Salajevog Kalaj, od Amokovog Ever,
NEH 12:21 od Helkijinog Asavija, od Jedajinog Natanailo.
NEH 12:22 A Leviti, glavari domova otačkih, za vreme Elijasiva, Jojade, Joanana i Jadve biše popisani sa sveštenicima do carovanja Darija, cara persijskog;
NEH 12:23 sinovi Levijevi, glavari domova otačkih, biše popisani u knjizi dnevnika do vremena Joanana, sina Elijasivovog:
NEH 12:24 I glavari levitski behu: Asavija, Erevija i Isus sin Kadmilov i braća njihova prema njima da hvale i slave Boga po zapovesti Davida, čoveka Božjeg, red prema redu;
NEH 12:25 Matanija i Vakvukija, Ovadija, Mesulam, Talmon, Akuv, behu vratari koji čuvahu stražu kod riznica na vratima.
NEH 12:26 Ti behu za vremena Joakima sina Isusa sina Josedekovog i za vremena Nemije kneza, i sveštenika Jezdre književnika.
NEH 12:27 A kad se osvećivaše zid jerusalimski, tražiše Levite po svim mestima njihovim da ih dovedu u Jerusalim da se svrši posvećenje s veseljem, hvalom i pesmama uz kimvale, psaltire i gusle.
NEH 12:28 I skupiše se sinovi pevački i iz ravnica oko Jerusalima i iz sela netofatskih,
NEH 12:29 i iz Vet-Gilala i iz polja gevskih i azmavetskih, jer pevači behu naselili sela oko Jerusalima.
NEH 12:30 I očistiše se sveštenici i Leviti, i očistiše narod i vrata i zid.
NEH 12:31 Iza toga zapovedih knezovima judejskim da izađu na zid, i postavih dva velika zbora pevačka, i jedan od njih iđaše nadesno s gornje strane zida k vratima gnojnim.
NEH 12:32 A za njima iđaše Osija i polovina knezova Judinih,
NEH 12:33 i Azarija, Jezdra i Mesulam,
NEH 12:34 Juda i Venijamin i Semaja i Jeremija,
NEH 12:35 i od sinova svešteničkih s trubama Zaharija sin Jonatana, sina Semaje, sina Matanije, sina Zahura, sina Asafovog,
NEH 12:36 i braća njegova Semaja i Azareilo, Milalaj, Gilalaj, Maj, Natanailo i Juda i Ananija sa spravama muzičkim Davida čoveka Božijeg, a Jezdra književnik pred njima;
NEH 12:37 potom k vratima kod studenca, koja behu prema njima, iđahu uz basamake grada Davidovog kuda se ide na zid, iznad doma Davidovog pa do vrata vodenih k istoku.
NEH 12:38 A drugi zbor pevački iđaše prema onim, i ja za njim, i polovina naroda po zidu iznad kule pećke do širokog zida,
NEH 12:39 i iznad vrata Jefremovih k vratima starim i ka vratima ribljim i ka kuli Ananeilovoj i kuli Meji, pa do vrata ovčijih; i stadoše kod vrata tamničkih.
NEH 12:40 Potom stadoše oba zbora pevačka u domu Božijem, i ja i polovina glavara sa mnom,
NEH 12:41 i sveštenici Elijakim, Masija, Minijamin, Mihaja, Elioinaj, Zaharija, Ananija s trubama,
NEH 12:42 i Masija i Semaja i Eleazar i Ozije i Joanan i Malhija i Elam i Eser. I pevači pevahu glasno s Jezrajom, načelnikom svojim.
NEH 12:43 I prinesoše velike žrtve taj dan, i veseliše se; jer ih Bog razveseli veseljem velikim; i žene i deca veseliše se, i veselje jerusalimsko čujaše se daleko.
NEH 12:44 I postavljeni biše taj dan ljudi nad kletima u kojima se ostavljahu prinosi, prvine i desetak, da sabiraju u njih s njiva gradskih zakonite delove za sveštenike i za Levite, jer se i Juda radovaše sveštenicima i Levitima što stajahu na poslu,
NEH 12:45 i izvršavahu šta im je Bog njihov zapovedio da izvršuju i šta trebaše izvršavati za očišćenje, kao i pevači i vratari po zapovesti Davida i Solomuna, sina njegovog.
NEH 12:46 Jer od pre, za vremena Davidovog i Asafovog, biše postavljeni glavari pevački i pesme u hvalu i slavu Bogu.
NEH 12:47 I zato sav Izrailj za vremena Zorovavelja i za vremena Nemijinog davaše delove pevačima i vratarima, svakidašnji obrok, i Levitima što beše njima posvećeno, a Leviti sinovima Aronovim što njima beše posvećeno.
NEH 13:1 U to vreme čita se knjiga Mojsijeva narodu, i u njoj se nađe napisano da ne ulazi Amonac ni Moavac u sabor Božji do veka;
NEH 13:2 jer ne sretoše sinove Izrailjeve s hlebom i vodom, nego najmiše na njih Valama da ih prokune, ali Bog naš obrati onu kletvu u blagoslov.
NEH 13:3 A kad čuše taj zakon odlučiše od Izrailja sve tuđince.
NEH 13:4 A pre toga Elijasiv sveštenik, koji beše nad kletima doma Boga našeg, oprijatelji se s Tovijom,
NEH 13:5 i načini mu veliku klet, gde se pre ostavljahu dari i kad i sudovi i desetak od žita, vina i ulja, određeni Levitima i pevačima i vratarima, i prinosi za sveštenike.
NEH 13:6 A kad to sve bivaše, ne bejah u Jerusalimu, jer trideset druge godine Artakserksa, cara vavilonskog, vratih se k caru, i posle nekoliko godina izmolih se opet u cara.
NEH 13:7 I kad dođoh u Jerusalim, videh zlo što učini Elijasiv radi Tovije načinivši mu klet u tremu doma Božjeg.
NEH 13:8 I bi mi vrlo mrsko, te izbacih sve pokućstvo Tovijino napolje iz kleti.
NEH 13:9 I zapovedih, te očistiše kleti; i unesoh u njih opet posuđe doma Božjeg, dare i kad.
NEH 13:10 Potom doznah da se Levitima nisu davali delovi, te su se razbegli svaki na svoju njivu i Leviti i pevači, koji rađahu posao.
NEH 13:11 I ukorih starešine i rekoh: Zašto je ostavljen dom Božji? I sabrah ih opet i postavih na njihovo mesto.
NEH 13:12 I svi Judejci donosiše desetke od žita i vina i ulja u spreme.
NEH 13:13 I postavih nastojnike nad spremama, Selmiju sveštenika i Sadoka književnika, i između Levita Fedaju, i uz njih Anana, sina Zahura sina Matanijinog, jer se za verne držahu; i beše im posao deliti braći svojoj.
NEH 13:14 Pomeni me, Bože moj, zato, i nemoj izbrisati dobra mojih koja učinih domu Boga svog i službi njegovoj.
NEH 13:15 U to vreme videh u Judeji gde gaze u kacama u subotu i nose snopove natovarivši na magarce, i vino, grožđe i smokve i svakojake tovare, i nose u Jerusalim u subotu, i prekorih ih onaj dan kad prodavahu žitak.
NEH 13:16 I Tirci koji življahu u Jerusalimu donošahu ribu i svakojaki trg i prodavahu u subotu sinovima Judinim u Jerusalimu.
NEH 13:17 Zato prekorih glavare judejske i rekoh im: Kakvo je to zlo što činite te skvrnite subotu?
NEH 13:18 Nisu li tako činili oci vaši, te Bog naš pusti na nas i na ovaj grad sve ovo zlo? I vi još umnožavate gnev na Izrailja skvrneći subotu.
NEH 13:19 I kad dođe sen na vrata jerusalimska uoči subote, zapovedih te zatvoriše vrata, i zapovedih da ih ne otvaraju do posle subote; i postavih nekoliko svojih momaka na vratima da se ne unosi nikakav tovar u subotu.
NEH 13:20 I prenoćiše trgovci i koji prodavahu svakojaki trg iza Jerusalima jednom i drugom.
NEH 13:21 I opomenuh ih i rekoh im: Zašto noćujete oko zida? Ako još jednom to učinite, uložiću na vas. Od tada ne dolaziše u subotu.
NEH 13:22 A Levitima zapovedih da se očiste i da dođu i čuvaju vrata da bude svet dan subotni. I za ovo pomeni me, Bože moj, i oprosti mi po velikoj milosti svojoj.
NEH 13:23 Još videh u to vreme Judejce koji se behu oženili Azoćankama, Amonkama i Moavkama.
NEH 13:24 I sinovi njihovi govorahu pola azotski, i ne umehu govoriti judejski nego jezikom i jednog i drugog naroda.
NEH 13:25 Zato ih karah i psovah, i neke između njih bih i čupah, i zakleh ih Bogom da ne daju kćeri svoje sinovima njihovim niti da uzimaju kćeri njihove za sinove svoje ili za sebe.
NEH 13:26 Nije li tim zgrešio Solomun, car Izrailjev, ako i ne beše u mnogim narodima cara njemu ravnog i mio beše Bogu svom i Bog ga beše postavio carem nad svim Izrailjem? Pa opet ga navratiše na greh žene tuđinke.
NEH 13:27 A vama li ćemo dopustiti da činite to sve veliko zlo i grešite Bogu našem uzimajući žene tuđinke?
NEH 13:28 I od sinova Jojade, sina Elijasiva poglavara svešteničkog, jedan beše zet Sanavalatu Oronjaninu, kog oterah od sebe.
NEH 13:29 Pomeni ih, Bože moj, što oskrvniše sveštenstvo i zavet sveštenički i levitski.
NEH 13:30 I tako ih očistih od svih tuđinaca, i opet postavih redove svešteničke i levitske, svakog na posao njegov,
NEH 13:31 i da se donose drva za žrtve na rokove, i prvine. Pomeni me, Bože moj, na dobro.
EST 1:1 U vreme Asvirovo, a taj Asvir carovaše od Indije do Etiopije u sto i dvadeset i sedam zemalja,
EST 1:2 u to vreme, kad seđaše car Asvir na prestolu carstva svog u Susanu carskom gradu,
EST 1:3 treće godine carovanja svog učini gozbu svim knezovima svojim i slugama svojim, te beše kod njega sila persijska i midska, vlastelji i upravitelji zemaljski;
EST 1:4 i on pokazivaše bogatstvo i slavu carstva svog i diku i krasotu veličine svoje mnogo dana, sto i osamdeset dana.
EST 1:5 I posle tih dana učini car svemu narodu što ga beše u Susanu carskom gradu od malog do velikog gozbu za sedam dana u tremu u vrtu od carskog dvora.
EST 1:6 Zavesi beli, zeleni i ljubičasti behu obešeni vrpcama belim, lanenim i skerletnim o biočuzima srebrnim na stupovima mramornim; odri behu zlatni i srebrni po podu od zelenog, belog, žutog i crvenog mramora.
EST 1:7 A piće davahu u sudovima zlatnim, i to u sudovima drugim i drugim, a vina carskog beše izobila, kako može biti u cara.
EST 1:8 I pićem niko ne navaljivaše po naredbi, jer car beše zapovedio svim pristavima doma svog da čine kako ko hoće.
EST 1:9 I carica Astina učini gozbu ženama u carskom dvoru cara Asvira.
EST 1:10 Sedmi dan kad se car razveseli od vina reče Meumanu, Visati, Arvoni, Vikti, Avakti, Zetaru i Harkasu, sedmorici dvorana koji dvorahu pred carem Asvirom,
EST 1:11 da dovedu caricu Astinu pred cara pod carskim vencem, da pokaže narodima i knezovima lepotu njenu, jer beše lepa.
EST 1:12 Ali carica Astina ne hte doći na reč carevu, koju joj poruči po dvoranima; zato se car vrlo razgnevi i gnev se njegov raspali u njemu.
EST 1:13 I reče car mudracima koji razumevahu vremena (jer tako car iznošaše stvari pred sve koji razumevahu zakon i pravdu,
EST 1:14 a najbliži do njega behu Karsena, Setar, Admata, Tarsis, Meres, Marsena i Memukan, sedam knezova persijskih i midskih, koji gledahu lice carevo i seđahu na prvim mestima u carstvu):
EST 1:15 Šta treba po zakonu činiti s caricom Astinom što nije učinila šta je zapovedio car Asvir preko dvorana?
EST 1:16 Tada reče Memukan pred carem i knezovima: Nije samo caru skrivila carica Astina nego i svim knezovima i svim narodima po svim zemljama cara Asvira.
EST 1:17 Jer će se delo caričino razići među sve žene, pa će prezirati muževe svoje govoreći: Car Asvir zapovedi da dovedu preda nj caricu Astinu, a ona ne dođe.
EST 1:18 I od danas će kneginje persijske i midske koje čuju šta je učinila carica tako govoriti svim knezovima carevim; te će biti mnogo prkosa i svađe.
EST 1:19 Ako je ugodno caru, da iziđe carska zapovest od njega i da se upiše među zakone persijske i midske da je nepromenljivo, da Astina ne izlazi više pred cara Asvira i da će car dati njeno carstvo drugoj, boljoj od nje.
EST 1:20 I kad se zapovest careva koju učini čuje po carstvu njegovom svemu kolikom, sve će žene poštovati svoje muževe, od velikog do malog.
EST 1:21 I ovo bi po volji caru i knezovima, i učini car kako reče Memukan.
EST 1:22 I razasla knjige po svim zemljama carskim, u svaku zemlju njenim pismom i svakom narodu njegovim jezikom, da bi svaki muž bio gospodar u svojoj kući; i bi proglašeno jezikom svakog naroda.
EST 2:1 Posle toga, kad se utiša gnev cara Asvira, on se opomenu Astine i šta je učinila i šta je naređeno za nju.
EST 2:2 I rekoše momci carevi, sluge njegove: Da potraže caru mladih devojaka lepih;
EST 2:3 i neka odredi car pristave po svim zemljama carstva svog da skupe sve devojke mlade i lepe u Susan grad carski u ženski dvor pod ruku Igaja dvoranina carevog, čuvara ženskog, i neka im se daju potrebe za lepotu.
EST 2:4 Pa koja devojka bude po volji caru, neka bude carica na Astinino mesto. I to bi po volji caru, i učini tako.
EST 2:5 Beše u Susanu, carskom gradu Judejac po imenu Mardohej, sin Jaira sina Simeja sina Kisovog, od plemena Venijaminovog,
EST 2:6 koji bi odveden u ropstvo iz Jerusalima s robljem koje bi odvedeno u ropstvo s Jehonijom carem Judinim, kog zarobi Navuhodonosor, car vavilonski.
EST 2:7 On odgajaše Adasu, a to je Jestira, kći strica njegovog, jer ne imaše oca ni matere; a devojka beše lepog stasa i krasnog lica, i po smrti oca joj i matere uze je Mardohej za kćer.
EST 2:8 I kad se razglasi reč careva i zapovest, i mnogo se devojaka skupi u Susan grad carski pod ruku Igajevu, bi i Jestira dovedena u dvor carev, pod ruku Igaja čuvara ženskog.
EST 2:9 I devojka mu omile i nađe milost u njega, te joj odmah dade potrebe za lepotu i deo njen, i sedam pristalih devojaka iz carskog doma, i namesti je s njenim devojkama na najlepše mesto u ženskom domu.
EST 2:10 Jestira ne kaza narod svoj ni rod svoj, jer joj Mardohej beše zabranio da ne kazuje.
EST 2:11 A Mardohej hodaše svaki dan ispred trema od ženskog doma da bi doznao kako je Jestira i šta će biti od nje.
EST 2:12 A kad bi došao red na koju devojku da uđe k caru Asviru, pošto bi joj se činilo po ženskom zakonu dvanaest meseca (jer toliko vremena trebaše da se ulepšavaju, šest meseca uljem od smirne, a šest meseca mirisima i drugim stvarima za lepotu žensku),
EST 2:13 tada bi devojka išla k caru, i šta bi god rekla dalo bi joj se da s tim ide iz ženske kuće u dom carev.
EST 2:14 Uveče bi ušla, a ujutru bi se vratila u drugu kuću žensku pod ruku Sazgaza dvoranina carevog, čuvara inočkog; više ne bi išla k caru, već ako bi je hteo car, te bi bila pozvana po imenu.
EST 2:15 I tako, kad dođe red na Jestiru, kćer Avihaila strica Mardohejevog, koju beše uzeo za kćer, da uđe k caru, ona ne zaiska ništa nego šta reče Igaj dvoranin carev, čuvar ženski; i Jestira nalažaše milost u svakog ko je viđaše.
EST 2:16 Tako bi Jestira odvedena k caru Asviru u carski dvor njegov desetog meseca, koje je mesec Tevet, sedme godine carovanja njegovog.
EST 2:17 I caru omile Jestira mimo sve druge žene, i pridobi milost i ljubav njegovu mimo sve devojke, te joj metnu carski venac na glavu i učini je caricom na mesto Astinino.
EST 2:18 I učini car veliku gozbu svim knezovima svojim i slugama svojim radi Jestire, i pokloni zemljama olakšice, i razdade darove kako car može.
EST 2:19 A kad se drugom skupljahu devojke, Mardohej seđaše na vratima carevim.
EST 2:20 A Jestira ne kaza svoj rod ni narod, kao što joj beše zapovedio Mardohej, i Jestira činjaše šta joj Mardohej govoraše, kao kad se odgajaše kod njega.
EST 2:21 U te dane, kad Mardohej seđaše na vratima carevim, rasrdiše se Vihtan i Tares, dva dvoranina careva između onih koji stražahu na pragu, i gledahu da dignu ruke na cara Asvira.
EST 2:22 A to dozna Mardohej i javi carici Jestiri, a Jestira kaza caru u ime Mardohejevo.
EST 2:23 I kad se stvar izvide i nađe, biše obešena ona obojica na drvo, i to se zapisa u knjigu dnevnika pred carem.
EST 3:1 Posle toga, podiže car Asvir Amana, sina Amedatinog, Agageja, i uzvisi ga, i namesti mu presto više svih knezova što behu kod njega.
EST 3:2 I sve sluge careve što behu na vratima carevim klanjahu se i padahu pred Amanom, jer tako beše car zapovedio za nj. Ali Mardohej ne klanjaše se niti padaše.
EST 3:3 I sluge careve što behu na vratima carevim govorahu Mardoheju: Zašto prestupaš zapovest carevu?
EST 3:4 I pošto mu od dana na dan govoraše, a on ne posluša, javiše Amanu da vide hoće li ostati reči Mardohejeve, jer im beše kazao da je Judejac.
EST 3:5 A kad vide Aman da se Mardohej ne klanja niti pada pred njim, napuni se gneva Aman.
EST 3:6 Ali mišljaše da nije vredno da digne ruku na Mardoheja samog, jer mu kazaše kog naroda beše Mardohej, nego gledaše da istrebi sve Judejce što behu po svemu carstvu Asvirovom, narod Mardohejev.
EST 3:7 Prvog meseca, a to je mesec Nisan, godine dvanaeste carovanja Asvirovog, bacaše Fur, to jest žreb, pred Amanom, od dana do dana i od meseca do meseca, do dvanaestog meseca, a to je mesec Adar.
EST 3:8 I Aman reče caru Asviru: Ima narod rasejan i rasut po narodima po svim zemljama carstva tvog, kog su zakoni drugačiji od zakona svih naroda, i ne izvršuje zakona carevih, pa nije probitačno caru da ih ostavi.
EST 3:9 Ako je caru ugodno, da se piše da se istrebe; i ja ću izmeriti deset hiljada talanata srebra u ruke pristavima da donesu u carevu riznicu.
EST 3:10 Tada car snimi prsten s ruke svoje i dade ga Amanu sinu Amedatinom Agageju neprijatelju judejskom.
EST 3:11 I reče Amanu: To srebro neka tebi, a od naroda čini šta ti je drago.
EST 3:12 Zato dozvaše pisare careve prvog meseca trinaestog dana, i napisa se sve kako zapovedi Aman, namesnicima carevim i vojvodama u svakoj zemlji i knezovima svakog naroda, svakoj zemlji pismom njenim i svakom narodu jezikom njegovim, u ime cara Asvira napisa se i prstenom carevim zapečati se.
EST 3:13 I razaslaše se knjige po glasnicima u sve zemlje careve da potru, pobiju i istrebe sve Judejce, staro i mlado, decu i žene u jedan dan, trinaestog dana dvanaestog meseca, koje je mesec Adar, i da razgrabe imanje njihovo.
EST 3:14 U knjigama se govoraše da se oglasi zapovest po svim zemljama i da se objavi svim narodima da budu gotovi za onaj dan.
EST 3:15 Glasnici otidoše brzo po zapovesti carevoj, i zapovest bi oglašena u Susanu, carskom gradu. A car i Aman seđahu i pijahu, a grad se Susan smete.
EST 4:1 A Mardohej doznav sve šta bi, razdre haljine svoje i obuče se u kostret i posu se pepelom i pođe po gradu vičući iza glasa gorko.
EST 4:2 I dođe do pred vrata careva, jer ne beše slobodno ući na vrata careva u kostreti.
EST 4:3 I u svim zemljama, u koje god mesto dođe reč careva i zapovest njegova, bi velika žalost među Jevrejima i post i plač i jauk, i mnogi u kostreti i pepelu ležahu.
EST 4:4 I dođoše devojke Jestirine i dvorani njeni, i javiše joj: i carica se ožalosti veoma, i posla haljine da preobuku Mardoheja i da skinu s njega kostret; ali on ne primi.
EST 4:5 Tada dozva Jestira Ataha, dvoranina carevog, kog joj beše dao da joj služi, i zapovedi mu za Mardoheja da razbere šta mu je i zašto.
EST 4:6 I otide Atah k Mardoheju na ulicu gradsku koja beše pred vratima carevim.
EST 4:7 I Mardohej mu kaza sve što mu se dogodilo i za srebro što je obrekao Aman dati u carevu riznicu za Judejce da ih istrebi;
EST 4:8 i prepis od zapovesti koja bi proglašena u Susanu da se istrebe, dade mu da je pokaže Jestiri i javi, i da joj naruči da otide k caru i da ga umilostivi i da ga moli za svoj narod.
EST 4:9 I vrativši se Atah kaza Jestiri reči Mardohejeve.
EST 4:10 A Jestira reče Atahu i zapovedi mu da kaže Mardoheju:
EST 4:11 Znaju sve sluge careve i narod po zemljama carevim da ko bi god, čovek ili žena, ušao k caru unutra u dvor ne budući pozvan, jedan je zakon za nj, da se pogubi, osim kome bi car pružio zlatnu palicu, taj ostaje živ; a ja nisam zvana da uđem k caru, ovo je trideset dana.
EST 4:12 I kazane biše Mardoheju reči Jestirine.
EST 4:13 A Mardohej opet poruči Jestiri: Nemoj misliti da ćeš se mimo sve Judejce izbaviti u domu carevom.
EST 4:14 Jer ako ti zaćutiš sada, doći će pomoć i izbavljenje Judejcima s druge strane, a ti i dom oca tvog poginućete; i ko zna nisi li za ovako vreme došla do carstva.
EST 4:15 Tada reče Jestira da odgovore Mardoheju:
EST 4:16 Idi, skupi sve Judejce što se nalaze u Susanu, i postite za me, i ne jedite ni pijte za tri dana ni danju ni noću; i ja ću sa svojim devojkama postiti takođe, pa ću onda otići k caru, ako i nije po zakonu, i ako poginem, neka poginem.
EST 4:17 Tada otide Mardohej i učini sve kako mu zapovedi Jestira.
EST 5:1 A treći dan obuče se Jestira u carsko odelo, i stade u tremu unutrašnjeg dvora carskog prema stanu carevom; a car seđaše na carskom prestolu svom u dvoru carskom prema vratima od dvora.
EST 5:2 I kad car ugleda caricu Jestiru gde stoji u tremu, ona nađe milost pred njim, te car pruži prema Jestiri zlatnu palicu koja mu beše u ruci, i Jestira pristupi i dotače se kraja od palice.
EST 5:3 I reče joj car: Šta ti je, carice Jestiro? I šta želiš? Ako je i do polovine carstva, daće ti se.
EST 5:4 A Jestira reče: Ako je ugodno caru, neka dođe car s Amanom danas na obed koji sam mu zgotovila.
EST 5:5 A car reče: Zovite brže Amana da učini šta reče Jestira. I dođe car s Amanom na obed koji zgotovi Jestira.
EST 5:6 Potom car, napiv se vina, reče Jestiri: Šta želiš? Daće ti se; i šta moliš? Ako je i do polovine carstva, biće.
EST 5:7 A Jestira odgovarajući reče: Želim i molim:
EST 5:8 Ako sam našla milost pred carem, i ako je ugodno caru da mi da šta želim i učini šta molim, neka opet dođe car s Amanom na obed koji ću im zgotoviti, i sutra ću učiniti po reči carevoj.
EST 5:9 I tako otide Aman onaj dan veseo i dobre volje. Ali kad vide Aman Mardoheja na vratima carevim, a on ne usta niti se mače pred njim, napuni se Aman gneva na Mardoheja.
EST 5:10 Ali se uzdrža Aman dokle dođe kući svojoj; potom posla i sazva prijatelje svoje i Seresu ženu svoju.
EST 5:11 I pripovedi im Aman o slavi bogatstva svog i o mnoštvu sinova svojih i o svemu čim ga je podigao car i kako ga je uzvisio svrh knezova i sluga carskih.
EST 5:12 I doda Aman: Pa i carica Jestira nikoga osim mene ne poziva s carem na obed, koji beše zgotovila, pa i sutra sam pozvan k njoj s carem.
EST 5:13 Ali sve to nije mi ni na šta dokle god gledam onog Mardoheja Judejca gde sedi na vratima carevim.
EST 5:14 Tada mu reče Seresa, žena njegova i svi prijatelji njegovi: Neka načine vešala visoka pedeset lakata, i ujutru reci caru da se na njima obesi Mardohej, pa idi s carem veseo na obed. I to bi po volji Amanu i pripravi vešala.
EST 6:1 Onu noć ne mogaše car spavati, i zapovedi te mu donesoše knjigu od znamenitih događaja, dnevnike, te je čitaše caru.
EST 6:2 I nađe se zapisano kako je Mardohej prokazao za Vihtana i Teresa, dva dvoranina, koji čuvahu stražu na pragu, da gledaju da dignu ruke na cara Asvira.
EST 6:3 Tada reče car: Kakva je čast i kako je dobro učinjeno Mardoheju za to? A momci carevi, sluge njegove, rekoše: Nije mu učinjeno ništa.
EST 6:4 A car reče: Ko je u tremu? A Aman beše došao u spoljašnji trem dvora carevog da kaže caru da se obesi Mardohej na vešala koja mu je pripravio.
EST 6:5 A momci carevi rekoše mu: Gle, Aman stoji u tremu. A car reče: Neka dođe.
EST 6:6 I Aman dođe, a car mu reče: Šta treba učiniti čoveku kog car hoće da proslavi? A Aman reče u sebi: Koga bi car hteo proslaviti ako ne mene?
EST 6:7 I reče Aman caru: Koga car hoće da proslavi,
EST 6:8 treba doneti carsko odelo koje car nosi, i dovesti konja na kome car jaše, i metnuti mu na glavu venac carski;
EST 6:9 i odelo i konja treba dati kome između najvećih knezova carevih da obuku čoveka onog kog car hoće da proslavi, pa da ga provedu na konju po ulicama gradskim i viču pred njim: Ovako biva čoveku koga car hoće da proslavi.
EST 6:10 Tada reče car Amanu: Brže uzmi odelo i konja kao što reče, i učini tako Mardoheju, Judejcu koji sedi na vratima carevim; nemoj izostaviti ništa što si rekao.
EST 6:11 I uze Aman odelo i konja, i obuče Mardoheja i provede ga na konju po ulicama gradskim vičući pred njim: Ovako biva čoveku koga car hoće da proslavi.
EST 6:12 Potom se vrati Mardohej na vrata careva, a Aman brže otide kući svojoj žalostan i pokrivene glave.
EST 6:13 I pripovedi Aman Seresi, ženi svojoj i svim prijateljima svojim sve što mu se dogodi. Tada mu rekoše mudraci njegovi i Seresa žena njegova: Kad je od judejskog semena Mardohej pred kojim si počeo padati, nećeš mu odoleti, nego ćeš pasti pred njim.
EST 6:14 I dok oni još govorahu s njim, dođoše dvorani carevi i brže odvedoše Amana na obed koji zgotovi Jestira.
EST 7:1 I tako dođe car i Aman na obed carici Jestiri.
EST 7:2 I reče car Jestiri opet drugi dan napivši se vina: Šta želiš, carice Jestiro? Daće ti se. I šta moliš? Ako je i do polovine carstva, biće.
EST 7:3 Tada odgovori carica Jestira i reče: Ako sam našla milost pred tobom, care, i ako je caru ugodno, neka mi se pokloni život moj na moju želju i narod moj na moju molbu.
EST 7:4 Jer smo prodani ja i moj narod da nas potru, pobiju i istrebe. Da smo prodani da budemo sluge i sluškinje, ćutala bih, premda neprijatelj ne bi mogao naknaditi štete caru.
EST 7:5 A car Asvir progovori i reče carici Jestiri: Ko je taj? I gde je taj koji se usudio tako činiti?
EST 7:6 A Jestira reče: Protivnik i neprijatelj ovaj je zlikovac Aman. A Aman se uplaši od cara i od carice.
EST 7:7 Tada car gnevan usta od vina i otide u vrt kod dvora, a Aman osta da moli za život svoj caricu Jestiru, jer vide da je car naumio zlo po nj.
EST 7:8 Potom se car vrati iz vrta dvorskog u kuću gde beše pio vino; a Aman beše pao na odar gde seđaše Jestira. I car reče: Eda li će i caricu osramotiti kod mene u kući? Čim ta reč iziđe iz usta carevih, pokriše lice Amanu.
EST 7:9 I Arvona, jedan od dvorana carevih, reče: Evo i vešala što je načinio Aman za Mardoheja koji je govorio dobro po cara stoje kod kuće Amanove, visoka pedeset lakata. I reče car: Obesite ga na njih.
EST 7:10 I tako obesiše Amana na vešala koja beše pripravio Mardoheju. I gnev carev utiša se.
EST 8:1 Istog dana dade car Asvir carici Jestiri kuću Amana neprijatelja judejskog. A Mardohej iziđe pred cara, jer Jestira kaza šta joj je on;
EST 8:2 i car snimivši prsten svoj, koji beše uzeo od Amana, dade ga Mardoheju; a Jestira postavi Mardoheja nad kućom Amanovom.
EST 8:3 Potom Jestira opet govori caru i padnuvši pred noge njegove i plačući moljaše ga da ukloni zloću Amana Agageja i misao njegovu koju beše smislio na Judejce.
EST 8:4 Tada car pruži zlatnu palicu prema Jestiri, i Jestira usta i stade pred carem.
EST 8:5 I reče: Ako je ugodno caru i ako sam našla milost pred njim, i ako je pravo pred carem i ako samu mu mila, neka se piše da se poreknu knjige u kojima je misao Amana sina Amedatinog, Agageja, koje je raspisao da se istrebe Judejci što su po svim zemljama carevim.
EST 8:6 Jer kako bih mogla gledati zlo koje bi zadesilo moj narod? I kako bih mogla gledati da se potre rod moj?
EST 8:7 A car Asvir reče carici Jestiri i Mardoheju Judejcu: Eto, dao sam kuću Amanovu Jestiri, a njega su obesili na vešala zato što htede dignuti ruku svoju na Judejce.
EST 8:8 Vi dakle pišite za Judejce kako vam je drago u ime carevo i zapečatite prstenom carevim; jer šta se piše u ime carevo i zapečati prstenom carevim ne može se poreći.
EST 8:9 I dozvaše pisare careve u isto vreme, trećeg meseca, koji je mesec Sivan, dvadeset trećeg dana, i pisa se sve, kako zapovedi Mardohej, Judejcima i namesnicima i knezovima i upraviteljima po zemljama, od Indije do Etiopije, sto i dvadeset i sedam zemalja, u svaku zemlju njenim pismom i svakom narodu njegovim jezikom, i Judejcima njihovim pismom i njihovim jezikom.
EST 8:10 A napisa u ime cara Asvira i zapečati prstenom carevim, i razasla knjige po glasnicima koji jahahu na brzim konjima i na mladim mazgama:
EST 8:11 Da je car dopustio Judejcima što su u kome god gradu da se skupe i brane život svoj, da potru i pobiju i istrebe svaku vojsku kog mu drago naroda i zemlje, koji bi udarili na njih, i decu njihovu i žene njihove, a imanje njihovo da razgrabe.
EST 8:12 U isti dan po svim zemljama cara Asvira, trinaestog dana meseca dvanaestog, koje je mesec Adar.
EST 8:13 U knjigama se govoraše da se oglasi zapovest po svim zemljama i da se objavi svim narodima da Judejci budu gotovi za onaj dan da se osvete svojim neprijateljima.
EST 8:14 Glasnici koji jahahu na brzim konjima i mazgama otidoše brzo i hitno po zapovesti carevoj; i zapovest bi oglašena u Susanu, carskom gradu.
EST 8:15 A Mardohej otide od cara u carskom odelu ljubičastom i belom i pod zlatnim vencem velikim i u plaštu od tankog platna i skerleta, i grad Susan radovaše se i veseljaše se.
EST 8:16 Judejcima dođe svetlost i veselje i radost i slava.
EST 8:17 I u svakoj zemlji i u svakom gradu, gde god dođe zapovest careva i naredba njegova, beše radost i veselje među Judejcima, gozba i blagi dani, i mnogi iz naroda zemaljskih postajahu Judejci, jer ih popade strah od Jevreja.
EST 9:1 I tako dvanaestog meseca, a to je mesec Adar, trinaestog dana, kad dođe da se izvrši reč careva i zapovest njegova, istog dana kad se neprijatelji judejski nadahu da će ovladati njima, preokrenu se, te Judejci ovladaše svojim nenavidnicima.
EST 9:2 Skupiše se Judejci u svojim gradovima po svim zemljama cara Asvira da dignu ruke na one koji im tražahu zlo; i niko ne mogaše stajati pred njima; jer strah od njih popade sve narode.
EST 9:3 I svi knezovi zemaljski, namesnici i upravitelji i koji opravljahu poslove careve, podupirahu Judejce, jer ih popade strah od Mardoheja.
EST 9:4 Jer velik beše Mardohej u domu carevom, i slava njegova prolažaše sve zemlje, jer taj čovek, Mardohej bivaše sve veći.
EST 9:5 I tako pobiše Judejci sve neprijatelje svoje mačem i potrše i istrebiše, i učiniše šta hteše od nenavidnika svojih.
EST 9:6 I u Susanu, carskom gradu, ubiše Judejci i istrebiše pet stotina ljudi.
EST 9:7 I Farsandatu i Dalfona i Aspatu,
EST 9:8 i Poratu i Adaliju i Aridatu,
EST 9:9 i Farmastu i Arisaja i Arilaja i Vajezatu;
EST 9:10 deset sinova Amana, sina Amedatinog neprijatelja judejskog pobiše, ali na plen ne digoše ruke svoje.
EST 9:11 U onaj dan, kad javiše caru broj pobijenih u Susanu carskom gradu,
EST 9:12 reče car Jestiri carici: U Susanu carskom gradu pobiše i potrše Judejci pet stotina ljudi i deset sinova Amanovih, a šta su učinili po ostalim zemljama carevim? Šta želiš? Daće ti se; i šta još moliš? Biće.
EST 9:13 A Jestira reče: Ako je ugodno caru, da se dopusti Judejcima u Susanu i sutra da učine po današnjoj naredbi i deset sinova Amanovih da obese na vešala.
EST 9:14 I zapovedi car da bude tako. I oglašena bi zapovest u Susanu, i obesiše deset sinova Amanovih.
EST 9:15 I Judejci koji behu u Susanu skupivši se i četrnaestog dana meseca Adara pobiše u Susanu tri stotine ljudi, ali na plen ne digoše ruke svoje.
EST 9:16 A ostali Judejci koji behu po zemljama carevim skupiše se da brane život svoj i da se smire od neprijatelja svojih; i pobiše sedamdeset i pet hiljada nenavidnika svojih; ali na plen ne digoše ruke svoje.
EST 9:17 To bi trinaestog dana meseca Adara; a četrnaestog počinuše, i praznovaše taj dan gosteći se i veseleći se.
EST 9:18 A Judejci koji behu u Susanu skupiše se trinaestog i četrnaestog dana istog meseca, a počinuše petnaestog, i praznovaše taj dan gosteći se i veseleći se.
EST 9:19 Zato Judejci seljani, koji žive po mestima neograđenim, praznuju četrnaesti dan meseca Adara veseleći se i gosteći se i blagujući, i šaljući delove jedan drugom.
EST 9:20 Jer Mardohej napisa ovo, i razasla knjige svim Judejcima koji behu po svim zemljama cara Asvira, blizu i daleko,
EST 9:21 naređujući im da praznuju dan četrnaesti meseca Adara i petnaesti dan istog meseca svake godine;
EST 9:22 prema danima u koje se smiriše Judejci od neprijatelja svojih i prema mesecu kad im se pretvori žalost u radost i tuga u veselje, da te dane praznuju gosteći se i veseleći se i šaljući delove jedan drugom, i siromasima darove.
EST 9:23 I primiše svi Judejci da čine šta su počeli i šta im pisa Mardohej.
EST 9:24 Jer Aman, sin Amedatin Agagej neprijatelj svih Judejaca namisli za Judejce da ih istrebi, i baci Fut, to jest žreb, da ih potre i istrebi.
EST 9:25 Ali kad Jestira iziđe pred cara, on zapovedi knjigom, te se zla misao njegova koju smisli na Judejce obrati na njegovu glavu, i obesiše njega i sinove njegove na vešala.
EST 9:26 Zato prozvaše te dane Furim od imena Fur; i radi svojih reči te knjige i radi onog što videše, tako i radi onog što im se dogodi,
EST 9:27 postaviše Judejci i primiše na se i na seme svoje i na sve koji se udruže s njima da je nepromenljivo da slave ta dva dana kao što je napisano za njih i na vreme koje je za njih određeno, svake godine,
EST 9:28 i da se ti dani spominju i slave u svakom naraštaju, u svakoj porodici, u svakoj zemlji i u svakom gradu; i ti dani Furim da ne prestanu među Judejcima i spomen njihov da ne pogine u semenu njihovom.
EST 9:29 I pisa carica Jestira, kći Avihailova i Mardohej Judejac svakom tvrđom potvrđujući knjigu za Furim drugi put.
EST 9:30 I razasla knjigu svim Judejcima u sto i dvadeset i sedam zemalja cara Asvira i rečima ljubaznim i istinitim,
EST 9:31 da tvrdo drže dane Furim na vreme kao što im je postavio Mardohej Judejac i carica Jestira i kao što sami postaviše sebi i semenu svom za spomen postu njihovom i vikanju njihovom.
EST 9:32 Tako zapovest Jestirina potvrdi uredbu za Furim, i bi zapisano u knjigu.
EST 10:1 Potom car Asvir udari danak na zemlju i na ostrva morska.
EST 10:2 A sva dela vlasti njegove i sile, i pripovest o veličini Mardohejevoj kako ga je car učinio velikim, to je napisano u knjizi dnevnika careva midskih i persijskih.
EST 10:3 Jer Mardohej Judejac beše drugi do cara Asvira i velik u Judejaca i mio mnoštvu braće svoje starajući se za dobro svom narodu i govoreći za sreću svega semena svog.
JOB 1:1 Beše čovek u zemlji Uzu po imenu Jov; i taj čovek beše dobar i pravedan, i bojaše se Boga, i uklanjaše se oda zla.
JOB 1:2 I rodi mu se sedam sinova i tri kćeri.
JOB 1:3 I imaše stoke sedam hiljada ovaca i tri hiljada kamila i pet stotina jarmova volova i pet stotina magarica, i čeljadi veoma mnogo; i beše taj čovek najveći od svih ljudi na istoku.
JOB 1:4 I sinovi njegovi sastajahu se i davahu gozbe kod kuće, svaki svog dana, i slahu te pozivahu tri sestre svoje da jedu i piju s njima.
JOB 1:5 I kad bi se obredili gozbom, pošiljaše Jov i osvećivaše ih, i ustajući rano prinošaše žrtve paljenice prema broju svih njih; jer govoraše Jov: Može biti da su se ogrešili sinovi moji i pohulili na Boga u srcu svom. Tako činjaše Jov svaki put.
JOB 1:6 A jedan dan dođoše sinovi Božji da stanu pred Gospodom, a među njih dođe i Sotona.
JOB 1:7 I Gospod reče Sotoni: Od kuda ideš? A Sotona odgovori Gospodu i reče: Prohodih zemlju i obilazih.
JOB 1:8 I reče Gospod Sotoni: Jesi li video slugu mog Jova? Nema onakvog čoveka na zemlji, dobrog i pravednog, koji se boji Boga i uklanja se oda zla.
JOB 1:9 A Sotona odgovori Gospodu i reče: Eda li se uzalud Jov boji Boga?
JOB 1:10 Nisi li ga Ti ogradio i kuću njegovu i sve što ima svuda unaokolo? Delo ruku njegovih blagoslovio si, i stoka se njegova umnožila na zemlji.
JOB 1:11 Ali pruži ruku svoju i dotakni se svega što ima, psovaće te u oči.
JOB 1:12 A Gospod reče Sotoni: Evo, sve što ima neka je u tvojoj ruci; samo na njega ne diži ruke svoje. I otide Sotona od Gospoda.
JOB 1:13 A jedan dan kad sinovi njegovi i kćeri njegove jeđahu i pijahu vino u kući brata svog najstarijeg,
JOB 1:14 dođe glasnik Jovu i reče: Volovi orahu i magarice pasahu pokraj njih,
JOB 1:15 a Saveji udariše i oteše ih, i pobiše momke oštrim mačem; i samo ja jedan utekoh da ti javim.
JOB 1:16 Dok ovaj još govoraše, dođe drugi i reče: Oganj Božji spade s neba i spali ovce i momke, i proždre ih; i samo ja jedan utekoh da ti javim.
JOB 1:17 Dokle ovaj još govoraše, dođe drugi i reče: Haldejci u tri čete udariše na kamile i oteše ih, i pobiše momke oštrim mačem; i samo ja jedan utekoh da ti javim.
JOB 1:18 Dokle ovaj još govoraše, dođe drugi i reče: Sinovi tvoji i kćeri tvoje jeđahu i pijahu vino u kući brata svog najstarijeg;
JOB 1:19 a to vetar velik dođe ispreko pustinje i udari u četiri ugla od kuće, te pade na decu i pogiboše; i samo ja jedan utekoh da ti javim.
JOB 1:20 Tada usta Jov i razdre plašt svoj, i ostriže glavu, i pade na zemlju i pokloni se,
JOB 1:21 i reče: Go sam izašao iz utrobe matere svoje, go ću se i vratiti onamo. Gospod dade, Gospod uze, da je blagosloveno ime Gospodnje.
JOB 1:22 Uza sve to ne sagreši Jov, niti reče bezumlja za Boga.
JOB 2:1 Opet jedan dan dođoše sinovi Božji da stanu pred Gospodom, a dođe i Sotona među njih da stane pred Gospodom.
JOB 2:2 I Gospod reče Sotoni: Od kuda ideš? A Sotona odgovori Gospodu i reče: Prohodih zemlju i obilazih.
JOB 2:3 I reče Gospod Sotoni: Jesi li video slugu mog Jova? Nema onakvog čoveka na zemlji, dobrog i pravednog, koji se boji Boga i uklanja se oda zla, i još se drži dobrote svoje, premda si me nagovorio, te ga upropastih nizašta.
JOB 2:4 A Sotona odgovori Gospodu i reče: Koža za kožu, i sve što čovek ima daće za dušu svoju.
JOB 2:5 Nego pruži ruku svoju i dotakni se kostiju njegovih i mesa njegovog, psovaće te u oči.
JOB 2:6 A Gospod reče Sotoni: Evo ti ga u ruke; ali mu dušu čuvaj.
JOB 2:7 I sotona otide od Gospoda, i udari Jova zlim prištem od pete do temena,
JOB 2:8 te on uze crep pa se strugaše, i seđaše u pepelu.
JOB 2:9 I reče mu žena: Hoćeš li se još držati dobrote svoje? Blagoslovi Boga, pa umri.
JOB 2:10 A on joj reče: Govoriš kao luda žena; dobro smo primali od Boga, a zla zar nećemo primati? Uza sve to ne sagreši Jov usnama svojim.
JOB 2:11 A tri prijatelja Jovova čuše za sve zlo koje ga zadesi, i dođoše svaki iz svog mesta, Elifas Temanac i Vildad Sušanin i Sofar Namaćanin, dogovoriše se da dođu da ga požale i poteše.
JOB 2:12 I podigavši oči svoje izdaleka ne poznaše ga; tada podigoše glas svoj i stadoše plakati i razdreše svaki svoj plašt i posuše se prahom po glavi bacajući ga u nebo.
JOB 2:13 I seđahu kod njega na zemlji sedam dana i sedam noći, i nijedan mu ne progovori reči, jer viđahu da je bol vrlo velik.
JOB 3:1 Potom otvori usta svoja Jov i stade kleti dan svoj.
JOB 3:2 I progovorivši Jov reče:
JOB 3:3 Ne bilo dana u koji se rodih, i noći u kojoj rekoše: Rodi se detić!
JOB 3:4 Bio taj dan tama, ne gledao ga Bog ozgo, i ne osvetljavala ga svetlost!
JOB 3:5 Mrak ga zaprznio i sen smrtni, oblak ga obastirao, bio strašan kao najgori dani!
JOB 3:6 Noć onu osvojila tama, ne radovala se među danima godišnjim, ne brojala se u mesece!
JOB 3:7 Gle, noć ona bila pusta, pevanja ne bilo u njoj!
JOB 3:8 Kleli je koji kunu dane, koji su gotovi probuditi krokodila!
JOB 3:9 Potamnele zvezde u sumračje njeno, čekala videlo i ne dočekala ga, i ne videla zori trepavica;
JOB 3:10 Što mi nije zatvorila vrata od utrobe i nije sakrila muku od mojih očiju.
JOB 3:11 Zašto ne umreh u utrobi? Ne izdahnuh izlazeći iz utrobe?
JOB 3:12 Zašto me prihvatiše kolena? Zašto sise, da sem?
JOB 3:13 Jer bih sada ležao i počivao; spavao bih, i bio bih miran,
JOB 3:14 S carevima i savetnicima zemaljskim, koji zidaše sebi pustoline,
JOB 3:15 Ili s knezovima, koji imaše zlata, i kuće svoje puniše srebra.
JOB 3:16 Ili zašto ne bih kao nedonošče sakriveno, kao dete koje ne ugleda videla?
JOB 3:17 Onde bezbožnici prestaju dosađivati, i onde počivaju iznemogli,
JOB 3:18 I sužnji se odmaraju i ne čuju glas nastojnikov.
JOB 3:19 Mali i veliki onde je, i rob slobodan od svog gospodara.
JOB 3:20 Zašto se daje videlo nevoljniku i život onima koji su tužnog srca,
JOB 3:21 Koji čekaju smrt a nje nema, i traže je većma nego zakopano blago,
JOB 3:22 Koji igraju od radosti i vesele se kad nađu grob?
JOB 3:23 Čoveku, kome je put sakriven i kog je Bog zatvorio odsvuda?
JOB 3:24 Jer pre jela mog dolazi uzdah moj, i kao voda razliva se jauk moj.
JOB 3:25 Jer čega se bojah dođe na mene, i čega se strašah zadesi me.
JOB 3:26 Ne počivah niti imah mira niti se odmarah, i opet dođe strahota.
JOB 4:1 Tada odgovori Elifas Temanac i reče:
JOB 4:2 Ako ti progovorimo, da ti neće biti dosadno? Ali ko bi se mogao uzdržati da ne govori?
JOB 4:3 Gle, učio si mnoge, i ruke iznemogle krepio si;
JOB 4:4 Reči su tvoje podizale onog koji padaše, i utvrđivao si kolena koja klecahu.
JOB 4:5 A sada kad dođe na tebe, klonuo si; kad se tebe dotače, smeo si se.
JOB 4:6 Nije li pobožnost tvoja bila uzdanje tvoje? I dobrota puteva tvojih nadanje tvoje?
JOB 4:7 Opomeni se, ko je prav poginuo, i gde su pravedni istrebljeni?
JOB 4:8 Kako sam ja video, koji oru muku i seju nevolju, to i žanju.
JOB 4:9 Od dihanja Božijeg ginu, i od daha nozdrva Njegovih nestaje ih.
JOB 4:10 Rika lavu, i glas ljutom lavu i zubi lavićima satiru se.
JOB 4:11 Lav gine nemajući lova, i lavići rasipaju se.
JOB 4:12 Još dođe tajno do mene reč, i uho moje doču je malo.
JOB 4:13 U mislima o noćnim utvarama, kad tvrd san pada na ljude,
JOB 4:14 Strah poduze me i drhat, od kog ustreptaše sve kosti moje,
JOB 4:15 I duh prođe ispred mene, i dlake na telu mom nakostrešiše se.
JOB 4:16 Stade, ali mu ne poznah lica; prilika beše pred očima mojim, i ćuteći čuh glas:
JOB 4:17 Eda li je čovek pravedniji od Boga? Eda li je čovek čistiji od Tvorca svog?
JOB 4:18 Gle, slugama svojim ne veruje, i u anđela svojih nalazi nedostataka;
JOB 4:19 A kamoli u onih koji stoje u kućama zemljanim, kojima je temelj na prahu i satiru se brže nego moljac.
JOB 4:20 Od jutra do večera satru se, i nestane ih navek da niko i ne opazi.
JOB 4:21 Slava njihova ne prolazi li s njima? Umiru, ali ne u mudrosti.
JOB 5:1 Zovi; hoće li ti se ko odazvati? I kome ćeš se između svetih obratiti?
JOB 5:2 Doista bezumnog ubija gnev, i ludog usmrćuje srdnja.
JOB 5:3 Ja videh bezumnika gde se ukorenio; ali odmah prokleh stan njegov.
JOB 5:4 Sinovi su njegovi daleko od spasenja i satiru se na vratima a nema ko da izbavi.
JOB 5:5 Letinu njegovu jede gladni i ispred trnja kupi je, i lupež ždere blago njihovo.
JOB 5:6 Jer muka ne izlazi iz praha niti nevolja iz zemlje niče.
JOB 5:7 Nego se čovek rađa na nevolju, kao što iskre iz ugljevlja uzleću u vis.
JOB 5:8 Ali ja bih Boga tražio, i pred Boga bih izneo stvar svoju,
JOB 5:9 Koji čini stvari velike i neispitive, divne, kojima nema broja;
JOB 5:10 Koji spušta dažd na zemlju i šalje vodu na polja;
JOB 5:11 Koji podiže ponižene, i žalosne uzvišuje k spasenju;
JOB 5:12 Koji rasipa misli lukavih da ruke njihove ne svrše ništa;
JOB 5:13 Koji hvata mudre u njihovom lukavstvu, i nameru opakih obara;
JOB 5:14 Danju nailaze na mrak, i u podne pipaju kao po noći.
JOB 5:15 On izbavlja ubogog od mača, od usta njihovih i od ruke silnog.
JOB 5:16 Tako ima nadanja siromahu, a zloća zatiskuje usta svoja.
JOB 5:17 Gle, blago čoveku koga Bog kara; i zato ne odbacuj karanje Svemogućeg.
JOB 5:18 Jer On zadaje rane, i zavija; On udara, i ruke Njegove isceljuju.
JOB 5:19 Iz šest nevolja izbaviće te; ni u sedmoj neće te se zlo dotaći.
JOB 5:20 U gladi izbaviće te od smrti i u ratu od mača.
JOB 5:21 Kad jezik šiba, bićeš sakriven, niti ćeš se bojati pustoši kad dođe.
JOB 5:22 Smejaćeš se pustoši i gladi, niti ćeš se bojati zverja zemaljskog.
JOB 5:23 Jer ćeš s kamenjem poljskim biti u veri, i zverje će poljsko biti u miru s tobom.
JOB 5:24 I videćeš da je mir u šatoru tvom, kućićeš kuću svoju i nećeš se prevariti.
JOB 5:25 Videćeš kako će ti se umnožiti seme tvoje, i porod će tvoj biti kao trava na zemlji.
JOB 5:26 Star ćeš otići u grob kao što se žito snosi u stog u svoje vreme.
JOB 5:27 Eto, razgledasmo to, tako je; poslušaj i razumi.
JOB 6:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 6:2 O da bi se dobro izmerili jadi moji, i zajedno se nevolja moja metnula na merila!
JOB 6:3 Pretegla bi pesak morski; zato mi i reči nedostaje.
JOB 6:4 Jer su strele Svemogućeg u meni, otrov njihov ispija mi duh, strahote Božje udaraju na me.
JOB 6:5 Riče li divlji magarac kod trave? Muče li vo kod piće svoje?
JOB 6:6 Jede li se bljutavo bez soli? Ima li slasti u biocu od jajca?
JOB 6:7 Čega se duša moja nije htela dotaknuti, to mi je jelo u nevolji.
JOB 6:8 O da bi mi se ispunila molba, i da bi mi Bog dao šta čekam!
JOB 6:9 I da bi Bog hteo satrti me, da bi mahnuo rukom svojom, i istrebio me!
JOB 6:10 Jer mi je još uteha, ako i gorim od bola niti me žali, što nisam tajio reči Svetog.
JOB 6:11 Kakva je sila moja da bih pretrpeo? Kakav li je kraj moj da bih produžio život svoj?
JOB 6:12 Je li sila moja kamena sila? Je li telo moje od bronze?
JOB 6:13 Ima li još pomoći u mene? I nije li daleko od mene šta bi me pridržalo?
JOB 6:14 Nesrećnome treba milost prijatelja njegovog, ali je on ostavio strah Svemogućeg.
JOB 6:15 Braća moja izneveriše kao potok, kao bujni potoci prođoše,
JOB 6:16 Koji su mutni od leda, u kojima se sakriva sneg;
JOB 6:17 Kad se otkrave, oteku; kad se zagreju, nestane ih s mesta njihovih.
JOB 6:18 Tamo amo svrću od puteva svojih, idu u ništa i gube se.
JOB 6:19 Putnici iz Teme pogledahu, koji iđahu u Sevu uzdahu se u njih;
JOB 6:20 Ali se postideše što se pouzdaše u njih, došavši do njih osramotiše se.
JOB 6:21 Tako i vi postaste ništa; videste pogibao moju, i strah vas je.
JOB 6:22 Eda li sam vam rekao: Dajte mi, ili od blaga svog poklonite mi;
JOB 6:23 Ili izbavite me iz ruke neprijateljeve, i iz ruke nasilničke iskupite me?
JOB 6:24 Poučite me, i ja ću ćutati; i u čemu sam pogrešio, obavestite me.
JOB 6:25 Kako su jake reči istinite! Ali šta će ukor vaš?
JOB 6:26 Mislite li da će reči ukoriti, i da je govor čoveka bez nadanja vetar?
JOB 6:27 I na sirotu napadate, i kopate jamu prijatelju svom.
JOB 6:28 Zato sada pogledajte me, i vidite lažem li pred vama.
JOB 6:29 Pregledajte, da ne bude nepravde; pregledajte, ja sam prav u tom.
JOB 6:30 Ima li nepravde na jeziku mom? Ne razbira li grlo moje zla?
JOB 7:1 Nije li čovek na vojsci na zemlji? A dani njegovi nisu li kao dani nadničarski?
JOB 7:2 Kao što sluga uzdiše za senom i kao što nadničar čeka da svrši,
JOB 7:3 Tako su meni dati u nasledstvo meseci zaludni i noći mučne određene mi.
JOB 7:4 Kad legnem, govorim: Kad ću ustati? I kad će proći noć? I sitim se prevrćući se do svanuća.
JOB 7:5 Telo je moje obučeno u crve i u grude zemljane, koža moja puca i raščinja se.
JOB 7:6 Dani moji brži biše od čunka, i prođoše bez nadanja.
JOB 7:7 Opomeni se da je moj život vetar, da oko moje neće više videti dobra,
JOB 7:8 Niti će me videti oko koje me je viđalo; i tvoje oči kad pogledaju na me, mene neće biti.
JOB 7:9 Kao što se oblak razilazi i nestaje ga, tako ko siđe u grob, neće izaći,
JOB 7:10 Neće se više vratiti kući svojoj, niti će ga više poznati mesto njegovo.
JOB 7:11 Zato ja neću braniti ustima svojim, govoriću u tuzi duha svog, naricati u jadu duše svoje.
JOB 7:12 Eda li sam more ili kit, te si namestio stražu oko mene?
JOB 7:13 Kad kažem: Potešiće me odar moj, postelja će mi moja olakšati tužnjavu,
JOB 7:14 Tada me strašiš snima i prepadaš me utvarama,
JOB 7:15 Te duša moja voli biti udavljena, voli smrt nego kosti moje.
JOB 7:16 Dodijalo mi je; neću do veka živeti; prođi me se; jer su dani moji taština.
JOB 7:17 Šta je čovek da ga mnogo ceniš i da mariš za nj?
JOB 7:18 Da ga pohodiš svako jutro, i svaki čas kušaš ga?
JOB 7:19 Kad ćeš se odvratiti od mene i pustiti me da progutam pljuvanku svoju?
JOB 7:20 Zgrešio sam; šta ću Ti činiti, o čuvaru ljudski? Zašto si me metnuo sebi za belegu, te sam sebi na tegobu?
JOB 7:21 Zašto mi ne oprostiš greh moj i ne ukloniš moje bezakonje? Jer ću sad leći u prah, i kad me potražiš, mene neće biti.
JOB 8:1 Tada odgovori Vildad Sušanin i reče:
JOB 8:2 Dokle ćeš tako govoriti? I reči usta tvojih dokle će biti kao silan vetar?
JOB 8:3 Eda li Bog krivo sudi? Ili Svemogući izvrće pravdu?
JOB 8:4 Što su sinovi tvoji zgrešili Njemu, zato ih je dao bezakonju njihovom.
JOB 8:5 A ti da potražiš Boga i pomoliš se Svemogućem,
JOB 8:6 Ako si čist i prav, zaista će se prenuti za te i čestit će učiniti pravedan stan tvoj;
JOB 8:7 I početak će tvoj biti malen, a posledak će ti biti vrlo velik.
JOB 8:8 Jer pitaj pređašnji naraštaj, i nastani da razabereš od otaca njihovih;
JOB 8:9 Jer smo mi jučerašnji, i ne znamo ništa, jer su naši dani na zemlji sen.
JOB 8:10 Neće li te oni naučiti? Neće li ti kazati i iz srca svog izneti reči?
JOB 8:11 Niče li sita bez vlage? Raste li rogoz bez vode?
JOB 8:12 Dok se još zeleni, dok se ne pokosi, suši se pre svake trave.
JOB 8:13 Takve su staze svih koji zaboravljaju Boga, i nadanje licemerovo propada.
JOB 8:14 Njegovo se nadanje podlama i uzdanje je njegovo kuća paukova;
JOB 8:15 Nasloni se na kuću svoju, ali ona ne stoji tvrdo; uhvati se za nju, ali se ona ne može održati.
JOB 8:16 Zeleni se na suncu, i u vrh vrta njegovog pružaju se ogranci njegovi;
JOB 8:17 Žile njegove zapleću se kod izvora, i na mestu kamenitom širi se;
JOB 8:18 Ali kad se iščupa iz mesta svog, ono ga se odriče: Nisam te videlo.
JOB 8:19 Eto, to je radost od njegova puta; a iz praha niče drugi.
JOB 8:20 Gle, Bog ne odbacuje dobrog, ali ne prihvata za ruku zlikovca.
JOB 8:21 Još će napuniti usta tvoja smeha i usne tvoje popevanja.
JOB 8:22 Nenavidnici tvoji obući će se u sramotu, i šatora bezbožničkog neće biti.
JOB 9:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 9:2 Zaista, znam da je tako; jer kako bi mogao čovek biti prav pred Bogom?
JOB 9:3 Ako bi se hteo preti s Njim, ne bi Mu mogao odgovoriti od hiljade na jednu.
JOB 9:4 Mudar je srcem i jak snagom; ko se je opro Njemu i bio srećan?
JOB 9:5 On premešta gore, da niko i ne opazi; prevraća ih u gnevu svom;
JOB 9:6 On kreće zemlju s mesta njenog da joj se stupovi drmaju;
JOB 9:7 On kad zapreti suncu, ne izlazi; On zapečaćava zvezde;
JOB 9:8 On razapinje nebo sam, i gazi po valima morskim;
JOB 9:9 On je načinio zvezde kola i štape i vlašiće i druge jugu u dnu;
JOB 9:10 On čini stvari velike i neispitive i divne, kojima nema broja.
JOB 9:11 Gle, ide mimo mene, a ja ne vidim; prođe, a ja ga ne opazim.
JOB 9:12 Gle, kad uhvati, ko će Ga nagnati da vrati? Ko će Mu kazati: Šta radiš?
JOB 9:13 Bog ne usteže gneva svog, padaju poda Nj oholi pomoćnici.
JOB 9:14 A kako bi Mu ja odgovarao i birao reči protiv Njega?
JOB 9:15 Da sam i prav, neću Mu se odgovoriti, valja da se molim sudiji svom.
JOB 9:16 Da Ga zovem i da mi se odzove, još ne mogu verovati da je čuo glas moj.
JOB 9:17 Jer me je vihorom satro i zadao mi mnogo rana nizašta.
JOB 9:18 Ne da mi da odahnem, nego me siti gorčinama.
JOB 9:19 Ako je na silu, gle, On je najsilniji; ako na sud, ko će mi svedočiti?
JOB 9:20 Da se pravdam, moja će me usta osuditi; da sam dobar, pokazaće da sam nevaljao.
JOB 9:21 Ako sam dobar, neću znati za to; omrzao mi je život moj.
JOB 9:22 Svejedno je; zato rekoh: i dobrog i bezbožnog On potire.
JOB 9:23 Kad bi još ubio bič najedanput! Ali se smeje iskušavanju pravih.
JOB 9:24 Zemlja se daje u ruke bezbožniku; lice sudija njenih zaklanja; ako ne On, da ko?
JOB 9:25 Ali dani moji biše brži od glasnika; pobegoše, ne videše dobra.
JOB 9:26 Prođoše kao brze lađe, kao orao kad leti za hranu.
JOB 9:27 Ako kažem: Zaboraviću tužnjavu svoju, ostaviću gnev svoj i okrepiću se;
JOB 9:28 Strah me je od svih muka mojih, znam da me nećeš opravdati.
JOB 9:29 Biću kriv; zašto bih se mučio uzalud?
JOB 9:30 Da se izmijem vodom snežnicom, i da očistim sapunom ruke svoje,
JOB 9:31 Tada ćeš me zamočiti u jamu da se gade na me moje haljine.
JOB 9:32 Jer nije čovek kao ja da Mu odgovaram, da idem s Njim na sud;
JOB 9:33 Niti ima među nama kmeta da bi stavio ruku svoju među nas dvojicu.
JOB 9:34 Neka odmakne od mene prut svoj, i strah Njegov neka me ne straši;
JOB 9:35 Tada ću govoriti, i neću Ga se bojati; jer ovako ne znam za sebe.
JOB 10:1 Dodijao je duši mojoj život moj; pustiću od sebe tužnjavu svoju, govoriću u jadu duše svoje.
JOB 10:2 Reći ću Bogu: Nemoj me osuditi; kaži mi zašto se preš sa mnom.
JOB 10:3 Je li Ti milo da činiš silu, da odbacuješ delo ruku svojih i savet bezbožnički obasjavaš?
JOB 10:4 Jesu li u Tebe oči telesne? Vidiš li kao što vidi čovek?
JOB 10:5 Jesu li dani tvoji kao dani čovečiji, i godine tvoje kao vek ljudski,
JOB 10:6 Te istražuješ moje bezakonje i za greh moj razbiraš?
JOB 10:7 Ti znaš da nisam kriv, i nema nikoga ko bi izbavio iz Tvoje ruke.
JOB 10:8 Tvoje su me ruke stvorile i načinile, i Ti me odsvuda potireš.
JOB 10:9 Opomeni se da si me kao od kala načinio, i opet ćeš me u prah obratiti.
JOB 10:10 Nisi li me kao mleko slio i kao sir usirio me?
JOB 10:11 Navukao si na me kožu i meso, i kostima i žilama spleo si me.
JOB 10:12 Životom i milošću darivao si me; i staranje Tvoje čuvalo je duh moj.
JOB 10:13 I sakrio si to u srcu svom; ali znam da je u Tebe.
JOB 10:14 Ako sam zgrešio, opazio si me, i nisi me oprostio bezakonja mog.
JOB 10:15 Ako sam skrivio, teško meni! Ako li sam prav, ne mogu podignuti glave, pun sramote i videći muku svoju.
JOB 10:16 I ako se podigne, goniš me kao lav, i opet činiš čudesa na meni.
JOB 10:17 Ponavljaš svedočanstva svoja protiv mene, i umnožavaš gnev svoj na me; vojske jedne za drugom izlaze na me.
JOB 10:18 Zašto si me izvadio iz utrobe? O da umreh! Da me ni oko ne vide!
JOB 10:19 Bio bih kao da nikada nisam bio; iz utrobe u grob bio bih odnesen.
JOB 10:20 Nije li malo dana mojih? Prestani dakle i okani me se da se malo oporavim,
JOB 10:21 Pre nego otidem odakle se neću vratiti, u zemlju tamnu i u sen smrtni,
JOB 10:22 U zemlju tamnu kao mrak i u sen smrtni, gde nema promene i gde je videlo kao tama.
JOB 11:1 A Sofar Namaćanin odgovori i reče:
JOB 11:2 Zar na mnoge reči nema odgovora? Ili će čovek govorljiv ostati prav?
JOB 11:3 Hoće li tvoje laži ućutkati ljude? I kad se rugaš, zar te neće niko posramiti?
JOB 11:4 Jer si rekao: Čista je nauka moja, i čist sam pred očima tvojim.
JOB 11:5 Ali kad bi Bog progovorio i usne svoje otvorio na te,
JOB 11:6 I pokazao ti tajne mudrosti, jer ih je dvojinom više, poznao bi da te Bog kara manje nego što zaslužuje tvoje bezakonje.
JOB 11:7 Možeš li ti tajne Božije dokučiti, ili dokučiti savršenstvo Svemogućeg?
JOB 11:8 To su visine nebeske, šta ćeš učiniti? Dublje je od pakla, kako ćeš poznati?
JOB 11:9 Duže od zemlje, šire od mora.
JOB 11:10 Da prevrati, ili zatvori ili sabere, ko će Mu braniti?
JOB 11:11 Jer zna ništavilo ljudsko, i videći nevaljalstvo zar neće paziti?
JOB 11:12 Čovek bezuman postaje razuman, premda se čovek rađa kao divlje magare.
JOB 11:13 Da ti upraviš srce svoje i podigneš ruke svoje k Njemu,
JOB 11:14 Ako je bezakonje u ruci tvojoj, da ga ukloniš, i ne daš da nepravda bude u šatorima tvojim,
JOB 11:15 Tada ćeš podignuti lice svoje bez mane i stajaćeš tvrdo i nećeš se bojati;
JOB 11:16 Zaboravićeš muku, kao vode koja proteče opominjaćeš je se;
JOB 11:17 Nastaće ti vreme vedrije nego podne, sinućeš, bićeš kao jutro;
JOB 11:18 Uzdaćeš se imajući nadanje, zakopaćeš se, i mirno ćeš spavati.
JOB 11:19 Ležaćeš, i niko te neće plašiti, i mnogi će ti se moliti.
JOB 11:20 Ali oči će bezbožnicima iščileti, i utočišta im neće biti, i nadanje će im biti izdisanje.
JOB 12:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 12:2 Da, vi ste ljudi, i s vama će umreti mudrost.
JOB 12:3 I ja imam srce kao i vi, niti sam gori od vas; i u koga nema toga?
JOB 12:4 Na podsmeh sam prijatelju svom, koji kad zove Boga odazove mu se; na podsmeh je pravedni i dobri.
JOB 12:5 Bačen je luč po mišljenju srećnog onaj koji hoće da popuzne.
JOB 12:6 Mirne su kolibe lupeške, i bez straha su koji gneve Boga, njima Bog daje sve u ruke.
JOB 12:7 Zapitaj stoku, naučiće te; ili ptice nebeske, kazaće ti.
JOB 12:8 Ili se razgovori sa zemljom, naučiće te, i ribe će ti morske pripovediti.
JOB 12:9 Ko ne zna od svega toga da je ruka Gospodnja to učinila?
JOB 12:10 Kome je u ruci duša svega živog i duh svakog tela čovečijeg.
JOB 12:11 Ne raspoznaje li uho reči kao što grlo kuša jelo?
JOB 12:12 U starca je mudrost, i u dugom veku razum.
JOB 12:13 U Njega je mudrost i sila, u Njega je savet i razum.
JOB 12:14 Gle, On razgradi, i ne može se opet sagraditi; zatvori čoveka, i ne može se otvoriti.
JOB 12:15 Gle, ustavi vode, i presahnu; pusti ih, i isprevrću zemlju.
JOB 12:16 U Njega je jačina i mudrost, Njegov je koji je prevaren i koji vara.
JOB 12:17 On dovodi savetnike u ludilo, i sudije obezumljuje.
JOB 12:18 On razrešuje pojas carevima, i opasuje bedra njihova.
JOB 12:19 On dovodi knezove u ludilo, i obara jake.
JOB 12:20 On uzima besedu rečitima, i starcima uzima razum.
JOB 12:21 On sipa sramotu na knezove, i raspasuje junake.
JOB 12:22 On otkriva duboke stvari ispod tame, i izvodi na videlo sen smrtni.
JOB 12:23 On umnožava narode i zatire ih, rasipa narode i sabira.
JOB 12:24 On oduzima srce glavarima naroda zemaljskih, i zavodi ih u pustinju gde nema puta,
JOB 12:25 Da pipaju po mraku bez videla, i čini da tumaraju kao pijani.
JOB 13:1 Eto, sve je to videlo oko moje, čulo uho moje, i razumelo.
JOB 13:2 Šta vi znate, znam i ja, nisam gori od vas.
JOB 13:3 Ipak bih govorio sa Svemogućim, i rad sam s Bogom pravdati se.
JOB 13:4 Jer vi izmišljate laži, svi ste zaludni lekari.
JOB 13:5 O da biste sasvim ćutali! Bili biste mudri.
JOB 13:6 Čujte moj odgovor, i slušajte razloge usta mojih.
JOB 13:7 Treba li da govorite za Boga nepravdu ili prevaru da govorite za Nj?
JOB 13:8 Treba li da Mu gledate ko je? Treba li da se prepirete za Boga?
JOB 13:9 Hoće li biti dobro kad vas stane ispitivati? Hoćete li Ga prevariti kao što se vara čovek?
JOB 13:10 Zaista će vas karati, ako tajno uzgledate ko je.
JOB 13:11 Veličanstvo Njegovo neće li vas uplašiti? I strah Njegov neće li vas spopasti?
JOB 13:12 Spomeni su vaši kao pepeo, i vaše visine kao gomile blata.
JOB 13:13 Ćutite i pustite me da ja govorim, pa neka me snađe šta mu drago.
JOB 13:14 Zašto bih kidao meso svoje svojim zubima i dušu svoju metao u svoje ruke?
JOB 13:15 Gle, da me i ubije, opet ću se uzdati u Nj, ali ću braniti puteve svoje pred Njim.
JOB 13:16 I On će mi biti spasenje, jer licemer neće izaći preda Nj.
JOB 13:17 Slušajte dobro besedu moju, i neka vam uđe u uši šta ću iskazati.
JOB 13:18 Evo, spremio sam parbu svoju, znam da ću biti prav.
JOB 13:19 Ko će se preti sa mnom? Da sad umuknem, izdahnuo bih.
JOB 13:20 Samo dvoje nemoj mi učiniti, pa se neću kriti od lica Tvog.
JOB 13:21 Ukloni ruku svoju od mene, i strah Tvoj da me ne straši.
JOB 13:22 Potom zovi me, i ja ću odgovarati; ili ja da govorim, a Ti mi odgovaraj.
JOB 13:23 Koliko je bezakonja i greha mojih? Pokaži mi prestup moj i greh moj.
JOB 13:24 Zašto skrivaš lice svoje i držiš me za neprijatelja svog?
JOB 13:25 Hoćeš li skršiti list koji nosi vetar ili ćeš goniti suvu slamku,
JOB 13:26 Kad mi pišeš gorčine, i daješ mi u nasledstvo grehe mladosti moje,
JOB 13:27 I mećeš noge moje u klade, i paziš na sve staze moje i ideš za mnom ustopce?
JOB 13:28 A on se raspada kao trulina, kao haljina koju jede moljac.
JOB 14:1 Čovek rođen od žene kratka je veka i pun nemira.
JOB 14:2 Kao cvet niče, i odseca se, i beži kao sen, i ne ostaje.
JOB 14:3 I na takvog otvaraš oko svoje, i mene vodiš na sud sa sobom!
JOB 14:4 Ko će čisto izvaditi iz nečista? Niko.
JOB 14:5 Izmereni su dani njegovi, broj meseca njegovih u Tebe je; postavio si mu među, preko koje ne može preći.
JOB 14:6 Odvrati se od njega da počine dokle ne navrši kao nadničar dan svoj.
JOB 14:7 Jer za drvo ima nadanja, ako se poseče, da će se još omladiti i da neće biti bez izdanka;
JOB 14:8 Ako i ostari u zemlji koren njegov i u prahu izumre panj njegov,
JOB 14:9 Čim oseti vodu, opet napupi i pusti grane kao prisad.
JOB 14:10 A čovek umire iznemogao; i kad izdahne čovek, gde je?
JOB 14:11 Kao kad voda oteče iz jezera i reka opadne i usahne,
JOB 14:12 Tako čovek kad legne, ne ustaje više; dokle je nebesa neće se probuditi niti će se prenuti oda sna svog.
JOB 14:13 O da me hoćeš u grobu sakriti i skloniti me dokle ne utoli gnev Tvoj, i da mi daš rok kad ćeš me se opomenuti!
JOB 14:14 Kad umre čovek, hoće li oživeti? Sve dane vremena koje mi je određeno čekaću dokle mi dođe promena.
JOB 14:15 Zazvaćeš, i ja ću Ti se odazvati; delo ruku svojih poželećeš.
JOB 14:16 A sada brojiš korake moje, i ništa ne ostavljaš za greh moj.
JOB 14:17 Zapečaćeni su u tobocu moji prestupi, i zavezuješ bezakonja moja.
JOB 14:18 Zaista, kao što gora padne i raspadne se, i kao što se stena odvali s mesta svog,
JOB 14:19 I kao što voda spira kamenje i povodanj odnosi prah zemaljski, tako nadanje čovečije obraćaš u ništa.
JOB 14:20 Nadvlađuješ ga jednako, te odlazi, menjaš mu lice i otpuštaš ga.
JOB 14:21 Ako sinovi njegovi budu u časti, on ne zna; ako li u sramoti, on se ne brine.
JOB 14:22 Samo telo dok je živ boluje, i duša njegova u njemu tuži.
JOB 15:1 A Elifas Temanac odgovori i reče:
JOB 15:2 Hoće li mudar čovek kazivati prazne misli i puniti trbuh vetrom istočnim,
JOB 15:3 Prepirući se govorom koji ne pomaže i rečima koje nisu ni na šta?
JOB 15:4 A ti uništavaš strah Božji i ukidaš molitve k Bogu.
JOB 15:5 Jer bezakonje tvoje pokazuju usta tvoja, ako i jesi izabrao jezik lukav.
JOB 15:6 Osuđuju te usta tvoja, a ne ja; i usne tvoje svedoče na te.
JOB 15:7 Jesi li se ti prvi čovek rodio? Ili si pre humova sazdan?
JOB 15:8 Jesi li tajnu Božiju čuo i pokupio u sebe mudrost?
JOB 15:9 Šta ti znaš što mi ne bismo znali? Šta ti razumeš što ne bi bilo u nas?
JOB 15:10 I sedih i starih ljudi ima među nama, starijih od oca tvog.
JOB 15:11 Male li su ti utehe Božije? Ili imaš šta sakriveno u sebi?
JOB 15:12 Što te je zanelo srce tvoje? I što sevaju oči tvoje,
JOB 15:13 Te obraćaš protiv Boga duh svoj i puštaš iz usta svojih takve reči?
JOB 15:14 Šta je čovek, da bi bio čist, i rođeni od žene, da bi bio prav?
JOB 15:15 Gle, ne veruje svecima svojim, i nebesa nisu čista pred očima Njegovim;
JOB 15:16 A kamoli gadni i smrdljivi čovek, koji pije nepravdu kao vodu?
JOB 15:17 Ja ću ti kazati, poslušaj me, i pripovediću ti šta sam video,
JOB 15:18 Šta mudraci kazaše i ne zatajiše, šta primiše od otaca svojih,
JOB 15:19 Kojima samim dana bi zemlja, i tuđin ne prođe kroz nju.
JOB 15:20 Bezbožnik se muči svega veka svog, i nasilniku je malo godina ostavljeno.
JOB 15:21 Strah mu zuji u ušima, u mirno doba napada pustošnik na nj.
JOB 15:22 Ne veruje da će se vratiti iz tame, odsvuda priviđa mač.
JOB 15:23 Tumara za hlebom govoreći: Gde je? Zna da je za nj spremljen dan tamni.
JOB 15:24 Tuga i nevolja straše ga, i navaljuju na nj kao car gotov na boj.
JOB 15:25 Jer je zamahnuo na Boga rukom svojom, i Svemogućem se opro.
JOB 15:26 Trči ispravljena vrata na nj s mnogim visokim štitovima svojim.
JOB 15:27 Jer je pokrio lice svoje pretilinom, i navaljao salo na bokove svoje.
JOB 15:28 I sedeo je u gradovima raskopanim i u kućama pustim, obraćenim u gomilu kamenja.
JOB 15:29 Neće se obratiti niti će ostati blago njegovo, i neće se raširiti po zemlji dobro njegovo.
JOB 15:30 Neće izaći iz mraka, ogranke njegove osušiće plamen, odneće ga duh usta njegovih.
JOB 15:31 Neka se ne uzda u taštinu prevareni, jer će mu taština biti plata.
JOB 15:32 Pre svog vremena svršiće se, i grana njegova neće zeleneti.
JOB 15:33 Otkinuće se kao s loze nezreo grozd njegov i pupci će se njegovi kao s masline pobacati.
JOB 15:34 Jer će opusteti zbor licemerski, i oganj će spaliti šatore onih koji primaju poklone.
JOB 15:35 Začinju nevolju i rađaju muku, i trbuh njihov sastavlja prevaru.
JOB 16:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 16:2 Slušao sam mnogo takvih stvari; svi ste dosadni tešioci.
JOB 16:3 Hoće li biti kraj praznim rečima? Ili šta te tera da tako odgovaraš?
JOB 16:4 I ja bih mogao govoriti kao vi, da ste na mom mestu, gomilati na vas reči i mahati glavom na vas,
JOB 16:5 Mogao bih vas hrabriti ustima svojim, i micanje usana mojih olakšalo bi bol vaš.
JOB 16:6 Ako govorim, neće odahnuti bol moj; ako li prestanem, hoće li otići od mene?
JOB 16:7 A sada me je umorio; opustošio si sav zbor moj.
JOB 16:8 Navukao si na me mrštine za svedočanstvo; i moja mrša podiže se na me, i svedoči mi u oči.
JOB 16:9 Gnev Njegov rastrže me, nenavidi me, škrguće zubima na me, postavši mi neprijatelj seva očima svojim na me.
JOB 16:10 Razvaljuju na me usta svoja, sramotno me biju po obrazima, skupljaju se na me.
JOB 16:11 Predao me je Bog nepravedniku, i u ruke bezbožnicima bacio me.
JOB 16:12 Bejah miran i zatre me, i uhvativši me za vrat smrska me i metnu me sebi za belegu.
JOB 16:13 Opkoliše me Njegovi strelci, cepa mi bubrege nemilice, prosipa na zemlju žuč moju.
JOB 16:14 Zadaje mi rane na rane, i udara na me kao junak.
JOB 16:15 Sašio sam kostret po koži svojoj, i uvaljao sam u prah slavu svoju.
JOB 16:16 Lice je moje podbulo od plača, na veđama je mojim smrtni sen;
JOB 16:17 Premda nema nepravde u rukama mojim, i molitva je moja čista.
JOB 16:18 Zemljo, ne krij krv što sam prolio, i neka nema mesta vikanju mom.
JOB 16:19 I sada eto je na nebu svedok moj, svedok je moj na visini.
JOB 16:20 Prijatelji se moji podruguju mnom; oko moje roni suze Bogu.
JOB 16:21 O da bi se čovek mogao pravdati s Bogom, kao sin čovečiji s prijateljem svojim!
JOB 16:22 Jer godine izbrojane navršuju se, i polazim putem odakle se neću vratiti.
JOB 17:1 Duh se moj kvari, dana mojih nestaje; grobovi su moji.
JOB 17:2 Kod mene su rugači, i oko moje provodi noći u jadu koji mi zadaju.
JOB 17:3 Daj mi ko će jamčiti kod Tebe; ko je taj koji će se rukovati sa mnom?
JOB 17:4 Jer si od njihovog srca sakrio razum; zato ih nećeš uzvisiti.
JOB 17:5 Ko laska prijateljima, njegovim će sinovima oči posahnuti.
JOB 17:6 Učinio je od mene priču narodima, i postao sam bubnjanje među njima.
JOB 17:7 Potamnelo je oko moje od jada, i svi udi moji postaše kao sen.
JOB 17:8 Začudiće se tome pravi, i bezazleni će ustati na licemere.
JOB 17:9 Ali će se pravednik držati svog puta, i ko je čistih ruku većma će ojačati.
JOB 17:10 A vi vratite se svikoliki i hodite; neću naći mudra među vama.
JOB 17:11 Dani moji prođoše, misli moje pokidaše se, što imah u srcu.
JOB 17:12 Od noći načiniše dan, i svetlost je blizu mraka.
JOB 17:13 Da bih se nadao, grob će mi biti kuća; u tami ću prostreti postelju sebi.
JOB 17:14 Grobu vičem: Ti si otac moj; crvima: Ti si mati moja, ti si sestra moja.
JOB 17:15 I gde je sada nadanje moje? Moje nadanje ko će videti?
JOB 17:16 U grob će sići, počinuće sa mnom u grobu.
JOB 18:1 A Vildad Sušanin odgovori i reče:
JOB 18:2 Kad ćete svršiti razgovor? Orazumite se, pa ćemo onda govoriti.
JOB 18:3 Zašto se misli da smo kao stoka? Zašto smo gadni u vašim očima?
JOB 18:4 Koji rastržeš dušu svoju u jarosti svojoj, hoće li se tebe radi ostaviti zemlja i stena se premestiti sa svog mesta?
JOB 18:5 Da, videlo bezbožnih ugasiće se, i iskra ognja njihovog neće sijati.
JOB 18:6 Videlo će pomrknuti u šatoru njegovom, i žižak će se njegov ugasiti u njemu.
JOB 18:7 Silni koraci njegovi stegnuće se, i oboriće ga njegova namera.
JOB 18:8 Jer će se uvaliti u zamku nogama svojim i naići će na mrežu;
JOB 18:9 Uhvatiće ga zamka za petu i svladaće ga lupež.
JOB 18:10 Sakriveno mu je pruglo na zemlji, i klopka na stazi.
JOB 18:11 Od svuda će ga strahote strašiti i teraće ga ustopce.
JOB 18:12 Izgladneće sila njegova, i nevolja će biti gotova uza nj.
JOB 18:13 Poješće žile kože njegove, poješće žile njegove prvenac smrti.
JOB 18:14 Iščupaće se iz stana njegovog uzdanica njegova, i to će ga odvesti k caru strašnom.
JOB 18:15 Nastavaće se u šatoru njegovom, koji neće biti njegov, posuće se sumporom stan njegov.
JOB 18:16 Žile će se njegove posušiti ozdo, i ozgo će se saseći grane njegove.
JOB 18:17 Spomen će njegov poginuti na zemlji, niti će mu ime biti po ulicama.
JOB 18:18 Odagnaće se iz svetlosti u mrak, i izbaciće se iz sveta.
JOB 18:19 Ni sina ni unuka neće mu biti u narodu njegovom, niti kakvog ostatka u stanovima njegovim.
JOB 18:20 Čudiće se danu njegovom koji budu posle njega, a koji su bili pre obuzeće ih strah.
JOB 18:21 Takvi su stanovi bezakonikovi, i takvo je mesto onog koji ne zna za Boga.
JOB 19:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 19:2 Dokle ćete mučiti dušu moju i satirati me rečima?
JOB 19:3 Već ste me deset puta naružili; nije vas stid što tako navaljujete na me?
JOB 19:4 Ali ako sam doista pogrešio, pogreška će moja ostati kod mene.
JOB 19:5 Ako li se još hoćete da dižete na me i da me korite mojom sramotom,
JOB 19:6 Onda znajte da me je Bog oborio i mrežu svoju razapeo oko mene.
JOB 19:7 Eto, vičem na nepravdu, ali se ne slušam; vapim, ali nema suda.
JOB 19:8 Zagradio je put moj da ne mogu proći; na staze moje metnuo je mrak.
JOB 19:9 Svukao je s mene slavu moju i skinuo venac s glave moje.
JOB 19:10 Porušio me je od svuda, da me nema; i kao drvo iščupao je nadanje moje.
JOB 19:11 Raspalio se na me gnev Njegov, i uzeo me je među neprijatelje svoje.
JOB 19:12 Vojske Njegove dođoše sve zajedno i nasuše k sebi put k meni, stadoše u logor okolo šatora mog.
JOB 19:13 Braću moju udaljio je od mene, i znanci moji tuđe se od mene.
JOB 19:14 Bližnji moji ostaviše me, i znanci moji zaboraviše me.
JOB 19:15 Domašnji moji i moje sluškinje gledaju me kao tuđina; stranac sam u očima njihovim.
JOB 19:16 Zovem slugu svog, a on se ne odziva, a molim ga ustima svojim.
JOB 19:17 Dah je moj mrzak ženi mojoj, a preklinjem je sinovima utrobe svoje.
JOB 19:18 Ni deca ne haju za me; kad ustanem, ruže me.
JOB 19:19 Mrzak sam svima nevernim svojim, i koje ljubljah postaše mi protivnici.
JOB 19:20 Za kožu moju kao za meso moje prionuše kosti moje; jedva osta koža oko zuba mojih.
JOB 19:21 Smilujte se na me, smilujte se na me, prijatelji moji, jer se ruka Božija dotakla mene.
JOB 19:22 Zašto me gonite kao Bog, i mesa mog ne možete da se nasitite?
JOB 19:23 O kad bi se napisale reči moje! Kad bi se stavile u knjigu!
JOB 19:24 Pisaljkom gvozdenom i olovom na kamenu za večni spomen kad bi se urezale!
JOB 19:25 Ali znam da je živ moj Iskupitelj, i na posledak da će stati nad prahom.
JOB 19:26 I ako se ova koža moja i raščini, opet ću u telu svom videti Boga.
JOB 19:27 Ja isti videću Ga, i oči moje gledaće Ga, a ne druge. A bubrega mojih nestaje u meni.
JOB 19:28 Nego bi trebalo da kažete: Zašto ga gonimo? Kad je koren besede u meni.
JOB 19:29 Bojte se mača; jer je mač osveta za bezakonje; i znajte da ima sud.
JOB 20:1 A Sofar Namaćanin odgovori i reče:
JOB 20:2 Zato me misli moje nagone da odgovorim, i zato hitim.
JOB 20:3 Čuo sam ukor koji me sramoti, ali će duh iz razuma mog odgovoriti za me.
JOB 20:4 Ne znaš li da je tako od kako je veka, od kako je postavljen čovek na zemlji.
JOB 20:5 Da je slava bezbožnih za malo i radost licemerova za čas?
JOB 20:6 Da bi mu visina doprla do neba, i glava se njegova dotakla oblaka,
JOB 20:7 Nestaće ga za svagda kao kala njegovog; i koji ga videše reći će: Kuda se dede?
JOB 20:8 Kao san odleteće, i neće se naći, i iščeznuće kao noćna utvara.
JOB 20:9 Oko koje ga je gledalo neće više, niti će ga više videti mesto njegovo.
JOB 20:10 Sinovi njegovi umiljavaće se siromasima i ruke će njegove vraćati šta je oteo.
JOB 20:11 Kosti će njegove biti pune greha mladosti njegove, i oni će ležati s njim u prahu.
JOB 20:12 Ako mu je slatka u ustima zloća i krije je pod jezikom svojim,
JOB 20:13 Čuva je i ne pušta je, nego je zadržava u grlu svom,
JOB 20:14 Ipak će se jelo njegovo pretvoriti u crevima njegovim, postaće u njemu jed aspidin.
JOB 20:15 Blago što je proždrao izbljuvaće, iz trbuha njegova isteraće ga Bog.
JOB 20:16 Jed će aspidin sisati, ubiće ga jezik gujinji.
JOB 20:17 Neće videti potoka ni reka kojima teče med i maslo.
JOB 20:18 Vratiće muku, a neće je pojesti; prema blagu biće promena, i neće se radovati.
JOB 20:19 Jer je tlačio i ostavljao uboge, kuće je otimao i nije zidao.
JOB 20:20 Jer nije nikada osetio mira u trbuhu svom, ni šta mu je najmilije neće sačuvati.
JOB 20:21 Ništa mu neće ostati od hrane njegove. Zato ne može dobro njegovo trajati.
JOB 20:22 Kad se ispuni izobilje njegovo, tada će biti u nevolji; sve ruke nevoljnih udariće na nj.
JOB 20:23 Kad bi napunio trbuh svoj, poslaće na nj Bog jarost gneva svog, i pustiće je kao dažd na njega i na jelo njegovo.
JOB 20:24 Kad stane bežati od oružja gvozdenog, prostreliće ga luk bronzani.
JOB 20:25 Strela puštena proći će kroz telo njegovo, i svetlo gvožđe izaći će iz žuči njegove; kad pođe, obuzeće ga strahote.
JOB 20:26 Sve će tame biti sakrivene u tajnim mestima njegovim; proždreće ga oganj neraspiren, i ko ostane u šatoru njegovom zlo će mu biti.
JOB 20:27 Otkriće nebesa bezakonje njegovo, i zemlja će ustati na nj.
JOB 20:28 Otići će letina doma njegovog, rastočiće se u dan gneva njegovog.
JOB 20:29 To je deo od Boga čoveku bezbožnom i nasledstvo od Boga za besedu njegovu.
JOB 21:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 21:2 Slušajte dobro reči moje, i to će mi biti od vas uteha.
JOB 21:3 Potrpite me da ja govorim, a kad izgovorim, podsmevajte mi se.
JOB 21:4 Eda li se ja čoveku tužim? I kako ne bi bio žalostan duh moj?
JOB 21:5 Pogledajte na me, i divite se, i metnite ruku na usta.
JOB 21:6 Ja kad pomislim, strah me je, i groza poduzima telo moje.
JOB 21:7 Zašto bezbožnici žive? Stare? I bogate se?
JOB 21:8 Seme njihovo stoji tvrdo pred njima zajedno s njima, i natražje njihovo pred njihovim očima.
JOB 21:9 Kuće su njihove na miru bez straha, i prut Božji nije nad njima.
JOB 21:10 Bikovi njihovi skaču, i ne promašuju; krave njihove tele se, i ne jalove se.
JOB 21:11 Ispuštaju kao stado decu svoju, i sinovi njihovi poskakuju.
JOB 21:12 Podvikuju uz bubanj i uz gusle, vesele se uza sviralu.
JOB 21:13 Provode u dobru dane svoje, i za čas silaze u grob.
JOB 21:14 A Bogu kažu: Idi od nas, jer nećemo da znamo za puteve tvoje.
JOB 21:15 Šta je svemogući da mu služimo? I kakva nam je korist, da mu se molimo?
JOB 21:16 Gle, dobro njihovo nije u njihovoj ruci; namera bezbožnička daleko je od mene.
JOB 21:17 Koliko se puta gasi žižak bezbožnički i dolazi im pogibao, deli im muke u delu svom Bog?
JOB 21:18 Bivaju kao pleva na vetru, kao prah koji raznosi vihor?
JOB 21:19 Čuva li Bog sinovima njegovim pogibao njihovu, plaća im da osete?
JOB 21:20 Vide li svojim očima pogibao svoju, i piju li gnev Svemogućeg?
JOB 21:21 Jer šta je njima stalo do kuće njihove nakon njih, kad se broj meseca njihovih prekrati?
JOB 21:22 Eda li će Boga ko učiti mudrosti, koji sudi visokima?
JOB 21:23 Jedan umire u potpunoj sili svojoj, u miru i u sreći.
JOB 21:24 Muzilice su mu pune mleka, i kosti su mu vlažne od moždina.
JOB 21:25 A drugi umire ojađene duše, koji nije uživao dobra.
JOB 21:26 Obojica leže u prahu, i crvi ih pokrivaju.
JOB 21:27 Eto, znam vaše misli i sudove, kojima mi činite krivo.
JOB 21:28 Jer govorite: Gde je kuća silnog, i gde je šator u kome nastavaju bezbožnici?
JOB 21:29 Niste li nikad pitali putnika? I šta vam kazaše nećete da znate,
JOB 21:30 Da se na dan pogibli ostavlja zadac, kad se pusti gnev.
JOB 21:31 Ko će ga ukoriti u oči za život njegov? I ko će mu vratiti šta je učinio?
JOB 21:32 Ali se iznosi u groblje i ostaje u gomili.
JOB 21:33 Slatke su mu grude od doline, i vuče za sobom sve ljude, a onima koji ga pretekoše nema broja.
JOB 21:34 Kako me, dakle, naprazno tešite kad u odgovorima vašim ostaje prevara?
JOB 22:1 A Elifas Temanac odgovori i reče:
JOB 22:2 Može li Bogu biti čovek koristan? Sam je sebi koristan čovek mudar.
JOB 22:3 Je li Svemogućem radost, ako si pravedan? Ili Mu je dobit, ako hodiš bez mane?
JOB 22:4 Hoće li te karati i ići na sud s tobom zato što te se boji?
JOB 22:5 Nije li zloća tvoja velika? I nepravdama tvojim ima li kraja?
JOB 22:6 Jer si uzimao zalog od braće svoje nizašta, i svlačio si haljine s golih.
JOB 22:7 Umornog nisi napojio vode, i gladnome nisi dao hleba.
JOB 22:8 Zemlja je bila čoveka silnog, i ugledni je sedeo u njoj.
JOB 22:9 Udovice si otpuštao prazne, i mišice sirotama potirao si.
JOB 22:10 Zato su oko tebe zamke, i straši te strah iznenada.
JOB 22:11 I mrak je oko tebe da ne vidiš, i povodanj pokriva te.
JOB 22:12 Nije li Bog na visini nebeskoj? Pogledaj gore zvezde, kako su visoko.
JOB 22:13 Ali ti kažeš: Šta zna Bog? Eda li će kroz tamu suditi?
JOB 22:14 Oblaci Ga zaklanjaju, te ne vidi; hoda po krugu nebeskom.
JOB 22:15 Jesi li zapazio stari put kojim su išli nepravednici,
JOB 22:16 Koji se iskoreniše pre vremena i voda se razli po temelju njihovom?
JOB 22:17 Govorahu Bogu: Idi od nas. Šta bi im učinio Svemogući?
JOB 22:18 A On im je napunio kuće dobra. Ali namera bezbožnička daleko je od mene.
JOB 22:19 Videće pravednici i radovaće se, i bezazleni podsmevaće im se.
JOB 22:20 Da, još nije uništeno dobro naše, a ostatak je njihov proždrao oganj.
JOB 22:21 Složi se s tim i pomiri se; tako će ti biti dobro.
JOB 22:22 Primi iz usta Njegovih zakon, i složi reči Njegove u srcu svom.
JOB 22:23 Ako se vratiš k Svemogućem, opet ćeš se nazidati, ako udaljiš od šatora svojih bezakonje,
JOB 22:24 Tada ćeš metati po prahu zlato i ofirsko zlato po kamenju iz potoka.
JOB 22:25 I Svemogući biće ti zlato i srebro i sila tvoja.
JOB 22:26 Jer ćeš se tada radovati o Gospodu, i podignućeš k Bogu lice svoje.
JOB 22:27 Molićeš Mu se, i uslišiće te, i zavete svoje izvršićeš.
JOB 22:28 Šta god naumiš, izlaziće ti; i na putevima tvojim svetliće videlo.
JOB 22:29 Kad drugi budu poniženi, reći ćeš: Da se podignu; i Bog će izbaviti onog ko je oborenih očiju.
JOB 22:30 Izbaviće i onog koji nije bez krivice; izbaviće ga čistotom ruku tvojih.
JOB 23:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 23:2 Još je tužnjava moja odmet? A nevolja je moja teža od uzdaha mojih.
JOB 23:3 O, kad bih znao kako bih našao Boga! Da otidem do prestola Njegovog,
JOB 23:4 Da razložim pred Njim parbu svoju, i usta svoja napunim razloga,
JOB 23:5 Da znam šta bi mi odgovorio, i razumem šta bi mi rekao.
JOB 23:6 Bi li se prema velikoj svojoj sili preo sa mnom? Ne; nego bi mi pomogao.
JOB 23:7 Onde bi se pravedan čovek mogao pravdati s Njim, i oslobodio bih se za svagda od svog sudije.
JOB 23:8 Gle, ako pođem napred, nema Ga; ako li natrag, ne nahodim Ga;
JOB 23:9 Ako na levo radi, ne vidim Ga; ako na desno, zaklonio se, ne mogu Ga videti.
JOB 23:10 Ali On zna put moj; kad me okuša, izaći ću kao zlato.
JOB 23:11 Po stopama je Njegovim stupala noga moja; puta Njegova držao sam se, i ne zađoh.
JOB 23:12 Od zapovesti usta Njegovih nisam odstupao; čuvao sam reči usta Njegovih više nego svoj užitak.
JOB 23:13 Ali kad On šta naumi, ko će Ga odvratiti? Šta duša Njegova zaželi, ono čini.
JOB 23:14 I izvršiće šta je naumio za me; i toga ima u Njega mnogo.
JOB 23:15 Zato sam se uplašio od Njega; i kad to mislim, strah me je od Njega.
JOB 23:16 Bog je rastopio srce moje, Svemogući me je uplašio.
JOB 23:17 Što ne pogiboh pre mraka? I što ne sakri mrak ispred mene?
JOB 24:1 Zašto Svemogućem nisu sakrivena vremena? I koji Ga znaju, ne vide dana Njegovih?
JOB 24:2 Međe pomiču bezbožni, otimaju stado i pasu;
JOB 24:3 Magarca sirotama odgone; u zalogu uzimaju vola udovici;
JOB 24:4 Siromahe odbijaju s puta; ubogi u zemlji kriju se svi.
JOB 24:5 Gle, kao divlji magarci u pustinji izlaze na posao svoj ustajući rano na plen; pustinja je hrana njima i deci njihovoj.
JOB 24:6 Žanju njivu i beru vinograd koji nije njihov;
JOB 24:7 Gola nagone da noćuje bez haljine, koji se nemaju čim pokriti po zimi,
JOB 24:8 Okisli od pljuska u gori, nemajući zaklona, privijaju se k steni.
JOB 24:9 Grabe siroče od dojke i sa siromaha skidaju zalog.
JOB 24:10 Golog ostavljaju da ide bez haljine, i one koji nose snopove da gladuju.
JOB 24:11 Koji među njihovim zidovima ulje cede i grožđe u kacama gaze, podnose žeđ.
JOB 24:12 Ljudi u gradu uzdišu, i duše pobijenih viču, a Bog ne ukida to.
JOB 24:13 Oni se protive svetlosti, ne znaju za puteve njene i ne staju na stazama njenim.
JOB 24:14 Zorom ustajući krvnik ubija siromaha i ubogog; a noću je kao lupež.
JOB 24:15 I oko kurvarovo pazi na sumrak govoreći: Da me oko ne vidi. I sakriva lice.
JOB 24:16 Prokopavaju po mraku kuće, koje obdan sebi zabeleže; ne znaju za svetlost.
JOB 24:17 Jer je zora njima svima sen smrtni; ako ih ko pozna, strah ih je sena smrtnog.
JOB 24:18 Brzi su kao povrh vode, proklet je deo njihov na zemlji; neće videti puta vinogradskog.
JOB 24:19 Kao što suša i vrućina grabi vode snežne, tako grob grešnike.
JOB 24:20 Zaboravlja ih utroba materina, slatki su crvima, ne spominju se više; kao drvo skršiće se nepravednik.
JOB 24:21 Združuje s njim nerotkinju koja ne rađa, i udovici ne čini dobra.
JOB 24:22 Grabi jake svojom silom; ostane li koji, ne uzda se u život svoj.
JOB 24:23 Da mu Bog da u šta će se pouzdati; ali oči Njegove paze na njihove pute.
JOB 24:24 Uzvise se za malo, pa ih nema; padaju i ginu kao svi drugi, i kao vrh od klasa odsecaju se.
JOB 24:25 Nije li tako? Ko će me uterati u laž i obratiti u ništa reči moje?
JOB 25:1 A Vildad Sušanin odgovori i reče:
JOB 25:2 Vlast je i strah u Njega, čini mir na visinama svojim.
JOB 25:3 Vojskama Njegovim ima li broja? I koga ne obasjava videlo Njegovo?
JOB 25:4 I kako će čovek biti pravedan pred Bogom? I kako će čist biti rođeni od žene?
JOB 25:5 Gle, ni mesec ne bi sjao, ni zvezde ne bi bile čiste pred Njim,
JOB 25:6 A kamoli čovek, crv, i sin čovečji, moljac.
JOB 26:1 A Jov odgovori i reče:
JOB 26:2 Kako si pomogao slabome! Kako si izbavio ruku nejaku!
JOB 26:3 Kako si svetovao onog koji je bez mudrosti i pokazao razum izobila!
JOB 26:4 Kome si govorio te reči? I čiji je duh izašao iz tebe?
JOB 26:5 I mrtve stvari stvorene su pod vodama i stanovnici njihovi.
JOB 26:6 Otkriven je pakao pred Njim, niti ima pokrivača pogibli.
JOB 26:7 On je razastro i sever nad prazninom, i zemlju obesio ni o čem.
JOB 26:8 Zavezuje vode u oblacima svojim, i ne prodire se oblak pod njima.
JOB 26:9 Drži presto svoj, razapinje oblak svoj nad njim.
JOB 26:10 Među je postavio oko vode dokle ne bude kraj svetlosti i mraku.
JOB 26:11 Stupovi nebeski tresu se i drhću od pretnje Njegove.
JOB 26:12 Silom je svojom pocepao more i razumom svojim razbio besnilo njegovo.
JOB 26:13 Duhom je svojim ukrasio nebesa, i ruka je Njegova stvorila prugu zmiju.
JOB 26:14 Gle, to su delovi puteva Njegovih; ali kako je mali deo što čusmo o Njemu? I ko će razumeti grom sile Njegove?
JOB 27:1 I Jov nastavi besedu svoju i reče:
JOB 27:2 Tako da je živ Bog, koji je odbacio parbu moju, i Svemogući, koji je ojadio dušu moju,
JOB 27:3 Dok je duša moja u meni, i duh Božji u nozdrvama mojim,
JOB 27:4 Neće usne moje govoriti bezakonja, niti će jezik moj izricati prevare.
JOB 27:5 Ne dao Bog da pristanem da imate pravo; dokle dišem, neću odstupiti od svoje dobrote.
JOB 27:6 Držaću se pravde svoje, niti ću je ostaviti; neće me prekoriti srce moje dokle sam živ.
JOB 27:7 Neprijatelj moj biće kao bezbožnik, i koji ustaje na me, kao bezakonik.
JOB 27:8 Jer kako je nadanje licemeru, kad se lakomi, a Bog će iščupati dušu njegovu?
JOB 27:9 Hoće li Bog uslišiti viku njegovu kad na nj dođe nevolja?
JOB 27:10 Hoće li se Svemogućem radovati? Hoće li prizivati Boga u svako vreme?
JOB 27:11 Učim vas ruci Božjoj, i kako je u Svemogućeg ne tajim.
JOB 27:12 Eto, vi sve vidite, zašto dakle jednako govorite zaludne stvari?
JOB 27:13 To je deo čoveku bezbožnom od Boga, i nasledstvo koje primaju nasilnici od Svemogućeg.
JOB 27:14 Ako mu se množe sinovi, množe se za mač, i natražje njegovo neće se nasititi hleba.
JOB 27:15 Koji ostanu iza njega, na smrti će biti pogrebeni, i udovice njihove neće plakati.
JOB 27:16 Ako nakupi srebra kao praha, i nabavi haljina kao blata,
JOB 27:17 Šta nabavi, obući će pravednik, i srebro će deliti bezazleni.
JOB 27:18 Gradi sebi kuću kao moljac, i kao kolibu koju načini čuvar.
JOB 27:19 Bogat će umreti, a neće biti pribran; otvoriće oči a ničega neće biti.
JOB 27:20 Stignuće ga strahote kao vode; noću će ga odneti oluja.
JOB 27:21 Uzeće ga vetar istočni, i otići će; vihor će ga odneti s mesta njegovog.
JOB 27:22 To će Bog pustiti na nj, i neće ga žaliti; on će jednako bežati od ruke Njegove.
JOB 27:23 Drugi će pljeskati rukama za njim, i zviždaće za njim s mesta njegovog.
JOB 28:1 Da, srebro ima žice, i zlato ima mesto gde se topi.
JOB 28:2 Gvožđe se vadi iz praha, i iz kamena se topi bronza.
JOB 28:3 Mraku postavlja među, i sve istražuje čovek do kraja, i kamenje u tami i u senu smrtnom.
JOB 28:4 Reka navre s mesta svog da joj niko ne može pristupiti; ali se odbije i odlazi trudom čovečjim.
JOB 28:5 Iz zemlje izlazi hleb, i pod njom je drugo, kao oganj.
JOB 28:6 U kamenu je njenom mesto safiru, a onde je prah zlatni.
JOB 28:7 Te staze ne zna ptica, niti je vide oko kragujevo;
JOB 28:8 Ne ugazi je mlado zverje, niti njom prođe lav.
JOB 28:9 Na kremen diže ruku svoju; prevraća gore iz dna.
JOB 28:10 Iz stene izvodi potoke, i svašta dragoceno vidi Mu oko.
JOB 28:11 Ustavlja reke da ne teku, i šta je sakriveno iznosi na videlo.
JOB 28:12 Ali mudrost gde se nalazi? I gde je mesto razumu?
JOB 28:13 Ne zna joj čovek cene, niti se nahodi u zemlji živih.
JOB 28:14 Bezdana veli: Nije u meni; i more veli: Nije kod mene.
JOB 28:15 Ne može se dati čisto zlato za nju, niti se srebro izmeriti u promenu za nju.
JOB 28:16 Ne može se ceniti zlatom ofirskim, ni dragim onihom ni safirom.
JOB 28:17 Ne može se najednačiti s njom ni zlato ni kristal, niti se može promeniti za zaklade zlatne.
JOB 28:18 Od korala i bisera nema spomena, jer je vrednost mudrosti veća nego dragom kamenju.
JOB 28:19 Ne može se s njom izjednačiti topaz etiopski, niti se može ceniti čistim zlatom.
JOB 28:20 Otkuda, dakle, dolazi mudrost? I gde je mesto razumu?
JOB 28:21 Sakrivena je od očiju svakog živog, i od ptica nebeskih zaklonjena.
JOB 28:22 Pogibao i smrt govore: Ušima svojim čusmo slavu njenu.
JOB 28:23 Bog zna put njen, i poznaje mesto njeno.
JOB 28:24 Jer gleda do krajeva zemaljskih i vidi sve što je pod svim nebom.
JOB 28:25 Kad davaše vetru težinu, i meraše vodu merom,
JOB 28:26 Kad postavljaše zakon daždu i put munji gromovnoj.
JOB 28:27 Još je onda vide i oglasi je, uredi je i pretraži je.
JOB 28:28 A čoveku reče: Gle, strah je Božji mudrost, i uklanjati se oda zla jeste razum.
JOB 29:1 Još nastavi Jov besedu svoju i reče:
JOB 29:2 O da bih bio kao pređašnjih meseca, kao onih dana kad me Bog čuvaše,
JOB 29:3 Kad svetljaše svećom svojom nad glavom mojom, i pri videlu Njegovom hođah po mraku,
JOB 29:4 Kako bejah za mladosti svoje, kad tajna Božija beše u šatoru mom,
JOB 29:5 Kad još beše Svemogući sa mnom, i deca moja oko mene,
JOB 29:6 Kad se trag moj oblivaše maslom, i stena mi točaše ulje potocima,
JOB 29:7 Kad izlažah na vrata kroz grad, i na ulici nameštah sebi stolicu:
JOB 29:8 Mladići videći me uklanjahu se, a starci ustajahu i stajahu,
JOB 29:9 Knezovi prestajahu govoriti i metahu ruku na usta svoja,
JOB 29:10 Upravitelji ustezahu glas svoj i jezik im prijanjaše za grlo.
JOB 29:11 Jer koje me uho čujaše, nazivaše me blaženim; i koje me oko viđaše, svedočaše mi
JOB 29:12 Da izbavljam siromaha koji viče, i sirotu i koji nema nikog da mu pomogne;
JOB 29:13 Blagoslov onog koji propadaše dolažaše na me, i udovici srce raspevah;
JOB 29:14 U pravdu se oblačih i ona mi beše odelo, kao plašt i kao venac beše mi sud moj.
JOB 29:15 Oko bejah slepom i noga hromom.
JOB 29:16 Otac bejah ubogima, i razbirah za raspru za koju ne znah.
JOB 29:17 I razbijah kutnjake nepravedniku, i iz zuba mu istrzah grabež.
JOB 29:18 Zato govorah: U svom ću gnezdu umreti, i biće mi dana kao peska.
JOB 29:19 Koren moj pružaše se kraj vode, rosa bivaše po svu noć na mojim granama.
JOB 29:20 Slava moja podmlađivaše se u mene, i luk moj u ruci mojoj ponavljaše se.
JOB 29:21 Slušahu me i čekahu, i ćutahu na moj savet.
JOB 29:22 Posle mojih reči niko ne progovaraše, tako ih natapaše beseda moja.
JOB 29:23 Jer me čekahu kao dažd, i usta svoja otvarahu kao na pozni dažd.
JOB 29:24 Kad bih se nasmejao na njih, ne verovahu, i sjajnost lica mog ne razgonjahu.
JOB 29:25 Kad bih otišao k njima, sedah u začelje, i bejah kao car u vojsci, kad teši žalosne.
JOB 30:1 A sada smeju mi se mlađi od mene, kojima otaca ne bih hteo metnuti sa psima stada svog.
JOB 30:2 A na šta bi mi i bila sila ruku njihovih? U njima beše propala starost.
JOB 30:3 Od siromaštva i gladi samoćavahu bežeći od suva, mračna, pusta i opustošena mesta;
JOB 30:4 Koji brahu lobodu po čestama, i smrekovo korenje beše im hrana.
JOB 30:5 Između ljudi behu izgonjeni i vikaše se za njima kao za lupežom.
JOB 30:6 Življahu po strašnim uvalama, po jamama u zemlji i u kamenu.
JOB 30:7 Po grmovima rikahu, pod trnjem se skupljahu.
JOB 30:8 Behu ljudi nikakvi i bez imena, manje vredni nego zemlja.
JOB 30:9 I njima sam sada pesma, i postah im priča.
JOB 30:10 Gade se na me, idu daleko od mene i ne ustežu se pljuvati mi u lice.
JOB 30:11 Jer je Bog odapeo moju tetivu i muke mi zadao te zbaciše uzdu preda mnom.
JOB 30:12 S desne strane ustajahu momci, potkidahu mi noge, i nasipaju put k meni da me upropaste.
JOB 30:13 Raskopaše moju stazu, umnožiše mi muke, ne treba niko da im pomaže.
JOB 30:14 Kao širokim prolomom naviru, i navaljuju preko razvalina.
JOB 30:15 Strahote navališe na me, i kao vetar teraju dušu moju, i kao oblak prođe sreća moja.
JOB 30:16 I sada se duša moja razliva u meni, stigoše me dani mučni.
JOB 30:17 Noću probada mi kosti u meni, i žile moje ne odmaraju se.
JOB 30:18 Od teške sile promenilo se odelo moje, i kao ogrlica u košulje moje steže me.
JOB 30:19 Bacio me je u blato, te sam kao prah i pepeo.
JOB 30:20 Vičem k Tebi, a Ti me ne slušaš; stojim pred Tobom, a Ti ne gledaš na me.
JOB 30:21 Pretvorio si mi se u ljuta neprijatelja; silom ruke svoje suprotiš mi se.
JOB 30:22 Podižeš me u vetar, posađuješ me na nj, i rastapaš u meni sve dobro.
JOB 30:23 Jer znam da ćeš me odvesti na smrt i u dom određeni svima živima.
JOB 30:24 Ali neće pružiti ruke svoje u grob; kad ih stane potirati, oni neće vikati.
JOB 30:25 Nisam li plakao radi onog koji beše u zlu? Nije li duša moja žalosna bivala radi ubogog?
JOB 30:26 Kad se dobru nadah, dođe mi zlo; i kad se nadah svetlosti, dođe mrak.
JOB 30:27 Utroba je moja uzavrela, i ne može da se umiri, zadesiše me dani mučni.
JOB 30:28 Hodim crn, ne od sunca, ustajem i vičem u zboru.
JOB 30:29 Brat postah zmajevima i drug sovama.
JOB 30:30 Pocrnela je koža na meni i kosti moje posahnuše od žege.
JOB 30:31 Gusle se moje pretvoriše u zapevku, i svirala moja u plač.
JOB 31:1 Veru učinih sa očima svojim, pa kako bih pogledao na devojku?
JOB 31:2 Jer kakav je deo od Boga odozgo? I kakvo nasledstvo od Svemogućeg s visine?
JOB 31:3 Nije li pogibao nevaljalom i čudo onima koji čine bezakonje?
JOB 31:4 Ne vide li On puteve moje, i sve korake moje ne broji li?
JOB 31:5 Ako hodih s lažju ili ako pohita noga moja na prevaru,
JOB 31:6 Neka me izmeri na merilima pravim, i neka Bog pozna dobrotu moju.
JOB 31:7 Ako su koraci moji zašli s puta, i ako je za očima mojim pošlo srce moje, i za ruke moje prionulo šta god,
JOB 31:8 Neka ja sejem a drugi jede, i neka se iskorene izdanci moji.
JOB 31:9 Ako se zanelo srce moje za kojom ženom, i ako sam vrebao na vratima bližnjeg svog,
JOB 31:10 Neka drugom melje žena moja, i neka se drugi nad njom povijaju.
JOB 31:11 Jer je to grdilo i bezakonje za sudije.
JOB 31:12 Jer bi to bio oganj koji bi proždirao do uništenja, i svu bi moju letinu iskorenio.
JOB 31:13 Ako nisam hteo doći na sud sa slugom svojim ili sa sluškinjom svojom, kad bi se tužili na mene;
JOB 31:14 Jer šta bih činio kad bi se Bog podigao, i kad bi potražio, šta bih Mu odgovorio?
JOB 31:15 Koji je mene stvorio u utrobi, nije li stvorio i njega? Nije li nas On isti sazdao u materici?
JOB 31:16 Ako sam odbio siromasima želju njihovu, i oči udovici zamutio,
JOB 31:17 I ako sam zalogaj svoj sam jeo, a nije ga jela i sirota,
JOB 31:18 Jer je od mladosti moje rasla sa mnom kao kod oca, i od utrobe matere svoje vodao sam je;
JOB 31:19 Ako sam gledao koga gde gine nemajući haljine, i siromaha gde se nema čime pokriti,
JOB 31:20 Ako me nisu blagosiljala bedra njegova što se runom ovaca mojih utoplio,
JOB 31:21 Ako sam izmahnuo rukom na sirotu, kad videh na vratima pomoć svoju,
JOB 31:22 Neka mi ispadne rame iz pleća, i ruka moja neka se otkine iz zgloba.
JOB 31:23 Jer sam se bojao pogibli od Boga, kog veličanstvu ne bih odoleo.
JOB 31:24 Ako sam polagao na zlato nadanje svoje, ili čistom zlatu govorio: Uzdanico moja!
JOB 31:25 Ako sam se veselio što mi je imanje veliko i što mnogo stiče ruka moja,
JOB 31:26 Ako sam gledao na sunce, kad sjaje, i na mesec kad ponosito hodi,
JOB 31:27 I srce se moje potajno prevarilo i ruku moju poljubila usta moja,
JOB 31:28 I to bi bilo bezakonje za sudije, jer bih se odrekao Boga ozgo;
JOB 31:29 Ako sam se radovao nesreći nenavidnika svog, i ako sam zaigrao kada ga je zlo zadesilo,
JOB 31:30 Jer ne dadoh jeziku svom da greši tražeći dušu njegovu s proklinjanjem;
JOB 31:31 Ako ne govorahu domašnji moji: Ko bi nam dao meso njegovo? Ne možemo se ni najesti;
JOB 31:32 Stranac nije noćivao napolju; vrata svoja otvarao sam putniku;
JOB 31:33 Ako sam, kao što čine ljudi, tajio prestupe svoje i krio svoje bezakonje u svojim nedrima,
JOB 31:34 Ako sam i mogao plašiti veliko mnoštvo, ipak od najmanjeg u domu beše me strah; zato ćutah i ne odlažah od vrata.
JOB 31:35 O da bih imao koga da me sasluša! Gle, želja je moja da mi Svemogući odgovori i suparnik moj da mi napiše knjigu.
JOB 31:36 Nosio bih je na ramenu svom, vezao bih je sebi kao venac,
JOB 31:37 Broj koraka svojih kazao bih Mu, kao knez pristupio bih k Njemu.
JOB 31:38 Ako je na me vikala moja zemlja, i brazde njene plakale,
JOB 31:39 Ako sam jeo rod njen bez novaca i dosađivao duši gospodara njenih,
JOB 31:40 Mesto pšenice neka mi rađa trnje, i mesto ječma kukolj. Svršiše se reči Jovove.
JOB 32:1 Tada prestaše ona tri čoveka odgovarati Jovu, jer se činjaše da je pravedan.
JOB 32:2 A Elijuj, sin Varahilov od Vuza, roda Ramovog, razgnevi se na Jova što se sam građaše pravedniji od Boga;
JOB 32:3 i na tri prijatelja njegova razgnevi se što ne nađoše odgovora i opet osuđivahu Jova.
JOB 32:4 Jer Elijuj čekaše dokle oni govorahu s Jovom, jer behu stariji od njega.
JOB 32:5 Pa kad vide Elijuj da nema odgovora u ustima ona tri čoveka, raspali se gnev njegov.
JOB 32:6 I progovori Elijuj sin Varahilov od Vuza, i reče: Ja sam najmlađi, a vi ste starci, zato se bojah i ne smeh vam kazati šta mislim.
JOB 32:7 Mišljah: neka govori starost, i mnoge godine neka objave mudrost.
JOB 32:8 Ali je duh u ljudima, i Duh Svemogućeg urazumljuje ih.
JOB 32:9 Veliki nisu svagda mudri, i starci ne znaju svagda šta je pravo.
JOB 32:10 Zato velim: poslušaj me da kažem i ja kako mislim.
JOB 32:11 Eto, čekao sam da vi izgovorite, slušao sam razloge vaše dokle izviđaste besedu.
JOB 32:12 Pazio sam, ali gle, ni jedan od vas ne sapre Jova, ne odgovori na njegove reči.
JOB 32:13 Može biti da ćete reći: Nađosmo mudrost, Bog će ga oboriti, ne čovek.
JOB 32:14 Nije na me upravio besede, ni ja mu neću odgovarati vašim rečima.
JOB 32:15 Smeli su se, ne odgovaraju više, nestalo im je reči.
JOB 32:16 Čekao sam, ali ne govore, stadoše, i više ne odgovaraju.
JOB 32:17 Odgovoriću i ja za se, kazaću i ja kako mislim.
JOB 32:18 Jer sam pun reči, tesno je duhu u meni.
JOB 32:19 Gle, trbuh je moj kao vino bez oduške, i raspukao bi se kao nov meh.
JOB 32:20 Govoriću da odahnem, otvoriću usne svoje, i odgovoriću.
JOB 32:21 Neću gledati ko je ko, i čoveku ću govoriti bez laskanja.
JOB 32:22 Jer ne umem laskati; odmah bi me uzeo Tvorac moj.
JOB 33:1 Čuj dakle, Jove, besedu moju, i slušaj sve reči moje.
JOB 33:2 Evo, sad otvaram usta svoja; govori jezik moj u ustima mojim.
JOB 33:3 Po pravom srcu mom biće reči moje, i misao čistu izreći će usne moje.
JOB 33:4 Duh Božji stvorio me je, i dah Svemogućega dao mi je život.
JOB 33:5 Ako možeš, odgovori mi, pripravi se i stani mi na suprot.
JOB 33:6 Evo, ja ću biti mesto Boga, kao što si rekao; od kala sam načinjen i ja.
JOB 33:7 Eto, strah moj neće te strašiti, i ruka moja neće te tištati.
JOB 33:8 Rekao si, dakle, preda mnom, i čuo sam glas tvojih reči:
JOB 33:9 Čist sam, bez greha, prav sam i nema bezakonja na meni.
JOB 33:10 Evo, traži zadevicu sa mnom, drži me za svog neprijatelja.
JOB 33:11 Meće u klade noge moje, vreba po svim stazama mojim.
JOB 33:12 Eto, u tom nisi pravedan, odgovaram ti; jer je Bog veći od čoveka.
JOB 33:13 Zašto se preš s Njim, što za sva dela svoja ne odgovara?
JOB 33:14 Jedan put govori Bog i dva puta; ali čovek ne pazi.
JOB 33:15 U snu, u utvari noćnoj, kad tvrd san padne na ljude, kad spavaju u postelji,
JOB 33:16 Tada otvara uho ljudima i nauku im zapečaćava,
JOB 33:17 Da bi odvratio čoveka od dela njegovog, i zaklonio od njega oholost;
JOB 33:18 Da bi sačuvao dušu njegovu od jame, i život njegov da ne naiđe na mač.
JOB 33:19 I kara ga bolovima na postelji njegovoj, i sve kosti njegove teškom bolešću.
JOB 33:20 Tako da se životu njegovom gadi hleb i duši njegovoj jelo najmilije;
JOB 33:21 Nestaje tela njegovog na očigled, i izmalaju se kosti njegove, koje se pre nisu videle,
JOB 33:22 I duša se njegova približava grobu, i život njegov smrti.
JOB 33:23 Ako ima glasnika, tumača, jednog od hiljade, koji bi kazao čoveku dužnost njegovu,
JOB 33:24 Tada će se smilovati na nj, i reći će: Izbavi ga da ne otide u grob; našao sam otkup.
JOB 33:25 I podmladiće se telo njegovo kao u deteta, i povratiće se na dane mladosti svoje,
JOB 33:26 Moliće se Bogu, i pomilovaće ga, i gledaće lice njegovo radujući se, i vratiće čoveku po pravdi njegovoj.
JOB 33:27 Gledajući ljudi reći će: Bejah zgrešio, i šta je pravo izvrnuo, ali mi ne pomože.
JOB 33:28 On izbavi dušu moju da ne otide u jamu, i život moj da gleda svetlost.
JOB 33:29 Gle, sve ovo čini Bog dva puta i tri puta čoveku,
JOB 33:30 Da bi povratio dušu njegovu od jame, da bi ga obasjavala svetlost živih.
JOB 33:31 Pazi, Jove, slušaj me, ćuti, da ja govorim.
JOB 33:32 Ako imaš šta reći, odgovori mi; govori, jer sam te rad opravdati;
JOB 33:33 Ako li ne, slušaj ti mene; ćuti, i naučiću te mudrosti.
JOB 34:1 Još govori Elijuj i reče:
JOB 34:2 Čujte, mudri, besedu moju, i razumni poslušajte me.
JOB 34:3 Jer uho poznaje besedu kao što grlo kuša jelo.
JOB 34:4 Razaberimo šta je pravo, izvidimo među sobom šta je dobro.
JOB 34:5 Jer Jov reče: Pravedan sam, a Bog odbaci moju pravdu.
JOB 34:6 Hoću li lagati za svoju pravdu? Strela je moja smrtna, a bez krivice.
JOB 34:7 Koji je čovek kao Jov da kao vodu pije podsmeh?
JOB 34:8 I da se druži s onima koji čine bezakonje, i da hodi s bezbožnim ljudima?
JOB 34:9 Jer reče: Ne pomaže čoveku da ugađa Bogu.
JOB 34:10 Zato, ljudi razumni, poslušajte me; daleko je od Boga zloća i nepravda od Svemogućeg.
JOB 34:11 Jer po delu plaća čoveku i daje svakom da nađe prema putu svom.
JOB 34:12 Doista Bog ne radi zlo i Svemogući ne izvrće pravde.
JOB 34:13 Ko Mu je predao zemlju? I ko je uredio vasiljenu?
JOB 34:14 Kad bi na sebe okrenuo srce svoje, uzeo bi k sebi duh svoj i disanje svoje;
JOB 34:15 Izginulo bi svako telo, i čovek bi se vratio u prah.
JOB 34:16 Ako si, dakle, razuman, čuj ovo; slušaj glas reči mojih.
JOB 34:17 Može li vladati onaj koji mrzi na pravdu? Hoćeš li osuditi onog koji je najpravedniji?
JOB 34:18 Kaže li se caru: Nitkove! I knezovima: Bezbožnici?
JOB 34:19 A kamo li Onome koji ne gleda knezovima ko su, niti u Njega vredi više bogati od siromaha, jer su svi delo ruku Njegovih.
JOB 34:20 Umiru za čas, i u po noći uskoleba se narod i propadne, i odnese se jaki bez ruke ljudske.
JOB 34:21 Jer su oči Njegove obraćene na puteve čovečije i vidi sve korake njegove.
JOB 34:22 Nema mraka ni sena smrtnoga gde bi se sakrili koji čine bezakonje.
JOB 34:23 Jer nikome ne odgađa kad dođe da se sudi s Bogom.
JOB 34:24 Satire jake nedokučivo, i postavlja druge na njihovo mesto.
JOB 34:25 Jer zna dela njihova, i dok obrati noć, satru se.
JOB 34:26 Kao bezbožne razbija ih na vidiku.
JOB 34:27 Jer odstupiše od Njega i ne gledaše ni na koje puteve Njegove;
JOB 34:28 Te dođe do Njega vika siromahova, i ču viku nevoljnih.
JOB 34:29 Kad On umiri, ko će uznemiriti? I kad On sakrije lice, ko će Ga videti? I to biva i narodu i čoveku.
JOB 34:30 Da ne bi carovao licemer, da ne bi bilo zamke narodu.
JOB 34:31 Zaista, treba kazati Bogu: Podnosio sam, neću više grešiti.
JOB 34:32 A šta ne vidim, Ti me nauči; ako sam činio nepravdu, neću više.
JOB 34:33 Eda li će po tebi plaćati, jer tebi nije po volji, jer ti biraš a ne On? Ako znaš šta, govori.
JOB 34:34 Ljudi će razumni sa mnom kazati, i mudar će čovek pristati,
JOB 34:35 Da Jov ne govori razumno, i da reči njegove nisu mudre.
JOB 34:36 Oče moj, neka se Jov iskuša do kraja, što odgovara kao zli ljudi.
JOB 34:37 Jer domeće na greh svoj bezakonje, pljeska rukama među nama, i mnogo govori na Boga.
JOB 35:1 Još govori Elijuj i reče:
JOB 35:2 Misliš li da si pravo rekao: Moja je pravda veća od Božije?
JOB 35:3 Jer si rekao: Šta će mi pomoći, kakva će mi biti korist, da ne grešim?
JOB 35:4 Ja ću odgovoriti tebi i drugovima tvojim s tobom.
JOB 35:5 Pogledaj nebo, i vidi; pogledaj oblake, kako su viši od tebe.
JOB 35:6 Ako grešiš, šta ćeš Mu učiniti? Ili ako se umnože bezakonja tvoja, šta ćeš Mu nauditi?
JOB 35:7 Ako si pravedan, šta ćeš Mu dati? Ili šta će primiti iz ruke tvoje?
JOB 35:8 Čoveku kakav si može nauditi tvoja zloća, i sinu čovečijem pomoći tvoja pravda.
JOB 35:9 Vapiju od velikog nasilja kojima se čini, i viču na ruku silnih;
JOB 35:10 A ni jedan ne govori: Gde je Bog, Stvoritelj moj, koji daje pesmu noću;
JOB 35:11 Koji čini te smo razumniji od zverja zemaljskog, i mudriji od ptica nebeskih.
JOB 35:12 Tamo viču s oholosti zlih ljudi, ali ne bivaju uslišeni.
JOB 35:13 Jer Bog ne sluša taštinu, i Svemogući ne gleda na nju.
JOB 35:14 A kamoli kad kažeš: Ne vidiš to. Pred Njim je sud; čekaj Ga.
JOB 35:15 A sada čim te gnev pohodi, nije ništa, niti je gledao na sve što si učinio;
JOB 35:16 Zato Jov na prazno otvara usta svoja, i bezumno umnožava reči.
JOB 36:1 Još govori Elijuj i reče:
JOB 36:2 Potrpi me malo, i pokazaću ti, jer još ima šta bih govorio za Boga.
JOB 36:3 Počeću izdaleka besedu svoju, i pokazaću da je Tvorac moj pravedan.
JOB 36:4 Doista, neće biti lažne reči moje, kod tebe je koji pravo misli.
JOB 36:5 Gle, Bog je silan, ali nikoga ne odbacuje, silan je snagom srčanom.
JOB 36:6 Ne da živeti bezbožniku, a nevoljnicima čini pravdu.
JOB 36:7 Ne odvraća od pravednika očiju svojih, nego još s carevima na presto posađuje ih na vek, te se uzvišuju.
JOB 36:8 Ako li su okovani u puta i svezani užima nevoljničkim,
JOB 36:9 Tada im napominje dela njihova i bezakonja njihova kako su silna.
JOB 36:10 I otvara Mu uho da bi se popravili, i govori im da se vrate od bezakonja.
JOB 36:11 Ako poslušaju i stanu im služiti, dovršuju dane svoje u dobru i godine svoje u radosti.
JOB 36:12 Ako li ne poslušaju, ginu od mača i umiru s bezumlja.
JOB 36:13 A koji su licemernog srca, navlače gnev i ne viču kad ih poveže;
JOB 36:14 Umire u mladosti duša njihova i život njihov među kurvama.
JOB 36:15 Izbavlja nevoljnika iz nevolje njegove i otvara mu uho u muci.
JOB 36:16 Tako bi i tebe izveo iz teskobe na prostrano mesto, gde ništa ne dosađuje, i mirni sto tvoj bio bi pun pretiline.
JOB 36:17 Ali si zaslužio sud bezbožnički; i sud i pravda snađe te.
JOB 36:18 Doista, gnev je na tebi; gledaj da te ne odbaci u karanju, te te veliki otkup neće izbaviti.
JOB 36:19 Hoće li gledati na tvoje bogatstvo? Neće ni na zlato ni na kakvu silu blaga tvog.
JOB 36:20 Ne uzdiši za noću u koju narodi odlaze na svoje mesto.
JOB 36:21 Čuvaj se da ne pogledaš na taštinu i voliš na nju nego nevolju.
JOB 36:22 Gle, Bog je najviši svojom silom, ko je učitelj kao On?
JOB 36:23 Ko Mu je odredio put Njegov? Ili ko će Mu reći: Činiš nepravo?
JOB 36:24 Opominji se da veličaš dela Njegova, koja gledaju ljudi.
JOB 36:25 Svi ljudi vide ih, svaki ih gleda iz daleka.
JOB 36:26 Gle, Bog je velik, i ne možemo Ga poznati, broj godina Njegovih ne može se dokučiti.
JOB 36:27 Jer On steže kaplje vodene, koje liju dažd iz oblaka Njegovih;
JOB 36:28 Kad teku oblaci, kaplju na mnoštvo ljudsko.
JOB 36:29 I ko bi razumeo prostor oblacima i grmljavu u šatoru njegovom?
JOB 36:30 Kako prostire nad njim svetlost svoju, i dubine morske pokriva?
JOB 36:31 Time sudi narodima, daje hrane izobila.
JOB 36:32 Rukama zaklanja svetlost, i naređuje koga da srete,
JOB 36:33 Javljajući prema njemu dobru volju svoju, i prema stoci i prema rodu zemaljskom.
JOB 37:1 I od toga drhće srce moje, i odskače sa svog mesta.
JOB 37:2 Slušajte dobro gromovni glas Njegov i govor što izlazi iz usta Njegovih.
JOB 37:3 Pod sva nebesa pušta ga, i svetlost svoju do krajeva zemaljskih.
JOB 37:4 Za njom riče grom, grmi glasom veličanstva svog, niti šta odgađa kad se čuje glas Njegov.
JOB 37:5 Divno Bog grmi glasom svojim, čini stvari velike, da ih ne možemo razumeti.
JOB 37:6 Govori snegu: Padni na zemlju; i daždu sitnom i daždu silnom.
JOB 37:7 Zapečaćava ruku svakom čoveku, da pozna sve poslenike svoje.
JOB 37:8 Tada zver ulazi u jamu, i ostaje na svojoj loži.
JOB 37:9 S juga dolazi oluja, i sa severa zima.
JOB 37:10 Od dihanja Božijeg postaje led, i široke vode stiskaju se.
JOB 37:11 I da se natapa zemlja, nateruje oblak, i rasipa oblak svetlošću svojom.
JOB 37:12 I on se obrće i tamo i amo po volji Njegovoj da čini sve što mu zapovedi po vasiljenoj.
JOB 37:13 Čini da se nađe ili za kar ili za zemlju ili za dobročinstvo.
JOB 37:14 Čuj to, Jove, stani i gledaj čudesa Božija.
JOB 37:15 Znaš li kako ih On uređuje i kako sija svetlošću iz oblaka svog?
JOB 37:16 Znaš li kako vise oblaci? Znaš li čudesa Onog koji je savršen u svakom znanju?
JOB 37:17 Kako ti se haljine ugreju kad umiri zemlju s juga?
JOB 37:18 Jesi li ti s Njim razapinjao nebesa, koja stoje tvrdo kao saliveno ogledalo?
JOB 37:19 Nauči nas šta ćemo Mu reći; ne možemo od tame govoriti po redu.
JOB 37:20 Hoće li Mu ko pripovediti šta bih ja govorio? Ako li bi ko govorio, zaista, bio bih proždrt.
JOB 37:21 Ali sada ne mogu ljudi gledati u svetlost kad sjaji na nebu, pošto vetar prođe i očisti ga;
JOB 37:22 Sa severa dolazi kao zlato; ali je u Bogu strašnija slava.
JOB 37:23 Svemoguć je, ne možemo Ga stignuti; velike je sile, ali sudom i velikom pravdom nikoga ne muči.
JOB 37:24 Zato Ga se boje ljudi; Ne može Ga videti nikakav mudrac.
JOB 38:1 Tada odgovori Gospod Jovu iz vihora i reče:
JOB 38:2 Ko je to što zamračuje savet rečima nerazumno?
JOB 38:3 Opaši se sada kao čovek; ja ću te pitati, a ti mi kazuj.
JOB 38:4 Gde si ti bio kad ja osnivah zemlju? Kaži, ako si razuman.
JOB 38:5 Ko joj je odredio mere? Znaš li? Ili ko je rastegao uže preko nje?
JOB 38:6 Na čem su podnožja njena uglavljena? Ili ko joj je metnuo kamen ugaoni?
JOB 38:7 Kad pevahu zajedno zvezde jutarnje i svi sinovi Božji klikovahu.
JOB 38:8 Ili ko je zatvorio more vratima kad kao iz utrobe iziđe?
JOB 38:9 Kad ga odeh oblakom i povih tamom;
JOB 38:10 Kad postavih za nj uredbu svoju i metnuh mu prevornice i vrata;
JOB 38:11 I rekoh: Dovde ćeš dolaziti, a dalje nećeš, i tu će se ustavljati ponositi valovi tvoji.
JOB 38:12 Jesi li svog veka zapovedio jutru, pokazao zori mesto njeno,
JOB 38:13 Da se uhvati zemlji za krajeve, i da se rasteraju s nje bezbožnici,
JOB 38:14 Da se ona promeni kao blato pečatno, a oni da stoje kao haljina,
JOB 38:15 Da se oduzme bezbožnicima svetlost njihova i ruka podignuta da se slomi?
JOB 38:16 Jesi li dolazio do dubina morskih? I po dnu propasti jesi li hodio?
JOB 38:17 Jesu li ti se otvorila vrata smrtna, i vrata sena smrtnog jesi li video?
JOB 38:18 Jesi li sagledao širinu zemaljsku? Kaži, ako znaš sve to.
JOB 38:19 Koji je put k stanu svetlosti? I gde je mesto tami,
JOB 38:20 Da bi je uzeo i odveo do međe njene, i znao staze k domu njenom?
JOB 38:21 Znaš ti; jer si se onda rodio, i broj je dana tvojih velik.
JOB 38:22 Jesi li ulazio u riznice snežne? Ili riznice gradne jesi li video,
JOB 38:23 Koje čuvam za vreme nevolje, za dan boja i rata?
JOB 38:24 Kojim se putem deli svetlost i ustoka se razilazi po zemlji?
JOB 38:25 Ko je razdelio jazove povodnju i put svetlici gromovnoj?
JOB 38:26 Da bi išao dažd na zemlju gde nema nikoga, i na pustinju gde nema čoveka,
JOB 38:27 Da napoji pusta i nerodna mesta, i učini da raste trava zelena.
JOB 38:28 Ima li dažd oca? Ili ko je rodio kaplje rosne?
JOB 38:29 Iz čije je utrobe izašao led, i ko je rodio slanu nebesku,
JOB 38:30 Da se vode skrivaju i postaju kao kamen i krajevi propasti srastaju?
JOB 38:31 Možeš li svezati miline vlašićima? Ili svezu štapima razrešiti?
JOB 38:32 Možeš li izvesti južne zvezde na vreme? Ili kola sa zvezdama njihovim hoćeš li voditi?
JOB 38:33 Znaš li red nebeski? Možeš li ti uređivati vladu njegovu na zemlji?
JOB 38:34 Možeš li dignuti glas svoj do oblaka da bi te mnoštvo vode pokrilo?
JOB 38:35 Možeš li pustiti munje da idu, i da ti kažu: Evo nas?
JOB 38:36 Ko je metnuo čoveku u srce mudrost? Ili ko je dao duši razum?
JOB 38:37 Ko će izbrojati oblake mudrošću, i mehove nebeske ko će izliti,
JOB 38:38 Da se raskvašen prah zgusne i grude se slepe?
JOB 38:39 „Možeš li uloviti plen za lavice, ili zadovoljiti apetit mladih lavova,
JOB 38:40 kada se kriju u svojim jazbinama, i vrebaju u šipražju?
JOB 38:41 Ko obezbeđuje gavranu plen njegov, kada njegovi mladi vapiju Bogu, i lutaju zbog nedostatka hrane?
JOB 39:1 Loviš li ti lavu lov? I lavićima trbuh puniš,
JOB 39:2 Kad leže u pećinama i vrebaju u zaklonu svom?
JOB 39:3 Ko gotovi gavranu hranu njegovu kad ptići njegovi viču k Bogu i lutaju nemajući šta jesti?
JOB 39:4 Znaš li vreme kad se divokoze koze? I jesi li video kad se košute legu?
JOB 39:5 Jesi li izbrojao mesece, dokle nose? Znaš li vreme kad se legu?
JOB 39:6 Kako se savijaju, mlad svoju ispuštaju, i opraštaju se bolova?
JOB 39:7 Kako jača mlad njihova, raste po polju i otišavši ne vraća se k njima?
JOB 39:8 Ko je pustio divljeg magarca da je slobodan, i remene divljem magarcu ko je razrešio?
JOB 39:9 Kome odredih pustinju za kuću i za stan slatinu.
JOB 39:10 On se smeje vrevi gradskoj, i ne sluša vike nastojnikove.
JOB 39:11 Šta nalazi u gorama, ono mu je pića, i traži svaku zelen.
JOB 39:12 Bi li ti jednorog hteo služiti? Bi li noćivao za jaslama tvojim?
JOB 39:13 Možeš li vezati užem jednoroga da ore? Hoće li vlačiti brazde za tobom?
JOB 39:14 Hoćeš li se osloniti na nj što mu je snaga velika? I ostaviti na njemu svoj posao?
JOB 39:15 Hoćeš li se pouzdati u nj da će ti svesti letinu i na gumno tvoje složiti?
JOB 39:16 Jesi li ti dao paunu lepa krila i perje čaplji ili noju?
JOB 39:17 Koji snese na zemlji jajca svoja, i ostavi ih da ih prah greje?
JOB 39:18 I ne misli da će ih noga razbiti i zver poljska zgaziti;
JOB 39:19 Nemilostiv je ptićima svojim kao da nisu njegovi, i da mu trud ne bude uzalud ne boji se.
JOB 39:20 Jer mu Bog nije dao mudrosti niti mu je udelio razuma.
JOB 39:21 Kad se podigne u vis, smeje se konju i konjiku.
JOB 39:22 Jesi li ti dao konju jačinu? Jesi li ti okitio vrat njegov rzanjem?
JOB 39:23 Hoćeš li ga poplašiti kao skakavca? Frkanje nozdrva njegovih strašno je;
JOB 39:24 Kopa zemlju, veseo je od sile, ide na susret oružju;
JOB 39:25 Smeje se strahu i ne plaši se niti uzmiče ispred mača;
JOB 39:26 Kad zvekće nad njim tul i seva koplje i sulica;
JOB 39:27 Od nemirnoće i ljutine kopa zemlju, i ne može da stoji kad truba zatrubi.
JOB 39:28 Kad truba zatrubi, on vrišti, iz daleka čuje boj, viku vojvoda i poklič.
JOB 39:29 Eda li po tvom razumu leti jastreb? Širi krila svoja na jug?
JOB 39:30 Eda li se na tvoju zapovest diže u vis orao, i na visini vije gnezdo?
JOB 39:31 Na steni stanuje i bavi se, na vrh stene, na tvrdom mestu.
JOB 39:32 Odatle gleda hrane, daleko mu vide oči.
JOB 39:33 I ptići njegovi piju krv, i gde su mrtva telesa onde je on.
JOB 39:34 I tako odgovarajući Gospod Jovu reče:
JOB 39:35 Ko se prepire s Bogom, hoće li ga učiti? Koji kudi Boga, neka odgovori na to.
JOB 39:36 Tada Jov odgovori Gospodu i reče:
JOB 39:37 Gle, ja sam malen, šta bih Ti odgovorio? Mećem ruku svoju na usta svoja.
JOB 39:38 Jednom govorih, ali neću odgovarati; i drugom, ali neću više.
JOB 40:1 A Gospod opet odgovarajući Jovu iz vihora reče:
JOB 40:2 Opaši se sada kao čovek; ja ću te pitati, a ti mi kazuj.
JOB 40:3 Hoćeš li ti uništiti moj sud? Hoćeš li mene osuditi da bi sebe opravdao?
JOB 40:4 Je li u tebe mišica kao u Boga? Grmiš li glasom kao On?
JOB 40:5 Okiti se sada čašću i veličanstvom, u slavu i krasotu obuci se.
JOB 40:6 Prospi jarost gneva svog, i pogledaj sve ponosite, i obori ih.
JOB 40:7 Pogledaj sve ponosite, i ponizi ih, i potri bezbožnike na mestu njihovom.
JOB 40:8 Zatrpaj ih sve u prah, i poveži im lice na skrivenom mestu.
JOB 40:9 Tada ću te i ja hvaliti da te čuva desnica tvoja.
JOB 40:10 A gle, slon, kog sam stvorio s tobom, jede travu kao vo;
JOB 40:11 Gle, snaga mu je u bedrima njegovim, i sila mu je u pupku trbuha njegovog;
JOB 40:12 Diže rep svoj kao kedar, žile od jaja njegovih spletene su kao grane;
JOB 40:13 Kosti su mu kao cevi bronzane, zglavci kao poluge gvozdene.
JOB 40:14 On je prvo između dela Božijih, Tvorac njegov dao mu je mač.
JOB 40:15 Gore nose mu piću, i sve zverje poljsko igra se onde.
JOB 40:16 U hladu leže, u gustoj trsci i glibu.
JOB 40:17 Granata drveta zaklanjaju ga senom svojim, i opkoljavaju ga vrbe na potocima.
JOB 40:18 Gle, ustavlja reku da ne teče, uzda se da će ispiti Jordan gubicom svojom.
JOB 40:19 Hoće li ga ko uhvatiti na oči njegove? Zamku mu provući kroz nos?
JOB 40:20 Hoćeš li udicom izvući krokodila ili užem podvezati mu jezik?
JOB 40:21 Hoćeš li mu provući situ kroz nos? Ili mu šiljkom provrteti čeljusti?
JOB 40:22 Hoće li te mnogo moliti, ili će ti laskati?
JOB 40:23 Hoće li učiniti veru s tobom da ga uzmeš da ti bude sluga do veka?
JOB 40:24 Hoćeš li se igrati s njim kao s pticom, ili ćeš ga vezati devojkama svojim?
JOB 40:25 Hoće li se njim častiti drugovi? Razdeliti ga među trgovce?
JOB 40:26 Hoćeš li mu napuniti kožu šiljcima i glavu ostvama?
JOB 40:27 Digni na nj ruku svoju; nećeš više pominjati boja.
JOB 40:28 Gle, zaludu je nadati mu se; kad ga samo ugleda čovek, ne pada li?
JOB 41:1 Nema slobodnog koji bi ga probudio; a ko će stati preda me?
JOB 41:2 Ko mi je pre dao šta, da mu vratim? Šta je god pod svim nebom, moje je.
JOB 41:3 Neću ćutati o udima njegovim ni o sili ni o lepoti stasa njegovog.
JOB 41:4 Ko će mu uzgrnuti gornju odeću? K čeljustima njegovim ko će pristupiti?
JOB 41:5 Vrata grla njegovog ko će otvoriti? Strah je oko zuba njegovih.
JOB 41:6 Krljušti su mu jaki štitovi spojeni tvrdo.
JOB 41:7 Blizu su jedna do druge da ni vetar ne ulazi među njih.
JOB 41:8 Jedna je za drugu prionula, drže se i ne rastavljaju se.
JOB 41:9 Kad kiha kao da munja seva, a oči su mu kao trepavice u zore.
JOB 41:10 Iz usta mu izlaze lučevi, i iskre ognjene skaču.
JOB 41:11 Iz nozdrva mu izlazi dim kao iz vrelog lonca ili kotla.
JOB 41:12 Dah njegov raspaljuje ugljevlje i plamen mu izlazi iz usta.
JOB 41:13 U vratu mu stoji sila, i pred njim ide strah.
JOB 41:14 Udi mesa njegovog spojeni su, jednostavno je na njemu, ne razmiče se.
JOB 41:15 Srce mu je tvrdo kao kamen, tvrdo kao donji žrvanj.
JOB 41:16 Kad se digne, drhću junaci, i od straha očišćaju se od greha svojih.
JOB 41:17 Da ga udari mač, ne može se održati, ni koplje ni strela ni oklop.
JOB 41:18 Njemu je gvožđe kao pleva, a bronza kao trulo drvo.
JOB 41:19 Neće ga poterati strela, kamenje iz praće njemu je kao slamka;
JOB 41:20 Kao slama su mu ubojne sprave, i smeje se bačenom koplju.
JOB 41:21 Pod njim su oštri crepovi, stere sebi oštre stvari u glibu.
JOB 41:22 Čini, te vri dubina kao lonac, i more se muti kao u stupi.
JOB 41:23 Za sobom ostavlja svetlu stazu, rekao bi da je bezdana osedela.
JOB 41:24 Ništa nema na zemlji da bi se isporedilo s njim, da bi stvoreno bilo da se ničega ne boji.
JOB 41:25 Šta je god visoko prezire, car je nad svim zverjem.
JOB 42:1 Tada Jov odgovori Gospodu i reče:
JOB 42:2 Znam da sve možeš, i da se ne može smesti šta naumiš.
JOB 42:3 Ko je to što zamračuje savet nerazumno? Zato kažem da nisam razumevao; čudesno je to za me, te ne mogu znati.
JOB 42:4 Slušaj kad uzgovorim, i kad zapitam, kaži mi.
JOB 42:5 Ušima slušah o Tebi, a sada Te oko moje vidi.
JOB 42:6 Zato poričem, i kajem se u prahu i pepelu.
JOB 42:7 A kad Gospod izgovori one reči Jovu, reče Gospod Elifasu Temancu: Raspalio se gnev moj na tebe i na dva prijatelja tvoja što ne govoriste o meni pravo kao sluga moj Jov.
JOB 42:8 Zato sada uzmite sedam telaca i sedam ovnova, i idite k sluzi mom Jovu i prinesite žrtve paljenice za se, i sluga moj Jov neka se pomoli za vas, jer ću doista pogledati na nj da ne učinim s vama po vašoj ludosti, jer ne govoriste o meni pravo kao sluga moj Jov.
JOB 42:9 I tako otide Elifas Temanac i Vildad Sušanin i Sofar Namaćanin, i učiniše kako im zapovedi Gospod. I pogleda Gospod na Jova.
JOB 42:10 I Gospod vrati što beše uzeto Jovu pošto se pomoli za prijatelje svoje; i umnoži Gospod Jovu dvojinom sve što beše imao.
JOB 42:11 I dođoše k njemu sva braća njegova i sve sestre njegove i svi pređašnji znanci njegovi, i jedoše s njim u njegovoj kući i žaleći ga tešiše ga za sve zlo što beše Gospod pustio na nj, i dadoše mu svaki po novac i po grivnu zlatnu.
JOB 42:12 I Gospod blagoslovi posledak Jovov više nego početak, te imaše četrnaest hiljada ovaca i šest hiljada kamila i hiljadu jarmova volova i hiljadu magarica.
JOB 42:13 I imaše sedam sinova i tri kćeri.
JOB 42:14 I prvoj nade ime Jemima, a drugoj Kesija a trećoj Keren-apuha.
JOB 42:15 I ne nahođaše se u svoj zemlji tako lepih devojaka kao kćeri Jovove, i otac im dade nasledstvo među braćom njihovom.
JOB 42:16 I posle požive Jov sto i četrdeset godina, i vide sinove i unuke do četvrtog kolena.
JOB 42:17 I umre Jov star i sit života.
PSA 1:1 Blago čoveku koji ne ide na veće bezbožničko, i na putu grešničkom ne stoji, i u društvu nevaljalih ljudi ne sedi,
PSA 1:2 Nego mu je omileo zakon Gospodnji i o zakonu Njegovom misli dan i noć!
PSA 1:3 On je kao drvo usađeno kraj potoka, koje rod svoj donosi u svoje vreme, i kome list ne vene; šta god radi, u svemu napreduje.
PSA 1:4 Nisu takvi bezbožnici, nego su kao prah koji rasipa vetar.
PSA 1:5 Zato se neće bezbožnici održati na sudu, ni grešnici na zboru pravedničkom.
PSA 1:6 Jer Gospod zna put pravednički; a put bezbožnički propašće.
PSA 2:1 Zašto se bune narodi i plemena pomišljaju zaludne stvari?
PSA 2:2 Ustaju carevi zemaljski, i knezovi se skupljaju na Gospoda i na pomazanika Njegovog.
PSA 2:3 „Raskinimo sveze njihove i zbacimo sa sebe jaram njihov.”
PSA 2:4 Onaj, što živi na nebesima, smeje se, Gospod im se podsmeva.
PSA 2:5 Pa im govori u gnevu svom i jarošću svojom zbunjuje ih:
PSA 2:6 „Ja sam pomazao cara svog na Sionu, na svetoj gori svojoj.”
PSA 2:7 Kazaću naredbu Gospodnju; On reče meni: „Ti si sin moj, ja te sad rodih.
PSA 2:8 Išti u mene, i daću ti narode u nasledstvo, i krajeve zemaljske tebi u državu.
PSA 2:9 Udarićeš ih gvozdenom palicom; razbićeš ih kao lončarski sud.”
PSA 2:10 Sad, carevi, orazumite se; naučite se sudije zemaljske!
PSA 2:11 Služite Gospodu sa strahom, i radujte se s trepetom.
PSA 2:12 Poštujte sina, da se ne razgnevi, i vi ne izginete na putu svom; jer će se gnev Njegov brzo razgoreti. Blago svima koji se u Nj uzdaju!
PSA 3:1 Psalam Davidov, kad je bežao od Avesaloma sina svog. Gospode! Kako je mnogo neprijatelja mojih! Mnogi ustaju na me.
PSA 3:2 Mnogi govore za dušu moju: Nema mu pomoći od Boga.
PSA 3:3 Ali Ti si, Gospode, štit koji me zaklanja, slava moja; Ti podižeš glavu moju.
PSA 3:4 Glasom svojim vičem ka Gospodu, i čuje me sa svete gore svoje.
PSA 3:5 Ja ležem, spavam i ustajem, jer me Gospod čuva.
PSA 3:6 Ne bojim se mnogo hiljada naroda što sa svih strana navaljuje na me.
PSA 3:7 Ustani, Gospode! Pomozi mi, Bože moj! Jer Ti udaraš po obrazu sve neprijatelje moje; razbijaš zube bezbožnicima.
PSA 3:8 Od Gospoda je spasenje; neka bude na narodu Tvom blagoslov Tvoj!
PSA 4:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Psalam Davidov. Kad Te zovem čuj me, Bože, pravdo moja! U teskobi daj mi prostor; smiluj se na me i usliši molitvu moju.
PSA 4:2 Sinovi čovečiji! Dokle će slava moja biti u sramoti? Dokle ćete ljubiti ništavilo i tražiti laži?
PSA 4:3 Znajte da Gospod divno čuva svetog svog; Gospod čuje kad Ga zovem.
PSA 4:4 Gneveći se ne grešite; razmislite u srcima svojim na posteljama svojim, i utolite.
PSA 4:5 Prinesite žrtvu za pravdu, i uzdajte se u Gospoda.
PSA 4:6 Mnogi govore: Ko će nam pokazati šta je dobro? Obrati k nama, Gospode, svetlo lice svoje.
PSA 4:7 A meni si dao u srce radost veću nego što je oni imaju, kad im rodi pšenica i vino.
PSA 4:8 Ja mirno ležem i spavam; jer Ti, Gospode, sam daješ mi, te sam bez straha.
PSA 5:1 Načelniku pevačkom. Uza sviralu. Psalam Davidov. Čuj, Gospode, reči moje, razumi pomisli moje.
PSA 5:2 Slušaj viku moju, care moj i Bože moj! Jer se Tebi molim, Gospode!
PSA 5:3 Ujutru slušaš glas moj, ujutru stojim pred Tobom, i čekam.
PSA 5:4 Jer si Ti Bog koji neće bezakonja; u Tebe nema mesta ko je zao.
PSA 5:5 Bezbožnici neće izaći pred oči Tvoje; Ti nenavidiš sve koji čine bezakonje.
PSA 5:6 Potireš lažljivce; na krvopioce i lukave mrzi Gospod.
PSA 5:7 A ja po velikoj milosti Tvojoj ulazim u dom Tvoj, i klanjam se u svetoj crkvi Tvojoj sa strahom Tvojim.
PSA 5:8 Gospode! Vodi me u pravdi svojoj; radi neprijatelja mojih poravni preda mnom put svoj.
PSA 5:9 Jer nema u ustima njihovim istine; u njima je nevaljalstvo; grlo im je grob otvoren; na jeziku im je dvoličenje.
PSA 5:10 Bože! Ne daj im napretka, neka se razbiju pomisli njihove. Za mnoga nevaljalstva njihova obori ih, jer se pobuniše na Tebe.
PSA 5:11 Pa će se radovati svi koji se u Te uzdaju; doveka će se veseliti koje Ti zaklanjaš; dičiće se koji ljube ime Tvoje.
PSA 5:12 Jer Ti, Gospode, blagosiljaš pravednika, kao štitom zaklanjaš ga milošću svojom.
PSA 6:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Na osam žica. Psalam Davidov. Gospode! Nemoj me pokarati u jarosti svojoj, niti me u gnevu svom nakaziti.
PSA 6:2 Smiluj se na me, Gospode, jer sam iznemogao; isceli me, jer su kosti moje ustreptale,
PSA 6:3 I duša se moja vrlo uzdrhtala. A Ti, Gospode, dokle ćeš.
PSA 6:4 Obrati se, Gospode, izbavi dušu moju, pomozi mi radi milosti svoje.
PSA 6:5 Jer mrtvi ne spominju Tebe; u grobu ko će Te slaviti?
PSA 6:6 Iznemogoh uzdišući; svaku noć kvasim odar svoj, suzama svojim natapam postelju svoju.
PSA 6:7 Usahnu od žalosti oko moje, postara se od množine neprijatelja mojih.
PSA 6:8 Idite od mene svi koji činite bezakonje, jer Gospod ču plač moj.
PSA 6:9 Ču Gospod molbu moju, Gospod molitvu moju primi.
PSA 6:10 Nek se postide i prepadnu svi neprijatelji moji, neka se povrate i postide odmah.
PSA 7:1 Plačna pesma Davidova, koju je pevao Gospodu poradi Husa od plemena Venijaminova. Gospode, Bože moj! U Tebe se uzdam, sačuvaj me od svih koji me gone, i izbavi me.
PSA 7:2 Da mi neprijatelj ne iščupa dušu kao lav. Čupa, a nema ko da izbavi.
PSA 7:3 Gospode, Bože moj! Ako sam to učinio, ako je nepravda u rukama mojim,
PSA 7:4 Ako sam zlo vratio prijatelju svom, ili krivo učinio onima koji na me na pravdi napadahu;
PSA 7:5 Neka goni neprijatelj dušu moju, i neka je stigne, i pogazi na zemlju život moj i slavu moju u prah obrati.
PSA 7:6 Ustani, Gospode, u gnevu svom; digni se na žestinu neprijatelja mojih; probudi se meni na pomoć, i otvori sud.
PSA 7:7 I ljudstvo će se sleći oko Tebe; iznad njega izađi u visinu.
PSA 7:8 Gospod sudi narodima. Sudi mi, Gospode, po pravdi mojoj, i po bezazlenosti mojoj neka mi bude.
PSA 7:9 Nek se prekine zloća bezbožnička, a pravednika potpomozi, jer Ti ispituješ srca i utrobe, Bože pravedni!
PSA 7:10 Štit je meni u Boga, koji čuva one koji su pravog srca.
PSA 7:11 Bog je pravedan sudija, i Bog je svaki dan gotov na gnev.
PSA 7:12 Ako se neće bezbožnik da obrati, On oštri mač svoj, nateže luk svoj, i naperuje ga;
PSA 7:13 I zapinje smrtnu strelu, čini strele svoje da pale.
PSA 7:14 Gle, bezbožnik zače nepravdu, trudan beše zločinstvom, i rodi sebi prevaru.
PSA 7:15 Kopa jamu i iskopa, i pade u jamu koju je načinio.
PSA 7:16 Zloba njegova obrati se na njegovu glavu, i zločinstvo njegovo pade na teme njegovo.
PSA 7:17 Hvalim Gospoda za pravdu Njegovu, i pevam imenu Gospoda Višnjeg.
PSA 8:1 Načelniku pevačkom. Uz Getsku muzikalnu spravu. Psalam Davidov. Gospode, Gospode naš! Kako je veličanstveno ime Tvoje po svoj zemlji! Podigao si slavu svoju više nebesa.
PSA 8:2 U ustima male dece i koja sisaju činiš sebi hvalu nasuprot neprijateljima svojim, da bi učinio da zamukne neprijatelj i nemirnik.
PSA 8:3 Kad pogledam nebesa Tvoja, delo prsta Tvojih, mesec i zvezde, koje si Ti postavio;
PSA 8:4 Šta je čovek, te ga se opominješ, ili sin čovečji, te ga polaziš?
PSA 8:5 Učinio si ga malo manjeg od anđela, slavom i čašću venčao si ga;
PSA 8:6 Postavio si ga gospodarem nad delima ruku svojih, sve si metnuo pod noge njegove,
PSA 8:7 Ovce i volove sve, i divlje zverinje,
PSA 8:8 Ptice nebeske i ribe morske, šta god ide morskim putevima.
PSA 8:9 Gospode, Gospode naš! Kako je veličanstveno ime Tvoje po svoj zemlji!
PSA 9:1 Načelniku pevačkom. Uza sviralu. Benu. Psalam Davidov. Hvalim Te, Gospode, iz svega srca svog, kazujem sva čudesa Tvoja.
PSA 9:2 Radujem se i veselim se o Tebi, pevam imenu Tvom, Višnji!
PSA 9:3 Neprijatelji se moji vratiše natrag, spotakoše se i nesta ih ispred lica Tvog;
PSA 9:4 Jer si svršio sud moj i odbranio me; seo si na presto, sudija pravedni.
PSA 9:5 Rasrdio si se na narode i ubio bezbožnika, ime si im zatro doveka, za svagda.
PSA 9:6 Neprijatelju nesta mačeva sasvim; gradove Ti si razvalio; pogibe spomen njihov.
PSA 9:7 Ali Gospod uvek živi; spremio je za sud presto svoj.
PSA 9:8 On će suditi vasionom svetu po pravdi, usudiće narodima pravo.
PSA 9:9 Gospod je utočište ubogome, utočište u nevolji.
PSA 9:10 U Tebe se uzdaju koji znaju ime Tvoje, jer ne ostavljaš onih koji Te traže, Gospode!
PSA 9:11 Pojte Gospodu, koji živi na Sionu; kazujte narodu dela Njegova;
PSA 9:12 Jer On osvećuje krv, pamti je; ne zaboravlja jauk nevoljnih.
PSA 9:13 Smiluj se na me, Gospode; pogledaj kako stradam od neprijatelja svojih, Ti, koji me podižeš od vrata smrtnih,
PSA 9:14 Da bih kazivao sve hvale Tvoje na vratima kćeri Sionove, i slavio spasenje Tvoje.
PSA 9:15 Popadoše narodi u jamu, koju su iskopali; u zamku, koju su sami namestili, uhvati se noga njihova.
PSA 9:16 Poznaše Gospoda; On je sudio; u dela ruku svojih zaplete se bezbožnik.
PSA 9:17 Vratiće se u pakao bezbožnici, svi narodi koji zaboravljaju Boga;
PSA 9:18 Jer neće svagda biti zaboravljen ubogi, i nada nevoljnicima neće nikad poginuti.
PSA 9:19 Ustani, Gospode, da se ne posili čovek, i da prime narodi sud pred Tobom.
PSA 9:20 Pusti, Gospode, strah na njih; neka poznaju narodi da su ljudi.
PSA 10:1 Zašto, Gospode, stojiš daleko, kriješ se kad je nevolja?
PSA 10:2 S oholosti bezbožnikove muči se ubogi; hvataju se ubogi prevarom koju izmišljaju bezbožnici.
PSA 10:3 Jer se bezbožnik diči željom duše svoje, grabljivca pohvaljuje.
PSA 10:4 Bezbožnik u obesti svojoj ne mari za Gospoda: „On ne vidi”. Nema Boga u mislima njegovim.
PSA 10:5 Svagda su putevi njegovi krivi; za sudove Tvoje ne zna; na neprijatelje svoje neće ni da gleda.
PSA 10:6 U srcu svom kaže: Neću posrnuti; zlo neće doći nikad.
PSA 10:7 Usta su mu puna nevaljalih reči, prevare i uvrede, pod jezikom je njegovim muka i pogibao.
PSA 10:8 Sedi u zasedi iza kuće; u potaji ubija pravoga; oči njegove vrebaju ubogoga.
PSA 10:9 Sedi u potaji kao lav u pećini; sedi u zasedi da uhvati ubogoga; hvata ubogoga uvukavši ga u mrežu svoju.
PSA 10:10 Pritaji se, prilegne, i ubogi padaju u jake nokte njegove.
PSA 10:11 Kaže u srcu svom: „Bog je zaboravio, okrenuo je lice svoje, neće videti nikad.”
PSA 10:12 Ustani Gospode! Digni ruku svoju, ne zaboravi nevoljnih.
PSA 10:13 Zašto bezbožnik da ne mari za Boga govoreći u srcu svom da Ti nećeš videti?
PSA 10:14 Ti vidiš; jer gledaš uvrede i muke i pišeš ih na ruci. Tebi predaje sebe ubogi; siroti Ti si pomoćnik.
PSA 10:15 Satri mišicu bezbožnom i zlom, da se traži i ne nađe bezbožnost njegova.
PSA 10:16 Gospod je car svagda, doveka, nestaće neznabožaca sa zemlje njegove.
PSA 10:17 Gospode! Ti čuješ želje ništih; utvrdi srce njihovo; otvori uho svoje,
PSA 10:18 Da daš sud siroti i nevoljniku, da prestanu goniti čoveka sa zemlje.
PSA 11:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. U Gospoda se uzdam; zašto govorite duši mojoj: „Leti u goru kao ptica;
PSA 11:2 Jer evo grešnici nategoše luk, zapeše strelu svoju za tetivu, da iz mraka streljaju prave srcem.
PSA 11:3 Kad su raskopani temelji, šta će učiniti pravednik?”
PSA 11:4 Gospod je u svetom dvoru svom, presto je Gospodnji na nebesima; oči Njegove gledaju; veđe Njegove ispituju sinove čovečije.
PSA 11:5 Gospod ispituje pravednoga; a bezbožnoga i kome je milo činiti zlo nenavidi duša Njegova.
PSA 11:6 Pustiće na bezbožnike dažd od živog ugljevlja, ognja i sumpora; i ognjeni vetar biće im deo iz čaše;
PSA 11:7 Jer je Gospod pravedan, ljubi pravdu; lice će Njegovo videti pravednici.
PSA 12:1 Načelniku pevačkom. Uza spravu od osam žica. Psalam Davidov. Pomagaj, Gospode; jer nesta svetih, jer je malo vernih među sinovima čovečijim
PSA 12:2 Laž govore jedan drugom, usnama lažljivim govore iz srca dvoličnog.
PSA 12:3 Istrebiće Gospod sva usta lažljiva, jezik veličavi,
PSA 12:4 Ljude, koji govore: Jezikom smo jaki, usta su naša u nas, ko je gospodar nad nama?
PSA 12:5 Videći stradanje nevoljnih i uzdisanje ništih, sad ću ustati, veli Gospod, i izbaviti onog kome zlobe
PSA 12:6 Reči su Gospodnje reči čiste, srebro u vatri očišćeno od zemlje, sedam puta pretopljeno.
PSA 12:7 Ti ćeš nas, Gospode, odbraniti, i sačuvati nas od roda ovog doveka.
PSA 12:8 Bezbožnici idu naokolo; kad se oni podižu, sramote se sinovi čovečiji.
PSA 13:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Dokle ćeš me, Gospode, sasvim zaboravljati? Dokle ćeš odvraćati lice svoje od mene?
PSA 13:2 Dokle ću se domišljati u duši svojoj, mutiti se u srcu svom dan i noć? Dokle će se neprijatelj moj podizati nada mnom?
PSA 13:3 Pogledaj, usliši me, Gospode, Bože moj! Prosvetli oči moje da ne zaspim na smrt.
PSA 13:4 Da ne reče neprijatelj moj: Nadvladao sam ga; da se ne raduju koji me gone, ako posrnem.
PSA 13:5 A ja se uzdam u milost Tvoju; radovaće se srce moje za spasenje Tvoje.
PSA 13:6 Pevaću Gospodu, koji mi dobro čini.
PSA 14:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Reče bezumnik u srcu svom: Nema Boga; nevaljali su, gadna su dela njihova; nema nikoga da dobro tvori.
PSA 14:2 Gospod pogleda s neba na sinove čovečije, da vidi ima li koji razuman, traži li koji Boga.
PSA 14:3 Svi su zašli, svi se pokvarili, nema nikoga dobro da tvori, nema ni jednog.
PSA 14:4 Zar se neće opametiti koji čine bezakonje, jedu narod moj kao što jedu hleb, ne prizivaju Gospoda?
PSA 14:5 Onde će zadrhtati od straha; jer je Gospod u rodu pravednom.
PSA 14:6 Smejete se onome što ubogi radi; ali Gospod njega zaklanja.
PSA 14:7 Ko će poslati sa Siona pomoć Izrailju? Kad Gospod povrati zarobljeni narod svoj, onda će se radovati Jakov i veseliće se Izrailj.
PSA 15:1 Psalam Davidov. Gospode! Ko može sedeti u senici Tvojoj? Ko može nastavati na svetoj gori Tvojoj?
PSA 15:2 Ko hodi bez mane, tvori pravdu, i govori istinu iz srca svog;
PSA 15:3 Ko ne opada jezikom svojim, ne čini drugom zlo, i ne ruži bližnjeg svog;
PSA 15:4 Ko ne gleda onog koga je Bog odbacio, nego poštuje one koji se boje Gospoda; ko se kune bližnjemu pa ne poriče;
PSA 15:5 Ko ne daje srebro svoje na dobit, i ne prima mito na pravoga. Ko ovako radi, neće posrnuti doveka.
PSA 16:1 Zapis Davidov. Čuvaj me, Bože; jer se u Te uzdam.
PSA 16:2 Rekoh Gospodu: Ti si Gospod moj, nemam dobra osim Tebe.
PSA 16:3 U svetima koji su na zemlji i u velikima sva je uteha moja.
PSA 16:4 Neka drugi umnožavaju idole svoje, neka trče k tuđima; ja im neću liti krvave nalive, niti ću metnuti imena njihova u usta svoja.
PSA 16:5 Gospod je moj deo nasledstva i čaše; Ti podižeš dostojanje moje.
PSA 16:6 Uže mi je zahvatilo prekrasna mesta, i deo mi je moj mio.
PSA 16:7 Blagosiljam Gospoda, koji me urazumljuje; tome me i noću uči šta je u meni.
PSA 16:8 Svagda vidim pred sobom Gospoda; On mi je s desne strane da ne posrnem.
PSA 16:9 Toga radi raduje se srce moje, i veseli se jezik moj, još će se i telo moje smiriti u uzdanju;
PSA 16:10 Jer nećeš ostaviti dušu moju u paklu, niti ćeš dati da Svetac Tvoj vidi trulost.
PSA 16:11 Pokazaćeš mi put životni; obilje je radosti pred licem Tvojim, uteha u desnici Tvojoj doveka.
PSA 17:1 Molitva Davidova. Usliši, Gospode, pravdu, čuj glas moj, primi u uši molitvu moju ne iz usta lažljivih.
PSA 17:2 Od lica Tvog neka izađe sud moj, oči Tvoje neka pogledaju na pravicu.
PSA 17:3 Ispitaj srce moje, obiđi noću; u ognju me okušaj, i nećeš naći nepravde moje.
PSA 17:4 Usta se moja ne dohvataju dela ljudskih; radi reči usta Tvojih držim se puteva oštrih.
PSA 17:5 Utvrdi stope moje na stazama svojim da ne zalaze koraci moji.
PSA 17:6 Tebe prizivam, jer ćeš me uslišiti Bože! Prigni k meni uho svoje, i čuj reči moje.
PSA 17:7 Pokaži divnu milost svoju, koji izbavljaš one koji se u Te uzdaju od onih koji se protive desnici Tvojoj.
PSA 17:8 Čuvaj me kao zenicu oka; senom krila svojih zakloni me
PSA 17:9 Od bezbožnika koji me napadaju, od neprijatelja duše moje, koji su me opkolili.
PSA 17:10 Srce svoje zatvoriše; ustima svojim govore oholo.
PSA 17:11 Izagnavši me opet su oko mene; oči su svoje uprli da me obore na zemlju.
PSA 17:12 Oni su kao lav koji hoće da rastrže, i kao lavić koji sedi u potaji.
PSA 17:13 Ustani, Gospode, preteci ih, obori ih. Odbrani dušu moju mačem svojim od bezbožnika,
PSA 17:14 Rukom svojom, Gospode, od ljudi ovih, od ljudi ovog sveta, kojima je deo ovaj život, kojima si trbuh napunio svog bogatstva, da će im i sinovi biti siti i ostatak ostaviti svojoj deci.
PSA 17:15 A ja ću u pravdi gledati lice Tvoje; kad se probudim, biću sit od prilike Tvoje.
PSA 18:1 Načelniku pevačkom. Sluge Gospodnjeg Davida, koji izgovori Gospodu reči pesme ove, kad ga izbavi Gospod iz ruku svih neprijatelja njegovih i iz ruke Saulove. On reče: Ljubiću Te, Gospode, kreposti moja,
PSA 18:2 Gospode, Grade moj, Zaklone moj, koji se oboriti ne može, Izbavitelju moj, Bože moj, Kamena goro, na kojoj se ne bojim zla, Štite moj, Rože spasenja mog, Utočište moje!
PSA 18:3 Prizivam Gospoda, kome se klanjati valja, i opraštam se neprijatelja svojih.
PSA 18:4 Obuzeše me smrtne bolesti, i potoci nevaljalih ljudi uplašiše me.
PSA 18:5 Opkoliše me bolesti paklene, stegoše me zamke smrtne
PSA 18:6 U svojoj teskobi prizvah Gospoda, i k Bogu svom povikah; On ču iz dvora svog glas moj, i vika moja dođe Mu do ušiju.
PSA 18:7 Zatrese se i pokoleba se zemlja, zadrmaše se i pomeriše iz temelja gore, jer se On razljuti.
PSA 18:8 Podiže se dim od gneva Njegovog, iz usta Njegovih oganj, koji proždire i živo ugljevlje odskakaše od Njega.
PSA 18:9 Savi nebesa i siđe. Mrak beše pod nogama Njegovim.
PSA 18:10 Sede na heruvima i podiže se, i polete na krilima vetrenim.
PSA 18:11 Od mraka načini sebi krov, senicu oko sebe, od mračnih voda, oblaka vazdušnih.
PSA 18:12 Od sevanja pred Njim kroz oblake Njegove udari grad i živo ugljevlje.
PSA 18:13 Zagrme na nebesima Gospod, i Višnji pusti glas svoj, grad i živo ugljevlje.
PSA 18:14 Pusti strele svoje, i razmetnu ih; silu munja, i rasu ih.
PSA 18:15 I pokazaše se izvori vodeni, i otkriše se temelji vasiljeni od pretnje Tvoje, Gospode, od dihanja duha gneva Tvog.
PSA 18:16 Tada pruži s visine ruku, uhvati me, izvuče me iz vode velike.
PSA 18:17 Izbavi me od neprijatelja mog silnog i od mojih nenavidnika, kad behu jači od mene.
PSA 18:18 Ustaše na me u dan nevolje moje, ali mi Gospod bi potpora.
PSA 18:19 Izvede me na prostrano mesto, i izbavi me, jer sam Mu mio.
PSA 18:20 Dade mi Gospod po pravdi mojoj, i za čistotu ruku mojih dariva me.
PSA 18:21 Jer se držah puteva Gospodnjih, i ne odmetnuh se Boga svog,
PSA 18:22 Nego su svi zakoni Njegovi preda mnom, i zapovesti Njegove ne uklanjam od sebe.
PSA 18:23 Bih Mu veran, i čuvah se od bezakonja svog.
PSA 18:24 Dade mi Gospod po pravdi mojoj, po čistoti ruku mojih pred očima Njegovim.
PSA 18:25 Sa svetima postupaš sveto, s čovekom vernim verno,
PSA 18:26 S čistim čisto, a s nevaljalim nasuprot njemu.
PSA 18:27 Jer Ti pomažeš ljudima nevoljnim, a oči ponosite ponižavaš.
PSA 18:28 Ti raspaljuješ videlo moje; Gospod moj prosvetljuje tamu moju.
PSA 18:29 S Tobom razbijam vojsku, i s Bogom svojim skačem preko zida.
PSA 18:30 Put je Gospodnji veran, reč Gospodnja čista. On je štit svima koji se u Nj uzdaju.
PSA 18:31 Jer ko je Bog osim Gospoda, i ko je odbrana osim Boga našeg?
PSA 18:32 Ovaj Bog opasuje me snagom, i čini mi veran put.
PSA 18:33 Daje mi noge kao u jelena, i na visine stavlja me.
PSA 18:34 Uči ruke moje boju, i mišice moje čini da su luk od bronze.
PSA 18:35 Ti mi daješ štit spasenja svog; desnica Tvoja drži me, i milost Tvoja čini me velika.
PSA 18:36 Ti širiš korak moj, te se ne spotiču noge moje.
PSA 18:37 Teram neprijatelje svoje i stižem ih, i ne vraćam se dok ih ne istrebim.
PSA 18:38 Obaram ih, i ne mogu ustati, padaju pod noge moje.
PSA 18:39 Jer me Ti opasuješ snagom za boj, i koji ustanu na me, obaraš ih preda mnom.
PSA 18:40 Neprijatelja mojih pleći Ti mi obraćaš, i potirem nenavidnike svoje.
PSA 18:41 Oni viču, ali nemaju pomagača, ka Gospodu, ali ih On ne sluša.
PSA 18:42 Rasipam ih kao prah po vetru, kao blato po ulicama gazim ih.
PSA 18:43 Ti me izbavljaš od bune narodne, postavljaš me da sam glava tuđim plemenima; narod kog ne poznavah, služi mi.
PSA 18:44 Po samom čuvenju slušaju me, tuđini pokorni su mi.
PSA 18:45 Tuđini blede, drhću u gradovima svojim.
PSA 18:46 Živ je Gospod, i da je blagosloven branič moj! Da se uzvisi Bog spasenja mog,
PSA 18:47 Bog, koji mi daje osvetu, i pokorava mi narode,
PSA 18:48 Koji me izbavlja od neprijatelja, podiže me nad one koji ustaju na me i od čoveka žestokog izbavlja me!
PSA 18:49 Toga radi hvalim Te, Gospode, pred narodima, i pevam imenu Tvom,
PSA 18:50 Koji slavno izbavljaš cara svog, i činiš milost pomazaniku svom Davidu i nasleđu njegovom doveka.
PSA 19:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Nebesa kazuju slavu Božju, i dela ruku Njegovih glasi svod nebeski.
PSA 19:2 Dan danu dokazuje, i noć noći javlja.
PSA 19:3 Nema jezika, niti ima govora, gde se ne bi čuo glas njihov.
PSA 19:4 Po svoj zemlji ide kazivanje njihovo i reči njihove na kraj vasiljene. Suncu je postavio stan na njima;
PSA 19:5 I ono izlazi kao ženik iz ložnice svoje, kao junak veselo teče putem.
PSA 19:6 Izlazak mu je nakraj neba, i hod mu do kraja njegovog; i niko nije sakriven od toplote njegove.
PSA 19:7 Zakon je Gospodnji savršen, krepi dušu; svedočanstvo je Gospodnje verno, daje mudrost neveštome.
PSA 19:8 Naredbe su Gospodnje pravedne, vesele srce. Zapovest je Gospodnja svetla, prosvetljuje oči.
PSA 19:9 Strah je Gospodnji čist, ostaje doveka. Sudovi su Njegovi istiniti, pravedni svikoliki.
PSA 19:10 Bolji su od zlata i dragog kamenja, slađi od meda koji teče iz saća.
PSA 19:11 I slugu Tvog oni su prosvetlili; ko ih drži ima veliku platu.
PSA 19:12 Ko će znati sve svoje pogreške? Očisti me i od tajnih;
PSA 19:13 I od voljnih sačuvaj slugu svog, da ne ovladaju mnome. Tada ću biti savršen i čist od velikog prestupa.
PSA 19:14 Da su Mu reči usta mojih ugodne, i pomisao srca mog pred Tobom, Gospode, kreposti moja i Izbavitelju moj!
PSA 20:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Da te usliši Gospod u dan žalosni, da te zaštiti ime Boga Jakovljevog.
PSA 20:2 Da ti pošalje pomoć iz svetinje, i sa Siona da te potkrepi.
PSA 20:3 Da se opomene svih prinosa tvojih, i žrtva tvoja paljenica da se nađe pretila.
PSA 20:4 Da ti da Gospod po srcu tvom; šta god počneš, da ti izvrši.
PSA 20:5 Radovaćemo se za spasenje tvoje, i u ime Boga svog podignućemo zastavu. Da ispuni Gospod sve molbe tvoje.
PSA 20:6 Sad vidim da Gospod čuva pomazanika svog; sluša ga sa svetog neba svog; jaka je desnica Njegova, koja spasava.
PSA 20:7 Jedni se hvale kolima, drugi konjima, a mi imenom Gospoda Boga svog.
PSA 20:8 Oni posrću i padaju, a mi stojimo i ne kolebamo se.
PSA 20:9 Gospode! Pomozi caru, i usliši nas kad Te zovemo.
PSA 21:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Gospode! S Tvoje se sile veseli car; i kako mu je velika radost što Ti pomažeš!
PSA 21:2 Šta mu je srce želelo, dao si mu, i molitve usta njegovih nisi odbio.
PSA 21:3 Jer si ga dočekao blagoslovima milosnim, metnuo si mu na glavu venac od dragog kamenja.
PSA 21:4 Molio Te je za život i dao si mu da mu se produže dani doveka.
PSA 21:5 Velika je slava njegova Tvojom pomoću; slavu si i krasotu metnuo na nj.
PSA 21:6 Dao si mu blagoslove doveka, razveselio si ga radošću lica svog.
PSA 21:7 Jer se car uzda u Gospoda i u milost Višnjeg; i ne koleba se.
PSA 21:8 Naći će ruka Tvoja sve neprijatelje Tvoje, naći će desnica Tvoja one koji mrze na Tebe.
PSA 21:9 Učinićeš ih kao peć zažarenu, kad se razgneviš; gnev će ih Gospodnji progutati, i oganj će ih proždreti.
PSA 21:10 Rod njihov istrebićeš sa zemlje, i seme njihovo između sinova čovečijih;
PSA 21:11 Jer podigoše na Tebe zlo, smisliše i ne mogoše izvršiti.
PSA 21:12 Jer ćeš ih metnuti za belegu, iz lukova svojih pustićeš strele u lice njihovo.
PSA 21:13 Podigni se Gospode, silom svojom; mi ćemo pevati i slaviti jakost Tvoju.
PSA 22:1 Načelniku pevačkom. Kad zora zabeli. Psalam Davidov. Bože, Bože moj! Zašto si me ostavio udaljivši se od spasenja mog, od reči vike moje?
PSA 22:2 Bože moj! Vičem danju, a Ti me ne slušaš, i noću ali nemam mira.
PSA 22:3 Sveti, koji živiš u pohvalama Izrailjevim!
PSA 22:4 U Tebe se uzdaše oci naši, uzdaše se, i Ti si ih izbavljao.
PSA 22:5 Tebe prizivaše, i spasavaše se; u Tebe se uzdaše, i ne ostaše u sramoti.
PSA 22:6 A ja sam crv, a ne čovek; podsmeh ljudima i rug narodu.
PSA 22:7 Koji me vide, svi mi se rugaju, razvaljuju usta, mašu glavom,
PSA 22:8 I govore: oslonio se na Gospoda, neka mu pomogne; neka ga izbavi, ako ga miluje.
PSA 22:9 Ta, Ti si me izvadio iz utrobe; Ti si me umirio na sisi matere moje.
PSA 22:10 Za Tobom pristajem od rođenja, od utrobe matere moje Ti si Bog moj.
PSA 22:11 Ne udaljuj se od mene; jer je nevolja blizu, a nema pomoćnika.
PSA 22:12 Opteče me mnoštvo telaca; jaki volovi vasanski opkoliše me;
PSA 22:13 Razvališe na me usta svoja. Lav je gladan i riče.
PSA 22:14 Kao voda razlih se; rasuše se sve kosti moje; srce moje posta kao vosak, rastopilo se u meni.
PSA 22:15 Sasuši se kao crep krepost moja, i jezik moj prionu za grlo, i u prah smrtni mećeš me.
PSA 22:16 Opkoliše me psi mnogi; četa zlikovaca ide oko mene, probodoše ruke moje i noge moje.
PSA 22:17 Mogao bih izbrojati sve kosti svoje. Oni gledaju, i od mene načiniše stvar za gledanje.
PSA 22:18 Dele haljine moje među sobom, i za dolamu moju bacaju žreb.
PSA 22:19 Ali Ti, Gospode, ne udaljuj se. Silo moja, pohitaj mi u pomoć.
PSA 22:20 Izbavi od mača dušu moju, od psa jedinicu moju.
PSA 22:21 Sačuvaj me od usta lavovih, i od rogova bivolovih, čuvši, izbavi me.
PSA 22:22 Kazujem ime Tvoje braći; usred skupštine hvaliću Te.
PSA 22:23 Koji se bojite Gospoda, hvalite Ga. Sve seme Jakovljevo! Poštuj Ga. Boj Ga se, sve seme Izrailjevo!
PSA 22:24 Jer se ne ogluši molitve ništeg niti je odbi; ne odvrati od njega lice svoje, nego ga usliši kad Ga zazva.
PSA 22:25 Tebe ću hvaliti na skupštini velikoj; zavete svoje svršiću pred onima koji se Njega boje.
PSA 22:26 Neka jedu ubogi i nasite se, i neka hvale Gospoda koji Ga traže; živo da bude srce vaše doveka.
PSA 22:27 Opomenuće se i obratiće se ka Gospodu svi krajevi zemaljski, i pokloniće se pred Njim sva plemena neznabožačka.
PSA 22:28 Jer je Gospodnje carstvo; On vlada narodima.
PSA 22:29 Ješće i pokloniće se svi pretili na zemlji; pred Njim će pasti svi koji silaze u prah, koji ne mogu sačuvati dušu svoju u životu.
PSA 22:30 Seme će njihovo služiti Njemu. Kazivaće se za Gospoda rodu potonjem.
PSA 22:31 Doći će, i kazivaće pravdu Njegovu ljudima njegovim, koji će se roditi; jer je On učinio ovo.
PSA 23:1 Psalam Davidov. Gospod je pastir moj, ništa mi neće nedostajati.
PSA 23:2 Na zelenoj paši pase me, vodi me na tihu vodu.
PSA 23:3 Dušu moju oporavlja, vodi me stazama pravednim imena radi svog.
PSA 23:4 Da pođem i dolinom sena smrtnoga, neću se bojati zla; jer si Ti sa mnom; štap Tvoj i palica Tvoja teši me.
PSA 23:5 Postavio si preda mnom trpezu na vidiku neprijateljima mojim; namazao si uljem glavu moju, i čaša je moja prepuna.
PSA 23:6 Da! Dobrota i milost Tvoja pratiće me u sve dane života mog, i ja ću nastavati u domu Gospodnjem zadugo.
PSA 24:1 Psalam Davidov. Gospodnja je zemlja i šta je god u njoj, vasiljena i sve što živi na njoj.
PSA 24:2 Jer je On na morima osnova, i posred reka utvrdi je.
PSA 24:3 Ko će izaći na goru Gospodnju? I ko će stati na svetom mestu njegovom?
PSA 24:4 U koga su čiste ruke i srce bezazleno, ko ne izriče ime Njegovo uzalud i ne kune se lažno.
PSA 24:5 On će dobiti blagoslov od Gospoda, i milost od Boga, spasa svog.
PSA 24:6 Takav je rod onih koji Ga traže, i koji su radi stajati pred licem Tvojim, Bože Jakovljev!
PSA 24:7 Vrata! Uzvisite vrhove svoje, uzvisite se vrata večna! Ide car slave.
PSA 24:8 Ko je taj car slave? Gospod krepak i silan, Gospod silan u boju.
PSA 24:9 Vrata! Uzvisite vrhove svoje, uzvisite se vrata večna! Ide car slave.
PSA 24:10 Ko je taj car slave? Gospod nad vojskama! On je car slave.
PSA 25:1 Psalam Davidov. K Tebi, Gospode, podižem dušu svoju.
PSA 25:2 Bože moj! U Tebe se uzdam; ne daj da se osramotim, da mi se ne svete neprijatelji moji.
PSA 25:3 I koji se god u Te uzdaju, neće se osramotiti; osramotiće se oni koji se odmeću od Tebe besputno.
PSA 25:4 Pokaži mi, Gospode, puteve svoje, nauči me hoditi stazama Tvojim.
PSA 25:5 Uputi me istini svojoj, i nauči me; jer si Ti Bog spasenja mog, Tebi se nadam svaki dan.
PSA 25:6 Opomeni se milosrđa svog, Gospode, i milosti svoje; jer su otkako je veka.
PSA 25:7 Grehova mladosti moje, i mojih prestupa ne pominji; po milosti svojoj pomeni mene, radi dobrote svoje, Gospode!
PSA 25:8 Dobar je i pravedan Gospod; toga radi pokazuje grešnicima put.
PSA 25:9 Upućuje krotke istini, uči krotke hoditi putem Njegovim.
PSA 25:10 Svi su putevi Gospodnji milost i istina onima koji drže zavet Njegov i otkrivenje Njegovo.
PSA 25:11 Radi imena svog, Gospode, oprosti greh moj, jer je velik.
PSA 25:12 Koji se čovek boji Gospoda? On će mu pokazati koji put da izabere.
PSA 25:13 Duša će njegova u dobru počivati, i seme će njegovo vladati zemljom.
PSA 25:14 Tajna je Gospodnja u onih koji Ga se boje, i zavet svoj javlja im.
PSA 25:15 Oči su mi svagda upravljene ka Gospodu, jer On izvlači iz zamke noge moje.
PSA 25:16 Pogledaj me i smiluj se na me, jer sam inokosan i nevoljnik.
PSA 25:17 Nek se raširi stisnuto srce moje, iz teskobe moje izvadi me.
PSA 25:18 Vidi jade moje i muku moju, i oprosti mi sve grehove moje.
PSA 25:19 Pogledaj neprijatelje moje kako ih je mnogo i kakvom me pakosnom nenavišću nenavide.
PSA 25:20 Sačuvaj dušu moju i izbavi me; ne daj da se osramotim, jer se u Tebe uzdam.
PSA 25:21 Bezazlenost i pravda neka me sačuva, jer se u Tebe uzdam.
PSA 25:22 Izbavi, Bože, Izrailja od svih nevolja njegovih.
PSA 26:1 Psalam Davidov. Sudi mi, Gospode, jer u prostoti svojoj hodim i u Gospoda se uzdam; neću se pokolebati.
PSA 26:2 Ispitaj me, Gospode, i iskušaj me; pretopi šta je u meni i srce moje.
PSA 26:3 Jer je milost Tvoja pred očima mojim, i hodim u istini Tvojoj.
PSA 26:4 Ne sedim s bezumnicima, i s lukavima se ne mešam.
PSA 26:5 Nenavidim društvo bezakoničko, i s bezbožnicima ne sedim.
PSA 26:6 Umivam pravdom ruke svoje, i idem oko žrtvenika Tvog, Gospode,
PSA 26:7 Da razglašujem hvalu Tvoju i kazujem sva čudesa Tvoja.
PSA 26:8 Gospode! Omileo mi je stan doma Tvog, i mesto naselja slave Tvoje.
PSA 26:9 Nemoj dušu moju pogubiti, ni život moj s krvopiocima,
PSA 26:10 Kojima je zločinstvo u rukama, i kojima je desnica puna mita.
PSA 26:11 A ja hodim u prostoti svojoj, izbavi me, i smiluj se na me.
PSA 26:12 Noga moja stoji na pravom putu; na skupštinama ću blagosiljati Gospoda.
PSA 27:1 Psalam Davidov. Gospod je videlo moje i spasenje moje; koga da se bojim? Gospod je krepost života mog; koga da se strašim?
PSA 27:2 Ako navale na me zlikovci da pojedu telo moje, protivnici i neprijatelji moji, spotaći će se i pašće.
PSA 27:3 Ako protiv mene vojska u logor stane, neće se uplašiti srce moje; ako se na me rat digne, ja se ni onda neću bojati.
PSA 27:4 Za jedno samo molim Gospoda, samo to ištem, da živim u domu Gospodnjem sve dane života svog, da gledam krasotu Gospodnju i ranim u crkvu Njegovu.
PSA 27:5 Jer bi me sakrio u kolibi svojoj u zlo doba; sklonio bi me pod krovom šatora svog; na kamenu goru popeo bi me.
PSA 27:6 Tada bih podigao glavu svoju pred neprijateljima koji bi me opkolili; prineo bih u Njegovom šatoru žrtvu hvale; zapevao bih i hvalio Gospoda.
PSA 27:7 Čuj, Gospode, glas moj, Tebe prizivam, smiluj se na me i usliši me.
PSA 27:8 Srce moje govori pred Tobom što si rekao: „Tražite lice moje”. Tražim lice Tvoje, Gospode!
PSA 27:9 Nemoj odvratiti od mene lice svoje, nemoj u gnevu ostaviti slugu svog; budi Pomoćnik moj; nemoj me odbiti, i nemoj me ostaviti, Bože, Spasitelju moj!
PSA 27:10 Jer otac moj i mati moja ostaviše me; ali Gospod neka me prihvati.
PSA 27:11 Uputi me, Gospode, na put svoj i vodi me pravom stazom poradi onih koji me vrebaju.
PSA 27:12 Nemoj me dati na volju neprijateljima mojim; jer ustaše na me lažni svedoci; ali zloba govori sama protiv sebe.
PSA 27:13 Verujem da ću videti dobrotu Gospodnju na zemlji živih.
PSA 27:14 Uzdaj se u Gospoda, budi slobodan; neka bude srce tvoje krepko, uzdaj se u Gospoda.
PSA 28:1 Psalam Davidov. K Tebi, Gospode, vičem; grade moj, nemoj mi ćutati, da ne bih, ako zaćutiš, bio kao oni koji odlaze u grob.
PSA 28:2 Čuj molitveni glas moj, kad vapim k Tebi, kad dižem ruke svoje k svetoj crkvi Tvojoj.
PSA 28:3 Nemoj me zahvatiti s grešnicima, i s onima koji čine nepravdu, koji s bližnjima svojim mirno govore, a u srcu im je zlo.
PSA 28:4 Podaj im, Gospode, po delima njihovim, po zlom postupanju njihovom; po delima ruku njihovih podaj im, podaj im šta su zaslužili.
PSA 28:5 Jer ne paze na dela Gospodnja, i na dela ruku Njegovih. Da ih razori i ne sazida.
PSA 28:6 Da je blagosloven Gospod, jer usliši glas moljenja mog!
PSA 28:7 Gospod je krepost moja i štit moj; u Njega se pouzda srce moje, i On mi pomože. Zato se veseli srce moje, i pesmom svojom slavim Ga.
PSA 28:8 Gospod je krepost naroda svog, i obrana koja spasava pomazanika Njegovog.
PSA 28:9 Spasi narod svoj, blagoslovi dostojanje svoje; spasi ih i uzdiži ih doveka.
PSA 29:1 Psalam Davidov. Dajte Gospodu, sinovi Božji, dajte Gospodu slavu i čast.
PSA 29:2 Dajte Gospodu slavu imena Njegovog. Poklonite se Gospodu u svetoj krasoti.
PSA 29:3 Glas je Gospodnji nad vodom, Bog slave grmi, Gospod je nad vodom velikom.
PSA 29:4 Glas je Gospodnji silan, glas je Gospodnji slavan.
PSA 29:5 Glas Gospodnji lomi kedre, Gospod lomi kedre livanske.
PSA 29:6 Kao tele skaču od Njega; Livan i Sirion kao mlad bivo.
PSA 29:7 Glas Gospodnji sipa plamen ognjeni.
PSA 29:8 Glas Gospodnji potresa pustinju, potresa Gospod pustinju Kades.
PSA 29:9 Glas Gospodnji oprašta košute bremena, i sa šuma skida odelo; i u crkvi Njegovoj sve govori o slavi Njegovoj.
PSA 29:10 Gospod je sedeo nad potopom, i sedeće Gospod kao car uvek.
PSA 29:11 Gospod će dati silu narodu svom, Gospod će blagosloviti narod svoj mirom.
PSA 30:1 Psalam Davidov. Pesma kad se osveti dom. Uzvišavaću Te, Gospode, jer si me oteo, i nisi dao neprijateljima mojim da mi se svete.
PSA 30:2 Gospode, Bože moj! Zavikah k Tebi, i iscelio si me.
PSA 30:3 Gospode! Izveo si iz pakla dušu moju, i oživeo si me da ne siđem u grob.
PSA 30:4 Pojte Gospodu, sveci Njegovi, i slavite sveto ime Njegovo.
PSA 30:5 Gnev je Njegov za trenuće oka, a do života milost Njegova, večerom dolazi plač, a jutrom radost.
PSA 30:6 I ja rekoh u dobru svom: Neću posrnuti doveka.
PSA 30:7 Ti htede, Gospode, te gora moja stajaše tvrdo. Ti odvrati lice svoje, i ja se smetoh.
PSA 30:8 Tada Tebe, Gospode, zazivah, i Gospoda molih:
PSA 30:9 „Kakva je korist od krvi moje, da siđem u grob? Hoće li Te prah slaviti ili kazivati istinu Tvoju?
PSA 30:10 Čuj, Gospode, i smiluj se na me; Gospode budi mi pomoćnik.”
PSA 30:11 I Ti promeni plač moj na radost, skide s mene vreću, opasa me veseljem.
PSA 30:12 Zato će Ti pevati slava moja i neće umuknuti; Gospode, Bože moj! Doveka ću Te hvaliti.
PSA 31:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. U Tebe se, Gospode, uzdam; nemoj me ostaviti pod sramotom doveka, po pravdi svojoj izbavi me.
PSA 31:2 Prigni k meni uho svoje, pohitaj, pomozi mi. Budi mi kameni grad, tvrda ograda, gde bih se spasao.
PSA 31:3 Jer si Ti kamena gora moja i ograda moja, imena svog radi vodi me i upravljaj mnom.
PSA 31:4 Izvadi me iz mreže koju mi tajno zamestiše; jer si Ti krepost moja.
PSA 31:5 U Tvoju ruku predajem duh svoj; izbavljao si me, Gospode, Bože istiniti!
PSA 31:6 Nenavidim one koji poštuju propadljive idole; ja se u Gospoda uzdam.
PSA 31:7 Radovaću se i veseliti se o milosti Tvojoj, kad pogledaš na moju muku, poznaš tugu duše moje,
PSA 31:8 Ne daš me u ruku neprijatelju, postaviš noge moje na prostranom mestu.
PSA 31:9 Smiluj se na me, Gospode, jer me je tuga; od jada iznemože oko moje, duša moja i srce moje;
PSA 31:10 Iščile u žalosti život moj, i godine moje u uzdisanju; oslabi od muke krepost moja, i kosti moje sasahnuše.
PSA 31:11 Od mnoštva neprijatelja svojih postadoh podsmeh i susedima svojim, i strašilo znancima svojim; koji me vide na ulici beže od mene.
PSA 31:12 Zaboravljen sam kao mrtav, nema me u srcima; ja sam kao razbijen sud.
PSA 31:13 Jer slušam grdnju od mnogih, od svuda strah, kad se dogovaraju na me, misle iščupati dušu moju.
PSA 31:14 A ja se, Gospode, u Tebe uzdam i velim: Ti si Bog moj.
PSA 31:15 U Tvojoj su ruci dani moji; otmi me iz ruku neprijatelja mojih, i od onih, koji me gone.
PSA 31:16 Pokaži svetlo lice svoje sluzi svom; spasi me milošću svojom.
PSA 31:17 Gospode! Nemoj me ostaviti pod sramotom; jer Tebe prizivam. Nek se posrame bezbožnici, neka zamuknu i padnu u pakao.
PSA 31:18 Neka oneme usta lažljiva, koja govore na pravednika obesno, oholo i s porugom.
PSA 31:19 Kako je mnogo u Tebe dobra, koje čuvaš za one koji Te se boje, i koje daješ onima koji se u Te uzdaju pred sinovima čovečijim!
PSA 31:20 Sakrivaš ih pod krov lica svog od buna ljudskih; sklanjaš ih pod sen od svadljivih jezika.
PSA 31:21 Da je blagosloven Gospod, što mi pokaza divnu milost kao da me uvede u tvrd grad!
PSA 31:22 Ja rekoh u smetnji svojoj: Odbačen sam od očiju Tvojih; ali Ti ču molitveni glas moj kad Te prizvah.
PSA 31:23 Ljubite Gospoda svi sveti Njegovi; Gospod drži veru; i uvršeno vraća onima koji postupaju oholo.
PSA 31:24 Budite slobodni, i neka bude jako srce vaše, svi koji se u Gospoda uzdate.
PSA 32:1 Nauk Davidov. Blago onome, kome je oproštena krivica, kome je greh pokriven.
PSA 32:2 Blago čoveku, kome Gospod ne prima grehe i u čijem duhu nema lukavstva.
PSA 32:3 Kad ćutah, posahnuše kosti moje od uzdisanja mog po vas dan.
PSA 32:4 Jer dan i noć tištaše me ruka Tvoja; nesta soka u meni kao na letnjoj pripeci.
PSA 32:5 Greh svoj kazah Tebi, i krivice svoje ne zatajih; rekoh: Ispovedam Gospodu prestupe svoje; i Ti skide s mene krivicu greha mog.
PSA 32:6 Zato neka Ti se moli svaki svetac, kad se možeš naći; i onda potop velike vode neće ga stignuti.
PSA 32:7 Ti si zaklon moj, Ti me čuvaš od teskobe; okružavaš me radostima u izbavljanju.
PSA 32:8 Urazumiću te, i pokazaću ti put kojim da ideš; savetovaću te, oko je moje na tebi.
PSA 32:9 Nemojte biti kao konj, kao mazga bez razuma, kojima uzdom i žvalama valja obuzdati gubicu, kad ne idu k Tebi.
PSA 32:10 Mnogo muke ima bezbožnik, a koji se uzda u Gospoda, oko Njega je milost.
PSA 32:11 Radujte se o Gospodu, i pevajte, pravednici; veselite se svi koji ste pravog srca.
PSA 33:1 Veselite se pravednici pred Gospodom; pravednima dolikuje slaviti.
PSA 33:2 Slavite Gospoda guslama, udarajte Mu u psaltir od deset žica.
PSA 33:3 Pevajte Mu pesmu novu, složno udarajte podvikujući;
PSA 33:4 Jer je prava reč Gospodnja, i svako delo Njegovo istinito.
PSA 33:5 On ljubi pravdu i sud, dobrote je Gospodnje puna zemlja.
PSA 33:6 Rečju Gospodnjom nebesa se stvoriše, i duhom usta Njegovih sva vojska njihova.
PSA 33:7 Kao u gomilu sabra vodu morsku, i propasti metnu u spreme.
PSA 33:8 Nek se boji Gospoda sva zemlja, i neka strepi pred Njim sve što živi po vasiljeni;
PSA 33:9 Jer On reče, i postade; On zapovedi, i pokaza se.
PSA 33:10 Gospod razbija namere neznabošcima, uništava pomisli narodima.
PSA 33:11 Namera je Gospodnja tvrda doveka, misli srca njegova od kolena na koleno.
PSA 33:12 Blago narodu, kome je Bog Gospod, plemenu, koje je On izabrao sebi za nasleđe.
PSA 33:13 S neba gleda Gospod, vidi sve sinove ljudske;
PSA 33:14 S prestola, na kome sedi, pogleda na sve koji žive na zemlji.
PSA 33:15 On je stvorio sva srca njihova, On i zna sva dela njihova.
PSA 33:16 Neće pomoći caru velika sila, neće zaštititi jakoga velika snaga;
PSA 33:17 Nije u konju uzdanje da će pomoći; ako mu je i velika snaga, neće izbaviti.
PSA 33:18 Gle, oko je Gospodnje na onima koji Ga se boje, i na onima koji čekaju milost Njegovu.
PSA 33:19 On će dušu njihovu izbaviti od smrti, i prehraniti ih u gladne godine.
PSA 33:20 Duša se naša uzda u Gospoda; On je pomoć naša i štit naš.
PSA 33:21 O Njemu se veseli srce naše; jer se u sveto ime Njegovo uzdamo.
PSA 33:22 Da bude milost Tvoja, Gospode, na nama, kao što se uzdamo u Tebe.
PSA 34:1 Psalam Davidov, kad se pred Avimelehom učini lud, i on ga otera, te otide. Blagosiljam Gospoda u svako doba, hvala je Njegova svagda u ustima mojim.
PSA 34:2 Gospodom se hvali duša moja; neka čuju koji stradaju, pa neka se raduju.
PSA 34:3 Veličajte Gospoda sa mnom, uzvišujmo ime Njegovo zajedno.
PSA 34:4 Tražih Gospoda, i ču me, i svih nevolja mojih oprosti me.
PSA 34:5 Koji u Njega gledaju prosvetljuju se, i lica se njihova neće postideti.
PSA 34:6 Ovaj stradalac zavika, i Gospod ga ču, i oprosti ga svih nevolja njegovih.
PSA 34:7 Anđeli Gospodnji stanom stoje oko onih koji se Njega boje, i izbavljaju ih.
PSA 34:8 Ispitajte i vidite kako je dobar Gospod; blago čoveku koji se uzda u Nj.
PSA 34:9 Bojte se Gospoda, sveti Njegovi; jer koji se Njega boje, njima nema oskudice.
PSA 34:10 Lavovi su ubogi i gladni, a koji traže Gospoda, ne nedostaje im nijednog dobra.
PSA 34:11 Hodite, deco, poslušajte me; naučiću vas strahu Gospodnjem.
PSA 34:12 Koji čovek želi život, ljubi dane da bi video dobro?
PSA 34:13 Ustavljaj jezik svoj oda zla, i usta svoja od prevarne reči.
PSA 34:14 Kloni se oda zla, i čini dobro, traži mir i idi za njim.
PSA 34:15 Oči su Gospodnje obraćene na pravednike, i uši Njegove na jauk njihov.
PSA 34:16 Ali je strašno lice Gospodnje za one koji čine zlo, da bi istrebio na zemlji spomen njihov.
PSA 34:17 Viču pravedni, i Gospod ih čuje, i izbavlja ih od svih nevolja njihovih.
PSA 34:18 Gospod je blizu onih koji su skrušenog srca, i pomaže onima koji su smernog duha.
PSA 34:19 Mnogo nevolje ima pravednik, ali ga od svih izbavlja Gospod.
PSA 34:20 Čuva Gospod sve kosti njegove, ni jedna se od njih neće slomiti.
PSA 34:21 Bezbožnika ubiće zlo, i koji nenavide pravednika prevariće se.
PSA 34:22 Gospod iskupljuje dušu sluga svojih, i koji se god u Njega uzdaju, neće se prevariti.
PSA 35:1 Psalam Davidov. Gospode! Budi suparnik suparnicima mojim; udri one koji udaraju na me.
PSA 35:2 Uzmi oružje i štit, i digni se meni u pomoć.
PSA 35:3 Potegni koplje, i preseci put onima koji me gone, reci duši mojoj: Ja sam spasenje tvoje.
PSA 35:4 Neka se postide i posrame koji traže dušu moju; neka se odbiju natrag i postide koji mi zlo hoće.
PSA 35:5 Neka budu kao prah pred vetrom, i anđeo Gospodnji neka ih progoni.
PSA 35:6 Neka bude put njihov taman i klizav, i anđeo Gospodnji neka ih tera.
PSA 35:7 Jer nizašta zastreše mrežom jamu za mene, nizašta iskopaše jamu duši mojoj.
PSA 35:8 Neka dođe na njega pogibao nenadna, i mreža koju je namestio neka ulovi njega, neka on u nju padne na pogibao.
PSA 35:9 A duša će se moja radovati o Gospodu, i veseliće se za pomoć Njegovu.
PSA 35:10 Sve će kosti moje reći: Gospode! Ko je kao Ti, koji izbavljaš stradalca od onog koji mu dosađuje, i ništega i ubogoga od onog koji ga upropašćuje?
PSA 35:11 Ustaše na me lažni svedoci; šta ne znam, za ono me pitaju.
PSA 35:12 Plaćaju mi zlo za dobro, i sirotovanje duši mojoj.
PSA 35:13 Ja se u bolesti njihovoj oblačih u vreću, mučih postom dušu svoju, i molitva se moja vraćaše u prsima mojim.
PSA 35:14 Kao prijatelj, kao brat postupah; bejah setan i s oborenom glavom kao onaj koji za materom žali.
PSA 35:15 A oni se raduju kad se ja spotaknem, i kupe se, kupe se na me, zadaju rane, ne znam zašto, čupaju i ne prestaju.
PSA 35:16 S nevaljalim i podrugljivim besposličarima škrguću na me zubima svojim.
PSA 35:17 Gospode! Hoćeš li dugo gledati? Otmi dušu moju od napadanja njihovog, od ovih lavova jedinicu moju.
PSA 35:18 Priznaću Te u saboru velikom, usred mnogog naroda hvaliću Te.
PSA 35:19 Da mi se ne bi svetili koji mi zlobe nepravedno, i namigivali očima koji mrze na me nizašta.
PSA 35:20 Jer oni ne govore o miru, nego na mirne na zemlji izmišljaju lažne stvari.
PSA 35:21 Razvaljuju na me usta svoja, i govore: Dobro! Dobro! Vidi oko naše.
PSA 35:22 Vidiš, Gospode! Nemoj ćutati; Gospode! Nemoj odstupiti od mene.
PSA 35:23 Probudi se, ustani na sud moj, Bože moj i Gospode, i na parnicu moju.
PSA 35:24 Sudi mi po pravdi svojoj, Gospode, Bože moj, da mi se ne svete.
PSA 35:25 Ne daj da govore u srcu svom: Dobro! To smo hteli! Ne daj da govore: Proždresmo ga.
PSA 35:26 Nek se postide i posrame svi koji se raduju zlu mom, nek se obuku u stid i u sram koji se razmeću nada mnom.
PSA 35:27 Neka se raduju i vesele koji mi žele pravdu, i govore jednako: Velik Gospod, koji želi mira sluzi svom!
PSA 35:28 I moj će jezik kazivati pravdu Tvoju, i hvalu Tebi svaki dan.
PSA 36:1 Načelniku pevačkom. Sluge Gospodnjeg Davida. Bezakoniku je bezbožna reč u srcu; nema straha Božijeg pred očima njegovim.
PSA 36:2 Ali laže sebi u oči, mesto da prizna svoje bezakonje i omrzne na nj.
PSA 36:3 Reči su usta njegovih nepravda i lukavstvo, neće da se opameti da tvori dobro.
PSA 36:4 Bezakonje smišlja na postelji svojoj, stoji na putu rđavom, zlo mu nije mrsko.
PSA 36:5 Gospode! Do neba je milost Tvoja, i istina Tvoja do oblaka.
PSA 36:6 Pravda je Tvoja kao gore Božije, sudovi Tvoji bezdana velika; ljude i stoku Ti čuvaš, Gospode!
PSA 36:7 Kako je dragocena milost Tvoja, Bože! Sinovi ljudski u senu krila Tvojih ne boje se.
PSA 36:8 Hrane se od izobila doma Tvog, i iz potoka sladosti svojih Ti ih napajaš.
PSA 36:9 Jer je u Tebe izvor životu, Tvojom svetlošću vidimo svetlost.
PSA 36:10 Raširi milost svoju na one koji Te znaju, i pravdu svoju na dobra srca.
PSA 36:11 Ne daj da stane na mene noga ohola, i ruka bezbožnička da me zaljulja.
PSA 36:12 Onamo neka padnu koji čine bezakonje, neka se stropoštaju i ne mogu ustati.
PSA 37:1 Psalam Davidov. Nemoj se žestiti gledajući nevaljale, nemoj zavideti onima koji čine bezakonje.
PSA 37:2 Jer se kao trava brzo kose, i kao zeleno bilje venu.
PSA 37:3 Uzdaj se u Gospoda i tvori dobro; živi na zemlji i hrani istinu.
PSA 37:4 Teši se Gospodom, i učiniće ti šta ti srce želi.
PSA 37:5 Predaj Gospodu put svoj, i uzdaj se u Njega, On će učiniti.
PSA 37:6 I izvešće kao videlo pravdu tvoju, i pravicu tvoju kao podne.
PSA 37:7 Osloni se na Gospoda, i čekaj Ga. Nemoj se žestiti gledajući koga gde napreduje na putu svom, čoveka, koji radi šta namisli.
PSA 37:8 Utišaj gnev, i ostavi jarost; nemoj se dražiti da zlo činiš.
PSA 37:9 Jer će se istrebiti koji čine zlo, a koji čekaju Gospoda naslediće zemlju.
PSA 37:10 Još malo, pa neće biti bezbožnika; pogledaćeš na mesto njegovo, a njega nema.
PSA 37:11 A smerni će naslediti zemlju, i naslađivaće se množinom mira.
PSA 37:12 Zlo misli bezbožnik pravedniku, i škrguće na nj zubima svojim.
PSA 37:13 Ali mu se Gospod smeje, jer vidi da se primiče dan njegov.
PSA 37:14 Mač potežu bezbožnici, zapinju luk svoj, da obore ubogoga i ništega i pokolju one koji idu pravim putem.
PSA 37:15 Mač će njihov udariti u njihovo srce, i lukovi njihovi polomiće se.
PSA 37:16 Bolje je malo u pravednika nego bogatstvo mnogih bezbožnika.
PSA 37:17 Jer će se mišice bezbožnicima potrti, a pravednike utvrđuje Gospod.
PSA 37:18 Zna Gospod dane bezazlenima, i deo njihov traje doveka.
PSA 37:19 Neće se postideti u zlo doba, u dane gladne biće siti.
PSA 37:20 A bezbožnici ginu, i neprijatelji Gospodnji kao lepota šumska prolaze, kao dim prolaze.
PSA 37:21 Bezbožnik uzaima i ne vraća, a pravednik poklanja i daje.
PSA 37:22 Jer koje On blagoslovi, oni naslede zemlju, a koje On prokune, oni se istrebe.
PSA 37:23 Gospod utvrđuje korake svakog čoveka i mio Mu je put njegov.
PSA 37:24 Kad posrne da padne, neće pasti, jer ga Gospod drži za ruku.
PSA 37:25 Bejah mlad i ostareh, i ne videh pravednika ostavljenog, ni dece njegove da prose hleba.
PSA 37:26 Svaki dan poklanja i daje u zajam, i na nasleđu je njegovom blagoslov.
PSA 37:27 Uklanjaj se oda zla, i čini dobro, i živi doveka.
PSA 37:28 Jer Gospod ljubi pravedni sud, i ne ostavlja svece svoje; uvek se oni čuvaju; a pleme će se bezbožničko istrebiti.
PSA 37:29 Pravednici će naslediti zemlju, i živeće na njoj doveka.
PSA 37:30 Usta pravednikova govore mudrost, i jezik njegov kazuje istinu.
PSA 37:31 Zakon je Boga njegovog njemu u srcu, stopala se njegova ne spotiču.
PSA 37:32 Bezbožnik vreba pravednika, i traži da ga ubije;
PSA 37:33 Ali ga Gospod neće pustiti u ruke njegove, niti će dati da ga okrive kad se stanu suditi.
PSA 37:34 Čekaj Gospoda i drži se puta Njegovog, i On će te postaviti da vladaš zemljom; videćeš kako će se istrebiti bezbožnici.
PSA 37:35 Videh bezbožnika strašnog koji se raširivaše kao granato drvo;
PSA 37:36 Ali prođe, i evo nema ga; tražim ga i ne nahodim.
PSA 37:37 Hrani čistotu i pazi pravdu, jer će u čoveka mirnog ostati nasleđe.
PSA 37:38 A bezakonika će nestati sasvim; nasleđe će se bezbožničko zatrti.
PSA 37:39 Od Gospoda je spasenje pravednicima; On je krepost njihova u nevolji.
PSA 37:40 Gospod će im pomoći, i izbaviće ih; izbaviće ih od bezbožnika, i sačuvaće ih, jer se u Njega uzdaju.
PSA 38:1 Psalam Davidov. Za spomen. Gospode! Nemoj me karati u gnevu svom, niti me nakaziti u jarosti svojoj.
PSA 38:2 Jer strele Tvoje ustreliše me, i ruka me Tvoja tišti.
PSA 38:3 Nema zdravog mesta na telu mom od gneva Tvog; nema mira u kostima mojim od greha mog.
PSA 38:4 Jer bezakonja moja izađoše vrh glave moje, kao teško breme otežaše mi.
PSA 38:5 Usmrdeše se i zagnojiše se rane moje od bezumlja mog.
PSA 38:6 Zgrčio sam se i pogurio veoma, sav dan idem setan;
PSA 38:7 Jer sam iznutra pun ognja, i nema zdravog mesta na telu mom.
PSA 38:8 Iznemogoh i veoma oslabih, ričem od trzanja srca svog.
PSA 38:9 Gospode! Pred Tobom su sve želje moje, i uzdisanje moje nije od Tebe sakriveno.
PSA 38:10 Srce moje jako kuca, ostavi me snaga moja, i vid očiju mojih, ni njega mi nema.
PSA 38:11 Drugovi moji i prijatelji moji videći rane moje odstupiše, daleko stoje bližnji moji.
PSA 38:12 Koji traže dušu moju nameštaju zamku, i koji su mi zlu radi, govore o pogibli i po sav dan misle o prevari.
PSA 38:13 A ja kao gluv ne čujem i kao nem koji ne otvara usta svoja.
PSA 38:14 Ja sam kao čovek koji ne čuje ili nema u ustima svojim pravdanja.
PSA 38:15 Jer Tebe, Gospode, čekam, Ti odgovaraj za mene, Gospode, Bože moj!
PSA 38:16 Jer rekoh: Da mi se ne svete, i da se ne razmeću nada mnom, kad se spotakne noga moja.
PSA 38:17 Jer sam gotov pasti, i tuga je moja svagda sa mnom.
PSA 38:18 Priznajem krivicu svoju, i tužim radi greha svog.
PSA 38:19 Neprijatelji moji žive, jaki su, i sila ih ima što me nenavide na pravdi.
PSA 38:20 Koji mi vraćaju zlo za dobro, neprijatelji su mi zato što sam pristao za dobrim.
PSA 38:21 Nemoj me ostaviti, Gospode, Bože moj! Nemoj se udaljiti od mene.
PSA 38:22 Pohitaj u pomoć meni, Gospode, Spasitelju moj!
PSA 39:1 Načelniku pevačkom Iditunu. Psalam Davidov. Rekoh: Čuvaću se na putevima svojim da ne zgrešim jezikom svojim; zauzdavaću usta svoja, dok je bezbožnik preda mnom.
PSA 39:2 Bejah nem i glas ne pustih; ćutah i o dobru. Ali se tuga moja podiže,
PSA 39:3 Zapali se srce moje u meni, u mislima mojim razgore se oganj; progovorih jezikom svojim:
PSA 39:4 Kaži mi, Gospode, kraj moj, i dokle će trajati dani moji? Da znam kako sam ništa.
PSA 39:5 Evo s pedi dao si mi dane, i vek je moj kao ništa pred Tobom. Baš je ništa svaki čovek živ.
PSA 39:6 Baš hodi čovek kao utvara; baš se uzalud kida, sabira, a ne zna kome će dopasti.
PSA 39:7 Pa šta da čekam, Gospode? Nada je moja u Tebi.
PSA 39:8 Iz svega bezakonja mog izbavi me, ne daj me bezumnome na podsmeh.
PSA 39:9 Nem sam, neću otvoriti usta svojih; jer si me Ti udario.
PSA 39:10 Olakšaj mi udarac svoj, silna ruka Tvoja ubi me.
PSA 39:11 Ako ćeš karati čoveka za prestupe, rastočiće se kao od moljaca krasota njegova. Baš je ništa svaki čovek.
PSA 39:12 Slušaj molitvu moju, Gospode, i čuj jauk moj. Gledajući suze moje nemoj ćutati. Jer sam gost u Tebe i došljak kao i svi stari moji.
PSA 39:13 Nemoj me više gnevno gledati, pa ću odahnuti pre nego otidem i više me ne bude.
PSA 40:1 Načelniku pevačkom. Davidov psalam. Dugo čekah Gospoda, i saže se k meni, i ču viku moju.
PSA 40:2 Izvadi me iz jame, koja buči, i iz gliba, i postavi na kamen noge moje, i utvrdi stope moje.
PSA 40:3 I metnu u usta moja pesmu novu, hvalu Bogu našem. Vide mnogi, i počinju se bojati Gospoda, i uzdati se u Njega.
PSA 40:4 Blago onome koji na Gospoda stavlja nadanje svoje, i ne obraća se oholima i onim koji teže na laž.
PSA 40:5 Mnoga su čudesa Tvoja, koja si učinio Gospode, Bože moj, i mnoge su misli Tvoje s nama. Nema Ti ravna. Hteo bih javljati i kazivati, ali im broja nema.
PSA 40:6 Žrtve i darove nećeš; Ti si mi uši otvorio; žrtvu paljenicu i koja se za greh prinosi ne tražiš.
PSA 40:7 I po tome rekoh: Evo idem, kao što je u knjizi pisano za mene;
PSA 40:8 Hoću činiti volju Tvoju, Bože moj, i zakon je Tvoj meni u srcu.
PSA 40:9 Kazujem pravdu na saboru velikom; evo, usta svojih ne ustavljam; Gospode, Ti znaš.
PSA 40:10 Pravde Tvoje ne sakrivam u srcu svom, kazujem vernost Tvoju i spasenje Tvoje; i ne tajim milosti Tvoje i istine Tvoje od sabora velikog.
PSA 40:11 Gospode, nemoj zatvoriti srca svog od mene; milost Tvoja i istina Tvoja jednako neka me čuvaju.
PSA 40:12 Jer me opkoliše zla nebrojena; stigoše me nepravde moje, da ne mogu gledati; ima ih više nego kose na glavi mojoj, srce me moje ostavi.
PSA 40:13 Gospode, voljan budi izbaviti me, Gospode, pohitaj mi u pomoć.
PSA 40:14 Nek se postide i posrame svi koji traže pogibao duši mojoj! Nek se vrate natrag i postide koji mi žele zlo.
PSA 40:15 Nek se povrate u smetnji svojoj koji mi govore: Ha! Ha!
PSA 40:16 Neka se teše i vesele Tobom svi koji traže Tebe Gospode, i koji ljube spasenje Tvoje, neka jednako govore: Velik Gospod!
PSA 40:17 Ja sam nesrećan i ništ, neka se Gospod postara za me! Ti si pomoć moja i Izbavitelj moj, Bože moj, ne časi.
PSA 41:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Blago onome koji razume ništega! Gospod će ga izbaviti u zli dan.
PSA 41:2 Gospod će ga sačuvati i poživeće ga; biće blažen na zemlji. Nećeš ga dati na volju neprijateljima njegovim.
PSA 41:3 Gospod će ga ukrepiti bolnog na odru. Sasvim menjaš postelju njegovu u bolesti njegovoj.
PSA 41:4 Ja vičem: Gospode! Smiluj se na me, isceli dušu moju, sagreših Ti.
PSA 41:5 Neprijatelji moji govore zlobno za mene: „Kad će umreti, i ime njegovo poginuti?”
PSA 41:6 I ako ko dođe da me vidi, laska; srce njegovo slaže u sebi nepravdu, i otišavši kazuje.
PSA 41:7 Šapću o meni među sobom neprijatelji moji, i misle mi zlo:
PSA 41:8 „Zla stvar dođe na njega; legao je, neće više ustati.”
PSA 41:9 I čovek mira mog, u kog se uzdah, koji jeđaše hleb moj, podiže na me petu.
PSA 41:10 Ali Ti, Gospode, smiluj se na me, i podigni me; a ja ću im vratiti.
PSA 41:11 Po tome ću poznati da sam Ti mio, ako se ne uzraduje neprijatelj moj nada mnom.
PSA 41:12 A mene celog sačuvaj, i daj mi da stojim pred licem Tvojim doveka.
PSA 41:13 Blagosloven Bog Izrailjev od veka do veka. Amin, amin.
PSA 42:1 Načelniku pevačkom. Nauk sinova Korejevih. Kao što košuta traži potoke, tako duša moja traži Tebe, Bože!
PSA 42:2 Žedna je duša moja Boga, Boga Živoga, kad ću doći i pokazati se licu Božijem?
PSA 42:3 Suze su mi hleb dan i noć, kad mi svaki dan govore: Gde je Bog tvoj?
PSA 42:4 Duša se moja proliva kad se opominjem kako sam hodio sred mnogog ljudstva, stupao u dom Božji, a ljudstvo praznujući pevaše i podvikivaše.
PSA 42:5 Što si klonula, dušo moja, i što si žalosna? Uzdaj se u Boga; jer ću Ga još slaviti, Spasitelja mog i Boga mog.
PSA 42:6 Klonula je u meni duša zato što Te pominjem u zemlji jordanskoj, na Ermonu, na gori maloj.
PSA 42:7 Bezdana bezdanu doziva glasom slapova Tvojih; sve vode Tvoje i vali Tvoji na mene navališe.
PSA 42:8 Danju je javljao Gospod milost svoju, a noću Mu je pesma u mene, molitva Bogu života mog.
PSA 42:9 Reći ću Bogu, gradu svom: Zašto si me zaboravio? Zašto idem setan od pakosti neprijateljeve?
PSA 42:10 Koji mi pakoste, prebijajući kosti moje, rugaju mi se govoreći mi svaki dan: Gde ti je Bog?
PSA 42:11 Što si klonula, dušo moja, i što si žalosna? Uzdaj se u Boga; jer ću Ga još slaviti, Spasitelja mog i Boga mog.
PSA 43:1 Sudi mi, Bože, i raspravi parbu moju s narodom rđavim! Od čoveka nepravednog i lukavog izbavi me.
PSA 43:2 Jer si Ti Bog kreposti moje; zašto si me odbacio? Zašto idem setan od pakosti neprijateljeve?
PSA 43:3 Pošlji videlo svoje i istinu svoju, neka me vode, i izvedu na svetu goru Tvoju i u dvorove Tvoje.
PSA 43:4 Onda ću pristupiti k žrtveniku Božijem, k Bogu radosti i veselja svog, i uz gusle slaviću Te, Bože, Bože moj!
PSA 43:5 Što si klonula, dušo moja, i što si žalosna? Uzdaj se u Boga; jer ću Ga još slaviti, Spasitelja mog i Boga mog.
PSA 44:1 Načelniku pevačkom. Nauk sinova Korejevih. Bože, svojim ušima slušasmo, oci nam naši pripovedaše delo koje si učinio u njihovo vreme, u staro vreme.
PSA 44:2 Rukom svojom izgnao si narode, a njih posadio; iskorenio si plemena, a njih namnožio.
PSA 44:3 Jer ne zadobiše zemlje svojim mačem, niti im mišica njihova pomože, nego Tvoja desnica i Tvoja mišica, i svetlost lica Tvog, jer Ti behu omileli.
PSA 44:4 Bože, care moj, Ti si onaj isti, pošlji pomoć Jakovu!
PSA 44:5 S Tobom ćemo izbosti neprijatelje svoje, i s imenom Tvojim izgazićemo one koji ustaju na nas.
PSA 44:6 Jer se ne uzdam u luk svoj, niti će mi mač moj pomoći.
PSA 44:7 Nego ćeš nas Ti izbaviti od neprijatelja naših, i nenavidnike naše posramićeš.
PSA 44:8 Bogom ćemo se hvaliti svaki dan, i ime Tvoje slavićemo doveka.
PSA 44:9 Ali sad si nas povrgao i posramio, i ne ideš s vojskom našom.
PSA 44:10 Obraćaš nas te bežimo ispred neprijatelja, i neprijatelji nas naši haraju.
PSA 44:11 Dao si nas kao ovce da nas jedu, i po narodima rasejao si nas.
PSA 44:12 U bescenje si prodao narod svoj, i nisi mu podigao cene.
PSA 44:13 Dao si nas na podsmeh susedima našim, da nam se rugaju i sramote nas koji žive oko nas.
PSA 44:14 Načinio si od nas priču u naroda, gledajući nas mašu glavom tuđinci.
PSA 44:15 Svaki je dan sramota moja preda mnom, i stid je popao lice moje.
PSA 44:16 Od reči podsmevačevih i rugačevih, i od pogleda neprijateljevih i osvetljivčevih.
PSA 44:17 Sve ovo snađe nas; ali ne zaboravismo Tebe, niti prestupismo zavet Tvoj.
PSA 44:18 Ne odstupi natrag srce naše, i stope naše ne zađoše s puta Tvog.
PSA 44:19 Kad si nas bio u zemlji zmajevskoj, i pokrivao nas senom smrtnim,
PSA 44:20 Onda da bejasmo zaboravili ime Boga svog i podigli ruke svoje k Bogu tuđem,
PSA 44:21 Ne bi li Bog iznašao to? Jer On zna tajne u srcu.
PSA 44:22 A ubijaju nas za Tebe svaki dan; s nama postupaju kao s ovcama klanicama.
PSA 44:23 Ustani, što spavaš, Gospode! Probudi se, nemoj odbaciti zasvagda.
PSA 44:24 Zašto kriješ lice svoje? Zaboravljaš nevolju i muku našu?
PSA 44:25 Duša naša pade u prah, telo je naše bačeno na zemlju.
PSA 44:26 Ustani, pomoći naša, i izbavi nas radi milosti svoje.
PSA 45:1 Načelniku pevačkom. Uz muzikalnu spravu sosan. Nauk sinova Korejevih. Pesma ljubavna. Teče iz srca mog reč dobra; rekoh: Delo je moje za cara; jezik je moj trska hitrog pisara.
PSA 45:2 Ti si najlepši između sinova ljudskih, blagodat teče iz usta tvojih, jer te je blagoslovio Bog doveka.
PSA 45:3 Pripaši, junače, uz bedro svoje mač svoj, čast svoju i krasotu svoju.
PSA 45:4 I tako okićen pohitaj, sedi na kola za istinu i krotku pravdu, i desnica će tvoja pokazati čudesa.
PSA 45:5 Oštre su strele tvoje; narodi će pasti pod vlast tvoju; prostreliće srca neprijatelja carevih.
PSA 45:6 Presto je Tvoj, Bože, večan i nepokolebljiv; skiptar je carstva Tvog skiptar pravice.
PSA 45:7 Ljubiš pravdu i mrziš na bezakonje; toga radi pomaza te, Bože, Bog Tvoj uljem radosti više nego drugove Tvoje.
PSA 45:8 Sve haljine tvoje mirišu smirnom, alojom i kasijom. Koji žive u dvorima od minijske slonove kosti, one te vesele.
PSA 45:9 Carske kćeri dvore te; s desne ti strane stoji carica u ofirskom zlatu.
PSA 45:10 Čuj, kćeri, pogledaj i obrati k meni uho svoje, zaboravi narod svoj i dom oca svog.
PSA 45:11 I caru će omileti lepota tvoja; jer je On Gospod tvoj, i Njemu se pokloni.
PSA 45:12 Kći Tirova doći će s darovima, najbogatiji u narodu tebe će moliti.
PSA 45:13 Sva je ukrašena kći careva iznutra, haljina joj je zlatom iskićena.
PSA 45:14 U vezenoj haljini vode je k caru; za njom vode k tebi devojke, druge njene.
PSA 45:15 Vode ih veselo i radosno, ulaze u dvor carev.
PSA 45:16 Mesto otaca tvojih biće sinovi tvoji, postavićeš ih knezovima po svoj zemlji.
PSA 45:17 Učiniću da se ne zaboravlja ime tvoje od kolena na koleno; potom će te slaviti narodi va vek veka.
PSA 46:1 Načelniku pevačkom. Korejevih sinova. Uz muzikalnu spravu alamot. Pesma. Bog nam je utočište i sila, pomoćnik, koji se u nevoljama brzo nalazi.
PSA 46:2 Zato se nećemo bojati, da bi se zemlja pomestila, i gore se prevalile u srce morima.
PSA 46:3 Neka buči i kipi voda njihova, nek se planine tresu od vala njihovih;
PSA 46:4 Potoci vesele grad Božji, sveti stan Višnjeg.
PSA 46:5 Bog je usred njega, neće se pomestiti, Bog mu pomaže od zore.
PSA 46:6 Uzbučaše narodi, zadrmaše se carstva; ali On pusti glas svoj i zemlja se rastapaše.
PSA 46:7 Gospod nad vojskama s nama je, branič je naš Bog Jakovljev.
PSA 46:8 Hodite i vidite dela Gospoda, koji učini čudesa na zemlji,
PSA 46:9 Prekide ratove do kraja zemlje, luk prebi, koplje slomi, i kola sažeže ognjem.
PSA 46:10 Utolite i poznajte da sam ja Bog; ja sam uzvišen po narodima, uzvišen na zemlji.
PSA 46:11 Gospod nad vojskama s nama je, branič je naš Bog Jakovljev.
PSA 47:1 Načelniku pevačkom. Sinova Korejevih. Psalam. Svi narodi, zapljeskajte rukama, pokliknite Bogu glasom radosnim.
PSA 47:2 Jer je Višnji Gospod strašan, car veliki nad svom zemljom.
PSA 47:3 Pokori nam narode i plemena pod noge naše.
PSA 47:4 Izbra nam dostojanje naše, krasotu Jakova, koji Mu omile.
PSA 47:5 Ide Bog uz podvikivanje, Gospod uz glas trubni.
PSA 47:6 Pojte Bogu, pojte; pojte caru našem, pojte;
PSA 47:7 Jer je Bog car od sve zemlje, pojte pesmu.
PSA 47:8 Bog caruje nad narodima; Bog sedi na svetom prestolu svom.
PSA 47:9 Knezovi narodni sastavljaju se s narodom Boga Avramovog. Jer su štitovi zemaljski Božiji. Da je uzvišen!
PSA 48:1 Pesma. Psalam sinova Korejevih. Velik je Gospod i slavan veoma u gradu Boga našeg, na svetoj gori svojoj.
PSA 48:2 Prekrasna je visina, uteha svoj zemlji gora Sion, na severnoj strani njenoj grad cara velikog.
PSA 48:3 Bog u dvorima njegovim zna se da je branič.
PSA 48:4 Jer, gle, carevi se zemaljski sabraše, ali prođoše svi.
PSA 48:5 Videše i začudiše se, prepadoše se i pobegoše.
PSA 48:6 Trepet obuze ih onde, mučiše se kao porodilja.
PSA 48:7 Vetrom istočnim razbio si korablje tarsiske.
PSA 48:8 Šta slušamo to i vidimo u gradu Gospoda nad vojskama, u gradu Boga našeg, Bog ga utvrdi doveka.
PSA 48:9 Kazujemo, Bože, milost Tvoju usred crkve Tvoje.
PSA 48:10 Kao što je ime Tvoje, Bože, tako je i hvala Tvoja na krajevima zemaljskim; pravde je puna desnica Tvoja.
PSA 48:11 Nek se veseli gora Sion, nek se raduju kćeri judejske sudova radi Tvojih.
PSA 48:12 Pođite oko Siona i obiđite ga, izbrojte kule njegove;
PSA 48:13 Pogledajte bedeme njegove, razmotrite dvorove njegove, da pripovedate mlađim naraštajima.
PSA 48:14 Jer je ovaj Bog naš Bog uvek i doveka, On će biti vođ naš doveka.
PSA 49:1 Načelniku pevačkom. Psalam sinova Korejevih. Slušajte ovo svi narodi, pazite svi koji živite po vasiljeni,
PSA 49:2 Prostaci i gospodo, bogati i siromasi.
PSA 49:3 Usta će moja kazati premudrost, i srce moje reći će razum.
PSA 49:4 Prignuću uho svoje k priči, uz gusle ću otvoriti zagonetku svoju.
PSA 49:5 Čega da se bojim u zle dane, kad me zloba mojih neprijatelja opkoli?
PSA 49:6 Koji se uzdate u silu svoju, i hvalite se velikim bogatstvom svojim!
PSA 49:7 Čovek neće nikako brata osloboditi, neće dati Bogu otkup za nj.
PSA 49:8 Velik je otkup za dušu, i neće biti nikad
PSA 49:9 Da ko doveka živi, i ne vidi groba.
PSA 49:10 Svi vide gde umiru kao i neznalica i bezumnik što ginu, i ostavljaju drugima imanje svoje.
PSA 49:11 Oni misle da će kuće njihove trajati doveka, i stanovi njihovi od kolena na koleno; imenima svojim zovu zemlje;
PSA 49:12 Ali čovek u časti neće dugo ostati, izjednačiće se sa stokom, koju kolju.
PSA 49:13 Ovaj im se put čini probitačan, i koji za njima idu, hvale misli njihove;
PSA 49:14 Ali će ih kao ovce zatvoriti u pakao, smrt će im biti pastir; i ujutru hodiće po njima pravednici, i oblik njihov zbrisaće pakao rastavivši ih s naseljem.
PSA 49:15 Ali će Bog dušu moju izbaviti iz ruku paklenih; jer me On prima.
PSA 49:16 Ne boj se kad se ko bogati; kad raste slava doma njegovog.
PSA 49:17 Jer kad umre, neće ništa poneti, niti će poći za njim slava njegova.
PSA 49:18 Jer dušu njegovu blagosiljaju za života njegovog, i slave tebe, što ugađaš sebi.
PSA 49:19 Ali će on otići u stan otaca svojih, gde sveta nikad ne vide.
PSA 49:20 Čovek u časti, ako nije razuman, izjednačiće se sa stokom, koju kolju.
PSA 50:1 Psalam Asafov. Bog nad bogovima, Gospod, govori i doziva zemlju od istoka sunčanog do zapada.
PSA 50:2 Sa Siona, koji je vrh krasote, javlja se Bog.
PSA 50:3 Ide Bog naš, i ne ćuti; pred Njim je oganj koji proždire, oko Njega je bura velika.
PSA 50:4 Doziva nebo odozgo i zemlju, da sudi narodu svom:
PSA 50:5 „Skupite mi svece moje, koji su učinili sa mnom zavet na žrtvi.”
PSA 50:6 (I nebesa oglasiše pravdu Njegovu, jer je taj sudija Bog.)
PSA 50:7 Slušaj, narode moj, šta ću ti kazati, Izrailju, šta ću ti javiti. Ja sam Bog, Bog tvoj.
PSA 50:8 Neću te za žrtve tvoje karati; tvoje žrtve paljenice svagda su preda mnom.
PSA 50:9 Ne treba mi uzimati teleta iz doma tvog, ni jarića iz torova tvojih.
PSA 50:10 Jer je moje sve gorsko zverje, i stoka po planinama na hiljade.
PSA 50:11 Znam sve ptice po gorama, i krasota poljska preda mnom je.
PSA 50:12 Da ogladnim, ne bih tebi rekao, jer je moja vasiljena i sve što je u njoj.
PSA 50:13 Zar ja jedem meso volujsko, ili krv jareću pijem?
PSA 50:14 Prinesi Bogu hvalu na žrtvu, i izvršuj Višnjemu zavete svoje.
PSA 50:15 Prizovi me u nevolji svojoj, izbaviću te, i ti me proslavi.
PSA 50:16 A bezbožniku reče Bog: Zašto kazuješ uredbe moje i nosiš zavet moj u ustima svojim?
PSA 50:17 A sam mrziš na nauku, i reči moje bacaš za leđa.
PSA 50:18 Kad vidiš lupeža, pristaješ s njim, i s preljubočincima imaš deo.
PSA 50:19 Usta si svoja pustio da govore zlo, i jezik tvoj plete prevare.
PSA 50:20 Sediš i govoriš na brata svog, sina matere svoje opadaš.
PSA 50:21 Ti si to činio, ja ćutah, a ti pomisli da sam ja kao ti. Obličiću te, metnuću ti pred oči grehe tvoje.
PSA 50:22 Razumejte ovo koji zaboravljate Boga! Inače ću zgrabiti, pa neće niko izbaviti.
PSA 50:23 Onaj mene poštuje koji prinosi hvalu na žrtvu i koji je putem na opazu. Ja ću mu pokazati spasenje Božije.
PSA 51:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Kad dođe prorok Natan, pošto bi kod Vitsaveje. Smiluj se na me, Bože, po milosti svojoj, i po velikoj dobroti svojoj očisti bezakonje moje.
PSA 51:2 Operi me dobro od bezakonja mog, i od greha mog očisti me.
PSA 51:3 Jer ja znam prestupe svoje, i greh je moj jednako preda mnom.
PSA 51:4 Samome Tebi zgreših, i na Tvoje oči zlo učinih, a Ti si pravedan u rečima svojim i čist u sudu svom.
PSA 51:5 Gle, u bezakonju rodih se, i u grehu zatrudne mati moja mnom.
PSA 51:6 Gle, istinu ljubiš u srcu, i iznutra javljaš mi mudrost.
PSA 51:7 Pokropi me isopom, i očistiću se; umij me, i biću belji od snega.
PSA 51:8 Daj mi da slušam radost i veselje, da se prenu kosti koje si potro.
PSA 51:9 Odvrati lice svoje od greha mojih, i sva bezakonja moja očisti.
PSA 51:10 Učini mi, Bože, čisto srce, i duh prav ponovi u meni.
PSA 51:11 Nemoj me odvrgnuti od lica svog, i Svetog Duha svog nemoj uzeti od mene.
PSA 51:12 Vrati mi radost spasenja svog, i duh vladalački neka me potkrepi.
PSA 51:13 Naučiću bezakonike putevima Tvojim, i grešnici k Tebi će se obratiti.
PSA 51:14 Izbavi me od krvi, Bože, Bože, Spasitelju moj, i jezik će moj glasiti pravdu Tvoju.
PSA 51:15 Gospode! Otvori usta moja, i ona će kazati hvalu Tvoju.
PSA 51:16 Jer žrtvu nećeš: ja bih je prineo; za žrtve paljenice ne mariš.
PSA 51:17 Žrtva je Bogu duh skrušen, srce skrušeno i poništeno ne odbacuješ, Bože.
PSA 51:18 Po dobroti svojoj, Gospode, čini dobro Sionu, podigni zidove jerusalimske.
PSA 51:19 Onda će Ti biti mile žrtve pravde, prinosi i žrtve paljenice; onda će metati na žrtvenik Tvoj teoce.
PSA 52:1 Načelniku pevačkom. Nauk Davidov. Kad dođe Doig Idumejac i prokaza Saulu i reče mu da je David došao u kuću Avimelehovu. Što se hvališ nevaljalstvom, silni? Milost je Božija svaki dan sa mnom.
PSA 52:2 Nepravdu izmišlja jezik tvoj; on je u tebe kao britva naoštrena, lukavi!
PSA 52:3 Voliš zlo nego dobro, voliš lagati nego istinu govoriti.
PSA 52:4 Ljubiš svakojake reči od pogibli, i jezik lukav.
PSA 52:5 Toga radi Bog će te poraziti sasvim, izbaciće te i iščupaće te iz stana, i koren tvoj iz zemlje živih.
PSA 52:6 Videće pravednici i pobojaće se, i podsmevaće mu se:
PSA 52:7 Gle čoveka koji ne držaše u Bogu kreposti svoje, nego se uzdaše u veličinu bogatstva svog i utvrđivaše se zloćom svojom.
PSA 52:8 A ja, kao maslina zelena u domu Gospodnjem, uzdam se u milost Božiju bez prestanka i doveka.
PSA 52:9 Doveka ću hvaliti Tebe, jer dobro činiš, i uzdaću se u ime Tvoje; jer si dobar k svecima svojim.
PSA 53:1 Načelniku pevačkom. Uza sviralu. Nauk Davidov. Reče bezumnik u srcu svom: Nema Boga; pronevaljališe se i zagrdeše u bezakonju, nema nikoga dobro da tvori.
PSA 53:2 Bog s neba pogleda na sinove čovečije da vidi ima li koji razuman, i traži li koji Boga.
PSA 53:3 Svi zastraniše, svi se pokvariše, nema nikoga dobro da tvori, nema ni jednog.
PSA 53:4 Zar neće da se orazume koji god čine bezakonje, jedu narod moj kao što jedu hleb, i ne prizivaju Boga?
PSA 53:5 Drhtaće od straha gde straha nema. Jer će Bog rasuti kosti onih koji ustaju na tebe. Ti ćeš ih posramiti, jer ih Bog odvrže.
PSA 53:6 Ko će poslati sa Siona spasenje Izrailju? Kad Bog povrati zarobljeni narod svoj, radovaće se Jakov, veseliće se Izrailj.
PSA 54:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Nauk Davidov. Kad dođoše Zifeji i kazaše Saulu: David se krije kod nas. Bože! Imenom svojim pomozi mi, i krepošću svojom odbrani me na sudu.
PSA 54:2 Bože! Usliši molitvu moju, čuj reči usta mojih.
PSA 54:3 Jer tuđini ustaše na me; i silni traže dušu moju; nemaju Boga pred sobom.
PSA 54:4 Gle, Bog je pomoćnik moj, Gospod daje snagu duši mojoj.
PSA 54:5 Obratiće zlo na neprijatelje moje, istinom svojom istrebiće ih.
PSA 54:6 Rado ću prineti žrtvu, proslaviću ime Tvoje, Gospode, jer je dobro.
PSA 54:7 Jer me izbavljaš od svake nevolje, i na neprijatelje moje bez straha gleda oko moje.
PSA 55:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Nauk Davidov. Usliši, Bože, molitvu moju, i nemoj se sakriti od moljenja mog.
PSA 55:2 Pazi, i saslušaj me; cvilim u jadu svom i uzdišem
PSA 55:3 Od vike neprijateljske i od dosade bezbožničke; jer dižu na me zlo, i u gnevu gone me.
PSA 55:4 Srce je moje uzdrhtalo u meni, i strah smrtni popade me;
PSA 55:5 Strah i trepet dođe na me, i groza poduze me.
PSA 55:6 I rekoh: Ko bi mi dao krila golubinja? Ja bih odleteo i počinuo;
PSA 55:7 Daleko bih pobegao, i nastanio se u pustinji.
PSA 55:8 Pohitao bih da utečem od vihora i od bure.
PSA 55:9 Porazi, Gospode, i razdeli jezike njihove, jer vidim nasilje i svađu u gradu;
PSA 55:10 Danju i noću to hodi po zidovima njegovim; zločinstvo je i muka posred njega.
PSA 55:11 Usred njega je pogibao, s ulice njegove ne odlazi prevara i lukavstvo.
PSA 55:12 Jer ne ruži me neprijatelj moj, to bih podneo; ne ustaje na me javni nenavidnik, od njega bih se sakrio.
PSA 55:13 Nego ti koji si mi bio to što ja sam, drug moj i znanac moj.
PSA 55:14 S kojim mi beše radost deliti tajnu, i u dom Božiji hodih kroz sabor narodni.
PSA 55:15 Neka ih ugrabi smrt, neka živi siđu u pakao, jer je zločinstvo u stanu njihovom i u njima.
PSA 55:16 Ja Boga prizivam, i Gospod će me spasti.
PSA 55:17 Večerom i jutrom i u podne tužim i uzdišem, i čuće glas moj;
PSA 55:18 Učiniće, te će duša moja biti mirna od onih koji napadaju na me, jer ih mnogo imam.
PSA 55:19 Da usliši, i ukroti ih Bog, koji živi od veka; jer se ne menjaju i ne boje se Boga.
PSA 55:20 Dižu ruke svoje na one koji su s njima u miru, i raskidaju svoju družbu.
PSA 55:21 Usta su im meka kao maslo, a na srcu im je rat. Reči su im blaže od ulja, ali su goli mačevi.
PSA 55:22 Stavi na Gospoda breme svoje, i On će te potkrepiti. Neće dati doveka pravedniku da posrne.
PSA 55:23 Ti ćeš ih, Bože, svaliti u jamu pogibli; krvopije i lukavi neće sastaviti polovine dana svojih. A ja se u Tebe uzdam.
PSA 56:1 Načelniku pevačkom. O nemoj golubici nadaleko. Zapis Davidov, kad ga Filisteji uhvatiše u Getu. Smiluj se na me, Bože, jer čovek hoće da me proguta, neprijatelj me svaki dan pritešnjuje.
PSA 56:2 Neprijatelji moji svaki dan traže da me progutaju; jer mnogi napadaju na me oholo.
PSA 56:3 Kad me je strah, jer se u Tebe uzdam.
PSA 56:4 Bogom se hvalim za reč Njegovu; u Boga se uzdam, ne bojim se; šta će mi učiniti telo?
PSA 56:5 Svaki dan izvrću reči moje; šta god misle, sve meni o zlu.
PSA 56:6 Skupljaju se, prikrivaju se, paze za petama mojim; jer traže dušu moju.
PSA 56:7 Kod ovakve zloće izbavi od njih, u gnevu obori narode, Bože.
PSA 56:8 U Tebe je izbrojano moje potucanje, suze se moje čuvaju u sudu kod Tebe, one su u knjizi Tvojoj.
PSA 56:9 Neprijatelji moji ustupaju natrag, kad Tebe prizivam; po tom znam da je Bog sa mnom.
PSA 56:10 Bogom se hvalim za reč Njegovu, Gospodom se hvalim za reč Njegovu.
PSA 56:11 U Boga se uzdam, ne bojim se; šta će mi učiniti čovek?
PSA 56:12 Tebi sam se, Bože, zavetovao; Tebe ću hvaliti;
PSA 56:13 Jer si izbavio dušu moju od smrti, noge moje od spoticanja, da bih hodio pred licem Božjim, u svetlosti živih.
PSA 57:1 Načelniku pevačkom. Nemoj pogubiti. Zapis Davidov, kad od Saula uteče u pećinu. Smiluj se na me, Bože, smiluj se na me; jer se u Tebe uzda duša moja, i pod sen krila Tvojih sklanjam se dok ne prođu nevolje.
PSA 57:2 Prizivam Boga Višnjeg, Boga, koji mi dobro čini;
PSA 57:3 Da pošalje s neba i sačuva me, da posrami onog koji traži da me proždre; da pošalje Bog milost svoju i istinu svoju.
PSA 57:4 Duša je moja među lavovima, ležim među onima koji dišu plamenom. Zubi su sinova ljudskih koplja i strele, i njihov jezik mač oštar.
PSA 57:5 Uzvisi se više nebesa, Bože, po svoj zemlji neka bude slava Tvoja!
PSA 57:6 Metnuše zamku nogama mojim, i stegoše dušu moju, iskopaše preda mnom jamu, i sami padoše u nju.
PSA 57:7 Utvrdilo se srce moje, Bože, utvrdilo se srce moje; pevaću Te i slaviću.
PSA 57:8 Probudi se, slavo moja, probudi se, psaltire i gusle; ustaću rano.
PSA 57:9 Hvaliću Gospoda po narodima, pevaću Ti po plemenima.
PSA 57:10 Jer je velika do nebesa milost Tvoja, i istina Tvoja do oblaka.
PSA 57:11 Uzvisi se više nebesa, Bože, po svoj zemlji neka bude slava Tvoja!
PSA 58:1 Načelniku pevačkom. Nemoj pogubiti. Zapis Davidov. Govorite li zaista istinu, silni, sudite li pravo, sinovi čovečiji?
PSA 58:2 Ta, bezakonja sastavljate u srcu, mećete na merila zločinstva ruku svojih na zemlji.
PSA 58:3 Od samog rođenja zastraniše bezakonici, od utrobe materine tumaraju govoreći laž.
PSA 58:4 U njima je jed kao jed zmijinji, kao gluve aspide, koja zatiskuje uho svoje,
PSA 58:5 Koja ne čuje glas bajačev, vračara veštog u vračanju.
PSA 58:6 Bože! Polomi im zube u ustima njihovim; razbij čeljusti lavovima, Gospode!
PSA 58:7 Nek se proliju kao voda, i nestane ih. Kad puste strele, neka budu kao slomljene.
PSA 58:8 Kao puž, koji se raščinja, neka iščile; kao dete, koje žena pobaci, neka ne vide sunca.
PSA 58:9 Pre nego kotlovi vaši osete toplotu od potpaljenog trnja, i sirovo i nagorelo neka raznese vihor.
PSA 58:10 Obradovaće se pravednik kad vidi osvetu, opraće noge svoje u krvi bezbožnikovoj.
PSA 58:11 I reći će ljudi: Zaista ima ploda pravedniku! Zaista je Bog sudija na zemlji!
PSA 59:1 Načelniku pevačkom. Nemoj pogubiti. Zapis Davidov, kad Saul posla da čuvaju kuću da bi ga ubili. Izbavi me od neprijatelja mojih, Bože moj, i od onih, što ustaju na me, zakloni me.
PSA 59:2 Izbavi me od onih koji čine bezakonje, i od krvopija sačuvaj me.
PSA 59:3 Evo, zlo namišljaju duši mojoj, skupljaju se na me silni, bez krivice moje i bez greha mog, Gospode.
PSA 59:4 Bez krivice moje steču se i oružaju se; ustani za mene, i gledaj.
PSA 59:5 Ti, Gospode, Bože nad vojskama, Bože Izrailjev, probudi se, obiđi sve ove narode, nemoj požaliti odmetnika.
PSA 59:6 Nek se vrate uveče, laju kao psi i idu oko grada.
PSA 59:7 Evo ruže jezikom svojim, mač im je u ustima, jer, vele, ko će čuti?
PSA 59:8 Ali Ti ćeš se, Gospode, smejati njima i posramiti sve ove narode.
PSA 59:9 Oni su jaki, ali ja na Tebe pogledam, jer si Ti Bog, čuvar moj.
PSA 59:10 Bog, koji me miluje, ide preda mnom, Bog mi daje bez straha da gledam neprijatelje svoje.
PSA 59:11 Nemoj ih pobiti, da ne bi zaboravio narod moj; raspi ih silom svojom i obori ih, Gospode, braniču naš,
PSA 59:12 Za greh usta njihovih; za reči jezika njihovog; nek se uhvate u oholosti svojoj za kletvu i laž koju su govorili.
PSA 59:13 Raspi u gnevu, raspi, da ih nema; i neka poznaju da Bog vlada nad Jakovom i do krajeva zemaljskih.
PSA 59:14 Nek se vrate uveče, laju kao psi, i idu oko grada.
PSA 59:15 Neka tumaraju tražeći hrane, i ne nasitivši se neka noći provode.
PSA 59:16 A ja ću pevati silu Tvoju, rano ujutru glasiti milost Tvoju; jer si mi bio odbrana i utočište u dan nevolje moje.
PSA 59:17 Silo moja! Tebi ću pevati, jer si Ti Bog čuvar moj, Bog koji me miluje.
PSA 60:1 Načelniku pevačkom. Uz muzikalnu spravu susan edut. Zapis Davidov. Za učenje; kad vojeva sa Sirijom Mesopotamskom i sa Sirijom Sovskom, i kad Joav vraćajući se pobi dvanaest hiljada Idumejaca na slanom polju. Bože, rasrdio si se na nas, rasuo si nas, gnevio si se; povrati nas.
PSA 60:2 Zatresao si zemlju, i razvalio si je; stegni raseline njene, jer se njiha.
PSA 60:3 Dao si narodu svom da pozna ljutu nevolju, napojio si nas vina od kog se zanesosmo.
PSA 60:4 Podigni zastavu za one koji Te se boje, da uteku od luka,
PSA 60:5 Da se izbave mili Tvoji. Pomozi desnicom svojom i usliši me.
PSA 60:6 Bog reče u svetinji svojoj: Veseliću se, razdeliću Sihem, i dolinu Sokot razmeriću.
PSA 60:7 Moj je Galad, moj je Manasija, Jefrem je krepost glave moje, Juda skiptar moj,
PSA 60:8 Moav čaša moja, iz koje se umivam, na Edoma pružiću obuću svoju. Pevaj mi, filistejska zemljo!
PSA 60:9 Ko će me odvesti u tvrdi grad? Ko će me otpratiti do Edoma?
PSA 60:10 Zar nećeš Ti, Bože, koji si nas odbacio, i ne ideš, Bože, s vojskom našom?
PSA 60:11 Daj nam pomoć u teskobi. A obrana je čovečija uzalud.
PSA 60:12 Bogom smo jaki: On gazi neprijatelje naše.
PSA 61:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Davidov. Čuj, Bože, viku moju, slušaj molitvu moju.
PSA 61:2 Od kraja zemlje vičem k Tebi, kad klonu srce moje. Izvedi me na goru, gde se ne mogu popeti.
PSA 61:3 Jer si Ti utočište moje, tvrdi zaklon od neprijatelja.
PSA 61:4 Da živim u stanu Tvom doveka, i počinem pod krovom krila Tvojih.
PSA 61:5 Jer Ti, Bože, čuješ zavete moje i daješ mi dostojanje onih koji poštuju ime Tvoje.
PSA 61:6 Dodaj dane k danima carevim, i godine njegove produži od kolena na koleno.
PSA 61:7 Neka caruje doveka pred Bogom; zapovedi milosti i istini neka ga čuvaju.
PSA 61:8 Tako ću pevati imenu Tvom svagda, izvršujući zavete svoje svaki dan.
PSA 62:1 Načelniku pevača Idutunovih. Psalam Davidov. Ta, u Boga je mir duši mojoj, od Njega je spasenje moje!
PSA 62:2 Ta, On je grad moj i spasenje moje, utočište moje, neću posrnuti nimalo.
PSA 62:3 Dokle ćete napadati na čoveka? Svi hoćete da ga oborite kao zid navaljen, kao ogradu isprovaljivanu.
PSA 62:4 Baš naumiše da ga svrgnu s visine, omile im laž, ustima blagosiljaju, a u srcu kunu.
PSA 62:5 Da, u Bogu se smiri, dušo moja; jer je u Njemu nada moja.
PSA 62:6 On je grad moj i spasenje moje, utočište moje, neću posrnuti.
PSA 62:7 U Bogu je spasenje moje i slava moja, tvrdi grad i pristanište meni je u Bogu.
PSA 62:8 Narode! Uzdaj se u Njega u svako doba; izlivajte pred Njim srce svoje; Bog je naše utočište.
PSA 62:9 Ta, sinovi su prostački ništa, sinovi su gospodski laž, da se metnu na merila, bili bi lakši nego ništa.
PSA 62:10 Ne uzdajte se u vlast ni u otimanje, nemojte biti ništavi; kad raste bogatstvo, ne dajte da vam srce prione za nj.
PSA 62:11 Jednom reče Bog i više puta čuh, da je krepost u Boga.
PSA 62:12 I u Tebe je, Gospode, milost; jer Ti plaćaš svakome po delima njegovim.
PSA 63:1 Psalam Davidov, kad bijaše u pustinji Judejskoj. Bože! Ti si Bog moj, k Tebi ranim, žedna je Tebe duša moja, za Tobom čezne telo moje u zemlji suvoj, žednoj i bezvodnoj.
PSA 63:2 Tako bih Te ugledao u svetinji, da bih video silu Tvoju i slavu Tvoju.
PSA 63:3 Jer je dobrota Tvoja bolja od života. Usta bi moja hvalila Tebe;
PSA 63:4 Tako bih Te blagosiljao za života svog, u ime Tvoje podigao bih ruke svoje.
PSA 63:5 Kao salom i uljem nasitila bi se duša moja, i radosnim glasom hvalila bi Te usta moja.
PSA 63:6 Kad Te se sećam na postelji, sve noćne straže razmišljam o Tebi.
PSA 63:7 Jer si Ti pomoć moja, i u senu krila Tvojih veselim se.
PSA 63:8 Duša se moja prilepila za Tebe, desnica Tvoja drži me.
PSA 63:9 Koji traže pogibao duši mojoj, oni će otići pod zemlju.
PSA 63:10 Izginuće od mača, i dopašće lisicama.
PSA 63:11 A car će se veseliti o Bogu, hvaliće se svaki koji se kune Njim, kad se zatisnu usta onima koji govore laž.
PSA 64:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Čuj, Bože, glas moj u jadu mom; od strašnog neprijatelja sačuvaj život moj.
PSA 64:2 Sakrij me od gomile bezakonika, od čete zločinaca,
PSA 64:3 Koji naoštriše jezik svoj kao mač, streljaju rečima, koje zadaju rane,
PSA 64:4 Da bi iz potaje ubili pravoga. Iznenada udaraju na nj i ne boje se;
PSA 64:5 Utvrđuju sebe u zlim namerama, dogovaraju se kako će zamke sakriti, vele: Ko će ih videti?
PSA 64:6 Izmišljaju zločinstva i govore: Svršeno je! Šta će se raditi, smišljeno je! A šta je unutra i srce u čoveka duboko je.
PSA 64:7 Ali će ih Bog poraziti; udariće ih strela iznenada.
PSA 64:8 Oboriće jedan drugog jezikom svojim. Ko ih god vidi, bežaće od njih.
PSA 64:9 Svi će se ljudi bojati i kazivaće čudo Božije, i poznaće u tome delo Njegovo.
PSA 64:10 A pravednik će se veseliti o Gospodu i uzdaće se u Njega, i hvaliće se svi koji su pravog srca.
PSA 65:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Pesma. U Tebi je uzdanje, Bože, Tebi pripada hvala na Sionu, i Tebi se izvršuju zaveti.
PSA 65:2 Ti slušaš molitvu; k Tebi dolazi svako telo.
PSA 65:3 Bezakonja me pritiskaju, Ti ćeš očistiti grehe naše.
PSA 65:4 Blago onome koga izabiraš i primaš, da živi u dvoru Tvom! Nasitićemo se dobrom doma Tvog, svetinjom crkve Tvoje.
PSA 65:5 Divno nam odgovaraš po pravdi svojoj, Bože, Spasitelju naš, uzdanico svih krajeva zemaljskih, i naroda preko mora daleko.
PSA 65:6 Koji si postavio gore svojom silom, opasao se jačinom,
PSA 65:7 Koji utišavaš huku morsku, huku vala njihovih i bunu po narodima!
PSA 65:8 Boje se Tvojih čudesa koji žive na krajevima zemaljskim; sve što se javlja jutrom i večerom Ti budiš da slavi Tebe.
PSA 65:9 Nadgledaš zemlju i zalivaš je, obilno je obogaćavaš; potok je Božji pun vode, spremaš za njih žito, jer si tako uredio.
PSA 65:10 Brazde njene napajaš, ravniš grude njene, kišnim kapljama razmekšavaš je, blagosiljaš je da rađa.
PSA 65:11 Ti venčavaš godinu, kojoj dobro činiš; stope su Tvoje pune masti.
PSA 65:12 Tiju paše po pustinjama, i humovi se opasuju radošću.
PSA 65:13 Luke se osipaju stadima, i polja se zaodevaju pšenicom; vesele se i pevaju.
PSA 66:1 Načelniku pevačkom. Pesma. Psalam. Poklikni Bogu, sva zemljo!
PSA 66:2 Zapevajte slavu imenu Njegovom, dajte Mu hvalu i slavu.
PSA 66:3 Recite Bogu: Kako si strašan u delima svojim! Radi velike sile Tvoje laskaju Ti neprijatelji Tvoji.
PSA 66:4 Sva zemlja nek se pokloni Tebi i poje Tebi, neka poje imenu Tvom.
PSA 66:5 Hodite i vidite dela Boga strašnog u delima svojim nad sinovima ljudskim.
PSA 66:6 On je pretvorio more u suhotu, preko reke pređosmo nogama; onde smo se veselili o Njemu;
PSA 66:7 Vlada silom svojom uvek, oči Njegove gledaju na narode. Buntovnici, da se niste podigli!
PSA 66:8 Blagosiljajte, narodi, Boga našeg, i glasite hvalu Njemu.
PSA 66:9 On je darovao duši našoj život, i nije dao da poklizne noga naša.
PSA 66:10 Ti si nas okušao, Bože, pretopio si nas, kao srebro što se pretapa.
PSA 66:11 Uveo si nas u mrežu, metnuo si breme na leđa naša.
PSA 66:12 Dao si nas u jaram čoveku, uđosmo u oganj i u vodu; ali si nas izveo na odmor.
PSA 66:13 Ući ću u dom Tvoj sa žrtvama što se sažižu, izvršiću Ti zavete svoje,
PSA 66:14 Koje rekoše usta moja, i kaza jezik moj u teskobi mojoj.
PSA 66:15 Žrtve paljenice pretile ću tu prineti s dimom od pretiline ovnujske, prineću Ti teoce s jarićima.
PSA 66:16 Hodite, čujte svi koji se bojite Boga, ja ću vam kazati šta je učinio duši mojoj.
PSA 66:17 K Njemu zavikah ustima svojim, i jezikom svojim proslavih Ga.
PSA 66:18 Da sam video u srcu svom bezakonje, ne bi me uslišio Gospod.
PSA 66:19 Ali Bog usliši, primi glas moljenja mog.
PSA 66:20 Blagosloven Bog, koji ne odvrže molitve moje i ne ostavi me bez milosti svoje!
PSA 67:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Psalam. Pesma. Bože, budi nam milostiv i blagosiljaj nas, obasjavaj nas licem svojim.
PSA 67:2 Da bi se znao na zemlji put Tvoj, po svima narodima spasenje Tvoje.
PSA 67:3 Da Te slave narodi, Bože, da Te slave svi narodi!
PSA 67:4 Da se vesele i raduju plemena; jer sudiš narodima pravo, i plemenima na zemlji upravljaš.
PSA 67:5 Da Te slave narodi, Bože, da Te slave svi narodi!
PSA 67:6 Zemlja dade plod svoj. Da nas blagosilja Bog, Bog naš!
PSA 67:7 Da nas blagosilja Bog, i da Ga se boje svi krajevi zemaljski!
PSA 68:1 Načelniku pevačkom. Davidov Psalam. Pesma. Ustaće Bog, i rasuće se neprijatelji Njegovi, i pobeći će od lica Njegovog koji mrze na Nj.
PSA 68:2 Ti ćeš ih razagnati kao dim što se razgoni; kao što se vosak topi od ognja, tako će bezbožnici izginuti od lica Božijeg.
PSA 68:3 A pravednici će se veseliti, radovaće se pred Bogom, i slaviti u radosti.
PSA 68:4 Pojte Bogu, popevajte imenu Njegovom; ravnite put Onome što ide preko pustinje; Gospod Mu je ime, radujte Mu se.
PSA 68:5 Otac je sirotama i sudija udovicama Bog u svetom stanu svom.
PSA 68:6 Bog samcima daje zadrugu, sužnje izvodi na mesta obilna, a nepokorni žive gde je suša.
PSA 68:7 Bože! Kad si išao pred narodom svojim, kad si išao preko pustinje,
PSA 68:8 Zemlja se tresaše, i nebo se rastapaše od lica Božijeg, i ovaj Sinaj od lica Boga, Boga Izrailjevog.
PSA 68:9 Blagodatni si dažd izlivao, Bože, i kad iznemagaše dostojanje Tvoje, Ti si ga krepio.
PSA 68:10 Stado Tvoje življaše onde; po dobroti svojoj, Bože, Ti si gotovio hranu jadnome.
PSA 68:11 Gospod daje reč; glasnika veliko je mnoštvo.
PSA 68:12 Carevi nad vojskama beže, beže, a koja sedi doma, deli plen.
PSA 68:13 Smirivši se u svojim krajevima, vi ste kao golubica, kojoj su krila posrebrena, a perje joj se zlatni.
PSA 68:14 Kad je Svemogući rasipao careve na ovoj zemlji, ona se blistaše kao sneg na Selmonu.
PSA 68:15 Gora je vasanska gora Božija; gora je vasanska gora humovita.
PSA 68:16 Zašto gledate zavidljivo, gore humovite? Evo gora, na kojoj omile Bogu živeti, i na kojoj će Gospod živeti doveka.
PSA 68:17 Kola Božijih ima sila, hiljade hiljada. Među njima je Gospod, Sinaj u svetinji.
PSA 68:18 Ti si izašao na visinu, doveo si roblje, primio darove za ljude, a i za one koji se protive da ovde nastavaš, Gospode Bože!
PSA 68:19 Blagosloven Gospod svaki dan! Ako nas ko pretovara, Bog nam pomaže.
PSA 68:20 Ovaj je Bog naš Bog Spasitelj, u vlasti su Gospodu vrata smrtna.
PSA 68:21 Gospod satire glavu neprijateljima svojim i vlasato teme onog koji ostaje u bezakonju svom.
PSA 68:22 Reče Gospod: Od Vasana ću dovesti, dovešću iz dubine morske,
PSA 68:23 Da ti ogrezne noga u krvi neprijateljskoj i jezik pasa tvojih da je liže.
PSA 68:24 Videše kako ideš, Bože, kako sveto ide Bog moj, car moj.
PSA 68:25 Napred iđahu pevači, za njima svirači sred devojaka s bubnjevima:
PSA 68:26 Na saboru blagosiljajte Gospoda Boga, koji ste iz izvora Izrailjevog!
PSA 68:27 Onde mladi Venijamin, starešina njihov; knezovi Judini, vladaoci njihovi; knezovi Zavulonovi, knezovi Neftalimovi.
PSA 68:28 Bog tvoj darovao ti je silu. Utvrdi, Bože, ovo što si učinio za nas!
PSA 68:29 U crkvi Tvojoj, u Jerusalimu, carevi će prinositi dare.
PSA 68:30 Ukroti zver u ritu, kod volova s teocima naroda, da bi popadali pred Tobom sa šipkama srebra; raspi narode koji žele bojeve.
PSA 68:31 Doći će vlastela iz Misira, Etiopija će pružiti ruke svoje k Bogu.
PSA 68:32 Carstva zemaljska, pojte Bogu, popevajte Gospodu,
PSA 68:33 Koji sedi na nebesima nebesa iskonskih. Evo grmi glasom jakim.
PSA 68:34 Dajte slavu Bogu; veličanstvo je Njegovo nad Izrailjem i sila Njegova na oblacima.
PSA 68:35 Divan si, Bože, u svetinji svojoj! Bog Izrailjev daje silu i krepost narodu. Blagosloven Bog!
PSA 69:1 Načelniku pevačkom. Uz muzikalnu spravu sosanim. Psalam Davidov. Pomozi mi, Bože, jer dođe voda do duše.
PSA 69:2 Propadam u dubokom glibu, gde nema dna; tonem vodi u dubine, i vali me zatrpavaju.
PSA 69:3 Iznemogoh vičući, promuče mi grlo, pobeleše mi oči pogledajući Boga.
PSA 69:4 Onih koji mrze na me nizašta ima više nego kose na glavi mojoj; osiliše koji hoće da me pogube, lažljivi neprijatelji moji. Šta nisam otimao, valja da vratim.
PSA 69:5 Bože! Ti znaš je li u meni bezumlje, i krivice moje nisu sakrivene od Tebe.
PSA 69:6 Nemoj da se postide u meni koji se uzdaju u Tebe, Gospode, Gospode nad vojskama! Nemoj da se posrame u meni koji traže Tebe, Bože Izrailjev!
PSA 69:7 Jer Tebe radi podnosim rug, i sramota popade lice moje.
PSA 69:8 Tuđin postadoh braći svojoj, i neznan sinovima matere svoje.
PSA 69:9 Jer revnost za kuću Tvoju jede me i ruženja onih koji Tebe ruže padaju na me.
PSA 69:10 Plačem, postim se dušom svojom, i to mi se prima za zlo;
PSA 69:11 Mesto haljine oblačim vreću, i bivam im priča.
PSA 69:12 O meni se razgovaraju sedeći na vratima, pijući vino pevaju me.
PSA 69:13 A ja se molim Tebi, Gospode; vreme je da se smiluješ, Bože; po velikoj milosti svojoj usliši me, jer je istinito spasenje Tvoje.
PSA 69:14 Izvadi me iz gliba, da ne propadnem; da se izbavim od nenavidnika i iz duboke vode;
PSA 69:15 Da me ne uzme voda na maticu, da me ne proždre pučina, i da ne sklopi jama nada mnom ždrela svog.
PSA 69:16 Usliši me, Gospode, jer je blagost Tvoja milosrdna, po velikoj dobroti svojoj pogledaj me.
PSA 69:17 Nemoj odvratiti lice svoje od sluge svog; jer me je tuga; pohitaj, usliši me.
PSA 69:18 Približi se duši mojoj, izbavi je; nasuprot neprijateljima mojim izbavi me.
PSA 69:19 Ti znaš pod kakvim sam rugom, stidom i sramotom; pred Tobom su svi neprijatelji moji.
PSA 69:20 Sramota satre srce moje, iznemogoh; čekam hoće li se kome sažaliti, ali nema nikoga; hoće li me ko potešiti, ali ne nalazim.
PSA 69:21 Daju mi žuč da jedem, i u žeđi mojoj poje me octom.
PSA 69:22 Trpeza njihova neka im bude mreža i zamka, to neka im bude plata.
PSA 69:23 Neka im potamne oči njihove, da ne vide, i njihove bedre raslabi zasvagda.
PSA 69:24 Izlij na njih jarost svoju, i plamen gneva Tvog neka ih obuzme!
PSA 69:25 Stan njihov neka opusti, i u njihovim šatorima neka ne bude nikoga da živi.
PSA 69:26 Jer koga si Ti porazio, oni gone, i umnožavaju jade onima koje si Ti ranio.
PSA 69:27 Meći na njih krivicu za krivicom, da ne dođu do pravde Tvoje.
PSA 69:28 Neka se izbrišu iz knjige živih, i s pravednicima nek ne budu zapisani.
PSA 69:29 A ja sam ništ i bolan; pomoć Tvoja, Bože, nek me zakloni.
PSA 69:30 Slaviću ime Božije u pesmi, veličaću Ga u hvali.
PSA 69:31 To je Bogu milije od vola, od teleta s rogovima i s papcima.
PSA 69:32 Videće ništi i radovaće se. Koji tražite Boga, oživeće srce vaše.
PSA 69:33 Jer Bog čuje uboge, i sužanja svojih ne ogluša se.
PSA 69:34 Neka Ga hvale nebesa i zemlja, mora i sve što se u njima miče!
PSA 69:35 Jer će Bog spasti Sion, sazidaće gradove Judine; i ljudi će se onde naseliti i naslediće ga.
PSA 69:36 I nasleđe će se sluga Njegovih utvrditi u njemu i koji ljube ime Njegovo nastavaće na njemu.
PSA 70:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Za spomen. Bože, pohitaj da me izbaviš, Gospode, da mi pomogneš!
PSA 70:2 Nek se postide i posrame koji traže dušu moju! Nek odstupe natrag, i osramote se koji mi zlo žele!
PSA 70:3 Sa stidom nek se vrate natrag koji mi govore: Ha! Ha!
PSA 70:4 Nek se teše i vesele Tobom koji traže Tebe, i koji ljube spasenje Tvoje, neka jednako govore: Velik je Bog!
PSA 70:5 A ja sam ništ i ubog, Bože, pohitaj k meni! Ti si pomoć moja i Izbavitelj moj, Gospode, ne časi!
PSA 71:1 U Tebe se, Gospode, uzdam, nemoj me ostaviti pod sramotom večnom.
PSA 71:2 Pravdom svojom izbavi me, i oprosti me, prigni k meni uho svoje i pomozi mi.
PSA 71:3 Budi mi grad gde bih svagda dolazio da živim, uredi spasenje moje; jer si Ti grad moj i krepost moja.
PSA 71:4 Bože moj! Uzmi me iz ruke bezbožnikove, iz ruke bezakonikove i nasilnikove.
PSA 71:5 Jer si Ti nadanje moje, Gospod je Gospod pouzdanje moje od mladosti moje.
PSA 71:6 Tebe se držim od rođenja, od utrobe matere moje Ti si branič moj; Tobom se hvalim svagda.
PSA 71:7 Čudo sam mnogima, a Ti si utočište moje jako.
PSA 71:8 Usta su moja puna hvale Tvoje, slave Tvoje svaki dan.
PSA 71:9 Nemoj me odbaciti pod starost, kad me izdaje snaga moja, nemoj me ostaviti.
PSA 71:10 Jer neprijatelji moji misle o meni, i koji vrebaju dušu moju dogovaraju se,
PSA 71:11 Govoreći: Bog ga je ostavio, poterajte i uhvatite ga, jer ga nema ko izbaviti.
PSA 71:12 Bože! Ne budi daleko od mene; Bože moj! Pohitaj mi u pomoć.
PSA 71:13 Nek se postide i poginu protivnici duše moje; neka popadne stid i sramota na one koji mi traže zla!
PSA 71:14 A ja ću se svagda uzdati, i ponavljaću hvale Tebi.
PSA 71:15 Usta će moja kazivati pravdu Tvoju, svaki dan dobročinstva Tvoja, jer im ne znam broja.
PSA 71:16 Ući ću u sili Gospoda Gospoda, i slaviću samo Tvoju pravdu.
PSA 71:17 Bože! Ti si me učio od mladosti, i do danas kazujem čudesa Tvoja.
PSA 71:18 Ni u starosti i kad osedeh nemoj me ostaviti, Bože, eda bih kazivao mišicu Tvoju nasleđu, svoj omladini silu Tvoju,
PSA 71:19 Pravda je Tvoja, Bože, do najviše visine; u velikim delima, koja si učinio, Bože, ko je kao Ti?
PSA 71:20 Koliko si me puta bacao u velike i ljute nevolje, pak si me opet ostavio među živima i iz bezdana me zemaljskih opet izvadio.
PSA 71:21 Mnogo si me puta podizao i ponavljao utehe.
PSA 71:22 I ja Te hvalim uz psaltir, Tvoju vernost, Bože moj; udaram Ti u gusle, Sveče Izrailjev!
PSA 71:23 Raduju se usta moja kad pevam Tebi, i duša moja, koju si izbavio.
PSA 71:24 I jezik moj svaki dan kazuje pravdu Tvoju; jer su postiđeni i posramljeni oni koji mi traže zla.
PSA 72:1 Psalam o Solomunu. Bože, daj caru sud svoj, i pravdu svoju sinu carevom:
PSA 72:2 On će suditi narodu Tvom po pravdi, i nevoljnicima Tvojim po pravici.
PSA 72:3 Rodiće narodu gore mirom, i humovi pravdom.
PSA 72:4 On će suditi nevoljnima u narodu, pomoći će sinovima ništega, i nasilnika će oboriti,
PSA 72:5 Bojaće se Tebe dok je sunca i meseca, od kolena do kolena.
PSA 72:6 Sići će kao dažd na pokošenu livadu, kao kaplje koje porašaju zemlju.
PSA 72:7 Procvetaće u dane njegove pravednik i svuda mir dokle teče meseca.
PSA 72:8 Vladaće od mora do mora, i od reke do krajeva zemaljskih.
PSA 72:9 Pred njim će popadati divljaci, i neprijatelji njegovi prah će lizati.
PSA 72:10 Carevi tarsiski i ostrvljani doneće dare, carevi šavski i savski daće danak.
PSA 72:11 Klanjaće mu se svi carevi, svi narodi biće mu pokorni.
PSA 72:12 Jer će izbaviti ubogoga koji cvili i nevoljnoga koji nema pomoćnika.
PSA 72:13 Biće milostiv ništem i ubogom, i duše će jadnima spasti.
PSA 72:14 Od prevare i nasilja iskupiće duše njihove, i skupa će biti krv njihova pred očima njegovim.
PSA 72:15 Oni će dobro živeti, i doneće mu zlato iz Šave; i svagda će se moliti za njega, i svaki će ga dan blagosiljati.
PSA 72:16 Biće pšenice na zemlji izobila; po vrhovima gorskim lelujaće se klasje njeno kao livanska šuma, i po gradovima cvetaće ljudi kao trava na zemlji.
PSA 72:17 Ime će njegovo biti uvek; dokle teče sunca, ime će njegovo rasti. Blagosloviće se u njemu, svi će ga narodi zvati blaženim.
PSA 72:18 Blagosloven Gospod Bog, Bog Izrailjev, koji jedan čini čudesa!
PSA 72:19 I blagosloveno slavno ime Njegovo uvek! Slave Njegove napuniće se sva zemlja. Aman i amin.
PSA 72:20 Svršiše se molitve Davida, sina Jesejevog.
PSA 73:1 Psalam Asafov. Ta dobar je Bog Izrailju, onima koji su čista srca.
PSA 73:2 A noge moje umalo ne zađoše, umalo ne popuznuše stopala moja,
PSA 73:3 Jer se rasrdih na bezumnike videći kako bezbožnici dobro žive.
PSA 73:4 Jer ne znaju za nevolju do same smrti, i telo je njihovo pretilo.
PSA 73:5 Na poslovima čovečijim nema ih, i ne muče se s drugim ljudima.
PSA 73:6 Toga radi optočeni su oholoću kao ogrlicom, i obučeni u obest kao u stajaće ruho.
PSA 73:7 Od debljine izbuljeno im je oko, srce puno klape.
PSA 73:8 Podsmevaju se, pakosno govore o nasilju, oholo govore.
PSA 73:9 Usta svoja dižu u nebo, i zemlju prolazi jezik njihov.
PSA 73:10 I zato se onamo navraćaju neki iz naroda njegovog, i piju vodu iz punog izvora.
PSA 73:11 I govore: Kako će razabrati Bog? Zar Višnji zna?
PSA 73:12 Pa eto, ovi bezbožnici srećni na svetu umnožavaju bogatstvo.
PSA 73:13 Zar, dakle, uzalud čistim srce svoje, i umivam bezazlenošću ruke svoje,
PSA 73:14 Dopadam rana svaki dan, i muke svako jutro?
PSA 73:15 Kad bih kazao: Govoriću kao i oni, izneverio bih rod sinova Tvojih.
PSA 73:16 I tako stadoh razmišljati da bih ovo razumeo; ali to beše teško u očima mojim.
PSA 73:17 Dok najposle ne uđoh u svetinju Božiju, i doznah kraj njihov.
PSA 73:18 Ta na klizavom mestu postavio si ih, i bacaš ih u propast!
PSA 73:19 Kako začas propadaju, ginu, nestaje ih od nenadne strahote!
PSA 73:20 Kao san, kad se čovek probudi, tako probudivši ih, Gospode, u ništa obraćaš utvaru njihovu.
PSA 73:21 Kad kipljaše srce moje i rastrzah se u sebi,
PSA 73:22 Tada bejah neznalica i ne razumevah; kao živinče bijah pred Tobom.
PSA 73:23 Ali sam svagda kod Tebe, Ti me držiš za desnu ruku.
PSA 73:24 Po svojoj volji vodiš me, i posle ćeš me odvesti u slavu.
PSA 73:25 Koga imam na nebu? I s Tobom ništa neću na zemlji.
PSA 73:26 Čezne za Tobom telo moje i srce moje; Bog je grad srca mog i deo moj doveka.
PSA 73:27 Jer evo koji odstupiše od Tebe, ginu; Ti istrebljavaš svakog koji čini preljubu ostavljajući Tebe.
PSA 73:28 A meni je dobro biti blizu Boga. Na Gospoda polažem nadanje svoje, i kazivaću sva čudesa Tvoja.
PSA 74:1 Nauk Asafov. Zašto se, Bože, srdiš na nas dugo; dimi se gnev Tvoj na ovce paše Tvoje?
PSA 74:2 Opomeni se sabora svog, koji si stekao od starine, iskupio sebi u naslednu državu, gore Siona, na kojoj si se naselio.
PSA 74:3 Podigni stope svoje na stare razvaline: sve je razrušio neprijatelj u svetinji.
PSA 74:4 Riču neprijatelji Tvoji na mestu sabora Tvojih, svoje običaje postavljaju mesto naših običaja.
PSA 74:5 Vidiš, oni su kao onaj koji podiže sekiru na spletene grane u drveta.
PSA 74:6 Sve u njemu što je rezano razbiše sekirama i bradvama.
PSA 74:7 Ognjem sažegoše svetinju Tvoju; na zemlju obalivši oskvrniše stan imena Tvog.
PSA 74:8 Rekoše u srcu svom: Potrimo ih sasvim. Popališe sva mesta sabora Božijih na zemlji.
PSA 74:9 Običaja svojih ne vidimo, nema više proroka, i nema u nas ko bi znao dokle će to trajati.
PSA 74:10 Dokle će se, Bože, rugati nasilnik? Hoće li doveka protivnik prkositi imenu Tvom?
PSA 74:11 Zašto ustavljaš ruku svoju i desnicu svoju? Pruži iz nedara svojih, i istrebi ih.
PSA 74:12 Bože, care moj, koji od starine tvoriš spasenje posred zemlje!
PSA 74:13 Ti si silom svojom raskinuo more, i satro glave vodenim nakazama.
PSA 74:14 Ti si razmrskao glavu krokodilu, dao ga onima koji žive u pustinji da ga jedu.
PSA 74:15 Ti si otvorio izvore i potoke, Ti si isušio reke koje ne presišu.
PSA 74:16 Tvoj je dan i Tvoja je noć, Ti si postavio zvezde i sunce.
PSA 74:17 Ti si utvrdio sve krajeve zemaljske, leto i zimu Ti si uredio.
PSA 74:18 Opomeni se toga, neprijatelj se ruga Gospodu, i narod bezumni ne mari za ime Tvoje.
PSA 74:19 Ne daj zverima dušu grlice svoje, nemoj zaboraviti stado stradalaca svojih zasvagda.
PSA 74:20 Pogledaj na zavet; jer su sve pećine zemaljske pune stanova bezakonja.
PSA 74:21 Nevoljnik nek se ne vrati sramotan, ništi i ubogi neka hvale ime Tvoje.
PSA 74:22 Ustani, Bože, brani stvar svoju, opomeni se kako Ti se bezumnik ruga svaki dan!
PSA 74:23 Ne zaboravi obesti neprijatelja svojih, vike, koju jednako dižu protivnici Tvoji!
PSA 75:1 Načelniku pevačkom. Nemoj pogubiti. Psalam Asafov. Pesma. Hvalimo Te, Bože, hvalimo; blizu je ime Tvoje. Za Tebe kazuju čudesa Tvoja.
PSA 75:2 „Kad vidim da je vreme, sudiću pravo.
PSA 75:3 Njiha se zemlja sa svima koji žive na njoj, ja utvrđujem stupove njene.”
PSA 75:4 Kažem hvališama: Ne hvalite se, i bezakonicima: Ne dižite rog.
PSA 75:5 Ne dižite u vis rog svoj, ne govorite tvrdoglavo.
PSA 75:6 Jer uzvišavanje ne dolazi ni od istoka ni od zapada ni od pustinje;
PSA 75:7 Nego je Bog sudija, jednog ponižuje a drugog uzvišuje.
PSA 75:8 Jer je čaša u ruci Gospodu, vino vri, natočio je punu, i razdaje iz nje. I talog će njen progutati, ispiće svi bezbožnici na zemlji.
PSA 75:9 A ja ću kazivati doveka, pevaću Bogu Jakovljevom.
PSA 75:10 „Sve ću rogove bezbožnicima polomiti, a rogovi pravednikovi uzvisiće se.”
PSA 76:1 Načelniku pevačkom. Uz žice. Psalam Asafov. Pesma. Zna se u Judeji za Boga, u Izrailja je veliko ime Njegovo.
PSA 76:2 U Salimu je stan Njegov i naselje Njegovo na Sionu.
PSA 76:3 Onde je polomio krilate strele luku, štit i mač i rat.
PSA 76:4 Ti si svetao; divniji od gora hajdučkih.
PSA 76:5 Koji su junačkog srca postaše plen, zaspaše snom svojim, i junaci ne nađoše ruku svojih.
PSA 76:6 Od pretnje Tvoje, Bože Jakovljev, dremlju kola i konj.
PSA 76:7 Ti si strašan, i ko će se održati pred licem Tvojim kad se razgneviš?
PSA 76:8 S neba javljaš sud; zemlja se prepada i ćuti,
PSA 76:9 Kad Bog ustaje na sud, da pomogne svima koji stradaju na zemlji.
PSA 76:10 I gnev ljudski obraća se u slavu Tebi, kad se jednom opašeš gnevom.
PSA 76:11 Polažite i izvršujte zavete Gospodu Bogu svom; svi koji ste oko Njega, nosite dare Strašnome.
PSA 76:12 On ukroćava duh knezovima, On je strašan carevima zemaljskim.
PSA 77:1 Načelniku pevača Idutunovih. Asafov psalam. Glas moj ide k Bogu, i ja prizivam Njega; glas moj ide k Bogu, i On će me uslišiti.
PSA 77:2 U dan tuge svoje tražih Gospoda; noću je ruka moja podignuta, i ne spušta se; duša moja neće da se uteši.
PSA 77:3 Pominjem Boga, i uzdišem; razmišljam, i trne duh moj.
PSA 77:4 Držim oči svoje da su budne; klonuo sam, i ne mogu govoriti.
PSA 77:5 Prebrajam stare dane i godine od vekova.
PSA 77:6 Opominjem se pesama svojih noću; razgovaram se sa srcem svojim, i ispitujem duh svoj:
PSA 77:7 „Zar će se doveka gneviti na nas Gospod, i neće više ljubiti?
PSA 77:8 Zar je zasvagda prestala milost Njegova, i reč se prekinula od kolena na koleno?
PSA 77:9 Zar je zaboravio milostiv biti i u gnevu zatvorio milosrđe svoje?”
PSA 77:10 I rekoh: Žalosna je za mene ova promena desnice Višnjega.
PSA 77:11 Pamtim dela Gospodnja; pamtim pređašnje čudo Tvoje.
PSA 77:12 Mislio sam o svim delima Tvojim, razmišljao o radnji Tvojoj;
PSA 77:13 Bože! Put je Tvoj svet; koji je Bog tako velik kao Bog naš?
PSA 77:14 Ti si Bog, koji si činio čudesa, pokazivao silu svoju među narodima;
PSA 77:15 Mišicom si odbranio narod svoj, sinove Jakovljeve i Josifove.
PSA 77:16 Videše Te vode, Bože, videše Te vode, i ustreptaše, i bezdane se zadrmaše.
PSA 77:17 Iz oblaka lijaše voda, oblaci davahu glas, i strele Tvoje lećahu.
PSA 77:18 Grmljahu gromovi Tvoji po nebu; munje Tvoje sevahu po vasiljenoj, zemlja se tresaše i njihaše.
PSA 77:19 Po moru beše put Tvoj, i staze Tvoje po velikoj vodi, i trag Tvoj ne poznavaše se.
PSA 77:20 Vodio si narod svoj kao ovce rukom Mojsijevom i Aronovom.
PSA 78:1 Nauk Asafov. Čuj, narode moj, nauk moj, prigni uho svoje k rečima usta mojih.
PSA 78:2 Otvaram za priču usta svoja, kazaću stare pripovetke.
PSA 78:3 Šta slušasmo i doznasmo, i što nam kazivaše oci naši,
PSA 78:4 Nećemo zatajiti od dece njihove, naraštaju poznom javićemo slavu Gospodnju i silu Njegovu i čudesa koja je učinio.
PSA 78:5 Svedočanstvo podiže u Jakovu, i u Izrailju postavi zakon, koji dade ocima našim da ga predadu deci svojoj;
PSA 78:6 Da bi znao potonji naraštaj, deca koja će se roditi, pa i oni da bi kazivali svojoj deci.
PSA 78:7 Da polažu na Boga nadanje svoje, i ne zaboravljaju dela Božijih, i zapovesti Njegove da drže;
PSA 78:8 I da ne budu kao oci njihovi, rod nevaljao i uporan, rod koji ne beše čvrst srcem svojim, niti veran Bogu duhom svojim.
PSA 78:9 Sinovi Jefremovi naoružani, koji streljaju iz luka, vratiše se natrag, kad beše boj.
PSA 78:10 Ne sačuvaše zavet Božji, i po zakonu Njegovom ne hteše hoditi.
PSA 78:11 Zaboraviše dela Njegova, i čudesa, koja im je pokazao,
PSA 78:12 Kako pred očima njihovim učini čudesa u zemlji misirskoj, na polju Soanu;
PSA 78:13 Razdvoji more, i provede ih, od vode načini zid;
PSA 78:14 I vodi ih danju oblakom, i svu noć svetlim ognjem;
PSA 78:15 Raskida stene u pustinji, i poji ih kao iz velike bezdane;
PSA 78:16 Izvodi potoke iz kamena, i vodi vodu rekama.
PSA 78:17 Ali oni još jednako grešiše Njemu, i gneviše Višnjeg u pustinji.
PSA 78:18 I kušaše Boga u srcu svom, ištući jela po volji svojoj,
PSA 78:19 I vikaše na Boga, i rekoše: „Može li Bog zgotoviti trpezu u pustinji?”
PSA 78:20 Evo! On udari u kamen, i poteče voda, i reke ustadoše; može li i hleba dati? Hoće li i mesa postaviti narodu svom?
PSA 78:21 Gospod ču i razljuti se, i oganj se razgore na Jakova, i gnev se podiže na Izrailja.
PSA 78:22 Jer ne verovaše Bogu i ne uzdaše se u pomoć Njegovu.
PSA 78:23 Tada zapovedi oblacima odozgo, i otvori vrata nebeska,
PSA 78:24 I pusti, te im podažde mana za jelo, i hleb nebeski dade im.
PSA 78:25 Hleb anđeoski jeđaše čovek; posla im jela do sitosti.
PSA 78:26 Pusti nebom ustoku, i navede silom svojom jug;
PSA 78:27 I kao prahom zasu ih mesom, i kao peskom morskim pticama krilatim;
PSA 78:28 Pobaca ih sred logora njihovog, oko šatora njihovih.
PSA 78:29 I najedoše se i dade im šta su želeli.
PSA 78:30 Ali ih još i ne prođe želja, još beše jelo u ustima njihovim,
PSA 78:31 Gnev se Božji podiže na njih i pomori najjače među njima, i mladiće u Izrailju pobi.
PSA 78:32 Preko svega toga još grešiše, i ne verovaše čudesima Njegovim.
PSA 78:33 I pusti, te dani njihovi prolaziše uzalud, i godine njihove u strahu.
PSA 78:34 Kad ih ubijaše, onda pritecahu k Njemu, i obraćahu se i iskahu Boga;
PSA 78:35 I pominjahu da je Bog odbrana njihova, i Višnji Izbavitelj njihov.
PSA 78:36 Laskahu Mu ustima svojim, i jezikom svojim lagahu Mu.
PSA 78:37 A srce njihovo ne beše Njemu verno, i ne behu tvrdi u zavetu Njegovom.
PSA 78:38 Ali On beše milostiv, i pokrivaše greh, i ne pomori ih, često zaustavljaše gnev svoj, i ne podizaše sve jarosti svoje.
PSA 78:39 Opominjaše se da su telo, vetar, koji prolazi i ne vraća se.
PSA 78:40 Koliko Ga puta rasrdiše u pustinji, i uvrediše u zemlji gde se ne živi!
PSA 78:41 Sve nanovo kušaše Boga, i Sveca Izrailjevog dražiše.
PSA 78:42 Ne sećaše se ruke Njegove i dana, u koji ih izbavi iz nevolje,
PSA 78:43 U koji učini u Misiru znake svoje i čudesa svoja na polju Soanu;
PSA 78:44 I provrže u krv reke njihove i potoke njihove, da ne mogoše piti.
PSA 78:45 Posla na njih bubine da ih kolju, i žabe da ih more.
PSA 78:46 Letinu njihovu dade crvu, i muku njihovu skakavcima.
PSA 78:47 Vinograde njihove pobi gradom, i smokve njihove slanom.
PSA 78:48 Gradu predade stoku njihovu, i stada njihova munji.
PSA 78:49 Posla na njih ognjeni gnev svoj, jarost, srdnju i mržnju, četu zlih anđela.
PSA 78:50 Ravni stazu gnevu svom, ne čuva duše njihove od smrti, i život njihov predade pomoru.
PSA 78:51 Pobi sve prvence u Misiru, prvi porod po kolibama Hamovim.
PSA 78:52 I povede narod svoj kao ovce, i vodi ih kao stado preko pustinje.
PSA 78:53 Vodi ih pouzdano, i oni se ne bojaše, a neprijatelje njihove zatrpa more.
PSA 78:54 I dovede ih na mesto svetinje svoje, na ovu goru, koju zadobi desnica Njegova.
PSA 78:55 Odagna ispred lica njihovog narode; žrebom razdeli njihovo dostojanje, i po šatorima njihovim naseli kolena Izrailjeva.
PSA 78:56 Ali oni kušaše i srdiše Boga Višnjeg i uredbe Njegove ne sačuvaše.
PSA 78:57 Odustaše i odvrgoše se, kao i oci njihovi, slagaše kao rđav luk.
PSA 78:58 Uvrediše Ga visinama svojim, i idolima svojim razdražiše Ga.
PSA 78:59 Bog ču i razgnevi se i rasrdi se na Izrailja veoma.
PSA 78:60 Ostavi naselje svoje u Silomu, šator, u kome življaše s ljudima.
PSA 78:61 I opravi u ropstvo slavu svoju i krasotu svoju u ruke neprijateljeve.
PSA 78:62 I predade maču narod svoj, i na dostojanje svoje zaplamte se.
PSA 78:63 Mladiće njegove jede oganj, i devojkama njegovim ne pevaše svatovskih pesama;
PSA 78:64 Sveštenici njegovi padaše od mača, i udovice njegove ne plakaše.
PSA 78:65 Najposle, kao iza sna probudi se Gospod, prenu se kao junak kad se napije vina.
PSA 78:66 I pobi neprijatelje svoje s leđa, večnoj sramoti predade ih.
PSA 78:67 I ne hte šator Josifov, i koleno Jefremovo ne izabra.
PSA 78:68 Nego izabra koleno Judino, goru Sion, koja Mu omile.
PSA 78:69 I sagradi svetinju svoju kao gornje svoje stanove, i kao zemlju utvrdi je doveka.
PSA 78:70 I izabra Davida, slugu svog, i uze ga od torova ovčijih,
PSA 78:71 I od dojilica dovede ga da pase narod Njegov, Jakova, i nasledstvo Njegovo, Izrailja.
PSA 78:72 I on ih pase čistim srcem, i vodi ih mudrim rukama.
PSA 79:1 Psalam Asafov. Bože! Neznabošci dođoše u dostojanje Tvoje; oskvrniše svetu crkvu Tvoju, Jerusalim pretvoriše u zidine.
PSA 79:2 Truplje sluga Tvojih dadoše pticama nebeskim da ih jedu, tela svetaca Tvojih zverima zemaljskim.
PSA 79:3 Proliše krv njihovu kao vodu oko Jerusalima, i ne beše ko da pogrebe.
PSA 79:4 Postadosmo podsmeh u suseda svojih, rugaju nam se i sramote nas koji su oko nas.
PSA 79:5 Dokle ćeš se, Gospode, jednako gneviti, jarost Tvoja goreti kao oganj?
PSA 79:6 Izlij gnev svoj na narode koji Te ne znaju, i na carstva koja ne prizivaju Tvoje ime.
PSA 79:7 Jer izjedoše Jakova, i naselje njegovo opusteše.
PSA 79:8 Ne pominji pređašnja bezakonja naša, već pohitaj da nas presreteš milosrđem svojim, jer smo veoma ološali.
PSA 79:9 Pomozi nam, Bože, Spasitelju naš, radi slave imena svog, izbavi nas i očisti od greha naših radi imena svog.
PSA 79:10 Zašto da govore neznabošci: Gde je Bog njihov? Neka se pokaže pred očima našim osveta nad neznabošcima za prolitu krv sluga Tvojih!
PSA 79:11 Neka izađu pred lice Tvoje uzdasi sužanjski, silom mišice svoje sačuvaj namenjene smrti.
PSA 79:12 Sedminom vrati u nedra susedima našim ruženje, kojim Te ružiše, Gospode!
PSA 79:13 A mi, narod Tvoj i ovce paše Tvoje, doveka ćemo Tebe slaviti i od kolena na koleno kazivati hvalu Tvoju.
PSA 80:1 Načelniku pevačkom. Uz muzikalnu spravu sosanim edut. Asafov psalam. Pastire Izrailjev, čuj! Koji vodiš sinove Josifove kao ovce, koji sediš na heruvimima, javi se!
PSA 80:2 Pred Jefremom i Venijaminom i Manasijom probudi krepost svoju, i hodi da nam pomogneš.
PSA 80:3 Bože! Povrati nas, neka zasja lice Tvoje da se spasemo!
PSA 80:4 Gospode, Bože nad vojskama! Dokle ćeš se gneviti kad Te moli narod Tvoj?
PSA 80:5 Hraniš ih hlebom suznim, i pojiš ih suzama trostrukom merom.
PSA 80:6 Učinio si da se oko nas svađaju susedi naši, i neprijatelji se naši smeju među sobom.
PSA 80:7 Bože nad vojskama! Povrati nas, neka zasja lice Tvoje da se spasemo!
PSA 80:8 Iz Misira si preneo čokot, izagnao narode, i posadio ga.
PSA 80:9 Okrčio si za nj, i on pusti žile, i zauze svu zemlju.
PSA 80:10 Gore se pokriše njegovim senom, i loze su mu kao kedri Božiji.
PSA 80:11 Pustio je loze svoje do mora i ogranke svoje do reke.
PSA 80:12 Zašto si mu razvalio ogradu, da ga kida ko god prođe?
PSA 80:13 Gorski vepar podgriza ga, i poljska zver jede ga.
PSA 80:14 Bože nad vojskama! Obrati se, pogledaj s neba i vidi, i obiđi vinograd ovaj,
PSA 80:15 Sad ovaj, koji je posadila desnica Tvoja, i sina kog si ukrepio sebi!
PSA 80:16 Popaljen je ognjem, isečen, od strašnog pogleda Tvog propade.
PSA 80:17 Neka bude ruka Tvoja nad čovekom desnice Tvoje, nad sinom čovečijim kog si utvrdio sebi!
PSA 80:18 I nećemo odstupiti od Tebe, oživi nas, i ime Tvoje prizivaćemo.
PSA 80:19 Gospode, Bože nad vojskama! Povrati nas, neka zasja lice Tvoje, da se spasemo!
PSA 81:1 Načelniku pevačkom. Uz Getsku spravu. Psalam Asafov. Radujte se Bogu, koji nam daje krepost; poklikujte Bogu Jakovljevom.
PSA 81:2 Podignite pesme, dajte bubanj, slatke gusle sa psaltirom.
PSA 81:3 Trubite o meni u trubu, o uštapu radi praznika našeg.
PSA 81:4 Jer je takav zakon u Izrailja, naredba od Boga Jakovljevog.
PSA 81:5 Za svedočanstvo postavi Josifu ovo, kad iđaše na zemlju misirsku. Jezik, kog ne znah, čuh!
PSA 81:6 „Uklonio sam ramena njegova od bremena, ruke njegove oprostiše se kotarica.
PSA 81:7 U nevolji si me zazvao, i izbavih te, usliših te usred groma, na vodi Merivi iskušah te.
PSA 81:8 Slušaj, narode moj, i zasvedočiću ti, Izrailju, o kad bi me poslušao:
PSA 81:9 Da ne bude u tebe tuđeg boga, i bogu stranom nemoj se klanjati.
PSA 81:10 Ja sam Gospod, Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje misirske; otvori usta svoja, i ja ću ih napuniti.
PSA 81:11 Ali ne posluša narod moj glas moj, Izrailj ne mari za me.
PSA 81:12 I ja ih pustih na volju srca njihova, neka hode po svojim mislima.
PSA 81:13 O kad bi narod moj slušao mene, i sinovi Izrailjevi hodili putevima mojim!
PSA 81:14 Brzo bih pokorio neprijatelje njihove, i na protivnike njihove digao bih ruku svoju;
PSA 81:15 Koji mrze na Gospoda, bili bi im pokorni, i dobri dani njihovi bili bi doveka;
PSA 81:16 Najboljom bi pšenicom hranio njih, i medom bih iz kamena sitio ih.”
PSA 82:1 Psalam Asafov. Bog stade na saboru Božijem, usred bogova izreče sud:
PSA 82:2 „Dokle ćete suditi nepravo, i bezbožnicima gledati ko je ko?
PSA 82:3 Sudite ubogome i siroti, onog koga gone i ništega pravdajte.
PSA 82:4 Izbavljajte ubogoga i ništega, iz ruke bezbožničke otimajte.
PSA 82:5 Ne poznaše, niti razumeše, hode po tami; zadrmaše se zemlji svi temelji.
PSA 82:6 Rekoh: Bogovi ste, i sinovi Višnjeg svi.
PSA 82:7 Ali ćete kao ljudi pomreti, i kao svaki knez pašćete.”
PSA 82:8 Ustani, Bože, sudi zemlji; jer su Tvoji po nasledstvu svi narodi.
PSA 83:1 Pesma. Psalam Asafov. Bože! Nemoj zamuknuti, nemoj ćutati, niti počivaj, Bože!
PSA 83:2 Jer evo neprijatelji Tvoji uzavreše, i koji Te nenavide, podigoše glavu.
PSA 83:3 Po narod Tvoj zlo naumiše, i dogovaraju se na izabrane Tvoje.
PSA 83:4 Rekoše: Hodite da ih istrebimo između naroda da se više ne spominje ime Izrailjevo.
PSA 83:5 Složno pristaše i suprot Tebi veru uhvatiše:
PSA 83:6 Naselja Edomova i Ismailovci, Moav i Agareni,
PSA 83:7 Geval i Amon i Amalik, Filisteji s Tircima;
PSA 83:8 I Asur udruže se s njima; postadoše mišica sinovima Lotovim.
PSA 83:9 Učini im onako kao Madijanu, kao Sisari, kao Javinu na potoku Kisonu.
PSA 83:10 Koji su istrebljeni u Aendoru, nagnojiše sobom zemlju.
PSA 83:11 Uradi s njima, s knezovima njihovim, kao s Orivom i Zivom, i sa svima glavarima njihovim kao sa Zevejem i Salmanom.
PSA 83:12 Jer govore: Osvojimo naselja Božija.
PSA 83:13 Bože moj! Zapovedi neka budu kao prah, kao pesak pred vetrom.
PSA 83:14 Kao što oganj sažiže šumu, i kao plamen što zapaljuje gore,
PSA 83:15 Tako ih pognaj burom svojom i vihorom svojim smeti ih.
PSA 83:16 Pokrij lice njihovo sramotom, da bi tražili ime Tvoje, Gospode!
PSA 83:17 Neka se stide i srame doveka, neka se smetu i izginu!
PSA 83:18 I neka znaju da si Ti, kome je ime Gospod, jedini najviši nad svom zemljom.
PSA 84:1 Načelniku pevačkom. Uz Getsku spravu. Psalam sinova Korejevih. Kako su mili stanovi Tvoji, Gospode nad silama!
PSA 84:2 Gine duša moja želeći u dvore Gospodnje; srce moje i telo moje otima se k Bogu Živom.
PSA 84:3 I ptica nahodi kuću, i lastavica gnezdo sebi gde leže ptiće svoje, kod oltara Tvojih, Gospode nad silama, care moj i Bože moj!
PSA 84:4 Blago onima koji žive u domu Tvom! Oni Te hvale bez prestanka.
PSA 84:5 Blago onima kojima je sila u Tebi, i kojima su u srcu putevi Tvoji!
PSA 84:6 Idući dolinom plačevnom, pretvaraju je u izvore, i dažd je odeva blagoslovima.
PSA 84:7 Idu zbor za zborom, javljaju se pred Bogom na Sionu.
PSA 84:8 Gospode, Bože nad silama! Usliši molitvu moju, Bože Jakovljev!
PSA 84:9 Bože, braniču naš! Sagni se i vidi lice pomazanika svog!
PSA 84:10 Jer je bolje jedan dan u dvorima Tvojim od hiljade. Volim biti na pragu doma Božijeg nego živeti u šatorima bezbožničkim.
PSA 84:11 Jer je Gospod Bog sunce i štit, Gospod daje blagodat i slavu; onima koji hode u bezazlenosti ne uskraćuje nijednog dobra.
PSA 84:12 Gospode nad silama! Blago čoveku, koji se u Te uzda!
PSA 85:1 Načelniku pevačkom. Psalam sinova Korejevih. Smilovao si se, Gospode, na zemlju svoju, povratio si roblje Jakovljevo.
PSA 85:2 Oprostio si nepravdu narodu svom, pokrio si sve grehe njegove.
PSA 85:3 Zaustavio si svu jarost svoju, ublažio žestinu gneva svog.
PSA 85:4 Povrati nas Bože, Spasitelju naš, prekini srdnju svoju na nas.
PSA 85:5 Zar ćeš se doveka gneviti na nas, i protegnuti gnev svoj od kolena na koleno?
PSA 85:6 Zar se nećeš povratiti i oživeti nas, da bi se narod Tvoj radovao o Tebi?
PSA 85:7 Pokaži nam, Gospode, milost svoju, i pomoć svoju daj nam.
PSA 85:8 Da poslušam šta govori Gospod Bog. On izriče mir narodu svom i svecima svojim, i onima koji se obraćaju srcem k Njemu.
PSA 85:9 Da, blizu je onih koji Ga se boje pomoć Njegova, da bi naselio slavu u zemlji našoj!
PSA 85:10 Milost i istina srešće se, pravda i mir poljubiće se.
PSA 85:11 Istina će niknuti iz zemlje i pravda će s neba proniknuti.
PSA 85:12 I Gospod će dati dobro, i zemlja naša daće plod svoj.
PSA 85:13 Pravda će pred Njim ići, i postaviće na put stope svoje.
PSA 86:1 Molitva Davidova. Prigni, Gospode, uho svoje i usliši me, jer sam nevoljan i ništ.
PSA 86:2 Sačuvaj dušu moju, jer sam Tvoj poklonik. Spasi slugu svog, Bože moj, koji se u Te uzda.
PSA 86:3 Smiluj se na me, Gospode, jer k Tebi vičem sav dan.
PSA 86:4 Oveseli dušu sluge svog, jer k Tebi, Gospode, podižem dušu svoju.
PSA 86:5 Jer si Ti, Gospode, dobar i milosrdan i veoma milostiv svima koji Te prizivaju.
PSA 86:6 Čuj, Gospode, molitvu moju, i slušaj glas moljenja mog.
PSA 86:7 U dan tuge svoje prizivam Te, jer ćeš me uslišiti.
PSA 86:8 Nema među bogovima takvog kakav si Ti, Gospode, i nema dela takvih kakva su Tvoja.
PSA 86:9 Svi narodi, koje si stvorio, doći će i pokloniti se pred Tobom, Gospode, i slaviti ime Tvoje.
PSA 86:10 Jer si Ti velik i tvoriš čudesa; Ti si jedan Bog.
PSA 86:11 Pokaži mi, Gospode, put svoj, i ići ću u istini Tvojoj; učini neka se mili srcu mom bojati se imena Tvog.
PSA 86:12 Slaviću Te, Gospode Bože moj, svim srcem svojim, i poštovaću ime Tvoje doveka.
PSA 86:13 Jer je milost Tvoja velika nada mnom, i izvadio si dušu moju iz pakla najdubljeg.
PSA 86:14 Bože, oholice ustaše na mene, i gomila nasilnika traži dušu moju, i nemaju Tebe pred sobom.
PSA 86:15 Ali Ti, Gospode, Bože milostivi i blagi, strpljivi i bogati dobrotom i istinom,
PSA 86:16 Pogledaj na me i smiluj mi se, daj silu svoju sluzi svom, i pomozi sinu sluškinje svoje;
PSA 86:17 Učini sa mnom čudo dobrote. Neka vide koji me nenavide, i postide se, što si mi, Gospode, pomogao i utešio me.
PSA 87:1 Korejevih sinova. Psalam. Pesma. Šta je sam osnovao na gorama svetim,
PSA 87:2 Vrata sionska ljubi Gospod više svih stanova Jakovljevih,
PSA 87:3 Slavno kazuju za Tebe, grade Božji!
PSA 87:4 „Među one, koji me znaju, brojaću Misir i Vavilon. Gle i Filisteji i Tir s etiopskom onde su se rodili.”
PSA 87:5 O Sionu će se govoriti: Taj se i taj rodio u njemu; sam Višnji utvrđuje ga.
PSA 87:6 Gospod će u prepisu naroda zavikati: Ovaj se rodio u njemu.
PSA 87:7 I koji pevaju i vesele se, svi su izvori moji u Tebi.
PSA 88:1 Pesma. Psalam sinova Korejevih. Načelniku pevačkom, da se peva uza sviralu. Nauk Emana od plemena Zarina. Gospode Bože, Spasitelju moj, danju vičem i noću pred Tobom.
PSA 88:2 Nek izađe preda Te molitva moja, prigni uho svoje k jauku mom;
PSA 88:3 Jer je duša moja puna jada, i život se moj primače paklu.
PSA 88:4 Izjednačih se s onima koji u grob odlaze, postadoh kao čovek bez sile,
PSA 88:5 Kao među mrtve bačen, kao ubijeni, koji leže u grobu, kojih se više ne sećaš, i koji su od ruke Tvoje daleko.
PSA 88:6 Metnuo si me u jamu najdonju, u tamu, u bezdanu.
PSA 88:7 Oteža mi gnev Tvoj, i svima valima svojim udaraš me.
PSA 88:8 Udaljio si od mene poznanike moje, njima si me omrazio; zatvoren sam, i ne mogu izaći.
PSA 88:9 Oko moje usahnu od jada, vičem Te, Gospode, sav dan, pružam k Tebi ruke svoje.
PSA 88:10 Eda li ćeš na mrtvima činiti čudesa? Ili će mrtvi ustati i Tebe slaviti?
PSA 88:11 Eda li će se u grobu pripovedati milost Tvoja, i istina Tvoja u truljenju?
PSA 88:12 Eda li će u tami poznati čudesa Tvoja, i pravdu Tvoju gde se sve zaboravlja?
PSA 88:13 Ali ja, Gospode, k Tebi vičem, i jutrom molitva moja sreta Te.
PSA 88:14 Zašto, Gospode, odbacuješ dušu moju, i odvraćaš lice svoje od mene?
PSA 88:15 Mučim se i izdišem od udaraca, podnosim strahote Tvoje, bez nadanja sam.
PSA 88:16 Gnev Tvoj stiže me, strahote Tvoje razdiru me.
PSA 88:17 Opteču me svaki dan kao voda, stežu me odsvuda.
PSA 88:18 Udaljio si od mene druga i prijatelja; poznanici moji sakrili su se u mrak.
PSA 89:1 Nauk Etana od plemena Zarina. Milosti ću Gospodnje pevati uvek, od kolena na koleno javljaću istinu Tvoju ustima svojim.
PSA 89:2 Jer znam da je zavavek osnovana milost, i na nebesima da si utvrdio istinu svoju, rekavši:
PSA 89:3 „Učinih zavet s izbranim svojim, zakleh se Davidu, sluzi svom:
PSA 89:4 Doveka ću utvrđivati seme tvoje i presto tvoj uređivati od kolena do kolena.”
PSA 89:5 Nebo kazuje čudesa Tvoja, Gospode, i istinu Tvoju sabor svetih.
PSA 89:6 Jer ko je nad oblacima ravan Gospodu? Ko će se izjednačiti s Gospodom među sinovima Božijim?
PSA 89:7 Bogu se valja klanjati na saboru svetih, strašniji je od svih koji su oko Njega.
PSA 89:8 Gospode, Bože nad vojskama! Ko je silan kao Ti, Bože? I istina je Tvoja oko Tebe.
PSA 89:9 Ti vladaš nad silom morskom; kad podigne vale svoje, Ti ih ukroćavaš.
PSA 89:10 Ti si oborio oholi Misir kao ranjenika, krepkom mišicom svojom rasejao si neprijatelje svoje.
PSA 89:11 Tvoje je nebo i Tvoja je zemlja; Ti si sazdao vasiljenu i šta je god u njoj.
PSA 89:12 Sever i jug Ti si stvorio, Tavor i Ermon o Tvom se imenu raduje.
PSA 89:13 Tvoja je mišica krepka, silna je ruka Tvoja, i visoka desnica Tvoja.
PSA 89:14 Blagost je i pravda podnožje prestolu Tvom, milost i istina ide pred licem Tvojim.
PSA 89:15 Blago narodu koji zna trubnu poklič! Gospode! U svetlosti lica Tvog oni hode;
PSA 89:16 Imenom se Tvojim raduju sav dan, i pravdom Tvojom uzvišuju se.
PSA 89:17 Jer si Ti krasota sile njihove, i po milosti Tvojoj uzvišuje se rog naš.
PSA 89:18 Jer je od Gospoda odbrana naša, i od Svetog Izrailjevog car naš.
PSA 89:19 Tada si govorio u utvari vernima svojim, i rekao: „Poslah pomoć junaku, uzvisih izbranog svog iz naroda.
PSA 89:20 Nađoh Davida, slugu svog, svetim uljem svojim pomazah ga.
PSA 89:21 Ruka će moja biti jednako s njim, i mišica moja krepiće ga.
PSA 89:22 Neće ga neprijatelj nadvladati, i sin bezakonja neće mu dosaditi.
PSA 89:23 Potrću pred licem njegovim neprijatelje njegove, i nenavidnike njegove poraziću.
PSA 89:24 Istina je moja i milost moja s njim; i u moje ime uzvisiće se rog njegov.
PSA 89:25 Pružiću na more ruku njegovu, i na reke desnicu njegovu.
PSA 89:26 On će me zvati: Ti si Otac moj, Bog moj i grad spasenja mog.
PSA 89:27 I ja ću ga učiniti prvencem, višim od careva zemaljskih.
PSA 89:28 Doveka ću mu hraniti milost svoju, i zavet je moj s njim veran.
PSA 89:29 Produžiću seme njegovo doveka, i presto njegov kao dane nebeske.
PSA 89:30 Ako sinovi njegovi ostave zakon moj, i ne uzidu u zapovestima mojim;
PSA 89:31 Ako pogaze uredbe moje, i zapovesti moje ne sačuvaju,
PSA 89:32 Onda ću ih pokarati prutom za nepokornost, i ranama za bezakonje njihovo;
PSA 89:33 Ali milosti svoje neću uzeti od njega, niti ću prevrnuti istinom svojom;
PSA 89:34 Neću pogaziti zavet svoj, i šta je izašlo iz usta mojih neću poreći.
PSA 89:35 Jednom se zakleh svetošću svojom; zar da slažem Davidu?
PSA 89:36 Seme će njegovo trajati doveka, i presto njegov kao sunce preda mnom;
PSA 89:37 On će stajati uvek kao mesec i verni svedok u oblacima.”
PSA 89:38 A sad si odbacio i zanemario, razgnevio si se na pomazanika svog;
PSA 89:39 Zanemario si zavet sa slugom svojim, bacio si na zemlju venac njegov.
PSA 89:40 Razvalio si sve ograde njegove, gradove njegove obratio si u zidine.
PSA 89:41 Plene ga svi koji prolaze onuda, posta podsmeh u suseda svojih.
PSA 89:42 Uzvisio si desnicu neprijatelja njegovih, obradovao si sve protivnike njegove.
PSA 89:43 Zavratio si oštrice mača njegovog, i nisi ga ukrepio u boju;
PSA 89:44 Uzeo si mu svetlost, i presto njegov oborio si na zemlju;
PSA 89:45 Skratio si dane mladosti njegove i obukao ga u sramotu.
PSA 89:46 Dokle ćeš se, Gospode, jednako odvraćati, dokle će kao oganj plamteti gnev Tvoj?
PSA 89:47 Opomeni se kakav je vek moj, kako si ni na šta stvorio sve sinove Adamove?
PSA 89:48 Koji je čovek živeo i nije smrti video, i izbavio dušu svoju iz ruku paklenih?
PSA 89:49 Gde su pređašnje milosti Tvoje, Gospode? Kleo si se Davidu istinom svojom.
PSA 89:50 Opomeni se, Gospode, prekora slugu svojih, koji nosim u nedrima svojim od svih silnih naroda,
PSA 89:51 Kojim kore neprijatelji Tvoji, Gospode, kojim kore trag pomazanika Tvog.
PSA 89:52 Blagosloven Gospod uvek! Amin, amin.
PSA 90:1 Molitva Mojsija, čoveka Božijeg. Gospode! Ti si nam utočište od kolena do kolena.
PSA 90:2 Pre nego se gore rodiše i sazda se zemlja i vasiljena, i od veka doveka, Ti si Bog.
PSA 90:3 Ti vraćaš čoveka u trulež, i govoriš: Vratite se sinovi ljudski!
PSA 90:4 Jer je hiljada godina pred očima Tvojim kao dan jučerašnji, kad mine, i kao straža noćna.
PSA 90:5 Ti ih kao povodnjem odnosiš; oni su kao san, kao trava, koja rano vene,
PSA 90:6 Ujutru cveta i uvene, uveče se pokosi i sasuši.
PSA 90:7 Jer nas nestaje od gneva Tvog, i od jarosti Tvoje u smetnji smo.
PSA 90:8 Stavio si bezakonja naša preda se, i tajne naše na svetlost lica svog.
PSA 90:9 Svi se dani naši prekraćuju od srdnje Tvoje, godine naše prolaze kao glas.
PSA 90:10 Dana godina naših svega ima do sedamdeset godina, a u jačeg do osamdeset godina: i sam je cvet njihov muka i nevolja; jer teku brzo, i mi odlećemo.
PSA 90:11 Ko zna silu gneva Tvog i Tvoju jarost, da bi Te se kao što treba bojao?
PSA 90:12 Nauči nas tako brojati dane naše, da bismo stekli srce mudro.
PSA 90:13 Povrati se, Gospode! Dokle ćeš? Smiluj se na sluge svoje.
PSA 90:14 Ujutru nas nasiti dobrote svoje, i radovaćemo se i veseliti u sve dane svoje.
PSA 90:15 Obraduj nas prema danima, u koje si nas mučio, i prema godinama, u koje smo gledali nevolju.
PSA 90:16 Neka se pokaže na slugama Tvojim delo Tvoje, i slava Tvoja na sinovima njihovim.
PSA 90:17 Neka bude dobra volja Gospoda Boga našeg s nama, i delo ruku naših dovrši nam, i delo ruku naših dovrši.
PSA 91:1 Koji živi u zaklonu Višnjeg, u senu Svemogućeg počiva.
PSA 91:2 Govori Gospodu: Ti si utočište moje i branič moj, Bog moj, u kog se uzdam.
PSA 91:3 On će te izbaviti iz zamke ptičareve, i od ljutog pomora;
PSA 91:4 Perjem svojim oseniće te, i pod krilima Njegovim zaklonićeš se; istina je Njegova štit i ograda.
PSA 91:5 Nećeš se bojati strahote noćne, strele, koja leti danju,
PSA 91:6 Pomora, koji ide po mraku, bolesti, koja u podne mori.
PSA 91:7 Pašće pored tebe hiljada i deset hiljada s desne strane tebi, a tebe se neće dotaći.
PSA 91:8 Samo ćeš gledati očima svojim, i videćeš platu bezbožnicima.
PSA 91:9 Jer si Ti, Gospode, pouzdanje moje. Višnjeg si izabrao sebi za utočište.
PSA 91:10 Neće Te zlo zadesiti, i udarac neće dosegnuti do kolibe Tvoje.
PSA 91:11 Jer anđelima svojim zapoveda za Tebe da Te čuvaju po svim putevima Tvojim.
PSA 91:12 Na ruke će Te uzeti da gde ne zapneš za kamen nogom svojom.
PSA 91:13 Na lava i na aspidu nastupaćeš i gazićeš lavića i zmaja.
PSA 91:14 „Kad me ljubi, izbaviću Ga; zakloniću Ga, kad je poznao ime moje.
PSA 91:15 Zazvaće me, i uslišiću Ga; s Njim ću biti u nevolji, izbaviću Ga i proslaviću Ga.
PSA 91:16 Dugog života nasitiću Ga, i pokazaću mu spasenje svoje.”
PSA 92:1 Psalam. Pesma za subotu. Lepo je hvaliti Gospoda, i pevati imenu Tvom, Višnji,
PSA 92:2 Javljati jutrom milost Tvoju, i istinu Tvoju noću,
PSA 92:3 Uz deset žica i uz psaltir, i uz jasne gusle!
PSA 92:4 Jer si me razveselio, Gospode, delima svojim, s dela ruku Tvojih radujem se.
PSA 92:5 Kako su velika dela Tvoja, Gospode! Veoma su duboke pomisli Tvoje.
PSA 92:6 Bezumnik ne zna, i neznalica ne razume to.
PSA 92:7 Kad bezbožnici niču kao trava i cvetaju svi koji čine bezakonje, to biva zato da bi se istrebili doveka.
PSA 92:8 A Ti si, Gospode, visok uvek.
PSA 92:9 Jer evo neprijatelji Tvoji, Gospode, jer evo neprijatelji Tvoji ginu, i rasipaju se svi koji čine bezakonje;
PSA 92:10 A moj rog Ti uzvišuješ kao rog u jednoroga, ja sam pomazan novim uljem.
PSA 92:11 I oko moje vidi neprijatelje moje, i o bezakonicima, koji ustaju na mene, slušaju uši moje.
PSA 92:12 Pravednik se zeleni kao Finik, kao kedar na Livanu uzvišuje se.
PSA 92:13 Koji su zasađeni u domu Gospodnjem, zelene se u dvorovima Boga našeg;
PSA 92:14 Rodni su i u starosti, jedri i zeleni,
PSA 92:15 Javljajući da je pravedan Gospod, branič moj, i da nema u Njemu nepravde.
PSA 93:1 Gospod caruje. Obukao se u veličanstvo, obukao se Gospod u silu, i opasao se. Zato je vasiljena tvrda, i neće se pomeriti.
PSA 93:2 Presto Tvoj stoji od iskona; od veka Ti si.
PSA 93:3 Podižu reke, Gospode, podižu reke glas svoj, podižu reke vale svoje:
PSA 93:4 Od hujanja vode mnoge i silne, od vala morskih silniji je na visini Gospod.
PSA 93:5 Svedočanstva su Tvoja veoma tvrda; domu Tvom pripada svetlost, Gospode, na dugo vreme.
PSA 94:1 Bože od osvete, Gospode, Bože od osvete, pokaži se!
PSA 94:2 Podigni se, sudijo zemaljski, podaj zaslugu oholima.
PSA 94:3 Dokle će se bezbožnici, Gospode, dokle će se bezbožnici hvaliti?
PSA 94:4 Ruže i oholo govore, veličaju se svi koji čine bezakonje.
PSA 94:5 Gaze narod Tvoj, Gospode, i dostojanje Tvoje muče.
PSA 94:6 Udovicu i došljaka ubijaju, i sirote more.
PSA 94:7 I govore: Neće videti Gospod, i neće doznati Bog Jakovljev.
PSA 94:8 Orazumite se, preludi ljudi! Budale! Kad ćete biti pametni?
PSA 94:9 Koji je stvorio uho, zar ne čuje? I koji je oko načinio, zar ne vidi?
PSA 94:10 Zar neće obličiti koji narode urazumljuje, koji uči čoveka da zna?
PSA 94:11 Gospod zna misli ljudima kako su ništave.
PSA 94:12 Blago čoveku koga Ti, Gospode, urazumljuješ, i zakonom svojim učiš;
PSA 94:13 Da bi mu dao mir u zle dane, dok se iskopa jama bezbožniku.
PSA 94:14 Jer neće odbaciti Gospod narod svoj, i dostojanje svoje neće ostaviti.
PSA 94:15 Jer će se sud vratiti na pravdu, u njega će naći svi pravog srca.
PSA 94:16 Ko će ustati za mene suprot zlima? Ko će stati za mene suprot onima koji čine bezakonje?
PSA 94:17 Kad mi Gospod ne bi bio pomoćnik, brzo bi se duša moja preselila onamo gde se ćuti.
PSA 94:18 Kad kažem: Drhće mi noga, milost Tvoja, Gospode, prihvata me.
PSA 94:19 Kad se umnože brige u srcu mom, utehe Tvoje razgovaraju dušu moju.
PSA 94:20 Eda li će se blizu Tebe stati presto krvnički, i onaj koji namišlja nasilje nasuprot zakonu?
PSA 94:21 Spremaju se na dušu pravednikovu, i krv pravu okrivljuju.
PSA 94:22 Ali je Gospod moje pristanište, i Bog je moj tvrdo utočište moje.
PSA 94:23 On će im vratiti za bezakonje njihovo, za njihovu zloću istrebiće ih, istrebiće ih Gospod, Bog naš.
PSA 95:1 Hodite, zapevajmo Gospodu, pokliknimo Bogu, gradu spasenja svog!
PSA 95:2 Izađimo pred lice Njegovo s hvalom, u pesmama pokliknimo Mu!
PSA 95:3 Jer je Gospod velik Bog i velik Car nad svim bogovima.
PSA 95:4 U Njegovoj su ruci dubine zemaljske, i visine gorske Njegove su.
PSA 95:5 Njegovo je more i On ga je stvorio, i suhotu ruke su Njegove načinile.
PSA 95:6 Hodite, poklonimo se, pripadnimo, kleknimo pred Gospodom, Tvorcem svojim.
PSA 95:7 Jer je On Bog naš, i mi narod paše Njegove i ovce ruke Njegove. Sad kad biste poslušali glas Njegov:
PSA 95:8 „Nemojte da vam odrveni srce vaše kao u Merivi, kao u dan kušanja u pustinji,
PSA 95:9 Gde me kušaše oci vaši, ispitaše i videše delo moje.
PSA 95:10 Četrdeset godina srdih se na rod onaj, i rekoh: Ovi ljudi tumaraju srcem, i ne znaju puteve moje;
PSA 95:11 I zato se zakleh u gnevu svom da neće ući u mir moj.”
PSA 96:1 Pevajte Gospodu pesmu novu, pevaj Gospodu, sva zemljo!
PSA 96:2 Pevajte Gospodu, blagosiljajte ime Njegovo, javljajte od dana na dan spasenje Njegovo.
PSA 96:3 Kazujte po narodima slavu Njegovu, po svim plemenima čudesa Njegova.
PSA 96:4 Jer je velik Gospod i valja Ga hvaliti: strašniji je od svih bogova.
PSA 96:5 Jer su svi bogovi u naroda ništa; a Gospod je nebesa stvorio.
PSA 96:6 Slava je i veličanstvo pred licem Njegovim, sila i krasota u svetinji Njegovoj.
PSA 96:7 Dajte, Gospodu, plemena narodna, dajte Gospodu slavu i čast.
PSA 96:8 Dajte Gospodu slavu prema imenu Njegovom. Nosite dare i idite u dvore Njegove.
PSA 96:9 Poklonite se Gospodu u svetoj krasoti. Strepi pred Njim, sva zemljo!
PSA 96:10 Recite narodima: Gospod caruje; zato je vasiljena tvrda i neće se pomestiti; On će suditi narodima pravo.
PSA 96:11 Nek se vesele nebesa, i zemlja se raduje; nek pljeska more i šta je u njemu;
PSA 96:12 Neka skače polje i sve što je na njemu; tada nek se raduju sva drveta šumska
PSA 96:13 Pred licem Gospodnjim; jer ide, jer ide da sudi zemlji. Sudiće vasiljenoj po pravdi, i narodima po istini svojoj.
PSA 97:1 Gospod caruje: nek se raduje zemlja! Nek se vesele ostrva mnoga.
PSA 97:2 Oblak je i mrak oko Njega; blagost i pravda podnožje prestolu njegovom.
PSA 97:3 Oganj pred Njim ide, i pali naokolo neprijatelje Njegove.
PSA 97:4 Munje Njegove sevaju po vasiljenoj; vidi i strepi zemlja.
PSA 97:5 Gore kao vosak tope se od lica Gospodnjeg, od lica Gospoda svoj zemlji.
PSA 97:6 Nebesa kazuju pravdu Njegovu, i svi narodi vide slavu Njegovu.
PSA 97:7 Nek se stide svi koji se klanjaju kipovima, koji se hvale idolima svojim. Poklonite Mu se svi bogovi.
PSA 97:8 Čuje i raduje se Sion, i kćeri se judejske vesele radi sudova Tvojih, Gospode!
PSA 97:9 Jer si Ti, Gospode, visok nad svom zemljom i nadvišuješ sve bogove.
PSA 97:10 Koji ljubite Gospoda, mrzite na zlo. On čuva duše svetaca svojih; iz ruku bezbožničkih otima ih.
PSA 97:11 Svetlost se prosipa na pravednika, i veselje na one koji su pravog srca.
PSA 97:12 Radujte se pravedni o Gospodu, i slavite sveto ime Njegovo.
PSA 98:1 Psalam. Pojte Gospodu pesmu novu, jer učini čudesa. Pomože Mu desnica Njegova i sveta mišica Njegova.
PSA 98:2 Javi Gospod spasenje svoje, pred narodima otkri pravdu svoju.
PSA 98:3 Opomenu se milosti svoje i vernosti svoje k domu Izrailjevom. Videše svi krajevi zemaljski spasenje Boga našeg.
PSA 98:4 Raduj se Gospodu, sva zemljo; pevajte, poklikujte i popevajte!
PSA 98:5 Udarajte Gospodu u gusle, u gusle i s glasom psalamskim.
PSA 98:6 U trube i rogove zatrubite pred carem Gospodom.
PSA 98:7 Neka pljeska more i šta je u njemu, vasiljena i koji u njoj žive;
PSA 98:8 Reke neka pljeskaju rukama; skupa gore nek se raduju
PSA 98:9 Pred licem Gospodnjim; jer ide da sudi zemlji; sudiće vasiljenoj pravedno, i narodima verno.
PSA 99:1 Gospod caruje: neka strepe narodi; sedi na heruvimima: nek se drma zemlja!
PSA 99:2 Gospod je na Sionu velik, i visok nad svima narodima.
PSA 99:3 Neka slave veliko i strašno ime Tvoje; da je svet!
PSA 99:4 Neka slave silu cara koji ljubi pravdu. Ti si utvrdio pravdu; sud i pravdu Ti si uredio u Jakovu.
PSA 99:5 Uzvišujte Gospoda Boga našeg, i klanjajte se podnožju Njegovom; da je svet!
PSA 99:6 Mojsije i Aron, sveštenici Njegovi, i Samuilo jedan od onih koji prizivaju ime Njegovo, prizivahu Boga, i On ih usliši.
PSA 99:7 U stupu od oblaka govoraše njima; oni čuvaše zapovesti Njegove i uredbu koju im dade.
PSA 99:8 Gospode, Bože naš, Ti si ih uslišio; Ti si im bio Bog blag i plaćao za dela njihova.
PSA 99:9 Uzvišujte Gospoda Boga našeg, i klanjajte se na svetoj gori Njegovoj, jer je svet Gospod Bog naš.
PSA 100:1 Psalam pohvalan. Raduj se Gospodu, sva zemljo!
PSA 100:2 Služite Gospodu veselo; idite pred lice Njegovo pevajući!
PSA 100:3 Poznajte Gospod da je Bog. On nas je stvorio, i mi smo dostojanje Njegovo, narod Njegov i ovce paše Njegove.
PSA 100:4 Ulazite na vrata Njegova sa slavom, u dvore Njegove s hvalom. Slavite Ga, i blagosiljajte ime Njegovo.
PSA 100:5 Jer je dobar Gospod; milost je Njegova uvek, i istina Njegova od kolena na koleno.
PSA 101:1 Psalam Davidov. Milost i pravdu pevam; Tebe, Gospode, slavim.
PSA 101:2 Razmišljam o putu pravom, kad bi god došao k meni, hodim u bezazlenosti srca svog u domu svom.
PSA 101:3 Ne stavljam pred oči svoje reči nepotrebne, mrzim na dela koja su protiv zakona, ne pristajem za njima.
PSA 101:4 Srce pokvareno daleko je od mene; zlih ne znam.
PSA 101:5 Ko tajno opada bližnjeg svog, tog izgonim; ko je oholog oka i nadutog srca, tog ne trpim.
PSA 101:6 Oči su moje obraćene na verne na zemlji, da bi sedeli sa mnom. Ko hodi putem pravim, taj služi meni.
PSA 101:7 Ne živi u domu mom koji radi lukavo; koji govori laž, ne stoji pred očima mojim.
PSA 101:8 Jutrom zatirem sve bezbožnike na zemlji, da bih istrebio iz grada Gospodnjeg sve koji čine bezakonje.
PSA 102:1 Molitva nevoljnoga, kad mu je teško, pa pred Gospodom izliva tugu svoju. Gospode! Čuj molitvu moju, i vika moja nek izađe preda Te.
PSA 102:2 Nemoj odvratiti lice svoje od mene; u dan kad sam u nevolji prigni k meni uho svoje, u dan kad Te prizivam, pohitaj, usliši me.
PSA 102:3 Jer prođoše kao dim dani moji, kosti moje kao topionica ogoreše.
PSA 102:4 Pokošeno je kao trava i posahlo srce moje, da zaboravih jesti hleb svoj.
PSA 102:5 Od uzdisanja mog prionu kost moja za meso moje.
PSA 102:6 Postadoh kao gem u pustinji; ja sam kao sova na zidinama.
PSA 102:7 Ne spavam, i sedim kao ptica bez druga na krovu.
PSA 102:8 Svaki dan ruže me neprijatelji moji, i koji su se pomamili na mene, mnom se uklinju.
PSA 102:9 Jedem pepeo kao hleb, i piće svoje rastvaram suzama.
PSA 102:10 Od gneva Tvog i srdnje Tvoje; jer podigavši me bacio si me.
PSA 102:11 Dani su moji kao sen, koji prolazi, i ja kao trava osuših se.
PSA 102:12 A Ti, Gospode, ostaješ doveka, i spomen Tvoj od kolena do kolena.
PSA 102:13 Ti ćeš ustati, smilovaćeš se na Sion, jer je vreme smilovati se na nj, jer je došlo vreme;
PSA 102:14 Jer slugama Tvojim omile i kamenje njegovo, i prah njegov žale.
PSA 102:15 Tada će se neznabošci bojati imena Gospodnjeg, i svi carevi zemaljski slave Njegove;
PSA 102:16 Jer će Gospod sazidati Sion, i javiti se u slavi svojoj;
PSA 102:17 Pogledaće na molitvu onih koji nemaju pomoći, i neće se oglušiti molbe njihove.
PSA 102:18 Napisaće se ovo potonjem rodu, i narod nanovo stvoren hvaliće Gospoda.
PSA 102:19 Što je prinikao sa svete visine svoje, Gospod pogledao s neba na zemlju.
PSA 102:20 Da čuje uzdisanje sužnjevo, i odreši sinove smrtne;
PSA 102:21 Da bi kazivali na Sionu ime Gospodnje i hvalu Njegovu u Jerusalimu,
PSA 102:22 Kad se skupe narodi i carstva da služe Gospodu.
PSA 102:23 Strošio je na putu krepost moju, skratio dane moje.
PSA 102:24 Rekoh: Bože moj! Nemoj me uzeti u polovini dana mojih. Tvoje su godine od kolena do kolena.
PSA 102:25 Davno si postavio zemlju, i nebesa su delo ruku Tvojih.
PSA 102:26 To će proći, a Ti ćeš ostati; sve će to kao haljina ovetšati, kao haljinu promenićeš ih i promeniće se.
PSA 102:27 Ali Ti si taj isti i godine Tvoje neće isteći.
PSA 102:28 Sinovi će sluga Tvojih živeti, i seme će se njihovo utvrditi pred licem Tvojim.
PSA 103:1 Psalam Davidov. Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda, i sve što je u meni sveto ime Njegovo.
PSA 103:2 Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda, i ne zaboravljaj nijedno dobro što ti je učinio.
PSA 103:3 On ti prašta sve grehe i isceljuje sve bolesti tvoje;
PSA 103:4 Izbavlja od groba život tvoj, venčava te dobrotom i milošću;
PSA 103:5 Ispunja dobrim želje tvoje, ponavlja se kao u orla mladost tvoja.
PSA 103:6 Gospod tvori pravdu i sud svima kojima se krivo čini.
PSA 103:7 Pokaza puteve svoje Mojsiju, sinovima Izrailjevim dela svoja.
PSA 103:8 Milostiv je i dobar Gospod, spor na gnev i veoma blag.
PSA 103:9 Ne gnevi se jednako, niti se doveka srdi.
PSA 103:10 Ne postupa s nama po gresima našim, niti nam vraća po nepravdama našim.
PSA 103:11 Nego koliko je nebo visoko od zemlje, tolika je milost Njegova k onima koji Ga se boje.
PSA 103:12 Koliko je istok daleko od zapada, toliko udaljuje od nas bezakonja naša.
PSA 103:13 Kako otac žali sinove, tako Gospod žali one koji Ga se boje.
PSA 103:14 Jer zna građu našu, opominje se da smo prah.
PSA 103:15 Dani su čovečiji kao trava; kao cvet u polju, tako cveta.
PSA 103:16 Dune vetar na nj, i nestane ga, niti će ga više poznati mesto njegovo.
PSA 103:17 Ali milost Gospodnja ostaje od veka i doveka na onima koji Ga se boje, i pravda Njegova na sinovima sinova,
PSA 103:18 Koji drže zavet Njegov, i pamte zapovesti Njegove, da ih izvršuju.
PSA 103:19 Gospod na nebesima postavi presto svoj, i carstvo Njegovo svim vlada.
PSA 103:20 Blagosiljajte Gospoda anđeli Njegovi, koji ste silni krepošću izvršujete reč Njegovu slušajući glas reči Njegove.
PSA 103:21 Blagosiljajte Gospoda sve vojske Njegove, sluge Njegove, koje tvorite volju Njegovu.
PSA 103:22 Blagosiljajte Gospoda sva dela Njegova, po svim mestima vlade Njegove! Blagosiljaj, dušo moja Gospoda!
PSA 104:1 Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! Gospode, Bože moj, velik si veoma, obukao si se u veličanstvo i krasotu.
PSA 104:2 Obukao si svetlost kao haljinu, razapeo nebo kao šator;
PSA 104:3 Vodom si pokrio dvorove svoje, oblake načinio si da su Ti kola, ideš ne krilima vetrenim.
PSA 104:4 Činiš vetrove da su Ti anđeli, plamen ognjeni da su Ti sluge.
PSA 104:5 Utvrdio si zemlju na temeljima njenim, da se ne pomesti na vek veka.
PSA 104:6 Bezdanom kao haljinom odenuo si je; na gorama stoje vode.
PSA 104:7 Od pretnje Tvoje beže, od gromovnog glasa Tvog teku.
PSA 104:8 Izlaze na gore i silaze u doline, na mesto koje si im utvrdio.
PSA 104:9 Postavio si među, preko koje ne prelaze, i ne vraćaju se da pokriju zemlju.
PSA 104:10 Izveo si izvore po dolinama, između gora teku vode.
PSA 104:11 Napajaju sve zveri poljske; divlji magarci gase žeđ svoju.
PSA 104:12 Na njima ptice nebeske žive; kroz grane razleže se glas njihov.
PSA 104:13 Napajaš gore s visina svojih, plodovima dela Tvojih siti se zemlja.
PSA 104:14 Daješ te raste trava stoci, i zelen na korist čoveku, da bi izvadio hleb iz zemlje.
PSA 104:15 I vino veseli srce čoveku, i lice se svetli od ulja, i hleb srce čoveku krepi.
PSA 104:16 Site se drveta Božija, kedri livanski, koje si posadio.
PSA 104:17 Na njima ptice viju gnezda; stanak je rodin na jelama.
PSA 104:18 Gore visoke divokozama, kamen je utočište zečevima.
PSA 104:19 Stvorio se mesec da pokazuje vremena, sunce poznaje zapad svoj.
PSA 104:20 Stereš tamu, i biva noć, po kojoj izlazi sve zverje šumsko;
PSA 104:21 Lavovi riču za plenom, i traže od Boga hrane sebi.
PSA 104:22 Sunce grane, i oni se sakrivaju i ležu u lože svoje.
PSA 104:23 Izlazi čovek na posao svoj, i na rad svoj do večera.
PSA 104:24 Kako je mnogo dela Tvojih, Gospode! Sve si premudro stvorio; puna je zemlja blaga Tvog.
PSA 104:25 Gle, more veliko i široko, tu gmižu bez broja, životinja mala i velika;
PSA 104:26 Tu lađe plove, krokodil, kog si stvorio da se igra po njemu.
PSA 104:27 Sve Tebe čeka, da im daješ piću na vreme.
PSA 104:28 Daješ im, primaju; otvoriš ruku svoju, site se dobra.
PSA 104:29 Odvratiš lice svoje, žaloste se; uzmeš im duh, ginu, i u prah svoj vraćaju se.
PSA 104:30 Pošalješ duh svoj, postaju, i ponavljaš lice zemlji.
PSA 104:31 Slava Gospodu uvek; nek se veseli Gospod za dela svoja!
PSA 104:32 On pogleda na zemlju, i ona se trese; dotakne se gora, i dime se.
PSA 104:33 Pevaću Gospodu za života svog; hvaliću Boga svog dok sam god.
PSA 104:34 Neka Mu bude mila beseda moja! Veseliću se o Gospodu.
PSA 104:35 Neka nestane grešnika sa zemlje, i bezbožnika neka ne bude više! Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! Aliluja!
PSA 105:1 Hvalite Gospoda; glasite ime Njegovo; javljajte po narodima dela Njegova.
PSA 105:2 Pevajte Mu i slavite Ga; kazujte sva čudesa Njegova.
PSA 105:3 Hvalite se svetim imenom Njegovim; nek se veseli srce onih koji traže Gospoda.
PSA 105:4 Tražite Gospoda i silu Njegovu, tražite lice Njegovo bez prestanka.
PSA 105:5 Pamtite čudesa Njegova koja je učinio, znake Njegove i sudove usta Njegovih.
PSA 105:6 Seme Avramovo sluge su Njegove, sinovi Jakovljevi izabrani Njegovi.
PSA 105:7 On je Gospod Bog naš, po svoj su zemlji sudovi Njegovi.
PSA 105:8 Pamti uvek zavet svoj, reč, koju je dao na hiljadu kolena.
PSA 105:9 Šta je zavetovao Avramu, i za šta se kleo Isaku.
PSA 105:10 To je postavio Jakovu za zakon, i Izrailju za zavet večni,
PSA 105:11 Govoreći: Tebi ću dati zemlju hanansku u nasledni deo.
PSA 105:12 Tada ih još beše malo na broj, beše ih malo, i behu došljaci.
PSA 105:13 Iđahu od naroda do naroda, iz jednog carstva k drugom plemenu.
PSA 105:14 Ne dade nikome da im naudi, i karaše za njih careve:
PSA 105:15 „Ne dirajte u pomazanike moje, i prorocima mojim ne činite zla.”
PSA 105:16 I pusti glad na onu zemlju; i potre sav hleb što je za hranu.
PSA 105:17 Posla pred njima čoveka; u roblje prodan bi Josif.
PSA 105:18 Okovima stegoše noge njegove, gvožđe tištaše dušu njegovu,
PSA 105:19 Dok se steče reč njegova, i reč Gospodnja proslavi ga.
PSA 105:20 Posla car i odreši ga; gospodar nad narodima, i pusti ga.
PSA 105:21 Postavi ga gospodarem nad domom svojim, i zapovednikom nad svim što imaše.
PSA 105:22 Da vlada nad knezovima njegovim po svojoj volji, i starešine njegove urazumljuje.
PSA 105:23 Tada dođe Izrailj u Misir, i Jakov se preseli u zemlju Hamovu.
PSA 105:24 I namnoži Bog narod svoj i učini ga jačeg od neprijatelja njegovih.
PSA 105:25 Prevrnu se srce njihovo te omrznuše na narod Njegov, i činiše lukavstvo slugama Njegovim.
PSA 105:26 Posla Mojsija, slugu svog, Arona izabranika svog.
PSA 105:27 Pokazaše među njima čudotvornu silu Njegovu i znake Njegove u zemlji Hamovoj.
PSA 105:28 Pusti mrak i zamrači, i ne protiviše se reči Njegovoj.
PSA 105:29 Pretvori vodu njihovu u krv, i pomori ribu njihovu.
PSA 105:30 Provre zemlja njihova žabama, i kleti careva njihovih.
PSA 105:31 Reče, i dođoše bubine, uši po svim krajevima njihovim.
PSA 105:32 Mesto dažda posla na njih grad, živi oganj na zemlju njihovu.
PSA 105:33 I pobi čokote njihove i smokve njihove, i potre drveta u krajevima njihovim.
PSA 105:34 Reče, i dođoše skakavci i gusenice nebrojene;
PSA 105:35 I izjedoše svu travu po zemlji njihovoj, i pojedoše rod u polju njihovu.
PSA 105:36 I pobi sve prvence u zemlji njihovoj, prvine svakog truda njihovog.
PSA 105:37 Izvede Izrailjce sa srebrom i zlatom, i ne beše sustala u plemenima njihovim.
PSA 105:38 Obradova se Misir izlasku njihovom, jer strah njihov beše na nj pao.
PSA 105:39 Razastre im oblak za pokrivač, i oganj da svetli noću.
PSA 105:40 Moliše, i posla im prepelice, i hlebom ih nebeskim hrani.
PSA 105:41 Otvori kamen i proteče voda, reke protekoše po suvoj pustinji.
PSA 105:42 Jer se opominjaše svete reči svoje k Avramu, sluzi svom.
PSA 105:43 I izvede narod svoj u radosti, izbrane svoje u veselju.
PSA 105:44 I dade im zemlju naroda i trud tuđinaca u nasledstvo.
PSA 105:45 Da bi čuvali zapovesti Njegove, i zakone Njegove pazili. Aliluja.
PSA 106:1 Aliluja. Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je doveka milost Njegova.
PSA 106:2 Ko će iskazati silu Gospodnju? Ispričati svu slavu Njegovu?
PSA 106:3 Blago onima koji drže istinu i tvore pravo svagda!
PSA 106:4 Opomeni me se, Gospode, po svojoj milosti k narodu svom; pohodi me pomoću svojom,
PSA 106:5 Da bih video u dobru izabrane Tvoje, veselio se u veselju naroda Tvog, hvalio se zajedno s nasledstvom Tvojim.
PSA 106:6 Zgrešismo s ocima svojim, postasmo krivci, bezakonici.
PSA 106:7 Oci naši u Misiru ne razumeše čudesa Tvojih, ne opominjaše se velikih milosti Tvojih, i vikaše kraj mora, kraj Crvenog Mora.
PSA 106:8 Ali im On pomože imena svog radi, da bi pokazao silu svoju.
PSA 106:9 Zapreti Crvenom Moru, i presahnu; i prevede ih preko bezdane kao preko pustinje;
PSA 106:10 I sačuva ih od ruke nenavidnikove, i izbavi ih iz ruke neprijateljeve.
PSA 106:11 Pokri voda neprijatelje njihove, nijedan od njih ne osta.
PSA 106:12 Tada verovaše rečima Njegovim, i pevaše Mu hvalu.
PSA 106:13 Ali brzo zaboraviše dela Njegova, i ne počekaše volje Njegove.
PSA 106:14 Polakomiše se u pustinji, i stadoše kušati Boga u zemlji gde se ne živi.
PSA 106:15 On ispuni molbu njihovu, ali posla pogibao na dušu njihovu.
PSA 106:16 Pozavideše Mojsiju i Aronu, kog beše Gospod osvetio.
PSA 106:17 Rasede se zemlja, i proždre Datana i zatrpa četu Avironovu.
PSA 106:18 I spali oganj četu njihovu, i plamen sažeže bezbožnike.
PSA 106:19 Načiniše tele kod Horiva, i klanjahu se kipu.
PSA 106:20 Menjahu slavu svoju na priliku vola, koji jede travu.
PSA 106:21 Zaboraviše Boga, Spasitelja svog, koji je učinio velika dela u Misiru,
PSA 106:22 Divna u zemlji Hamovoj, strašna na Crvenom Moru.
PSA 106:23 I htede ih istrebiti, da Mojsije izabranik Njegov ne stade kao u raselini pred Njim, i ne odvrati jarost Njegovu da ih ne istrebi.
PSA 106:24 Posle ne mariše za zemlju željenu, ne verovaše reči Njegovoj.
PSA 106:25 Pobuniše se u šatorima svojim, ne slušaše glas Gospodnji.
PSA 106:26 I On podiže ruku svoju na njih, da ih pobije u pustinji,
PSA 106:27 Da pobije pleme njihovo među narodima, i raseje ih po zemljama.
PSA 106:28 I pristaše za Velfegorom, i jedoše prineseno na žrtvu mrtvima.
PSA 106:29 I rasrdiše Boga delima svojim, i udari u njih pogibao.
PSA 106:30 I ustade Fines, i umilostivi, i prestade pogibao.
PSA 106:31 I to mu se primi u pravdu, od kolena do kolena doveka.
PSA 106:32 I razgneviše Boga na vodi Merivi, i Mojsije postrada njih radi;
PSA 106:33 Jer dotužiše duhu njegovom, i pogreši ustima svojim.
PSA 106:34 Ne istrebiše narode, za koje im je Gospod rekao;
PSA 106:35 Nego se pomešaše s neznabošcima, i naučiše dela njihova.
PSA 106:36 Stadoše služiti idolima njihovim, i oni im biše zamka.
PSA 106:37 Sinove svoje i kćeri svoje prinosiše na žrtvu đavolima.
PSA 106:38 Prolivaše krv pravu; krv sinova svojih i kćeri svojih, koje prinošahu na žrtvu idolima hananskim, i oskvrni se zemlja krvnim delima.
PSA 106:39 Oskvrniše sebe delima svojim, i činiše preljubu postupanjem svojim.
PSA 106:40 I planu gnev Gospodnji na narod Njegov, i omrznu Mu deo Njegov.
PSA 106:41 I predade ih u ruke neznabožačke, i nenavidnici njihovi stadoše gospodariti nad njima.
PSA 106:42 Dosađivaše im neprijatelji njihovi, i oni biše pokoreni pod vlast njihovu.
PSA 106:43 Mnogo ih je puta izbavljao, ali Ga oni srdiše namerama svojim, i biše poništeni za bezakonje svoje.
PSA 106:44 Ali On pogleda na nevolju njihovu, čuvši tužnjavu njihovu,
PSA 106:45 I opomenu se zaveta svog s njima, i pokaja se po velikoj milosti svojoj;
PSA 106:46 I učini, te ih stadoše žaliti svi koji ih behu zarobili.
PSA 106:47 Spasi nas, Gospode Bože naš, i pokupi nas iz neznabožaca, da slavimo sveto ime Tvoje, da se hvalimo Tvojom slavom!
PSA 106:48 Blagosloven Gospod Bog Izrailjev od veka i doveka! I sav narod neka kaže: Amin! Aliluja!
PSA 107:1 Hvalite Gospoda, jer je dobar; jer je doveka milost Njegova.
PSA 107:2 Tako neka kažu koje je izbavio Gospod, koje je izbavio iz ruke neprijateljeve,
PSA 107:3 Skupio ih iz zemalja, od istoka i zapada, od severa i mora.
PSA 107:4 Lutaše po pustinji gde se ne živi, puta gradu naseljenom ne nahodiše;
PSA 107:5 Behu gladni i žedni, i duša njihova iznemagaše u njima;
PSA 107:6 Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj; i izbavi ih iz nevolje njihove.
PSA 107:7 I izvede ih na prav put, koji ide u grad naseljeni.
PSA 107:8 Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih!
PSA 107:9 Jer siti dušu taštu, i dušu gladnu puni dobra.
PSA 107:10 Sedeše u tami i u senu smrtnom, okovani u tugu i u gvožđe;
PSA 107:11 Jer ne slušaše reči Božijih, i ne mariše za volju Višnjeg.
PSA 107:12 On poništi srce njihovo stradanjem; spotakoše se, i ne beše koga da pomogne.
PSA 107:13 Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izbavi ih iz nevolje njihove;
PSA 107:14 Izvede ih iz tame i sena smrtnog, i raskide okove njihove.
PSA 107:15 Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih!
PSA 107:16 Jer razbi vrata bronzana, i prevornice gvozdene slomi.
PSA 107:17 Bezumnici stradaše za nevaljale puteve svoje, i za nepravde svoje.
PSA 107:18 Svako se jelo gadilo duši njihovoj, i dođoše do vrata smrtnih.
PSA 107:19 Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izbavi ih iz nevolje njihove.
PSA 107:20 Posla reč svoju i isceli ih, i izbavi ih iz groba njihovog.
PSA 107:21 Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih!
PSA 107:22 I neka prinesu žrtvu za hvalu, i kazuju dela Njegova u pesmama!
PSA 107:23 Koji plove po moru na korabljima, i rade na velikim vodama,
PSA 107:24 Oni su videli dela Gospodnja, i čudesa Njegova u dubini.
PSA 107:25 Kaže, i diže se silan vetar, i ustaju vali na njemu,
PSA 107:26 Dižu se do nebesa i spuštaju do bezdana: duša se njihova u nevolji razliva;
PSA 107:27 Posrću i ljuljaju se kao pijani; sve mudrosti njihove nestaje.
PSA 107:28 Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izvede ih iz nevolje njihove.
PSA 107:29 On obraća vetar u tišinu, i vali njihovi umuknu.
PSA 107:30 Vesele se kad se stišaju, i vodi ih u pristanište koje žele.
PSA 107:31 Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih!
PSA 107:32 Neka Ga uzvišuju na saboru narodnom, na skupštini starešinskoj slave Ga!
PSA 107:33 On pretvara reke u pustinju, i izvore vodene u suhotu,
PSA 107:34 Rodnu zemlju u slanu pustaru za nevaljalstvo onih koji žive na njoj.
PSA 107:35 On pretvara pustinju u jezera, i suvu zemlju u izvore vodene,
PSA 107:36 I naseljava onamo gladne. Oni zidaju gradove za življenje;
PSA 107:37 Seju polja, sade vinograde i sabiraju letinu.
PSA 107:38 Blagosilja ih i množe se jako, i stoke im ne umanjuje.
PSA 107:39 Pre ih beše malo, padahu od zla i nevolje, što ih stizaše.
PSA 107:40 On sipa sramotu na knezove, i ostavlja ih da lutaju po pustinji gde nema puteva.
PSA 107:41 On izvlači ubogoga iz nevolje, i plemena množi kao stado.
PSA 107:42 Dobri vide i raduju se, a svako nevaljalstvo zatiskuje usta svoja.
PSA 107:43 Ko je mudar, neka zapamti ovo, i neka poznaju milosti Gospodnje.
PSA 108:1 Pesma. Psalam Davidov. Gotovo je srce moje, Bože; pevaću i hvaliću zajedno sa slavom svojom.
PSA 108:2 Preni se psaltire i gusle, ustaću rano.
PSA 108:3 Slaviću Tebe, Gospode, po narodima, pojaću Tebi po plemenima.
PSA 108:4 Jer je svrh nebesa milost Tvoja i do oblaka istina Tvoja.
PSA 108:5 Uzvisi se više nebesa, Bože, i po svoj zemlji neka bude slava Tvoja!
PSA 108:6 Da bi se izbavili mili Tvoji, pomozi desnicom svojom, i usliši me.
PSA 108:7 Bog reče u svetinji svojoj: „Veseliću se, razdeliću Sihem, i dolinu Sokot razmeriću.
PSA 108:8 Moj je Galad, moj je Manasija, Jefrem je krepost glave moje, Juda skiptar moj.
PSA 108:9 Moav je čaša iz koje se umivam, Edomu ću pružiti obuću svoju; nad zemljom filistejskom popevaću.”
PSA 108:10 Ko će me odvesti u tvrdi grad? Ko će me otpratiti do Edoma?
PSA 108:11 Zar nećeš Ti, Bože, koji si nas odbacio, i ne ideš, Bože, s vojskama našim?
PSA 108:12 Daj nam pomoć u teskobi, odbrana je čovečija uzalud.
PSA 108:13 Bogom smo jaki; On gazi neprijatelje naše.
PSA 109:1 Načelniku pevačkom. Davidov psalam. Bože, slavo moja, nemoj ćutati,
PSA 109:2 Jer se usta bezbožnička i usta lukava na me otvoriše; govore sa mnom jezikom lažljivim.
PSA 109:3 Rečima zlobnim sa svih strana gone me, i oružaju se na me nizašta.
PSA 109:4 Za ljubav moju ustaju na mene, a ja se molim.
PSA 109:5 Vraćaju mi zlo za dobro, i mržnju za ljubav moju.
PSA 109:6 Postavi nad njim starešinu bezbožnika, i protivnik neka mu stane s desne strane.
PSA 109:7 Kad se stane suditi, neka izađe kriv, i molitva njegova neka bude greh.
PSA 109:8 Neka budu dani njegovi kratki, i vlast njegovu neka dobije drugi.
PSA 109:9 Deca njegova nek budu sirote, i žena njegova udovica.
PSA 109:10 Deca njegova nek se potucaju i prose, i neka traže hleba izvan svojih pustolina.
PSA 109:11 Neka mu uzme dužnik sve što ima, i neka razgrabe tuđini muku njegovu.
PSA 109:12 Nek se ne nađe niko ko bi ga ljubio, ni ko bi se smilovao na sirote njegove.
PSA 109:13 Nasleđe njegovo nek se zatre, u drugom kolenu neka pogine ime njihovo.
PSA 109:14 Bezakonje starih njegovih nek se spomene u Gospoda, i greh matere njegove nek se ne izbriše.
PSA 109:15 Neka budu svagda pred Gospodom, i On neka istrebi spomen njihov na zemlji;
PSA 109:16 Zato što se nije sećao činiti milost, nego je gonio čoveka ništeg i ubogog, i tužnom u srcu tražio smrt.
PSA 109:17 Ljubio je kletvu, neka ga i stigne; nije mario za blagoslov, neka i otide od njega.
PSA 109:18 Nek se obuče u kletvu kao u haljinu, i ona nek uđe u njega kao voda, i kao ulje u kosti njegove.
PSA 109:19 Nek mu ona bude kao haljina, u koju se oblači, i kao pojas, kojim se svagda paše.
PSA 109:20 Takva plata nek bude od Gospoda onima koji me nenavide, i koji govore zlo na dušu moju.
PSA 109:21 A meni, Gospode, Gospode, učini šta priliči imenu Tvom. Ti si dobar, milošću svojom izbavi me.
PSA 109:22 Jer sam nevoljan i ništ, i srce je moje ranjeno u meni.
PSA 109:23 Nestaje me kao sena, kad se odmiče; teraju me kao skakavce.
PSA 109:24 Kolena moja iznemogoše od posta, i telo moje omrša.
PSA 109:25 Postadoh podsmeh njima; videći me mašu glavom svojom.
PSA 109:26 Pomozi mi, Gospode, Bože moj, spasi me po milosti svojoj.
PSA 109:27 Neka poznaju da je ovo Tvoja ruka, i Ti, Gospode, da si ovo učinio.
PSA 109:28 Oni kunu, a Ti blagoslovi; ustaju, ali nek se postide, i sluga se Tvoj obraduje.
PSA 109:29 Nek se protivnici moji obuku u sramotu, i kao haljinom nek se pokriju stidom svojim.
PSA 109:30 Hvaliću Gospoda veoma ustima svojim, i usred mnogih slaviću Ga,
PSA 109:31 Jer stoji s desne strane ubogome, da bi ga spasao od onih koji osuđuju dušu njegovu.
PSA 110:1 Davidov psalam. Reče Gospod Gospodu mom: Sedi meni s desne strane, dok položim neprijatelje Tvoje za podnožje nogama Tvojim.
PSA 110:2 Skiptar sile daje ti Gospod sa Siona: vladaj sred neprijatelja svojih.
PSA 110:3 U dan rata Tvog narod je Tvoj gotov u svetoj krasoti. Kao rosa zori iz utrobe, takva je u Tebe mladost Tvoja.
PSA 110:4 Gospod se zakleo, i neće se pokajati: ti si sveštenik doveka po redu Melhisedekovom.
PSA 110:5 Gospod je tebi s desne strane. Pobiće u dan gneva svog careve;
PSA 110:6 Sudiće narodima, napuniće zemlju trupova; satrće glavu na zemlji širokoj.
PSA 110:7 Iz potoka će na putu piti, i zato će podignuti glavu.
PSA 111:1 Aliluja. Hvalim Te, Gospode, od svega srca na veću pravedničkom i na saboru.
PSA 111:2 Velika su dela Gospodnja, draga svima koji ih ljube.
PSA 111:3 Delo je Njegovo slava i krasota, i pravda Njegova traje doveka.
PSA 111:4 Čudesa je svoja učinio da se ne zaborave; dobar je i milostiv Gospod.
PSA 111:5 Hranu daje onima koji Ga se boje, pamti uvek zavet svoj.
PSA 111:6 Silu dela svojih javio je narodu svom davši im nasledstvo naroda.
PSA 111:7 Dela su ruku Njegovih istina i pravda; verne su sve zapovesti Njegove;
PSA 111:8 Tvrde su za va vek veka, osnovane na istini i pravdi.
PSA 111:9 Izbavljenje posla narodu svom; postavi zavavek zavet svoj. Ime je Njegovo sveto, i valja Mu se klanjati.
PSA 111:10 Početak je mudrosti strah Gospodnji; dobra su razuma svi koji ih tvore. Hvala Njegova traje doveka.
PSA 112:1 Aliluja. Blago čoveku koji se boji Gospoda, kome su veoma omilele zapovesti Njegove.
PSA 112:2 Silno će biti na zemlji seme njegovo, rod pravednički biće blagosloven.
PSA 112:3 Obilje je i bogatstvo u domu njegovom, i pravda njegova traje doveka.
PSA 112:4 U tami sjaje videlo pravednicima od dobrog, milostivog i pravednog.
PSA 112:5 Blago onome koji je milostiv i daje u zajam! On će dati tvrđu rečima svojim na sudu.
PSA 112:6 Jer neće posrnuti doveka, pravednik će se spominjati uvek.
PSA 112:7 Ne boji se zlog glasa; srce je njegovo stalno, uzda se u Gospoda.
PSA 112:8 Utvrđeno je srce njegovo, neće se pobojati, i videće kako padaju neprijatelji njegovi.
PSA 112:9 Prosipa, daje ubogima; pravda njegova traje doveka, rog se njegov uzvišuje u slavi.
PSA 112:10 Bezbožnik vidi, i jedi se, škrguće zubima svojim, i sahne. Želja će bezbožnicima propasti.
PSA 113:1 Aliluja. Hvalite, sluge Gospodnje, hvalite ime Gospodnje,
PSA 113:2 Da bude ime Gospodnje blagosloveno odsad i doveka.
PSA 113:3 Od istoka sunčanog do zapada da se slavi ime Gospodnje.
PSA 113:4 Uzvišen je nad svima narodima Gospod; svrh nebesa je slava Njegova.
PSA 113:5 Ko je kao Gospod, Bog naš, koji sedi na visini;
PSA 113:6 Koji se sagiba da vidi šta je na nebesima i na zemlji;
PSA 113:7 Koji iz praha podiže ubogoga, i iz kala uzvišuje ništega;
PSA 113:8 I posađuje ga s knezovima, s knezovima u narodu njegovom;
PSA 113:9 Od nerotkinje naseljava kuću, učinivši je radosnom majkom sinovima. Aliluja!
PSA 114:1 Kad izađe Izrailj iz Misira, dom Jakovljev iz naroda tuđeg,
PSA 114:2 Judeja postade svetinja Božija, Izrailj oblast Njegova.
PSA 114:3 More vide i pobeže; Jordan se obrati natrag.
PSA 114:4 Gore skakaše kao ovnovi, brdašca kao jaganjci.
PSA 114:5 Šta ti bi, more, te pobeže i tebi, Jordane, te se obrati natrag?
PSA 114:6 Gore, što skačete kao ovnovi, i brdašca, kao jaganjci?
PSA 114:7 Pred licem Gospodnjim drhći, zemljo, pred licem Boga Jakovljevog.
PSA 114:8 Koji pretvara kamen u jezero vodeno, granit u izvor vodeni.
PSA 115:1 Ne nama, Gospode, ne nama, nego imenu svom daj slavu, po milosti svojoj, po istini svojoj.
PSA 115:2 Zašto da govore narodi: Gde li je Bog njihov?
PSA 115:3 Bog je naš na nebesima, tvori sve što hoće.
PSA 115:4 Idoli su njihovi srebro i zlato, delo ruku čovečijih.
PSA 115:5 Usta imaju, a ne govore; oči imaju, a ne vide;
PSA 115:6 Uši imaju, a ne čuju; nozdrve imaju, a ne mirišu;
PSA 115:7 Ruke imaju, a ne hvataju; noge imaju, a ne hode, i ne puštaju glas iz grla svog.
PSA 115:8 Takvi su i oni koji ih grade, i svi koji se uzdaju u njih.
PSA 115:9 Dome Izrailjev, uzdaj se u Gospoda; On im je pomoć i štit.
PSA 115:10 Dome Aronov, uzdaj se u Gospoda; On im je pomoć i štit.
PSA 115:11 Koji se bojite Gospoda, uzdajte se u Gospoda; On im je pomoć i štit.
PSA 115:12 Gospod nas se opominje, blagosilja nas, blagosilja dom Izrailjev, blagosilja dom Aronov;
PSA 115:13 Blagosilja one koji se boje Gospoda, male i velike.
PSA 115:14 Da vam Gospod umnoži blagoslove, vama i sinovima vašim!
PSA 115:15 Gospod da vas blagoslovi, Tvorac neba i zemlje!
PSA 115:16 Nebo je nebo Gospodnje, a zemlju je dao sinovima čovečijim.
PSA 115:17 Neće Te mrtvi hvaliti, Gospode, niti oni koji siđu onamo gde se ćuti.
PSA 115:18 Nego ćemo mi blagosiljati Gospoda odsad i doveka. Aliluja!
PSA 116:1 Milo mi je što Gospod usliši molitveni glas moj;
PSA 116:2 Što prignu k meni uho svoje; i zato ću Ga u sve dane svoje prizivati.
PSA 116:3 Opkoliše me bolesti smrtne, i jadi pakleni zadesiše me, naiđoh na tugu i muku;
PSA 116:4 Ali prizvah ime Gospodnje: Gospode! Izbavi dušu moju!
PSA 116:5 Dobar je Gospod i pravedan, i Bog je naš milostiv;
PSA 116:6 Čuva proste Gospod; bejah u nevolji, i pomože mi.
PSA 116:7 Vrati se dušo moja, u mir svoj! Jer je Gospod dobrotvor tvoj!
PSA 116:8 Ti si izbavio dušu moju od smrti, oko moje od suza, nogu moju od spoticanja.
PSA 116:9 Hodiću pred licem Gospodnjim po zemlji živih.
PSA 116:10 Verovah kad govorih: U ljutoj sam nevolji.
PSA 116:11 Rekoh u smetnji svojoj: Svaki je čovek laža.
PSA 116:12 Šta ću vratiti Gospodu za sva dobra što mi je učinio?
PSA 116:13 Uzeću čašu spasenja, i prizvaću ime Gospodnje.
PSA 116:14 Izvršiću obećanja svoja Gospodu pred svim narodom Njegovim.
PSA 116:15 Skupa je pred Gospodom smrt svetaca Njegovih.
PSA 116:16 O Gospode! Ja sam sluga Tvoj, ja sam sluga Tvoj, sin sluškinje Tvoje; raskovao si s mene okove moje.
PSA 116:17 Žrtvu za hvalu prineću Tebi, i ime Gospodnje prizvaću.
PSA 116:18 Izvršiću obećanja svoja Gospodu pred svim narodom Njegovim,
PSA 116:19 U dvoru doma Gospodnjeg, usred tebe, Jerusalime. Aliluja!
PSA 117:1 Hvalite Gospoda svi narodi, slavite Ga sva plemena;
PSA 117:2 Jer je velika milost Njegova k nama, i istina Gospodnja traje doveka. Aliluja!
PSA 118:1 Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je doveka milost Njegova.
PSA 118:2 Neka reče Izrailj da je doveka milost Njegova;
PSA 118:3 Neka reče dom Aronov da je doveka milost Njegova;
PSA 118:4 Neka kažu svi koji se boje Gospoda da je doveka milost Njegova.
PSA 118:5 Iz teskobe povikah ka Gospodu i usliši me, izvede me na prostrano mesto Gospod.
PSA 118:6 Gospod je sa mnom, ne bojim se; šta će mi učiniti čovek?
PSA 118:7 Gospod mi je pomoćnik: slobodno ću gledati u neprijatelje svoje.
PSA 118:8 Bolje je uzdati se u Gospoda nego li se oslanjati na čoveka;
PSA 118:9 Bolje je uzdati se u Gospoda negoli se oslanjati na knezove.
PSA 118:10 Svi me narodi opkoliše; ali ih u ime Gospodnje razbih.
PSA 118:11 Optekoše, opkoliše me; ali ih u ime Gospodnje razbih.
PSA 118:12 Opkoliše me kao pčele saće, i ugasiše se kao oganj u trnju: u ime ih Gospodnje razbih.
PSA 118:13 Otisnuo si me da padnem, ali me Gospod prihvati.
PSA 118:14 Gospod je hvala moja i pesma; On mi posta Spasitelj.
PSA 118:15 Glas radosti i spasenja čuje se u kolibama pravedničkim: „Desnica Gospodnja daje silu;
PSA 118:16 Desnica Gospodnja uzvišuje, desnica Gospodnja daje silu.”
PSA 118:17 Neću umreti, nego ću živ biti, i kazivati dela Gospodnja.
PSA 118:18 Karajući pokara me Gospod; ali me smrti ne dade.
PSA 118:19 Otvorite mi vrata od pravde, ući ću na njih, slaviću Gospoda.
PSA 118:20 „Evo vrata Gospodnja, na koja ulaze pravednici!”
PSA 118:21 Hvalim Te, što si me uslišio, i postao mi Spasitelj.
PSA 118:22 Kamen koji odbaciše zidari, posta glava od ugla.
PSA 118:23 To bi od Gospoda i divno je u našim očima.
PSA 118:24 Evo dan, koji stvori Gospod! Radujmo se i veselimo se u nj!
PSA 118:25 O Gospode, pomozi! O Gospode, daj da bude u napredak!
PSA 118:26 Blagosloven koji ide u ime Gospodnje! Blagosiljamo vas iz doma Gospodnjeg.
PSA 118:27 Gospod je Bog krepak, i On nas obasja; žrtvu prazničnu, vezanu vrpcama, vodite k rogovima žrtveniku.
PSA 118:28 Ti si Bog moj, Tebe hvalim, Bože moj, Tebe uzvišujem.
PSA 118:29 Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je milost Njegova doveka.
PSA 119:1 Blago onima kojima je put čist, koji hode u zakonu Gospodnjem.
PSA 119:2 Blago onima koji čuvaju otkrivenja Njegova, svim srcem traže Ga;
PSA 119:3 Koji ne čine bezakonja, hode putevima Njegovim!
PSA 119:4 Ti si dao zapovesti svoje, da se čuvaju dobro.
PSA 119:5 Kad bi putevi moji bili upravljeni da čuvam naredbe Tvoje!
PSA 119:6 Onda se ne bih postideo, pazeći na zapovesti Tvoje;
PSA 119:7 Hvalio bih Te s pravim srcem, učeći se pravednim zakonima Tvojim.
PSA 119:8 Čuvaću naredbe Tvoje, nemoj me ostaviti sasvim.
PSA 119:9 Kako će mladić očistiti put svoj? Vladajući se po Tvojim rečima.
PSA 119:10 Svim srcem svojim tražim Tebe, ne daj mi da zađem od zapovesti Tvojih.
PSA 119:11 U srce svoje zatvorio sam reč Tvoju, da Ti ne grešim.
PSA 119:12 Blagosloven si, Gospode! Nauči me naredbama svojim.
PSA 119:13 Ustima svojim javljam sve sudove usta Tvojih.
PSA 119:14 Na putu otkrivenja Tvojih radujem se kao za veliko bogatstvo.
PSA 119:15 O zapovestima Tvojim razmišljam, i pazim na puteve Tvoje.
PSA 119:16 Naredbama Tvojim tešim se, ne zaboravljam reči Tvoje.
PSA 119:17 Učini milost sluzi svom, da bih živeo i čuvao reč Tvoju.
PSA 119:18 Otvori oči moje, da bih video čudesa zakona Tvog;
PSA 119:19 Gost sam na zemlji, nemoj sakriti od mene zapovesti svoje.
PSA 119:20 Iznemože duša moja želeći bez prestanka poznati sudove Tvoje.
PSA 119:21 Ti si strašan prokletim oholicama, koje zastranjuju od zapovesti Tvojih.
PSA 119:22 Odvrati od mene rug i sramotu, jer čuvam otkrivenja Tvoja.
PSA 119:23 Sede knezovi i dogovaraju se na mene; a sluga Tvoj razmišlja o naredbama Tvojim.
PSA 119:24 Otkrivenja su Tvoja uteha moja, savetnici moji.
PSA 119:25 Duša moja leži u prahu; oživi me po reči svojoj.
PSA 119:26 Kazujem puteve svoje, i čuješ me; nauči me naredbama svojim.
PSA 119:27 Urazumi me o putu zapovesti svojih, i razmišljaću o čudesima Tvojim.
PSA 119:28 Suze proliva duša moja od tuge, okrepi me po reči svojoj.
PSA 119:29 Put lažni ukloni od mene i zakon svoj daruj mi.
PSA 119:30 Put istini izbrah, zakone Tvoje tražim.
PSA 119:31 Prionuh za otkrivenja Tvoja, Gospode; nemoj me osramotiti.
PSA 119:32 Putem zapovesti Tvojih trčim, jer si raširio srce moje.
PSA 119:33 Pokaži mi, Gospode, put naredaba svojih, da ga se držim do kraja.
PSA 119:34 Urazumi me, i držaću se zakona Tvog, i čuvati ga svim srcem.
PSA 119:35 Postavi me na stazu zapovesti svojih, jer mi je ona omilela.
PSA 119:36 Privij srce moje k otkrivenjima svojim, a ne k lakomstvu.
PSA 119:37 Odvrati oči moje da ne gledaju ništavila, putem svojim oživi me.
PSA 119:38 Ispuni sluzi svom reč svoju da Te se boji.
PSA 119:39 Ukloni rug moj, kog se plašim; jer su sudovi Tvoji blagi.
PSA 119:40 Mile su mi zapovesti Tvoje, pravdom svojom oživi me.
PSA 119:41 Neka dođe na me milost Tvoja, Gospode, pomoć Tvoja po reči Tvojoj.
PSA 119:42 I ja ću odgovoriti onome koji me ruži; jer se uzdam u reč Tvoju.
PSA 119:43 Nemoj uzeti nikad od usta mojih reči istine, jer čekam sudove Tvoje.
PSA 119:44 I čuvaću zakon Tvoj svagda, doveka i bez prestanka.
PSA 119:45 Hodiću slobodno, jer tražim zapovesti Tvoje.
PSA 119:46 Govoriću o otkrivenjima Tvojim pred carevima, i neću se stideti.
PSA 119:47 Tešiću se zapovestima Tvojim, koje ljubim.
PSA 119:48 Ruke svoje pružam k zapovestima Tvojim, koje ljubim, i razmišljam o naredbama Tvojim.
PSA 119:49 Opomeni se reči svoje k sluzi svom, na koju si mi zapovedio da se oslanjam.
PSA 119:50 U nevolji mojoj teši me što me reč Tvoja oživljava.
PSA 119:51 Oholi mi se rugaju veoma; ali ja ne odstupam od zakona Tvog.
PSA 119:52 Pamtim sudove Tvoje od iskona, Gospode, i tešim se.
PSA 119:53 Gnev me obuzima na bezbožnike, koji ostavljaju zakon Tvoj.
PSA 119:54 Naredbe su Tvoje pesma moja u putničkom stanu mom.
PSA 119:55 Noću pominjem ime Tvoje, Gospode, i čuvam zakon Tvoj.
PSA 119:56 To je moje, da čuvam zapovesti Tvoje.
PSA 119:57 Deo moj Ti si, Gospode; naumio sam čuvati reči Tvoje.
PSA 119:58 Molim Ti se iz svega srca, smiluj se na me po reči svojoj.
PSA 119:59 Razmatram puteve svoje, i obraćam noge svoje k otkrivenjima Tvojim.
PSA 119:60 Hitim, i ne zatežem se čuvati zapovesti Tvoje.
PSA 119:61 Mreže bezbožničke opkoliše me, ali zakon Tvoj ne zaboravljam.
PSA 119:62 U po noći ustajem da Te slavim za pravedne sudove Tvoje.
PSA 119:63 U zajednici sam sa svima koji se Tebe boje i koji čuvaju zapovesti Tvoje.
PSA 119:64 Dobrote je Tvoje, Gospode, puna sva zemlja; naredbama svojim nauči me.
PSA 119:65 Učinio si dobro sluzi svom, Gospode, po reči svojoj.
PSA 119:66 Dobroj misli i znanju nauči me, jer zapovestima Tvojim verujem.
PSA 119:67 Pre stradanja svog lutah, a sad čuvam reč Tvoju.
PSA 119:68 Ti si dobar, i dobro činiš; nauči me naredbama svojim.
PSA 119:69 Oholi pletu na mene laž, ali se ja svim srcem držim zapovesti Tvojih.
PSA 119:70 Zadriglo je srce njihovo kao salo, a ja se tešim zakonom Tvojim.
PSA 119:71 Dobro mi je što stradam, da se naučim naredbama Tvojim.
PSA 119:72 Miliji mi je zakon usta Tvojih nego hiljade zlata i srebra.
PSA 119:73 Ruke Tvoje stvorile su me i načinile me; urazumi me, i naučiću se zapovestima Tvojim.
PSA 119:74 Koji se Tebe boje, videće me, i radovaće se što se uzdam u Tvoju reč.
PSA 119:75 Znam da su sudovi Tvoji, Gospode, pravedni, i po pravdi me karaš.
PSA 119:76 Neka bude dobrota Tvoja uteha moja, kao što si rekao sluzi svom.
PSA 119:77 Neka dođe k meni milosrđe Tvoje, i oživim; jer je zakon Tvoj uteha moja.
PSA 119:78 Nek se postide oholi; jer me bez krivice oboriše. Ja razmišljam o zapovestima Tvojim.
PSA 119:79 Nek se obrate k meni koji se Tebe boje, i koji znaju otkrivenja Tvoja.
PSA 119:80 Srce moje neka bude savršeno u naredbama Tvojim, da se ne postidim.
PSA 119:81 Čezne duša moja za spasenjem Tvojim, reč Tvoju čekam.
PSA 119:82 Čeznu oči moje za rečju Tvojom; govorim: Kad ćeš me utešiti?
PSA 119:83 Postadoh kao meh u dimu, ali Tvojih naredaba ne zaboravih.
PSA 119:84 Koliko će biti dana sluge Tvog? Kad ćeš suditi onima koji me gone?
PSA 119:85 Oholi iskopaše mi jamu nasuprot zakonu Tvom.
PSA 119:86 Sve su zapovesti Tvoje istina; bez krivice me gone, pomozi mi.
PSA 119:87 Umalo me ne ubiše na zemlji, ali ja ne ostavljam zapovesti Tvoje.
PSA 119:88 Po milosti svojoj oživi me, i čuvaću otkrivenja usta Tvojih.
PSA 119:89 Doveka je, Gospode, reč Tvoja utvrđena na nebesima,
PSA 119:90 Od kolena do kolena istina Tvoja; Ti si postavio zemlju, i stoji.
PSA 119:91 Po Tvojoj naredbi sve stoji sad; jer sve služi Tebi.
PSA 119:92 Da nije zakon Tvoj bio uteha moja, poginuo bih u nevolji svojoj.
PSA 119:93 Zapovesti Tvoje neću zaboraviti doveka, jer me njima oživljavaš.
PSA 119:94 Ja sam Tvoj, pomozi mi, jer tražim zapovesti Tvoje.
PSA 119:95 Bezbožnici gledaju da me ubiju; a ja razmišljam o Tvojim otkrivenjima.
PSA 119:96 Svemu savršenom videh kraj; ali je zapovest Tvoja veoma široka.
PSA 119:97 Kako ljubim zakon tvoj! Sav dan mislim o njemu.
PSA 119:98 Zapovest Tvoja čini me mudrijeg od neprijatelja mojih; jer je sa mnom uvek.
PSA 119:99 Razumniji postah od svih učitelja svojih; jer razmišljam o Tvojim otkrivenjima.
PSA 119:100 Mudriji sam od staraca; jer zapovesti Tvoje čuvam.
PSA 119:101 Od svakog zlog puta zaustavljam noge svoje, da bih čuvao reč Tvoju.
PSA 119:102 Od naredaba Tvojih ne odstupam; jer si me Ti naučio.
PSA 119:103 Kako su slatke jeziku mom reči Tvoje, slađe od meda ustima mojim!
PSA 119:104 Od zapovesti Tvojih postadoh razuman; toga radi mrzim na svaki put lažni.
PSA 119:105 Reč je Tvoja žižak nozi mojoj, i videlo stazi mojoj.
PSA 119:106 Zakleh se da ću čuvati naredbe pravde Tvoje, i izvršiću.
PSA 119:107 Poništen sam veoma, Gospode, oživi me po reči svojoj.
PSA 119:108 Neka Ti bude ugodna, Gospode, dobrovoljna žrtva usta mojih, i sudovima svojim nauči me.
PSA 119:109 Duša je moja u ruci mojoj neprestano u nevolji; ali zakon Tvoj ne zaboravljam.
PSA 119:110 Bezbožnici su mi metnuli zamku; ali od zapovesti Tvojih ne zastranih.
PSA 119:111 Prisvojih otkrivenja Tvoja zavavek; jer su radost srcu mom.
PSA 119:112 Privoleo sam srce svoje da tvori naredbe Tvoje navek, do kraja.
PSA 119:113 Koji prestupaju zakon, ja na njih mrzim, a zakon Tvoj ljubim.
PSA 119:114 Ti si zaklon moj i štit moj; reč Tvoju čekam.
PSA 119:115 Idite od mene, bezakonici! I čuvaću zapovesti Boga svog.
PSA 119:116 Ukrepi me po reči svojoj i biću živ, i nemoj me osramotiti u nadanju mom.
PSA 119:117 Utvrdi me, i spašću se, i razmišljaću o naredbama Tvojim bez prestanka.
PSA 119:118 Obaraš sve koji odstupaju od naredaba Tvojih; jer su pomisli njihove laž.
PSA 119:119 Kao gar bacaš sve bezbožnike na zemlji; toga radi omileše mi otkrivenja Tvoja.
PSA 119:120 Drhće od straha Tvog telo moje, i sudova Tvojih bojim se.
PSA 119:121 Činim sud i pravdu, ne daj me onima koji me gone.
PSA 119:122 Odbrani slugu svog na dobro Njegovo, da mi ne čine sile oholi.
PSA 119:123 Oči moje čeznu za spasenjem Tvojim i za rečju pravde Tvoje.
PSA 119:124 Učini sluzi svom po milosti svojoj, i naredbama svojim nauči me.
PSA 119:125 Ja sam sluga Tvoj; urazumi me, i poznaću otkrivenja Tvoja.
PSA 119:126 Vreme je da Gospod radi; oboriše zakon Tvoj.
PSA 119:127 Toga radi ljubim zapovesti Tvoje većma nego zlato i drago kamenje.
PSA 119:128 Toga radi zapovesti Tvoje držim da su verne, na svaki put lažni mrzim.
PSA 119:129 Divna su otkrivenja Tvoja; zato ih čuva duša moja.
PSA 119:130 Reči Tvoje kad se jave, prosvetljuju i urazumljuju proste.
PSA 119:131 Otvaram usta svoja da odahnem, jer sam žedan zapovesti Tvojih.
PSA 119:132 Pogledaj na me i smiluj se na me, kao što radiš s onima koji ljube ime Tvoje.
PSA 119:133 Utvrdi stope moje u reči svojoj, i ne daj nikakvom bezakonju da ovlada mnom.
PSA 119:134 Izbavi me od nasilja ljudskog, i čuvaću zapovesti Tvoje.
PSA 119:135 Svetlošću lica svog obasjaj slugu svog, i nauči me naredbama svojim.
PSA 119:136 Oči moje liju potoke, zato što ne čuvaju zakon Tvoj.
PSA 119:137 Pravedan si, Gospode, i pravi su sudovi Tvoji.
PSA 119:138 Javio si pravdu u otkrivenjima svojim, i istinu celu.
PSA 119:139 Revnost moja jede me, zato što moji neprijatelji zaboraviše reči Tvoje.
PSA 119:140 Reč je Tvoja veoma čista, i sluga je Tvoj veoma ljubi.
PSA 119:141 Ja sam malen i poništen, ali zapovesti Tvoje ne zaboravljam.
PSA 119:142 Pravda je Tvoja pravda večna, i zakon Tvoj istina.
PSA 119:143 Tuga i nevolja nađe me, zapovesti su Tvoje uteha moja.
PSA 119:144 Večna je pravda u otkrivenjima Tvojim; urazumi me, i biću živ.
PSA 119:145 Vičem iz svega srca: Usliši me, Gospode; sačuvaću naredbe Tvoje.
PSA 119:146 Prizivam Te, pomozi mi; držaću se otkrivenja Tvojih.
PSA 119:147 Pretečem svanuće, i vičem; reč Tvoju čekam.
PSA 119:148 Preteču oči moje jutarnju stražu, da bih razmišljao o reči Tvojoj.
PSA 119:149 Čuj glas moj po milosti svojoj, Gospode; po sudu svom oživi me.
PSA 119:150 Prikučuju se koji ljube bezakonje; udaljili su se od zakona Tvog.
PSA 119:151 Ti si blizu, Gospode, i sve su zapovesti Tvoje istina.
PSA 119:152 Odavna znam za otkrivenja Tvoja, da si ih postavio zavavek.
PSA 119:153 Pogledaj nevolju moju, i izbavi me, jer ne zaboravljam zakon Tvoj.
PSA 119:154 Primi se stvari moje, i odbrani me; po reči svojoj oživi me.
PSA 119:155 Daleko je od bezbožnika spasenje, jer se ne drže naredaba Tvojih.
PSA 119:156 Milosrđe je Tvoje, Gospode, veliko; po pravom sudu svom oživi me.
PSA 119:157 Mnogo je protivnika mojih i neprijatelja mojih; ali ja ne odstupam od otkrivenja Tvojih.
PSA 119:158 Vidim odmetnike, i mrsko mi je; jer ne čuvaju reči Tvoje.
PSA 119:159 Gledaj, kako ljubim zapovesti Tvoje, Gospode, po milosti svojoj oživi me.
PSA 119:160 Osnova je reči Tvoje istina, i večan je svaki sud pravde Tvoje.
PSA 119:161 Knezovi me gone nizašta, ali se srce moje boji reči Tvoje.
PSA 119:162 Radujem se reči Tvojoj kao onaj koji zadobije velik plen.
PSA 119:163 Mrzim na laž i gadim se na nju, ljubim zakon Tvoj.
PSA 119:164 Sedam puta na dan hvalim Te za sudove pravde Tvoje.
PSA 119:165 Velik mir imaju oni koji ljube zakon Tvoj, i u njih nema spoticanja.
PSA 119:166 Čekam spasenje Tvoje, Gospode, i zapovesti Tvoje izvršujem.
PSA 119:167 Duša moja čuva otkrivenja Tvoja, i ja ih ljubim veoma.
PSA 119:168 Čuvam zapovesti Tvoje i otkrivenja; jer su svi putevi moji pred Tobom.
PSA 119:169 Neka izađe tužnjava moja preda Te, Gospode! Po reči svojoj urazumi me.
PSA 119:170 Neka dođe moljenje moje preda Te! Po reči svojoj izbavi me.
PSA 119:171 Usta će moja pevati hvalu, kad me naučiš naredbama svojim.
PSA 119:172 Jezik će moj kazivati reč Tvoju, jer su sve zapovesti Tvoje pravedne.
PSA 119:173 Neka mi bude ruka Tvoja u pomoći; jer mi omileše zapovesti Tvoje;
PSA 119:174 Žedan sam spasenja Tvog, Gospode, i zakon je Tvoj uteha moja.
PSA 119:175 Neka živi duša moja i Tebe hvali, i sudovi Tvoji neka mi pomognu.
PSA 119:176 Zađoh kao ovca izgubljena: traži slugu svog; jer zapovesti Tvoje ne zaboravih.
PSA 120:1 Pesma za penjanje. Ka Gospodu zavikah u nevolji svojoj, i usliši me.
PSA 120:2 Gospode! Izbavi dušu moju od usta lažljivih i od jezika lukavog.
PSA 120:3 Šta će Ti dati i šta će Ti prineti jezik lukavi?
PSA 120:4 On je kao oštre strele u jakoga, kao ugljevlje smrekovo.
PSA 120:5 Teško meni kad sam tuđin kod Meseha, živim kod šatora kidarskih.
PSA 120:6 Dugo je živela duša moja s onima koji mrze na mir.
PSA 120:7 Ja sam miran; ali kad stanem govoriti u njih je rat.
PSA 121:1 Pesma za penjanje. Podižem oči svoje ka gorama; odakle mi dolazi pomoć?
PSA 121:2 Pomoć je meni od Gospoda, koji je stvorio nebo i zemlju.
PSA 121:3 Neće dati da popuzne noga tvoja; ne dremlje čuvar tvoj.
PSA 121:4 Gle, ne dremlje i ne spava čuvar Izrailjev.
PSA 121:5 Gospod je čuvar tvoj, Gospod je sen tvoj, On ti je s desne strane.
PSA 121:6 Danju te neće sunce ubiti ni mesec noću.
PSA 121:7 Gospod će te sačuvati od svakog zla, sačuvaće dušu tvoju Gospod.
PSA 121:8 Gospod će čuvati ulazak tvoj i izlazak tvoj, odsad i doveka.
PSA 122:1 Pesma za penjanje. Davidova. Obradovah se kad mi rekoše: Hajdemo u dom Gospodnji!
PSA 122:2 Evo, stoje noge naše na vratima tvojim, Jerusalime!
PSA 122:3 Jerusalim je izidan, kao grad sliven u jednu zgradu.
PSA 122:4 Onamo idu plemena, plemena Gospodnja, po naredbi Izrailjevoj da slave ime Gospodnje.
PSA 122:5 Onde stoje prestoli sudski, prestoli doma Davidovog.
PSA 122:6 Ištite mira Jerusalimu; neka bude dobro onima koji ljube Tebe!
PSA 122:7 Neka bude mir oko zidova tvojih, i čestitost u dvorima tvojim!
PSA 122:8 Radi braće svoje, i prijatelja svojih govorim: Mir ti!
PSA 122:9 Radi doma Gospoda Boga našeg želim ti dobro.
PSA 123:1 Pesma za penjanje. K Tebi podižem oči svoje, koji živiš na nebesima!
PSA 123:2 Kao što su oči slugama uprte u ruku gospodara njihovih, kao oči sluškinjine u ruku gospođe njene, tako su oči naše u Gospoda Boga našeg, dok se smiluje na nas.
PSA 123:3 Smiluj se na nas, Gospode, smiluj se na nas, jer smo se dovoljno nasitili sramote;
PSA 123:4 Dovoljno se nasitila duša naša ruga od ponositih, i sramote od oholih.
PSA 124:1 Pesma za penjanje. Davidova. Da nije bio Gospod s nama, neka reče Izrailj,
PSA 124:2 Da nije bio Gospod s nama, kad ljudi ustaše na nas,
PSA 124:3 Žive bi nas proždrli, kad se raspali gnev njihov na nas;
PSA 124:4 Potopila bi nas voda, reka bi pokrila dušu našu;
PSA 124:5 Pokrila bi dušu našu silna voda.
PSA 124:6 Blagosloven Gospod, koji nas ne dade zubima njihovim da nas rastržu!
PSA 124:7 Duša se naša izbavi kao ptica iz zamke lovačke; zamka se raskide, i mi se izbavismo.
PSA 124:8 Pomoć je naša u imenu Gospodnjem, koji je stvorio nebo i zemlju.
PSA 125:1 Pesma za penjanje. Ko se uzda u Gospoda, on je kao gora Sion, ne pomeša se, ostaje doveka.
PSA 125:2 Oko Jerusalima su gore, i Gospod je oko naroda svog odsad i doveka.
PSA 125:3 Jer neće ostati skiptar bezbožnički nad delom pravedničkim, da ne bi pravednici pružili ruke svoje na bezakonje.
PSA 125:4 Učini, Gospode, dobro dobrima i onima koji su prava srca.
PSA 125:5 A koji svrću na krive pute, oteraće Gospod s onima koji čine bezakonje. Mir Izrailju!
PSA 126:1 Pesma za penjanje. Kad vraćaše Gospod roblje sionsko, bejasmo kao u snu.
PSA 126:2 Tada usta naša behu puna radosti, i jezik naš pevanja. Tada govorahu po narodima: Veliko delo čini Gospod na njima.
PSA 126:3 Veliko delo čini Gospod na nama; razveselismo se.
PSA 126:4 Vraćaj, Gospode, roblje naše, kao potoke na sasušenu zemlju.
PSA 126:5 Koji su sa suzama sejali, neka žanju s pevanjem.
PSA 126:6 Ide i plače koji nosi seme da seje; poći će s pesmom noseći snopove svoje.
PSA 127:1 Pesma za penjanje. Solomunova. Ako Gospod neće graditi dom, uzalud se muče koji ga grade; ako neće Gospod čuvati grad, uzalud ne spava stražar.
PSA 127:2 Uzalud ranite, kasno ležete, jedete hleb umorni; milom svom On daje san.
PSA 127:3 Evo nasledstva od Gospoda: deca, porod je dar od Njega.
PSA 127:4 Šta su strele u ruci jakome, to su sinovi mladi.
PSA 127:5 Blago čoveku koji je njima napunio tul svoj! Neće se osramotiti kad se stanu razgovarati s neprijateljima na vratima.
PSA 128:1 Pesma za penjanje. Blago svakome, koji se boji Gospoda, koji hodi putevima Njegovim!
PSA 128:2 Jer će jesti od trudova ruku svojih. Blago tebi, i dobro ti je.
PSA 128:3 Žena je tvoja kao rodna loza usred doma tvog; sinovi tvoji kao grane maslinove oko stola tvog.
PSA 128:4 Gle, tako će biti blagosloven čovek koji se boji Gospoda.
PSA 128:5 Blagosloviće te Gospod sa Siona, i gledaćeš dobro jerusalimsko u sve dane života svog;
PSA 128:6 Videćeš sinove u sinova svojih. Mir Izrailju!
PSA 129:1 Pesma za penjanje. Mnogo mi dosađivaše od mladosti moje neka reče Izrailj,
PSA 129:2 Mnogo mi dosađivaše od mladosti moje, ali me ne svladaše.
PSA 129:3 Na leđima mojim oraše orači, i vodiše duge brazde svoje.
PSA 129:4 Gospod je pravedan; iseče konopce bezbožničke.
PSA 129:5 Postideće se, odbiće se svi koji nenavide Sion.
PSA 129:6 Biće kao trava na krovovima, koja se sasušuje pre nego se počupa,
PSA 129:7 Od koje neće žetelac napuniti ruke svoje, niti naručja svoja vezilac;
PSA 129:8 I koji prolaze neće reći: „Blagoslov Gospodnji na vama! Blagosiljamo vas imenom Gospodnjim.”
PSA 130:1 Pesma za penjanje. Iz dubine vičem k Tebi, Gospode!
PSA 130:2 Gospode! Čuj glas moj. Neka paze uši Tvoje na glas moljenja mog.
PSA 130:3 Ako ćeš na bezakonje gledati, Gospode, Gospode, ko će ostati?
PSA 130:4 Ali je u Tebe praštanje, da bi Te se bojali.
PSA 130:5 Čekam Gospoda; čeka duša moja; uzdam se u reč Njegovu.
PSA 130:6 Duša moja čeka Gospoda većma nego straže jutarnje, koje straže jutrom.
PSA 130:7 Neka čeka Izrailj Gospoda; jer je u Gospoda milost, i velik je u Njega otkup.
PSA 130:8 I On će otkupiti Izrailja od svih bezakonja Njegovih.
PSA 131:1 Pesma za penjanje. Davidova. Gospode! Ne nadima se srce moje, niti se uznose oči moje; niti idem na veliko, ni na ono što je više od mene.
PSA 131:2 Smeran sam i krotak dušom svojom, kao dete kraj matere; kao dete duša je moja u meni.
PSA 131:3 Nek se uzda Izrailj u Gospoda odsad i doveka.
PSA 132:1 Pesma za penjanje. Opomeni se, Gospode, Davida i sve smernosti njegove,
PSA 132:2 Kako se kunuo Gospodu, i zavetovao Bogu Jakovljevom:
PSA 132:3 „Neću ući u šator doma svog, niti ću leći na postelju odra svog;
PSA 132:4 Neću dati sna očima svojim, ni veđama svojim drema;
PSA 132:5 Dok ne nađem mesta Gospodu, stana Bogu Jakovljevom.”
PSA 132:6 Evo, čusmo da je u Jefremovoj zemlji, nađosmo Ga na poljima kirijat-jarimskim.
PSA 132:7 Uđimo u stan Njegov, poklonimo se podnožju nogu Njegovih.
PSA 132:8 Stani, Gospode, na počivalištu svom, Ti i kovčeg sile Tvoje.
PSA 132:9 Sveštenici Tvoji nek se obuku u pravdu, i sveci Tvoji nek se raduju.
PSA 132:10 Radi Davida, sluge svog, nemoj odvratiti lica od pomazanika svog.
PSA 132:11 Zakle se Gospod Davidu u istini, od koje neće odstupiti; od poroda tvog posadiću na prestolu tvom.
PSA 132:12 Ako sinovi tvoji uščuvaju zavet moj i otkrivenja moja kojima ću ih naučiti, onda će i sinovi njihovi doveka sedeti na prestolu svom.
PSA 132:13 Jer je izabrao Gospod Sion, i omile Mu živeti na njemu.
PSA 132:14 Ovo je počivalište moje uvek, ovde ću se naseliti; jer mi je omilelo.
PSA 132:15 Hranu ću njegovu blagosloviti, nište njegove nasitiću hleba.
PSA 132:16 Sveštenike ću njegove obući u spasenje, i sveti će se njegovi radovati.
PSA 132:17 Tu ću učiniti da uzraste rog Davidu, postaviću videlo pomazaniku svom.
PSA 132:18 Neprijatelje ću njegove obući u sramotu; a na njemu će cvetati venac njegov.
PSA 133:1 Pesma za penjanje. Davidova. Kako je lepo i krasno kad sva braća žive zajedno!
PSA 133:2 Kao dobro ulje na glavi, koje se stače na bradu, bradu Aronovu, koje se stače na skut od haljine njegove;
PSA 133:3 Kao rosa na Ermonu, koja silazi na gore sionske; jer je onde utvrdio Gospod blagoslov i život doveka.
PSA 134:1 Pesma za penjanje. Sad blagosiljajte Gospoda, sve sluge Gospodnje, koje stojite u domu Gospodnjem noću.
PSA 134:2 Podignite ruke svoje k svetinji, i blagosiljajte Gospoda.
PSA 134:3 Blagosloviće te sa Siona Gospod, koji je stvorio nebo i zemlju.
PSA 135:1 Aliluja. Hvalite ime Gospodnje, hvalite, sluge Gospodnje,
PSA 135:2 Koji stojite u domu Gospodnjem; u dvorima doma Boga našeg.
PSA 135:3 Hvalite Gospoda, jer je dobar Gospod; pojte imenu Njegovom, jer je slatko.
PSA 135:4 Jer Jakova izabra sebi Gospod, Izrailja za dostojanje svoje.
PSA 135:5 Jer poznah da je velik Gospod, i Gospod naš svrh svih bogova.
PSA 135:6 Šta god hoće, sve Gospod čini, na nebesima i na zemlji, u morima i u svim bezdanima.
PSA 135:7 Izvodi oblake od kraja zemlje, munje čini usred dažda, izvodi vetar iz staja njegovih.
PSA 135:8 On pobi prvence u Misiru od čoveka do živinčeta.
PSA 135:9 Pokaza znake i čudesa usred tebe, Misire, na Faraonu i na svim slugama njegovim.
PSA 135:10 Pobi narode velike, i izgubi careve jake:
PSA 135:11 Siona, cara amorejskog i Oga, cara vasanskog, i sva carstva hananska;
PSA 135:12 I dade zemlju njihovu u dostojanje, u dostojanje Izrailju, narodu svom.
PSA 135:13 Gospode! Ime je Tvoje večno; Gospode! Spomen je Tvoj od kolena do kolena.
PSA 135:14 Jer će suditi Gospod narodu svom, i na sluge svoje smilovaće se.
PSA 135:15 Idoli su neznabožački srebro i zlato, delo ruku čovečijih;
PSA 135:16 Usta imaju, a ne govore; oči imaju, a ne vide;
PSA 135:17 Uši imaju, a ne čuju; niti ima dihanja u ustima njihovim.
PSA 135:18 Kakvi su oni onakvi su i oni koji ih grade, i svi koji se uzdaju u njih.
PSA 135:19 Dome Izrailjev, blagosiljaj Gospoda; dome Aronov, blagosiljaj Gospoda;
PSA 135:20 Dome Levijev, blagosiljaj Gospoda; koji se bojite Gospoda, blagosiljajte Gospoda.
PSA 135:21 Blagosloven Gospod na Sionu, koji živi u Jerusalimu! Aliluja!
PSA 136:1 Slavite Gospoda, jer je dobar; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:2 Slavite Boga nad bogovima; jer je doveka milost Njegova.
PSA 136:3 Slavite Gospodara nad gospodarima; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:4 Onog, koji jedan tvori čudesa velika; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:5 Koji je stvorio nebesa premudro; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:6 Utvrdio zemlju na vodi; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:7 Stvorio velika videla; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:8 Sunce, da upravlja danom; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:9 Mesec i zvezde, da upravljaju noću; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:10 Koji pobi Misir u prvencima njegovim; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:11 Izvede iz njega Izrailja; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:12 Rukom krepkom i mišicom podignutom; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:13 Koji razdvoji Crveno More; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:14 I provede Izrailja kroz sred njega; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:15 A Faraona i vojsku njegovu vrže u more crveno; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:16 Prevede narod svoj preko pustinje; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:17 Pobi careve velike; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:18 I izgubi careve znatne; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:19 Siona, cara amorejskog; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:20 I Oga, cara vasanskog; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:21 I dade zemlju njihovu u dostojanje; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:22 U dostojanje Izrailju, sluzi svom; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:23 Koji nas se opomenu u poniženju našem; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:24 I izbavi nas od neprijatelja naših; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:25 Koji daje hranu svakom telu; jer je doveka milost Njegova;
PSA 136:26 Slavite Boga nebeskog; jer je doveka milost Njegova.
PSA 137:1 Na vodama vavilonskim seđasmo i plakasmo opominjući se Siona.
PSA 137:2 O vrbama sred njega vešasmo harfe svoje.
PSA 137:3 Onde iskahu koji nas zarobiše da pevamo, i koji nas oboriše da se veselimo: „Pevajte nam pesmu sionsku.”
PSA 137:4 Kako ćemo pevati pesmu Gospodnju u zemlji tuđoj?
PSA 137:5 Ako zaboravim tebe, Jerusalime, neka me zaboravi desnica moja.
PSA 137:6 Neka prione jezik moj za usta moja, ako tebe ne uspamtim, ako ne uzdržim Jerusalima svrh veselja svog.
PSA 137:7 Napomeni, Gospode, sinovima Edomovim dan jerusalimski, kad govoriše: Raskopajte, raskopajte ga do temelja.
PSA 137:8 Kćeri vavilonska, krvnico, blago onome ko ti plati za delo koje si nama učinila!
PSA 137:9 Blago onome koji uzme i razbije decu tvoju o kamen.
PSA 138:1 Psalam Davidov. Slavim Te, Gospode, od svega srca svog, pred bogovima pevam Tebi.
PSA 138:2 Poklanjam se pred svetom crkvom Tvojom, i slavim ime Tvoje, za dobrotu Tvoju i za istinu Tvoju; jer si po svakom imenu svom podigao reč svoju.
PSA 138:3 U dan, u koji zazvah, Ti si me uslišio, dunuo slobodu u dušu moju.
PSA 138:4 Slaviće Te, Gospode, svi carevi zemaljski, kad čuju reči usta Tvojih;
PSA 138:5 I pevaće puteve Gospodnje, jer je velika slava Gospodnja.
PSA 138:6 Jer je visok Gospod, i vidi niskog, i visokog izdaleka poznaje.
PSA 138:7 Ako pođem u tuzi, Ti ćeš me oživeti; na zloću neprijatelja mojih pružićeš ruku svoju i zakloniće me desnica Tvoja.
PSA 138:8 Gospod će svršiti za mene. Gospode! Milost je Tvoja doveka; dela ruku svojih ne ostavljaj.
PSA 139:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Gospode! Ti me kušaš i znaš.
PSA 139:2 Ti znaš kad sedam i kad ustanem; Ti znaš pomisli moje izdaleka;
PSA 139:3 Kad hodim i kad se odmaram, Ti si oko mene, i sve puteve moje vidiš.
PSA 139:4 Još nema reči na jeziku mom, a Ti, Gospode, gle, već sve znaš.
PSA 139:5 Sastrag i spred Ti si me zaklonio, i stavio na me ruku svoju.
PSA 139:6 Čudno je za me znanje Tvoje, visoko, ne mogu da ga dokučim.
PSA 139:7 Kuda bih otišao od duha Tvog, i od lica Tvog kuda bih pobegao?
PSA 139:8 Da izađem na nebo, Ti si onde. Da siđem u pakao, onde si.
PSA 139:9 Da se dignem na krilima od zore, i preselim se na kraj mora:
PSA 139:10 I onde će me ruka Tvoja voditi, i držati me desnica Tvoja.
PSA 139:11 Da kažem: Da ako me mrak sakrije; ali je i noć kao videlo oko mene.
PSA 139:12 Ni mrak neće zamračiti od Tebe, i noć je svetla kao dan: mrak je kao videlo.
PSA 139:13 Jer si Ti stvorio šta je u meni, sastavio si me u utrobi matere moje.
PSA 139:14 Hvalim Te, što sam divno sazdan. Divna su dela Tvoja, i duša moja to zna dobro.
PSA 139:15 Nijedna se kost moja nije sakrila od Tebe, ako i jesam sazdan tajno, otkan u dubini zemaljskoj.
PSA 139:16 Zametak moj videše oči Tvoje, u knjizi je Tvojoj sve to zapisano, i dani zabeleženi, kad ih još nije bilo nijednog.
PSA 139:17 Kako su mi nedokučive pomisli Tvoje, Bože! Kako im je velik broj!
PSA 139:18 Da ih brojim, više ih je nego peska. Kad se probudim, još sam s Tobom.
PSA 139:19 Da hoćeš, Bože, ubiti bezbožnika! Krvopije, idite od mene.
PSA 139:20 Oni govore ružno na Tebe; uzimaju ime Tvoje uzalud neprijatelji Tvoji.
PSA 139:21 Zar da ne mrzim na one, koji na Te mrze, Gospode, i da se ne gadim na one koji ustaju na Tebe?
PSA 139:22 Punom mrzošću mrzim na njih; neprijatelji su mi.
PSA 139:23 Okušaj me, Bože, i poznaj srce moje, ispitaj me, i poznaj pomisli moje.
PSA 139:24 I vidi jesam li na zlom putu, i vodi me na put večni.
PSA 140:1 Načelniku pevačkom. Psalam Davidov. Izbavi me, Gospode, od čoveka zlog, sačuvaj me od nasilnika,
PSA 140:2 Koji pomišljaju zlo u srcu i svaki dan podižu rat;
PSA 140:3 Oštre jezik svoj kao zmija, jed je aspidin u ustima njihovim.
PSA 140:4 Sačuvaj me, Bože, od ruku bezbožničkih, od nasilnika sahrani me, koji misle da potkinu noge moje.
PSA 140:5 Oholi mi namestiše zamke i prugla, metnuše mi mrežu na put, pređu razapeše mi.
PSA 140:6 Rekoh Gospodu: Ti si Bog moj, usliši, Gospode, glas moljenja mog.
PSA 140:7 Gospode, Gospode, krepki Spasitelju moj, zakloni glavu moju u dan ratni!
PSA 140:8 Ne daj, Gospode, bezbožniku šta želi, ne daj mu da dokuči šta je naumio, da se ne uznose.
PSA 140:9 Otrov onih što su oko mene, pogibao usta njihovih neka se obrati na njih.
PSA 140:10 Neka padne na njih živo ugljevlje; neka ih On baci u oganj, u propasti, da ne ustanu.
PSA 140:11 Čovek jezičan neće se utvrditi na zemlji, nepravednog će zloća uvaliti u pogibao.
PSA 140:12 Znam da će Gospod pokazati pravdu nevoljnome i pravicu ubogima.
PSA 140:13 Da! Pravedni će slaviti ime Tvoje, pravi će ostati pred licem Tvojim.
PSA 141:1 Psalam Davidov. Gospode, vičem k Tebi, pohitaj k meni, čuj glas moljenja mog, kad vičem k Tebi.
PSA 141:2 Nek izađe molitva moja kao kad pred lice Tvoje, dizanje ruku mojih kao prinos, večernji.
PSA 141:3 Postavi, Gospode, stražu kod jezika mog, čuvaj vrata usta mojih.
PSA 141:4 Ne daj srcu mom da zastrani na zle pomisli, da čini dela bezbožna s ljudima koji postupaju nepravedno; i da ne okusim sladosti njihove.
PSA 141:5 Neka me bije pravednik, to je milost; neka me kara, to je ulje za glavu moju; glava moja neće odbaciti, ako će i više; nego je molitva moja protiv zloće njihove.
PSA 141:6 Rasuše se po kamenim vrletima sudije njihove, i čuše reči moje kako su blage.
PSA 141:7 Kao kad ko seče i teše, tako se razleteše kosti naše do čeljusti paklenih.
PSA 141:8 Ali su k Tebi, Gospode, Gospode, upravljene oči moje, u Tebe se uzdam, nemoj odbaciti dušu moju.
PSA 141:9 Sačuvaj me od zamke, koju mi metnuše, od lukavstva onih, koji čine bezakonje.
PSA 141:10 Pašće u mreže svoje bezbožnici, a ja ću jedan proći.
PSA 142:1 Nauk Davidov. Molitva, kad beše u pećini. Glasom svojim ka Gospodu vičem, glasom svojim Gospodu se molim.
PSA 142:2 Izlivam pred Njim moljenje svoje, tugu svoju pred Njim kazujem,
PSA 142:3 Kad iznemogne u meni duh moj. Ti znaš stazu moju. Na putu, kojim hodim, sakriše mi zamku.
PSA 142:4 Pogledam nadesno, i vidim da me niko ne zna; nestade mi utočišta, niko ne mari za dušu moju.
PSA 142:5 Vičem k Tebi, Gospode; velim: Ti si utočište moje, deo moj na zemlji živih.
PSA 142:6 Čuj tužnjavu moju; jer se mučim veoma. Izbavi me od onih koji me gone, jer su jači od mene.
PSA 142:7 Izvedi iz tamnice dušu moju, da slavim ime Tvoje. Oko mene će se skupiti pravednici, kad mi učiniš dobro.
PSA 143:1 Psalam Davidov. Gospode, usliši molitvu moju, primi moljenje moje po istini svojoj, usliši me po pravdi svojoj.
PSA 143:2 I ne idi na sud sa slugom svojim, jer se neće opravdati pred Tobom niko živ.
PSA 143:3 Neprijatelj goni dušu moju, gazi u prah život moj, posađuje me u mrak, kao davno pomrle.
PSA 143:4 Trne u meni duh moj, nestaje u meni srca mog.
PSA 143:5 Pominjem dane stare, prebrajam sve poslove Tvoje, razmišljam o delima ruku Tvojih.
PSA 143:6 Pružam k Tebi ruke svoje; duša je moja kao suva zemlja pred Tobom.
PSA 143:7 Pohitaj, usliši me; Gospode, nestaje duha mog, nemoj odvratiti lice svoje od mene; jer ću biti kao oni koji odlaze u grob.
PSA 143:8 Rano mi javi milost svoju, jer se u Tebe uzdam. Pokaži mi put, kojim da idem, jer k Tebi podižem dušu svoju.
PSA 143:9 Izbavi me od neprijatelja mojih, Gospode, k Tebi pritečem.
PSA 143:10 Nauči me Tvoriti volju Tvoju, jer si Ti Bog moj; duh Tvoj blagi neka me vodi po stazi pravoj.
PSA 143:11 Imena radi svog, Gospode, oživi me, po pravdi svojoj izvedi iz muke dušu moju.
PSA 143:12 I po milosti svojoj istrebi neprijatelje moje, i pogubi sve koji muče dušu moju, jer sam Tvoj sluga.
PSA 144:1 Psalam Davidov. Blagosloven Gospod, grad moj, koji uči ruke moje boju, prste moje ratu,
PSA 144:2 Dobrotvor moj i ograda moja, utočište moje i Izbavitelj moj, Štit moj, Onaj u koga se uzdam, koji mi pokorava narod moj.
PSA 144:3 Gospode! Šta je čovek, te znaš za nj, i sin smrtnoga, te ga paziš?
PSA 144:4 Čovek je kao ništa; dani su njegovi kao sen, koji prolazi.
PSA 144:5 Gospode! Savij nebesa svoja, i siđi; dotakni se gora, i zadimiće se.
PSA 144:6 Sevni munjom, i razagnaj ih; pusti strele svoje, i raspi ih.
PSA 144:7 Pruži ruku svoju s visine, izbavi me i izvadi me iz vode velike, iz ruku tuđinaca,
PSA 144:8 Kojih usta govore ništavne stvari, i kojih je desnica desnica lažna.
PSA 144:9 Bože! Pesmu novu pevaću Ti, u psaltir od deset žica udaraću Tebi,
PSA 144:10 Koji daješ spasenje carevima, i Davida slugu svog izbavljaš od ljutog mača.
PSA 144:11 Izbavi me i otmi me iz ruke tuđinaca, kojih usta govore ništavne stvari, i kojih je desnica desnica lažna.
PSA 144:12 Sinovi naši neka budu kao bilje, koje veselo odraste u mladosti; kćeri naše kao stupovi prekrasno izrađeni u dvoru;
PSA 144:13 Žitnice naše pune, obilne svakim žitom; ovce naše nek se množe na hiljade i na sto hiljada po stanovima našim.
PSA 144:14 Volovi naši neka budu tovni; neka ne budu napadanja, ni bežanja, ni tužnjave po ulicama našim.
PSA 144:15 Blago narodu, u kog je sve ovako! Blago narodu, u kog je Gospod Bog!
PSA 145:1 Hvala Davidova. Uzvišavaću Te, Bože moj, care moj, blagosiljaću ime Tvoje od veka do veka.
PSA 145:2 Svaki ću Te dan blagosiljati, i hvaliću ime Tvoje doveka i bez prestanka.
PSA 145:3 Velik je Gospod, i valja Ga slaviti, i veličanstvo Njegovo ne može se dosegnuti.
PSA 145:4 Od kolena do kolena hvaliće dela Tvoja, i silu Tvoju kazivati.
PSA 145:5 O visokoj slavi Tvog veličanstva, i o divnim delima Tvojim razmišljam.
PSA 145:6 Pripovedaće silu čudesa Tvojih, i ja ću veličanstvo Tvoje kazivati.
PSA 145:7 Hvaliće veliku dobrotu Tvoju i pravdu Tvoju pevaće.
PSA 145:8 Podatljiv je i milosrdan Gospod, dugo trpi i velike je milosti.
PSA 145:9 Dobar je Gospod prema svima, i žalostiv na sva dela svoja.
PSA 145:10 Neka Te slave, Gospode, sva dela Tvoja, i sveci Tvoji neka Te blagosiljaju.
PSA 145:11 Neka kazuju slavu carstva Tvog, i silu Tvoju pripovedaju.
PSA 145:12 Da bi javili sinovima ljudskim silu Tvoju, i visoku slavu carstva Tvog.
PSA 145:13 Carstvo je Tvoje carstvo svih vekova, i vlada Tvoja na sva kolena.
PSA 145:14 Gospod prihvata sve koji padaju, i ispravlja sve pognute.
PSA 145:15 Oči su svih k Tebi upravljene, i Ti im daješ hranu na vreme;
PSA 145:16 Otvaraš ruku svoju, i sitiš svašta živo po želji.
PSA 145:17 Pravedan je Gospod u svim putevima svojim, i svet u svim delima svojim.
PSA 145:18 Gospod je blizu svih koji Ga prizivaju, svih, koji Ga prizivaju u istini.
PSA 145:19 Želju ispunja onima koji Ga se boje, tužnjavu njihovu čuje, i pomaže im.
PSA 145:20 Čuva Gospod sve koji Ga ljube, a bezbožnike sve će istrebiti.
PSA 145:21 Hvalu Gospodu neka govore usta moja, i neka blagosilja svako telo sveto ime Njegovo uvek i bez prestanka.
PSA 146:1 Aliluja. Hvali, dušo moja, Gospoda.
PSA 146:2 Hvaliću Gospoda za života svog, pevaću Bogu svom dok me je god.
PSA 146:3 Ne uzdajte se u knezove, u sina čovečijeg, u kog nema pomoći.
PSA 146:4 Iziđe iz njega duh, i vrati se u zemlju svoju: taj dan propadnu sve pomisli njegove.
PSA 146:5 Blago onome, kome je pomoćnik Bog Jakovljev, kome je nadanje u Gospodu, Bogu njegovom,
PSA 146:6 Koji je stvorio nebo i zemlju, more i sve što je u njima; koji drži veru uvek,
PSA 146:7 Čini sud onima kojima se čini krivo; daje hranu gladnima. Gospod dreši svezane,
PSA 146:8 Gospod otvara oči slepcima, podiže oborene, Gospod ljubi pravednike.
PSA 146:9 Gospod čuva došljake, pomaže siroti i udovici; a put bezbožnički prevraća.
PSA 146:10 Gospod je car doveka, Bog tvoj, Sione, od kolena do kolena. Aliluja.
PSA 147:1 Hvalite Gospoda, jer je slatko pevati Boga našeg, jer Blagome prilikuje hvala.
PSA 147:2 Gospod zida Jerusalim, sabira rasejane sinove Izrailjeve;
PSA 147:3 Isceljuje one koji su skrušenog srca, i leči tuge njihove;
PSA 147:4 Izbraja mnoštvo zvezda, i sve ih zove imenom.
PSA 147:5 Velik je Gospod naš i velika je krepost Njegova, i razumu Njegovom nema mere.
PSA 147:6 Prihvata smerne Gospod, a bezbožne ponižava do zemlje.
PSA 147:7 Redom pevajte Gospodu hvalu, udarajte Bogu našem u gusle.
PSA 147:8 On zastire nebo oblacima, sprema zemlji dažd, čini te raste na gorama trava;
PSA 147:9 Daje stoci piću njenu, i vranićima, koji viču k Njemu.
PSA 147:10 Ne mari za silu konjsku, niti su Mu mili kraci čovečiji.
PSA 147:11 Mili su Gospodu oni koji Ga se boje, koji se uzdaju u milost Njegovu.
PSA 147:12 Slavi, Jerusalime, Gospoda; hvali Boga svog, Sione!
PSA 147:13 Jer On utvrđuje prevornice vrata tvojih, blagosilja sinove tvoje u tebi.
PSA 147:14 Ograđuje međe tvoje mirom, nasićava te jedre pšenice.
PSA 147:15 Šalje govor svoj na zemlju, brzo teče reč Njegova.
PSA 147:16 Daje sneg kao vunu, sipa inje kao pepeo.
PSA 147:17 Baca grad svoj kao zalogaje, pred mrazom Njegovim ko će ostati?
PSA 147:18 Pošalje reč svoju, i sve se raskravi; dune duhom svojim, i poteku vode.
PSA 147:19 On je javio reč svoju Jakovu, naredbe i sudove svoje Izrailju.
PSA 147:20 Ovo nije učinio ni jednom drugom narodu, i sudova Njegovih oni ne znaju. Aliluja!
PSA 148:1 Aliluja. Hvalite Gospoda na nebesima, hvalite Ga na visini.
PSA 148:2 Hvalite Ga, svi anđeli Njegovi, hvalite Ga, sve vojske Njegove!
PSA 148:3 Hvalite Ga, sunce i meseče, hvalite Ga, sve zvezde sjajne!
PSA 148:4 Hvalite Ga, nebesa nad nebesima i vodo nad nebesima!
PSA 148:5 Neka hvale ime Gospodnje, jer On zapovedi i stvoriše se.
PSA 148:6 Postavi ih zasvagda i zavavek, dade naredbu, koja neće proći.
PSA 148:7 Hvalite Gospoda na zemlji, velike ribe i sve bezdane;
PSA 148:8 Oganj i grad, sneg i magla, vetar silni, koji izvršuje reč Njegovu.
PSA 148:9 Gore i svi humovi, rodna drveta i svi kedri,
PSA 148:10 Zveri i sva stoka, bubine i ptice krilate,
PSA 148:11 Carevi zemaljski i svi narodi, knezovi i sve sudije zemaljske,
PSA 148:12 Momci i devojke, starci i deca
PSA 148:13 Neka hvale ime Gospodnje; jer je samo Njegovo ime uzvišeno, slava Njegova na zemlji i na nebu.
PSA 148:14 On je uzvisio rog naroda svog, slavu svih svetaca svojih, sinova Izrailjevih, naroda koji je blizu Njega.
PSA 149:1 Aliluja. Pojte Gospodu pesmu novu; hvala da Mu je na saboru svetih.
PSA 149:2 Neka se veseli Izrailj o Stvoritelju svom, sinovi sionski nek se raduju o caru svom.
PSA 149:3 Neka hvale ime Njegovo poklikujući, u bubanj i gusle neka Mu udaraju.
PSA 149:4 Jer je mio Gospodu narod Njegov, ukrašava smerne spasavajući ih.
PSA 149:5 Nek se vesele sveci u slavi, i nek se raduju na posteljama svojim.
PSA 149:6 Slava je Božija u ustima njihovim, i mač s obe strane oštar u ruci njihovoj,
PSA 149:7 Da se osvete narodima, i pokaraju plemena;
PSA 149:8 Da svežu careve njihove u lance, i vlastelu njihovu u okove gvozdene,
PSA 149:9 I izvrše na njima napisani sud. Ova je čast svima svecima Njegovim. Aliluja!
PSA 150:1 Aliluja. Hvalite Boga u svetinji Njegovoj, hvalite Ga na tvrđi slave Njegove.
PSA 150:2 Hvalite Ga prema sili Njegovoj, hvalite Ga prema visokom veličanstvu Njegovom.
PSA 150:3 Hvalite Ga uz glas trubni, hvalite Ga uz psaltir i gusle.
PSA 150:4 Hvalite Ga s bubnjem i veseljem, hvalite Ga uz žice i organ.
PSA 150:5 Hvalite Ga uz jasne kimvale, hvalite Ga uz kimvale gromovne.
PSA 150:6 Sve što diše neka hvali Gospoda! Aliluja!
PRO 1:1 Priče Solomuna sina Davidovog, cara Izrailjevog.
PRO 1:2 Da se poznaje mudrost i nastava, da se razumeju reči razumne,
PRO 1:3 Da se prima nastava u razumu, u pravdi, u sudu i u svemu što je pravo,
PRO 1:4 Da se daje ludima razboritost, mladićima znanje i pomnjivost.
PRO 1:5 Mudar će slušati i više će znati, i razuman će steći mudrost,
PRO 1:6 Da razume priče i značenje, reči mudrih ljudi i zagonetke njihove.
PRO 1:7 Početak je mudrosti strah Gospodnji; ludi preziru mudrost i nastavu.
PRO 1:8 Slušaj, sine, nastavu oca svog, i ne ostavljaj nauke matere svoje.
PRO 1:9 Jer će biti venac od milina oko glave tvoje, i grivna na grlu tvom.
PRO 1:10 Sine moj, ako bi te mamili grešnici, ne pristaj;
PRO 1:11 Ako bi rekli: Hodi s nama da vrebamo krv, da zasedamo pravome nizašta;
PRO 1:12 Proždrećemo ih kao grob žive, i svekolike kao one koji silaze u jamu;
PRO 1:13 Svakojakog blaga dobićemo, napunićemo kuće svoje plena;
PRO 1:14 Bacaćeš žreb svoj s nama; jedan će nam tobolac biti svima;
PRO 1:15 Sine moj, ne idi na put s njima, čuvaj nogu svoju od staze njihove.
PRO 1:16 Jer nogama svojim trče na zlo i hite da prolivaju krv.
PRO 1:17 Jer se uzalud razapinje mreža na oči svakoj ptici;
PRO 1:18 A oni vrebaju svoju krv i zasedaju svojoj duši.
PRO 1:19 Takvi su putevi svih lakomih na dobitak, koji uzima dušu svojim gospodarima.
PRO 1:20 Premudrost viče na polju, na ulicama pušta glas svoj;
PRO 1:21 U najvećoj vrevi viče, na vratima, u gradu govori svoje besede;
PRO 1:22 Ludi, dokle ćete ljubiti ludost? I podsmevačima dokle će biti mio podsmeh? I bezumni, dokle će mrzeti na znanje?
PRO 1:23 Obratite se na karanje moje; evo, izasuću vam duh svoj, kazaću vam reči svoje.
PRO 1:24 Što zvah, ali ne hteste, pružah ruku svoju, ali niko ne mari,
PRO 1:25 Nego odbaciste svaki savet moj, i karanje moje ne hteste primiti;
PRO 1:26 Zato ću se i ja smejati vašoj nevolji, rugaću se kad dođe čega se bojite;
PRO 1:27 Kad kao pustoš dođe čega se bojite, i pogibao vaša kao oluja kad dođe, kad navali na vas nevolja i muka.
PRO 1:28 Tada će me zvati, ali se neću odazvati; rano će tražiti, ali me neće naći.
PRO 1:29 Jer mrziše na znanje, i strah Gospodnji ne izabraše;
PRO 1:30 Ne pristaše na moj savet, i preziraše sva karanja moja.
PRO 1:31 Zato će jesti plod od puteva svojih, i nasitiće se saveta svojih.
PRO 1:32 Jer će lude ubiti mir njihov, i bezumne će pogubiti sreća njihova.
PRO 1:33 Ali ko me sluša boraviće bezbrižno, i biće na miru ne bojeći se zla.
PRO 2:1 Sine moj, ako primiš reči moje, i zapovesti moje sahraniš kod sebe,
PRO 2:2 Da pazi uho tvoje na mudrost, i prigneš srce svoje k razumu,
PRO 2:3 Ako prizoveš mudrost, i k razumu podigneš glas svoj,
PRO 2:4 Ako ga ustražiš kao srebro, i kao sakriveno blago ako dobro ustražiš;
PRO 2:5 Tada ćeš razumeti strah Gospodnji, i poznanje Božije naći ćeš.
PRO 2:6 Jer Gospod daje mudrost, iz Njegovih usta dolazi znanje i razum.
PRO 2:7 Čuva pravima šta doista jeste, štit je onima koji hode u bezazlenosti,
PRO 2:8 Da bi se držali staza pravih, a On čuva put svetaca svojih.
PRO 2:9 Tada ćeš razumeti pravdu i sud i šta je pravo, i svaki dobri put.
PRO 2:10 Kad dođe mudrost u srce tvoje, i znanje omili duši tvojoj,
PRO 2:11 Pomnjivost će paziti na te, razum će te čuvati,
PRO 2:12 Izbavljajući te od zla puta, od ljudi koji govore opake stvari,
PRO 2:13 Koji ostavljaju prave pute da idu putevima mračnim,
PRO 2:14 Koji se raduju zlo čineći, i igraju u zlim opačinama;
PRO 2:15 Kojih su putevi krivi, i sami su opaki na stazama svojim;
PRO 2:16 Izbavljajući te od žene tuđe, od tuđinke, koja laska svojim rečima,
PRO 2:17 Koja ostavlja vođu mladosti svoje, i zaboravlja zavet Boga svog.
PRO 2:18 Jer k smrti vodi dom njen, i k mrtvima staze njene.
PRO 2:19 Ko god uđe k njoj ne vraća se, niti izlazi na put životni.
PRO 2:20 Zato hodi putem dobrih, i drži se staza pravedničkih.
PRO 2:21 Jer će pravednici nastavati na zemlji, i bezazleni će ostati na njoj.
PRO 2:22 A bezbožni će se istrebiti sa zemlje, i bezakonici će se iščupati iz nje.
PRO 3:1 Sine moj, ne zaboravljaj nauke moje, i zapovesti moje neka hrane srce tvoje.
PRO 3:2 Jer će ti doneti dug život, dobre godine i mir.
PRO 3:3 Milost i istina neka te ne ostavlja; priveži ih sebi na grlo, upiši ih na ploči srca svog.
PRO 3:4 Te ćeš naći milost i dobru misao pred Bogom i pred ljudima.
PRO 3:5 Uzdaj se u Gospoda svim srcem svojim, a na svoj razum ne oslanjaj se.
PRO 3:6 Na svim putevima svojim imaj Ga na umu, i On će upravljati staze tvoje.
PRO 3:7 Ne misli sam o sebi da si mudar; boj se Gospoda i uklanjaj se oda zla.
PRO 3:8 To će biti zdravlje pupku tvom i zalivanje kostima tvojim.
PRO 3:9 Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega dohotka svog;
PRO 3:10 I biće pune žitnice tvoje obilja, i presipaće se vino iz kaca tvojih.
PRO 3:11 Sine moj, ne odbacuj nastave Gospodnje, i nemoj da ti dosadi karanje Njegovo.
PRO 3:12 Jer koga ljubi Gospod onog kara, i kao otac sina koji mu je mio.
PRO 3:13 Blago čoveku koji nađe mudrost, i čoveku koji dobije razum.
PRO 3:14 Jer je bolje njom trgovati nego trgovati srebrom, i dobitak na njoj bolji je od zlata.
PRO 3:15 Skuplja je od dragog kamenja, i šta je god najmilijih stvari tvojih ne mogu se izjednačiti s njom.
PRO 3:16 Dug život u desnici joj je, a u levici bogatstvo i slava.
PRO 3:17 Putevi su njeni mili putevi i sve staze njene mirne.
PRO 3:18 Drvo je životno onima koji se hvataju za nju, i ko je god drži srećan je.
PRO 3:19 Gospod je mudrošću osnovao zemlju, utvrdio nebesa razumom.
PRO 3:20 Njegovom mudrošću razvališe se bezdane i oblaci kaplju rosom.
PRO 3:21 Sine moj, da ti to ne odlazi iz očiju; čuvaj pravu mudrost i razboritost;
PRO 3:22 I biće život duši tvojoj i nakit grlu tvom.
PRO 3:23 Tada ćeš ići bez brige putem svojim, i noga tvoja neće se spotaći.
PRO 3:24 Kad ležeš, nećeš se plašiti, i kad počivaš, sladak će ti biti san.
PRO 3:25 Nećeš se plašiti od nagle strahote ni od pogibli bezbožničke kad dođe.
PRO 3:26 Jer će ti Gospod biti uzdanica i čuvaće ti nogu da se ne uhvati.
PRO 3:27 Ne odreci dobra onima kojima treba, kad možeš učiniti.
PRO 3:28 Ne govori bližnjemu svom: Idi, i dođi drugi put, i sutra ću ti dati, kad imaš.
PRO 3:29 Ne kuj zlo bližnjemu svom koji živi s tobom bez brige.
PRO 3:30 Ne svađaj se ni s kim bez uzroka, ako ti nije učinio zlo.
PRO 3:31 Nemoj zavideti nasilniku, ni izabrati koji put njegov.
PRO 3:32 Jer je mrzak Gospodu zlikovac, a u pravednih je tajna njegova.
PRO 3:33 Prokletstvo je Gospodnje u kući bezbožnikovoj, a stan pravednički blagosilja.
PRO 3:34 Jer podsmevačima On se podsmeva, a krotkima daje milost.
PRO 3:35 Mudri će naslediti slavu, a bezumnike će odneti sramota.
PRO 4:1 Slušajte, deco, nastavu očevu, i pazite da biste poznali mudrost.
PRO 4:2 Jer vam dobru nauku dajem, ne ostavljajte zakon moj.
PRO 4:3 Kad bejah sin u oca svog mlad, i jedinac u matere svoje,
PRO 4:4 On me učaše i govoraše mi: Neka primi srce tvoje reči moje, drži zapovesti moje i bićeš živ.
PRO 4:5 Pribavi mudrost, pribavi razum; ne zaboravljaj i ne odstupaj od reči usta mojih.
PRO 4:6 Nemoj je ostaviti, i čuvaće te, ljubi je, i hraniće te.
PRO 4:7 Mudrost je glavno; pribavi mudrost, i za sve imanje svoje pribavi razum.
PRO 4:8 Podiži je i ona će te uzvisiti, proslaviće te kad je zagrliš.
PRO 4:9 Metnuće ti na glavu venac od milina, krasnu krunu daće ti.
PRO 4:10 Slušaj, sine moj, i primi reči moje, i umnožiće ti se godine životu.
PRO 4:11 Učim te putu mudrosti, vodim te stazama pravim.
PRO 4:12 Kad ushodiš, neće se stezati koraci tvoji, i ako potrčiš nećeš se spotaknuti.
PRO 4:13 Drži se nastave i ne puštaj, čuvaj je, jer ti je život.
PRO 4:14 Ne idi na stazu bezbožničku i putem nevaljalih ljudi ne stupaj.
PRO 4:15 Ostavi ga, ne hodi po njemu, ukloni se od njega i mini ga.
PRO 4:16 Jer ne spavaju ako ne učine zla, i ne dolazi im san ako koga ne obore.
PRO 4:17 Jer jedu hleb bezbožnosti i piju vino nasilja.
PRO 4:18 A put je pravednički kao svetlo videlo, koje sve većma svetli dok ne bude pravi dan.
PRO 4:19 A put je bezbožnički kao mrak, ne znaju na šta će se spotaknuti.
PRO 4:20 Sine moj, slušaj reči moje, prigni uho svoje besedi mojoj.
PRO 4:21 Da ti ne odlaze iz očiju; čuvaj ih usred srca svog.
PRO 4:22 Jer su život onima koji ih nalaze i zdravlje svemu telu njihovom.
PRO 4:23 Svrh svega što se čuva čuvaj srce svoje, jer iz njega izlazi život.
PRO 4:24 Ukloni od usta svojih opačinu i od usana svojih nevaljalstvo udalji.
PRO 4:25 Oči tvoje neka gledaju upravo i veđe tvoje neka se upravljaju pravo pred tobom.
PRO 4:26 Meri stazu nogama svojim, i svi putevi tvoji neka su poravnjeni.
PRO 4:27 Ne svrći ni nadesno ni nalevo, odvraćaj nogu svoju oda zla.
PRO 5:1 Sine moj, slušaj mudrost moju, k razumu mom prigni uho svoje,
PRO 5:2 Da se držiš razboritosti, i usne tvoje da hrane znanje.
PRO 5:3 Jer s usana tuđe žene kaplje med, i grlo joj je mekše od ulja;
PRO 5:4 Ali joj je posledak gorak kao pelen, oštar kao mač s obe strane oštar.
PRO 5:5 Noge joj silaze k smrti, do pakla dopiru koraci njeni.
PRO 5:6 Da ne bi merio put životni, savijaju se staze njene da ne znaš.
PRO 5:7 Zato, deco, poslušajte mene, i ne odstupajte od reči usta mojih.
PRO 5:8 Neka je daleko od nje put tvoj, i ne približuj se k vratima kuće njene,
PRO 5:9 Da ne bi dao drugima slave svoje i godina svojih nemilostivome,
PRO 5:10 Da se ne bi tuđinci nasitili tvog blaga i trud tvoj da ne bi bio u tuđoj kući,
PRO 5:11 I da ne ridaš na posletku, kad se stroši meso tvoje i telo tvoje,
PRO 5:12 I kažeš: Kako mrzih na nastavu, i kako srce moje prezira karanje!
PRO 5:13 I ne poslušah glas učitelja svojih, i ne prignuh uha svog k onima koji me učahu!
PRO 5:14 Umalo ne zapadoh u svako zlo usred zbora i skupštine.
PRO 5:15 Pij vodu iz svog studenca i što teče iz tvog izvora.
PRO 5:16 Neka se razlivaju tvoji izvori na polje, i potoci po ulicama.
PRO 5:17 Imaj ih sam za se, a ne tuđin s tobom.
PRO 5:18 Blagosloven da je izvor tvoj, i veseli se ženom mladosti svoje;
PRO 5:19 Neka ti je kao košuta mila i kao srna ljupka; dojke njene neka te opijaju u svako doba, u ljubavi njenoj posrći jednako.
PRO 5:20 A zašto bi, sine, posrtao za tuđinkom i golio nedra tuđoj,
PRO 5:21 Kad su pred očima Gospodu putevi svačiji, i meri sve staze njegove?
PRO 5:22 Bezbožnika će uhvatiti njegova bezakonja, i u uža greha svojih zaplešće se;
PRO 5:23 Umreće bez nastave, i od mnoštva ludosti svoje lutaće.
PRO 6:1 Sine moj, kad se podjemčiš za prijatelja svog, i daš ruku svoju tuđincu,
PRO 6:2 Vezao si se rečima usta svojih, uhvatio si se rečima usta svojih.
PRO 6:3 Zato učini tako, sine moj, i oprosti se, jer si dopao u ruke bližnjemu svom; idi, pripadni, i navali na bližnjeg svog.
PRO 6:4 Ne daj sna očima svojim, ni veđama svojim drema.
PRO 6:5 Otmi se kao srna iz ruke lovcu, i kao ptica iz ruke ptičaru.
PRO 6:6 Idi k mravu, lenjivče, gledaj puteve njegove, i omudraj.
PRO 6:7 Nema vođu ni upravitelja ni gospodara;
PRO 6:8 I opet pripravlja leti sebi hranu, zbira uz žetvu piću svoju.
PRO 6:9 Dokle ćeš, lenjivče, ležati? Kad ćeš ustati od sna svog?
PRO 6:10 Dok malo prospavaš, dok malo prodremlješ, dok malo sklopiš ruke da prilegneš,
PRO 6:11 U tom će doći siromaštvo tvoje kao putnik i oskudica tvoja kao oružan čovek.
PRO 6:12 Čovek nevaljao i nitkov hodi sa zlim ustima;
PRO 6:13 Namiguje očima, govori nogama, pokazuje prstima;
PRO 6:14 Svaka mu je opačina u srcu, kuje zlo svagda, zameće svađu.
PRO 6:15 Zato će ujedanput doći pogibao njegova, časom će se satrti i neće biti leka.
PRO 6:16 Na ovo šestoro mrzi Gospod, i sedmo je gad duši njegovoj:
PRO 6:17 Oči ponosite, jezik lažljiv i ruke koje prolivaju krv pravu,
PRO 6:18 Srce koje kuje zle misli, noge koje brzo trče na zlo,
PRO 6:19 Lažan svedok koji govori laž, i ko zameće svađu među braćom.
PRO 6:20 Čuvaj, sine moj, zapovest oca svog, i ne ostavljaj nauke matere svoje.
PRO 6:21 Priveži ih sebi na srce zasvagda, i sveži ih sebi oko grla.
PRO 6:22 Kuda god pođeš, vodiće te; kad zaspiš, čuvaće te; kad se probudiš, razgovaraće te;
PRO 6:23 Jer je zapovest žižak, i nauka je videlo, i put je životni karanje koje poučava;
PRO 6:24 Da te čuvaju od zle žene, od jezika kojim laska žena tuđa.
PRO 6:25 Ne zaželi u srcu svom lepotu njenu, i nemoj da te uhvati veđama svojim.
PRO 6:26 Jer sa žene kurve spada čovek na komad hleba, i žena pusta lovi dragocenu dušu.
PRO 6:27 Hoće li ko uzeti ognja u nedra, a haljine da mu se ne upale?
PRO 6:28 Hoće li ko hoditi po živom ugljevlju, a nogu da ne ožeže?
PRO 6:29 Tako biva onome koji ide k ženi bližnjeg svog; neće biti bez krivice ko je se god dotakne.
PRO 6:30 Ne sramote lupeža koji ukrade da nasiti dušu svoju, budući gladan;
PRO 6:31 Nego kad ga uhvate plati samosedmo, da sve imanje doma svog.
PRO 6:32 Ali ko učini preljubu sa ženom, bezuman je, dušu svoju gubi ko tako čini;
PRO 6:33 Muke i ruga dopada, i sramota se njegova ne može izbrisati.
PRO 6:34 Jer je ljubavna sumnja žestoka u muža i ne štedi na dan osvete;
PRO 6:35 Ne mari ni za kakav otkup, i ne prima ako ćeš i mnogo darova davati.
PRO 7:1 Sine, čuvaj reči moje, i zapovesti moje sahrani kod sebe.
PRO 7:2 Čuvaj zapovesti moje i bićeš živ, i nauku moju kao zenicu očiju svojih.
PRO 7:3 Priveži ih sebi na prste, napiši ih na ploči srca svog.
PRO 7:4 Reci mudrosti: Sestra si mi; i prijateljicom zovi razboritost,
PRO 7:5 Da bi te čuvala od žene tuđe, od tuđinke, koja laska rečima.
PRO 7:6 Jer s prozora doma svog kroz rešetku gledah,
PRO 7:7 I videh među ludima, opazih među decom bezumnog mladića,
PRO 7:8 Koji iđaše ulicom pokraj ugla njenog, i koračaše putem ka kući njenoj,
PRO 7:9 U sumrak, uveče, kad se unoća i smrče;
PRO 7:10 A gle, srete ga žena u odelu kurvinskom i lukavog srca,
PRO 7:11 Plaha i pusta, kojoj noge ne mogu stajati kod kuće,
PRO 7:12 Sad na polju, sad na ulici, kod svakog ugla vrebaše.
PRO 7:13 I uhvati ga, i poljubi ga, i bezobrazno reče mu:
PRO 7:14 Imam žrtve zahvalne, danas izvrših zavete svoje;
PRO 7:15 Zato ti iziđoh na susret da te tražim, i nađoh te.
PRO 7:16 Nastrla sam odar svoj pokrivačem vezenim i prostirkama misirskim.
PRO 7:17 Okadila sam postelju svoju smirnom, alojom i cimetom.
PRO 7:18 Hajde da se opijamo ljubavlju do zore, da se veselimo milovanjem.
PRO 7:19 Jer mi muž nije kod kuće, otišao je na put daleki,
PRO 7:20 Uzeo je sa sobom tobolac novčani, vratiće se kući u određeni dan.
PRO 7:21 Navrati ga mnogim rečima, glatkim usnama odvuče ga.
PRO 7:22 Otide za njom odmah kao što vo ide na klanje i kao bezumnik u puto da bude karan,
PRO 7:23 Dokle mu strela ne probije jetru, kao što ptica leti u zamku ne znajući da joj je o život.
PRO 7:24 Zato dakle, deco, poslušajte me, i pazite na reči usta mojih.
PRO 7:25 Nemoj da zastranjuje srce tvoje ne puteve njene, nemoj lutati po stazama njenim.
PRO 7:26 Jer je mnoge ranila i oborila, i mnogo je onih koje je sve pobila.
PRO 7:27 Kuća je njena put pakleni koji vodi u kleti smrtne.
PRO 8:1 Ne viče li mudrost? I razum ne pušta li glas svoj?
PRO 8:2 Navrh visina, na putu, na rasputicama stoji,
PRO 8:3 Kod vrata, na ulasku u grad, gde se otvaraju vrata, viče:
PRO 8:4 Vas vičem, o ljudi, i glas svoj obraćam k sinovima ljudskim.
PRO 8:5 Naučite se ludi mudrosti, i bezumni orazumite se.
PRO 8:6 Slušajte, jer ću govoriti velike stvari, i usne moje otvarajući se kazivaće šta je pravo.
PRO 8:7 Jer usta moja govore istinu, i mrska je usnama mojim bezbožnost.
PRO 8:8 Prave su sve reči usta mojih, ništa nema u njima krivo ni izopačeno.
PRO 8:9 Sve su obične razumnom i prave su onima koji nalaze znanje.
PRO 8:10 Primite nastavu moju, a ne srebro, i znanje radije nego najbolje zlato.
PRO 8:11 Jer je bolja mudrost od dragog kamenja, i šta je god najmilijih stvari ne mogu se izjednačiti s njom.
PRO 8:12 Ja mudrost boravim s razboritošću, i razumno znanje nalazim.
PRO 8:13 Strah je Gospodnji mržnja na zlo; ja mrzim na ponositost i na oholost i na zli put i na usta opaka.
PRO 8:14 Moj je savet i šta god jeste; ja sam razum i moja je sila.
PRO 8:15 Mnom carevi caruju, i vladaoci postavljaju pravdu.
PRO 8:16 Mnom vladaju knezovi i poglavari i sve sudije zemaljske.
PRO 8:17 Ja ljubim one koji mene ljube, i koji me dobro traže nalaze me.
PRO 8:18 U mene je bogatstvo i slava, postojano dobro i pravda.
PRO 8:19 Plod je moj bolji od zlata i od najboljeg zlata, i dobitak je moj bolji i od najboljeg srebra.
PRO 8:20 Putem pravednim hodim, posred staza pravice,
PRO 8:21 Da onima koji me ljube dam ono što jeste, i riznice njihove da napunim.
PRO 8:22 Gospod me je imao u početku puta svog, pre dela svojih, pre svakog vremena.
PRO 8:23 Pre vekova postavljena sam, pre početka, pre postanja zemlje.
PRO 8:24 Kad još ne beše bezdana, rodila sam se, kad još ne beše izvora obilatih vodom.
PRO 8:25 Pre nego se gore osnovaše, pre humova ja sam se rodila;
PRO 8:26 Još ne beše načinio zemlje ni polja ni početka prahu vasiljenskom;
PRO 8:27 Kad je uređivao nebesa, onde bejah; kad je razmeravao krug nad bezdanom.
PRO 8:28 Kad je utvrđivao oblake gore i krepio izvore bezdanu;
PRO 8:29 Kad je postavljao moru među i vodama da ne prestupaju zapovesti Njegove, kad je postavljao temelje zemlji;
PRO 8:30 Tada bejah kod Njega hranjenica, bejah Mu milina svaki dan, i veseljah se pred Njim svagda;
PRO 8:31 Veseljah se na vasiljeni Njegovoj, i milina mi je sa sinovima ljudskim.
PRO 8:32 Tako, dakle, sinovi, poslušajte me, jer blago onima koji se drže puteva mojih.
PRO 8:33 Slušajte nastavu, i budite mudri, i nemojte je odbaciti.
PRO 8:34 Blago čoveku koji me sluša stražeći na vratima mojim svaki dan i čuvajući pragove vrata mojih.
PRO 8:35 Jer ko mene nalazi, nalazi život i dobija ljubav od Gospoda.
PRO 8:36 A ko o mene greši, čini krivo duši svojoj; svi koji mrze na me, ljube smrt.
PRO 9:1 Premudrost sazida sebi kuću, i otesa sedam stupova;
PRO 9:2 Pokla stoku svoju, rastvori vino svoje, i postavi sto svoj.
PRO 9:3 Posla devojke svoje, te zove svrh visina gradskih:
PRO 9:4 Ko je lud, neka se uvrati ovamo. I bezumnima veli:
PRO 9:5 Hodite, jedite hleba mog, i pijte vino koje sam rastvorila.
PRO 9:6 Ostavite ludost i bićete živi, i idite putem razuma.
PRO 9:7 Ko uči podsmevača, prima sramotu; i ko kori bezbožnika, prima rug.
PRO 9:8 Ne karaj podsmevača da ne omrzne na te; karaj mudra, i ljubiće te.
PRO 9:9 Kaži mudrome, i biće još mudriji; pouči pravednog, i znaće više.
PRO 9:10 Početak je mudrosti strah Gospodnji, i znanje je svetih stvari razum.
PRO 9:11 Jer će se mnom umnožiti dani tvoji i dodaće ti se godine životu.
PRO 9:12 Ako budeš mudar, sebi ćeš biti mudar; ako li budeš podsmevač, sam ćeš tegliti.
PRO 9:13 Žena bezumna plaha je, luda i ništa ne zna;
PRO 9:14 I sedi na vratima od kuće svoje na stolici, na visinama gradskim,
PRO 9:15 Te viče one koji prolaze, koji idu pravo svojim putem:
PRO 9:16 Ko je lud? Neka se uvrati ovamo. I bezumnom govori:
PRO 9:17 Voda je kradena slatka, i hleb je sakriven ugodan.
PRO 9:18 A on ne zna da su onde mrtvaci i u dubokom grobu da su zvanice njene.
PRO 10:1 Priče Solomunove. Mudar je sin radost ocu svom, a lud je sin žalost materi svojoj.
PRO 10:2 Ne pomaže nepravedno blago, nego pravda izbavlja od smrti.
PRO 10:3 Ne da Gospod da gladuje duša pravednikova, a imanje bezbožničko razmeće.
PRO 10:4 Nemarna ruka osiromašava, a vredna ruka obogaćava.
PRO 10:5 Ko zbira u leto, sin je razuman; ko spava o žetvi, sin je sramotan.
PRO 10:6 Blagoslovi su nad glavom pravedniku, a usta bezbožnička pokriva nasilje.
PRO 10:7 Spomen pravednikov ostaje blagosloven, a ime bezbožničko trune.
PRO 10:8 Ko je mudra srca, prima zapovesti; a ko je ludih usana, pašće.
PRO 10:9 Ko hodi bezazleno, hodi pouzdano; a ko je opak na putevima svojim, poznaće se.
PRO 10:10 Ko namiguje okom, daje muku; i ko je ludih usana, pašće.
PRO 10:11 Usta su pravednikova izvor životu, a usta bezbožnička pokriva nasilje.
PRO 10:12 Mrzost zameće svađe, a ljubav prikriva sve prestupe.
PRO 10:13 Na usnama razumnog nalazi se mudrost, a za leđa je bezumnog batina.
PRO 10:14 Mudri sklanjaju znanje, a usta ludoga blizu su pogibli.
PRO 10:15 Bogatstvo je bogatima tvrd grad, siromaštvo je siromasima pogibao.
PRO 10:16 Rad je pravednikov na život, dobitak bezbožnikov na greh.
PRO 10:17 Ko prima nastavu, na putu je k životu; a ko odbacuje kar, luta.
PRO 10:18 Ko pokriva mržnju, lažljivih je usana; i ko iznosi sramotu bezuman je.
PRO 10:19 U mnogim rečima ne biva bez greha; ali ko zadržava usne svoje, razuman je.
PRO 10:20 Jezik je pravednikov srebro odabrano; srce bezbožničko ne vredi ništa.
PRO 10:21 Usne pravednikove pasu mnoge, a bezumni umiru s bezumlja.
PRO 10:22 Blagoslov Gospodnji obogaćava a bez muke.
PRO 10:23 Bezumniku je šala činiti zlo, a razuman čovek drži se mudrosti.
PRO 10:24 Čega se boji bezbožnik, ono će ga snaći; a šta pravednici žele Bog će im dati.
PRO 10:25 Kao što prolazi oluja, tako bezbožnika nestaje; a pravednik je na večitom temelju.
PRO 10:26 Kakav je ocat zubima i dim očima, takav je lenjivac onima koji ga šalju.
PRO 10:27 Strah Gospodnji dodaje dane, a bezbožnicima se godine prekraćuju.
PRO 10:28 Čekanje pravednih radost je, a nadanje bezbožnih propada.
PRO 10:29 Put je Gospodnji krepost bezazlenom, a strah onima koji čine bezakonje.
PRO 10:30 Pravednik se neće nikada pokolebati, a bezbožnici neće nastavati na zemlji.
PRO 10:31 Usta pravednikova iznose mudrost, a jezik opaki istrebiće se.
PRO 10:32 Usne pravednikove znaju šta je milo, a bezbožnička su usta opačina.
PRO 11:1 Lažna su merila mrska Gospodu, a prava mera ugodna Mu je.
PRO 11:2 Kad dođe oholost, dođe i sramota; a u smernih je mudrost
PRO 11:3 Pravedne vodi bezazlenost njihova, a bezakonike satire zloća njihova.
PRO 11:4 Neće pomoći bogatstvo u dan gneva, a pravda izbavlja od smrti.
PRO 11:5 Pravda bezazlenoga upravlja put njegov, a bezbožnik pada od svoje bezbožnosti.
PRO 11:6 Pravedne izbavlja pravda njihova, a bezakonici hvataju se u svojoj zloći.
PRO 11:7 Kad umire bezbožnik, propada nadanje, i najjače uzdanje propada.
PRO 11:8 Pravednik se izbavlja iz nevolje, a bezbožnik dolazi na njegovo mesto.
PRO 11:9 Licemer kvari ustima bližnjeg svog; ali se pravednici izbavljaju znanjem.
PRO 11:10 Dobru pravednih raduje se grad; a kad propadaju bezbožnici, biva pevanje.
PRO 11:11 Blagoslovima pravednih ljudi podiže se grad, a s usta bezbožničkih raskopava se.
PRO 11:12 Bezumnik se ruga bližnjemu svom, a razuman čovek ćuti.
PRO 11:13 Opadač tumarajući izdaje tajnu; a ko je verna srca, taji stvar.
PRO 11:14 Gde nema saveta, propada narod, a pomoć je u mnoštvu savetnika.
PRO 11:15 Zlo prolazi ko se jamči za tuđina; a ko mrzi na jamstvo, bez brige je.
PRO 11:16 Žena mila dobija čast, a silni dobijaju bogatstvo.
PRO 11:17 Milostiv čovek čini dobro duši svojoj, a nemilostiv udi svom telu.
PRO 11:18 Bezbožni radi posao prevaran; a ko seje pravdu, pouzdana mu je plata.
PRO 11:19 Ko se drži pravde, na život mu je; a ko ide za zlom, na smrt mu je.
PRO 11:20 Mrski su Gospodu koji su opakog srca; a mili su Mu koji su bezazleni na svom putu.
PRO 11:21 Zao čovek neće ostati bez kara ako i druge uzme u pomoć; a seme pravednih izbaviće se.
PRO 11:22 Žena lepa a bez razuma zlatna je brnjica u gubici svinji.
PRO 11:23 Želja je pravednih samo dobro, a očekivanje bezbožnih gnev.
PRO 11:24 Jedan prosipa, i sve više ima; a drugi tvrduje suviše, i sve je siromašniji.
PRO 11:25 Podašna ruka biva bogatija, i ko napaja, sam će biti napojen.
PRO 11:26 Ko ne da žita, proklinje ga narod, a ko prodaje, blagoslov mu je nad glavom.
PRO 11:27 Ko traži dobro, dobija ljubav; a ko traži zlo, zadesiće ga.
PRO 11:28 Ko se uzda u bogatstvo svoje, propašće; a pravednici će se kao grana zeleneti.
PRO 11:29 Ko zatire kuću svoju, naslediće vetar; i bezumnik će služiti mudrom.
PRO 11:30 Plod je pravednikov drvo životno, i mudri obučava duše.
PRO 11:31 Gle, pravedniku se na zemlji plaća, a kamoli bezbožniku i grešniku?
PRO 12:1 Ko ljubi nastavu, ljubi znanje; a ko mrzi na ukor, ostaje lud.
PRO 12:2 Dobar čovek dobija ljubav od Gospoda, a čoveka zlikovca osuđuje.
PRO 12:3 Neće se čovek utvrditi bezbožnošću, a koren pravednih neće se pomaći.
PRO 12:4 Vredna je žena venac mužu svom; a koja ga sramoti, ona mu je kao trulež u kostima.
PRO 12:5 Misli su pravednih prave, a saveti bezbožnih prevara.
PRO 12:6 Reči bezbožnih vrebaju krv, a pravedne izbavljaju usta njihova.
PRO 12:7 Obaraju se bezbožni da ih nema, a dom pravednih ostaje.
PRO 12:8 Prema razumu svom hvali se čovek; a ko je opaka srca, prezreće se.
PRO 12:9 Ko se snebiva, a ima slugu, bolji je od onog koji se veliča a hleba nema.
PRO 12:10 Pravednik se brine za život svog živinčeta, a u bezbožnika je srce nemilostivo.
PRO 12:11 Ko radi svoju zemlju, biće sit hleba; a ko ide za besposlicama, bezuman je.
PRO 12:12 Bezbožnik želi obranu oda zla, ali koren pravednih daje je.
PRO 12:13 Zlome je zamka u grehu usana njegovih, a pravednik izlazi iz teskobe.
PRO 12:14 Od ploda usta svojih siti se čovek dobra, i platu za dela svoja prima čovek.
PRO 12:15 Bezumniku se čini prav put njegov; ali ko sluša savet, mudar je.
PRO 12:16 Gnev bezumnikov odmah se pozna, ali pametni pokriva sramotu.
PRO 12:17 Ko govori istinu, javlja šta je pravo, a lažni svedok prevaru.
PRO 12:18 Ima ko govori kao da mač probada, a jezik je mudrih lek.
PRO 12:19 Istinita usta stoje tvrdo doveka, a jezik lažljivi za čas.
PRO 12:20 Koji zlo misle, prevara im je u srcu, a radost je onima koji savetuju na mir.
PRO 12:21 Nikakva nesreća neće zadesiti pravednika, a bezbožnici će se napuniti zla.
PRO 12:22 Mrske su Gospodu lažljive usne; a koji rade verno, mili su Mu.
PRO 12:23 Pametan čovek pokriva znanje, a srce bezumnih razglašuje bezumlje.
PRO 12:24 Ruka radljiva gospodariće, a lena će davati danak.
PRO 12:25 Briga u srcu čovečijem obara; a dobra reč razveseljava.
PRO 12:26 Pravedniku je bolje nego bližnjemu njegovom; a bezbožnike zavodi put njihov.
PRO 12:27 Lenjivac neće peći lov svoj, a u vrednog je čoveka dobro dragoceno.
PRO 12:28 Na putu pravde život je, i kuda ide staza njena nema smrti.
PRO 13:1 Mudar sin sluša nastavu oca svog; a podsmevač ne sluša ukore.
PRO 13:2 Od ploda usta svojih svaki će jesti dobro, a duša nevaljalih ljudi nasilje.
PRO 13:3 Ko čuva usta svoja, čuva svoju dušu; ko razvaljuje usne, propada.
PRO 13:4 Željna je duša lenjivčeva, ali nema ništa; a duša vrednih ljudi obogatiće se.
PRO 13:5 Na lažnu reč mrzi pravednik; a bezbožnik se mrazi i sramoti.
PRO 13:6 Pravda čuva onog koji hodi bezazleno; a bezbožnost obara grešnika.
PRO 13:7 Ima ko se gradi bogat a nema ništa, i ko se gradi siromah a ima veliko blago.
PRO 13:8 Otkup je za život čoveku bogatstvo njegovo, a siromah ne sluša pretnje.
PRO 13:9 Videlo pravedničko svetli se, a žižak bezbožnički ugasiće se.
PRO 13:10 Od oholosti biva samo svađa, a koji primaju savet, u njih je mudrost.
PRO 13:11 Blago koje se taštinom teče umanjuje se, a ko sabira rukom, umnožava.
PRO 13:12 Dugo nadanje mori srce, i želja je ispunjena drvo životno.
PRO 13:13 Ko prezire reč sam sebi udi; a ko se boji zapovesti, platiće mu se.
PRO 13:14 Nauka je mudroga izvor životni da se sačuva prugala smrtnih.
PRO 13:15 Dobar razum daje ljubav, a put je bezakonički hrapav.
PRO 13:16 Svaki pametan čovek radi s razumom, a bezuman raznosi bezumlje.
PRO 13:17 Glasnik bezbožan pada u zlo, a veran je poslanik lek.
PRO 13:18 Siromaštvo i sramota doći će na onog koji odbacuje nastavu; a ko čuva karanje, proslaviće se.
PRO 13:19 Ispunjena je želja slast duši, a bezumnima je mrsko odstupiti oda zla.
PRO 13:20 Ko hodi s mudrima postaje mudar, a ko se drži s bezumnicima postaje gori.
PRO 13:21 Grešnike goni zlo, a pravednicima se vraća dobro.
PRO 13:22 Dobar čovek ostavlja nasledstvo sinovima sinova svojih, a grešnikovo imanje čuva se pravedniku.
PRO 13:23 Izobila hrane ima na njivi siromaškoj, a ima ko propada sa zle uprave.
PRO 13:24 Ko žali prut, mrzi na sina svog; a ko ga ljubi, kara ga za vremena.
PRO 13:25 Pravednik jede, i sita mu je duša; a trbuh bezbožnicima nema dosta.
PRO 14:1 Mudra žena zida kuću svoju, a luda svojim rukama raskopava.
PRO 14:2 Ko hodi pravo, boji se Gospoda; a ko je opak na svojim putevima, prezire Ga.
PRO 14:3 U ustima je bezbožnikovim prut oholosti, a mudre čuvaju usta njihova.
PRO 14:4 Gde nema volova, čiste su jasle; a obilata je letina od sile volovske.
PRO 14:5 Istinit svedok ne laže, a lažan svedok govori laž.
PRO 14:6 Podsmevač traži mudrost, i ne nahodi je; a razumnom je znanje lako naći.
PRO 14:7 Idi od čoveka bezumnog, jer nećeš čuti pametne reči.
PRO 14:8 Mudrost je pametnog da pazi na put svoj, a bezumlje je bezumnih prevara.
PRO 14:9 Bezumnima je šala greh, a među pravednima je dobra volja.
PRO 14:10 Srce svačije zna jad duše svoje; i u veselje njegovo ne meša se drugi.
PRO 14:11 Dom bezbožnički raskopaće se, a koliba pravednih cvetaće.
PRO 14:12 Neki se put čini čoveku prav, a kraj mu je put k smrti.
PRO 14:13 I od smeha boli srce, i veselju kraj biva žalost.
PRO 14:14 Puteva svojih nasitiće se ko je izopačenog srca, ali ga se kloni čovek dobar.
PRO 14:15 Lud veruje svašta, a pametan pazi na svoje korake.
PRO 14:16 Mudar se boji i uklanja se od zla, a bezuman navire i slobodan je.
PRO 14:17 Nagao čovek čini bezumlje, a pakostan je čovek mrzak.
PRO 14:18 Ludi nasleđuje bezumlje, a razboriti venčava se znanjem.
PRO 14:19 Klanjaju se zli pred dobrima i bezbožni na vratima pravednog.
PRO 14:20 Ubogi je mrzak i prijatelju svom, a bogati imaju mnogo prijatelja.
PRO 14:21 Ko prezire bližnjeg svog greši; a ko je milostiv ubogima, blago njemu.
PRO 14:22 Koji smišljaju zlo, ne lutaju li? A milost i vera biće onima koji smišljaju dobro.
PRO 14:23 U svakom trudu ima dobitka, a govor usnama samo je siromaštvo.
PRO 14:24 Mudrima je venac bogatstvo njihovo, a bezumlje bezumnih ostaje bezumlje.
PRO 14:25 Istinit svedok izbavlja duše, a lažan govori prevaru.
PRO 14:26 U strahu je Gospodnjem jako pouzdanje, i sinovima je utočište.
PRO 14:27 Strah je Gospodnji izvor životu da se čovek sačuva od prugala smrtnih.
PRO 14:28 U mnoštvu je naroda slava caru; a kad nestaje naroda, propast je vladaocu.
PRO 14:29 Ko je spor na gnev, velika je razuma; a ko je nagao pokazuje ludost.
PRO 14:30 Život je telu srce zdravo, a zavist je trulež u kostima.
PRO 14:31 Ko čini krivo ubogome, sramoti Stvoritelja njegovog; a poštuje Ga ko je milostiv siromahu.
PRO 14:32 Za zlo svoje povrgnuće se bezbožnik, a pravednik nada se i na samrti.
PRO 14:33 Mudrost počiva u srcu razumnog čoveka, a šta je u bezumnima poznaje se.
PRO 14:34 Pravda podiže narod, a greh je sramota narodima.
PRO 14:35 Mio je caru razuman sluga, ali na sramotnog gnevi se.
PRO 15:1 Odgovor blag utišava gnev, a reč preka podiže srdnju.
PRO 15:2 Jezik mudrih ljudi ukrašava znanje, a usta bezumnih prosipaju bezumlje.
PRO 15:3 Oči su Gospodnje na svakom mestu gledajući zle i dobre.
PRO 15:4 Zdrav je jezik drvo životno, a opačina s njega kršenje od vetra.
PRO 15:5 Lud se ruga nastavom oca svog; a ko prima ukor biva pametan.
PRO 15:6 U kući pravednikovoj ima mnogo blaga; a u dohotku je bezbožnikovom rasap.
PRO 15:7 Usne mudrih ljudi seju znanje, a srce bezumničko ne čini tako.
PRO 15:8 Žrtva je bezbožnička gad Gospodu, a molitva pravednih ugodna Mu je.
PRO 15:9 Gad je Gospodu put bezbožnikov; a ko ide za pravdom, njega ljubi.
PRO 15:10 Karanje je zlo onome ko ostavlja put; koji mrzi na ukor, umreće.
PRO 15:11 Pakao je i pogibao pred Gospodom, a kamoli srca sinova čovečijih.
PRO 15:12 Podsmevač ne ljubi onog ko ga kori, niti ide k mudrima.
PRO 15:13 Veselo srce veseli lice, a žalost u srcu obara duh.
PRO 15:14 Srce razumno traži znanje, a usta bezumnih ljudi naslađuju se bezumljem.
PRO 15:15 Svi su dani nevoljnikovi zli; a ko je veselog srca, na gozbi je jednako.
PRO 15:16 Bolje je malo sa strahom Gospodnjim nego veliko blago s nemirom.
PRO 15:17 Bolje je jelo od zelja gde je ljubav nego od vola ugojena gde je mržnja.
PRO 15:18 Čovek gnevljiv zameće raspru; a ko je spor na gnev, utišava svađu.
PRO 15:19 Put je lenjoga kao ograda od trnja, a staza je pravednih nasuta.
PRO 15:20 Mudar je sin radost ocu, a čovek bezuman prezire mater svoju.
PRO 15:21 Bezumlje je radost bezumniku, a razuman čovek hodi pravo.
PRO 15:22 Namere se rasipaju kad nema saveta, a tvrdo stoje gde je mnogo savetnika.
PRO 15:23 Raduje se čovek odgovorom usta svojih, i reč u vreme kako je dobra!
PRO 15:24 Put k životu ide gore razumnome da se sačuva od pakla odozdo.
PRO 15:25 Gospod raskopava kuću ponositima, a među udovici utvrđuje.
PRO 15:26 Mrske su Gospodu misli zle, a besede čistih mile su.
PRO 15:27 Lakomac zatire svoju kuću, a ko mrzi na poklone živ će biti.
PRO 15:28 Srce pravednikovo premišlja šta će govoriti, a usta bezbožnička rigaju zlo.
PRO 15:29 Daleko je Gospod od bezbožnih, a molitvu pravednih čuje.
PRO 15:30 Vid očni veseli srce, dobar glas goji kosti.
PRO 15:31 Uho koje sluša karanje životno nastavaće među mudrima.
PRO 15:32 Ko odbacuje nastavu, ne mari za dušu svoju; a ko sluša karanje, biva razuman.
PRO 15:33 Strah je Gospodnji nastava k mudrosti, i pre slave ide smernost.
PRO 16:1 Čovek sprema srce, ali je od Gospoda šta će jezik govoriti.
PRO 16:2 Čoveku se svi putevi njegovi čine čisti, ali Gospod ispituje duhove.
PRO 16:3 Ostavi na Gospoda dela svoja, i biće tvrde namere tvoje.
PRO 16:4 Gospod je stvorio sve sam za se, i bezbožnika za zli dan.
PRO 16:5 Mrzak je Gospodu ko je god ponositog srca, i neće ostati bez kara ako će i druge uzeti u pomoć.
PRO 16:6 Milošću i istinom očišća se bezakonje, i strahom Gospodnjim uklanja se čovek oda zla.
PRO 16:7 Kad su čiji putevi mili Gospodu, miri s njim i neprijatelje njegove.
PRO 16:8 Bolje je malo s pravdom nego mnogo dohodaka s nepravdom.
PRO 16:9 Srce čovečije izmišlja sebi put, ali Gospod upravlja korake njegove.
PRO 16:10 Proroštvo je na usnama carevim, u sudu neće pogrešiti usta njegova.
PRO 16:11 Merila i potezi pravi od Gospoda su, i sve kamenje u tobocu njegovo je delo.
PRO 16:12 Gadno je carevima činiti nepravdu, jer se pravdom utvrđuje presto.
PRO 16:13 Mile su carevima usne pravedne, i oni ljube onog koji govori pravo.
PRO 16:14 Gnev je carev glasnik, ali mudar čovek ublažiće ga.
PRO 16:15 U veselu je licu carevom život, i ljubav je njegova kao oblak s poznim daždem.
PRO 16:16 Koliko je bolje teći mudrost nego zlato! I teći razum koliko je lepše nego srebro!
PRO 16:17 Put je pravednih uklanjanje oda zla; čuva dušu svoju ko pazi na put svoj.
PRO 16:18 Oholost dolazi pred pogibao, i ponosit duh pred propast.
PRO 16:19 Bolje je biti poniznog duha s krotkima nego deliti plen s oholima.
PRO 16:20 Ko pazi na reč, nalazi dobro, i ko se uzda u Gospoda, blago njemu.
PRO 16:21 Ko je mudrog srca, zove se razuman, a slast na usnama umnožava nauku.
PRO 16:22 Izvor je životu razum onima koji ga imaju, a nauka bezumnih bezumlje je.
PRO 16:23 Srce mudroga razumno upravlja ustima njegovim, i dodaje nauku usnama njegovim.
PRO 16:24 Ljubazne su reči saće meda, slast duši i zdravlje kostima.
PRO 16:25 Neki se put čini čoveku prav, a kraj mu je put k smrti.
PRO 16:26 Ko se trudi sebi se trudi, jer ga nagone usta njegova.
PRO 16:27 Čovek nevaljao kopa zlo, i na usnama mu je kao oganj koji pali.
PRO 16:28 Opak čovek zameće svađu, i opadač rastavlja glavne prijatelje.
PRO 16:29 Nasilnik mami druga svog i zavodi ga na put koji nije dobar;
PRO 16:30 Namiguje očima, kad misli naopako; kad miče usnama, čini zlo.
PRO 16:31 Seda je kosa slavna kruna, nalazi se na putu pravednom.
PRO 16:32 Bolji je spor na gnev nego junak, i gospodar od svog srca bolji je nego onaj koji uzme grad.
PRO 16:33 Ždreb se baca u krilo, ali je od Gospoda sve što izlazi.
PRO 17:1 Bolji je zalogaj suvog hleba s mirom nego kuća puna poklane stoke sa svađom.
PRO 17:2 Razuman sluga biće gospodar nad sinom sramotnim i s braćom će deliti nasledstvo.
PRO 17:3 Topionica je za srebro i peć za zlato, a srca iskušava Gospod.
PRO 17:4 Zao čovek pazi na usne zle, a lažljivac sluša jezik pakostan.
PRO 17:5 Ko se ruga siromahu, sramoti Stvoritelja njegovog; ko se raduje nesreći, neće ostati bez kara.
PRO 17:6 Venac su starcima unuci, a slava sinovima oci njihovi.
PRO 17:7 Ne priliči bezumnom visoka beseda, a kamoli knezu lažljiva beseda.
PRO 17:8 Poklon je dragi kamen onome koji ga prima, kuda se god okrene napreduje.
PRO 17:9 Ko pokriva prestup, traži ljubav; a ko ponavlja stvar, rastavlja glavne prijatelje.
PRO 17:10 Ukor tišti razumnog većma nego ludog sto udaraca.
PRO 17:11 Zao čovek traži samo odmet, ali će se ljut glasnik poslati na nj.
PRO 17:12 Bolje je da čoveka srete medvedica kojoj su oteti medvedići, nego bezumnik u svom bezumlju.
PRO 17:13 Ko vraća zlo za dobro, neće se zlo odmaći od kuće njegove.
PRO 17:14 Ko počne svađu, otvori ustavu vodi; zato pre nego se zametne, prođi se raspre.
PRO 17:15 Ko opravda krivoga i ko osudi pravoga, obojica su gad Gospodu.
PRO 17:16 Na šta je blago bezumnom u ruci kad nema razuma da pribavi mudrost?
PRO 17:17 U svako doba ljubi prijatelj, i brat postaje u nevolji.
PRO 17:18 Čovek bezuman daje ruku i jamči se za prijatelja svog.
PRO 17:19 Ko miluje svađu, miluje greh; ko podiže uvis vrata svoja, traži pogibao.
PRO 17:20 Ko je opakog srca, neće naći dobra; i ko dvoliči jezikom, pašće u zlo.
PRO 17:21 Ko rodi bezumna, na žalost mu je, niti će se radovati otac ludoga.
PRO 17:22 Srce veselo pomaže kao lek, a duh žalostan suši kosti.
PRO 17:23 Bezbožnik prima poklon iz nedara da prevrati puteve pravdi.
PRO 17:24 Razumnom je na licu mudrost, a oči bezumniku vrljaju nakraj zemlje.
PRO 17:25 Žalost je ocu svom sin bezuman, i jad roditeljci svojoj.
PRO 17:26 Nije dobro globiti pravednika, ni da knezovi biju koga što je radio pravo.
PRO 17:27 Usteže reči svoje čovek koji zna, i tiha je duha čovek razuman.
PRO 17:28 I bezuman kad ćuti, misli se da je mudar, i razuman, kad stiskuje usne svoje.
PRO 18:1 Čovek samovoljan traži šta je njemu milo i meša se u svašta.
PRO 18:2 Bezumniku nije mio razum nego da se javlja srce njegovo.
PRO 18:3 Kad dođe bezbožnik, dođe i rug, i prekor sa sramotom.
PRO 18:4 Reči su iz usta čovečijih duboka voda, izvor je mudrosti potok koji se razliva.
PRO 18:5 Nije dobro gledati bezbožniku ko je, da se učini krivo pravom na sudu.
PRO 18:6 Usne bezumnikove pristaju u svađu, i usta njegova dozivaju boj.
PRO 18:7 Bezumniku su usta njegova pogibao, i usne njegove pruglo duši njegovoj.
PRO 18:8 Reči su opadačeve kao izbijenih, ali silaze unutra u trbuh.
PRO 18:9 I ko je nemaran u poslu svom brat je raspikući.
PRO 18:10 Tvrda je kula ime Gospodnje. K Njemu će pobeći pravednik, i biće u visokom zaklonu.
PRO 18:11 Bogatstvo je bogatom jak grad i kao visok zid u njegovoj misli.
PRO 18:12 Pred propast podiže se srce čoveka, a pre slave ide smernost.
PRO 18:13 Ko odgovara pre nego čuje, tome je ludost i sramota.
PRO 18:14 Duh čovečiji snosi bol svoj; a duh oboren ko će podignuti?
PRO 18:15 Srce razumnog čoveka dobavlja znanje, i uho mudrih traži znanje.
PRO 18:16 Dar čoveku širi mesto i vodi ga pred vlastelje.
PRO 18:17 Pravedan se čini ko je prvi u svojoj raspri, ali kad dođe bližnji njegov, ispituje se.
PRO 18:18 Raspre prekida žreb, i između silnih rasuđuje.
PRO 18:19 Uvređen je brat kao tvrd grad, i svađa je kao prevornica na dvoru.
PRO 18:20 Svakom se trbuh siti plodom usta njegovih, dohotkom od usna svojih siti se.
PRO 18:21 Smrt je i život u vlasti jeziku, i ko ga miluje, ješće plod njegov.
PRO 18:22 Ko je našao ženu, našao je dobro i dobio ljubav od Gospoda.
PRO 18:23 Siromah govori moleći, a bogat odgovara oštro.
PRO 18:24 Ko ima prijatelja, valja da postupa prijateljski, jer ima prijatelja vernijih od brata.
PRO 19:1 Siromah koji hodi u bezazlenosti svojoj bolji je nego opaki usnama svojim, koji je bezuman.
PRO 19:2 Kad je duša bez znanja, nije dobro; i ko je brzih nogu, spotiče se.
PRO 19:3 Ludost čovečija prevraća put njegov, a srce se njegovo gnevi na Gospoda.
PRO 19:4 Bogatstvo pribavlja mnogo prijatelja, a siromaha ostavlja prijatelj njegov.
PRO 19:5 Lažan svedok neće ostati bez kara, i ko govori laž, neće pobeći.
PRO 19:6 Mnogi ugađaju knezu, i svak je prijatelj čoveku podatljivom.
PRO 19:7 Na siromaha mrze sva braća njegova, još više se prijatelji njegovi udaljuju od njega; viče za njima, ali ih nema.
PRO 19:8 Ko pribavlja razum, ljubi dušu svoju; i ko pazi na mudrost, naći će dobro.
PRO 19:9 Svedok lažan neće ostati bez kara, i ko govori laž, poginuće.
PRO 19:10 Ne dolikuju bezumnom miline, ni sluzi da vlada knezovima.
PRO 19:11 Razum zadržava čoveka od gneva, i čast mu je mimoići krivicu.
PRO 19:12 Careva je srdnja kao rika mladog lava, i ljubav je njegova kao rosa travi.
PRO 19:13 Bezuman je sin muka ocu svom, i svadljivost ženina neprestano prokisivanje.
PRO 19:14 Kuća i imanje nasleđuje se od otaca; a od Gospoda je razumna žena.
PRO 19:15 Lenost navodi tvrd san, i nemarljiva duša gladovaće.
PRO 19:16 Ko drži zapovesti, čuva dušu svoju; a ko ne mari za puteve svoje, poginuće.
PRO 19:17 Gospodu pozaima ko poklanja siromahu, i platiće mu za dobro njegovo.
PRO 19:18 Karaj sina svog dokle ima nadanja i na pogibao njegovu da ne prašta duša tvoja.
PRO 19:19 Velik gnev pokazuj kad praštaš kar, i kad oprostiš, posle većma pokaraj.
PRO 19:20 Slušaj savet i primaj nastavu, da posle budeš mudar.
PRO 19:21 Mnogo ima misli u srcu čovečijem, ali šta Gospod naumi ono će ostati.
PRO 19:22 Želja čoveku treba da je da čini milost, a bolji je siromah nego laža.
PRO 19:23 Strah je Gospodnji na život; u koga je on, boravi sit, niti ga pohodi zlo.
PRO 19:24 Lenjivac krije ruku svoju u nedra, ni k ustima svojim ne prinosi je.
PRO 19:25 Udri podsmevača da ludi omudra, i razumnog nakaraj da razume nauku.
PRO 19:26 Sin sramotan i prekoran upropašćuje oca i odgoni mater.
PRO 19:27 Nemoj, sine, slušati nauke koja odvodi od reči razumnih.
PRO 19:28 Nevaljao svedok podsmeva se pravdi, i usta bezbožnika proždiru na nepravdu.
PRO 19:29 Gotovi su podsmevačima sudovi i bezumnicima boj na leđa.
PRO 20:1 Vino je podsmevač i silovito piće nemirnik, i ko god za njim luta neće biti mudar.
PRO 20:2 Strah je carev kao rika mladog lava; ko ga draži, greši svojoj duši.
PRO 20:3 Slava je čoveku da se okani svađe; a ko je god bezuman, upleće se.
PRO 20:4 Radi zime lenivac ne ore; prosi o žetvi, i ništa ne dobija.
PRO 20:5 Savet je u srcu čovečijem duboka voda, ali čovek razuman crpe ga.
PRO 20:6 Najviše ljudi hvali se svojom dobrotom; ali ko će naći čoveka istinitog?
PRO 20:7 Pravednik jednako hodi u bezazlenosti svojoj; blago sinovima njegovim posle njega!
PRO 20:8 Car sedeći na prestolu sudskom rasipa očima svojim svako zlo.
PRO 20:9 Ko može reći: Očistio sam srce svoje, čist sam od greha svog?
PRO 20:10 Dvojak poteg i dvojaka mera, oboje je mrsko Gospodu.
PRO 20:11 Po delima svojim poznaje se i dete hoće li biti čisto i hoće li biti pravo delo njegovo.
PRO 20:12 Uho koje čuje, i oko koje vidi, oboje je Gospod načinio.
PRO 20:13 Ne ljubi sna, da ne osiromašiš; otvaraj oči svoje, i bićeš sit hleba.
PRO 20:14 Ne valja, ne valja, govori ko kupuje, a kad otide onda se hvali.
PRO 20:15 Ima zlata i mnogo bisera, ali su mudre usne najdragoceniji nakit.
PRO 20:16 Uzmi haljinu onome koji se podjemči za tuđina, uzmi zalog od njega za tuđinku.
PRO 20:17 Sladak je čoveku hleb od prevare, ali mu se posle napune usta peska.
PRO 20:18 Misli se utvrđuju savetom; zato razumno ratuj.
PRO 20:19 Ko otkriva tajnu, postupa neverno; zato se ne mešaj s onim koji razvaljuje usta.
PRO 20:20 Ko psuje oca svog ili mater svoju, njegov će se žižak ugasiti u crnom mraku.
PRO 20:21 Nasledstvo koje se iz početka brzo dobija, ne biva na posletku blagosloveno.
PRO 20:22 Ne govori: Vratiću zlo. Čekaj Gospoda, i sačuvaće te.
PRO 20:23 Mrzak je Gospodu dvojak poteg, merila lažna nisu dobra.
PRO 20:24 Od Gospoda su koraci čovečji, a čovek kako će razumeti put njegov?
PRO 20:25 Zamka je čoveku da proždre svetinju, i posle zaveta opet da traži.
PRO 20:26 Mudar car rasipa bezbožnike i pušta na njih kolo.
PRO 20:27 Videlo je Gospodnje duša čovečija, istražuje sve što je u srcu.
PRO 20:28 Milost i istina čuvaju cara, i milošću podupire svoj presto.
PRO 20:29 Slava je mladićima sila njihova, a starcima čast seda kosa.
PRO 20:30 Modrice od boja i udarci koji prodiru do srca jesu lek zlome.
PRO 21:1 Srce je carevo u ruci Gospodu kao potoci vodeni; kuda god hoće, savija ga.
PRO 21:2 Svaki se put čoveku čini prav, ali Gospod ispituje srca.
PRO 21:3 Da se čini pravda i sud, milije je Gospodu nego žrtva.
PRO 21:4 Ponosite oči i naduto srce i oranje bezbožničko greh je.
PRO 21:5 Misli vrednog čoveka donose obilje, a svakog nagla siromaštvo.
PRO 21:6 Blago sabrano jezikom lažljivim taština je koja prolazi među one koji traže smrt.
PRO 21:7 Grabež bezbožnih odneće ih, jer ne hteše činiti što je pravo.
PRO 21:8 Čiji je put kriv, on je tuđ; a ko je čist, njegovo je delo pravo.
PRO 21:9 Bolje je sedeti u uglu od krova nego sa ženom svadljivom u kući zajedničkoj.
PRO 21:10 Duša bezbožnikova želi zlo, ni prijatelj njegov ne nalazi milosti u njega.
PRO 21:11 Kad podsmevač biva karan, ludi mudra; i kad se mudri poučava, prima znanje.
PRO 21:12 Uči se pravednik od kuće bezbožnikove, kad se bezbožnici obaraju u zlo.
PRO 21:13 Ko zatiskuje uho svoje od vike ubogog, vikaće i sam, ali neće biti uslišen.
PRO 21:14 Dar u tajnosti utišava gnev i poklon u nedrima žestoku srdnju.
PRO 21:15 Radost je pravedniku činiti što je pravo, a strah onima koji čine bezakonje.
PRO 21:16 Čovek koji zađe s puta mudrosti počinuće u zboru mrtvih.
PRO 21:17 Ko ljubi veselje, biće siromah; ko ljubi vino i ulje, neće se obogatiti.
PRO 21:18 Otkup za pravednike biće bezbožnik i za dobre bezakonik.
PRO 21:19 Bolje je živeti u zemlji pustoj nego sa ženom svadljivom i gnevljivom.
PRO 21:20 Dragoceno je blago i ulje u stanu mudroga, a čovek bezuman proždire ga.
PRO 21:21 Ko ide za pravdom i milošću, naći će život, pravdu i slavu.
PRO 21:22 U grad jakih ulazi mudri, i obara silu u koju se uzdaju.
PRO 21:23 Ko čuva usta svoja i jezik svoj, čuva dušu svoju od nevolja.
PRO 21:24 Ponositom i obesnom ime je podsmevač, koji sve radi besno i oholo.
PRO 21:25 Lenjivca ubija želja, jer ruke njegove neće da rade;
PRO 21:26 Svaki dan želi; a pravednik daje i ne štedi.
PRO 21:27 Žrtva je bezbožnička gad, a kamoli kad je prinose u grehu?
PRO 21:28 Lažni svedok poginuće, a čovek koji sluša govoriće svagda.
PRO 21:29 Bezbožnik je bezobrazan, a pravednik udešava svoje pute.
PRO 21:30 Nema mudrosti ni razuma ni saveta nasuprot Bogu.
PRO 21:31 Konj se oprema za dan boja, ali je u Gospoda spasenje.
PRO 22:1 Bolje je ime nego veliko bogatstvo, i milost je bolja nego srebro i zlato.
PRO 22:2 Bogat i siromah sretaju se; obojicu je Gospod stvorio.
PRO 22:3 Pametan čovek vidi zlo i skloni se, a ludi idu dalje i plaćaju.
PRO 22:4 Smernosti i strahu Gospodnjem plata je bogatstvo i slava i život.
PRO 22:5 Trnje i zamke su na putu opakoga; ko čuva dušu svoju, biće daleko od toga.
PRO 22:6 Uči dete prema putu kojim će ići, pa neće odstupiti od njega ni kad ostari.
PRO 22:7 Bogat gospodari nad siromasima, i ko uzima u zajam biva sluga onome koji daje.
PRO 22:8 Ko seje bezakonje žeće muku, i prut gneva njegovog nestaće.
PRO 22:9 Blago oko biće blagosloveno, jer daje hleba svog ubogom.
PRO 22:10 Oteraj podsmevača, i otići će raspra i prestaće svađa i sramota.
PRO 22:11 Ko ljubi čisto srce, i čije su usne ljubazne, njemu je car prijatelj.
PRO 22:12 Oči Gospodnje čuvaju znanje, a poslove bezakonikove obara.
PRO 22:13 Lenivac govori: Lav je napolju; nasred ulice poginuo bih.
PRO 22:14 Usta su tuđih žena jama duboka; na koga se gnevi Gospod onamo će pasti.
PRO 22:15 Bezumlje je privezano detetu na srce; prut kojim se kara ukloniće ga od njega.
PRO 22:16 Ko čini krivo siromahu da umnoži svoje, i ko daje bogatome, zacelo će osiromašiti.
PRO 22:17 Prigni uho svoje i slušaj reči mudrih ljudi, i srce svoje privij k nauci mojoj.
PRO 22:18 Jer će ti biti milina ako ih složiš u srce svoje, ako sve budu poređane na usnama tvojim.
PRO 22:19 Da bi ti uzdanje bilo u Gospoda, kazujem ti ovo danas, a ti tako čini.
PRO 22:20 Nisam li ti napisao znamenite stvari za savete i znanje,
PRO 22:21 Da bih ti pokazao tvrđu istinitih reči da bi mogao istinitim rečima odgovarati onima koji pošalju k tebi?
PRO 22:22 Ne otimaj siromahu zato što je siromah, i ne zatiri nevoljnoga na vratima.
PRO 22:23 Jer će Gospod braniti njihovu stvar, i oteće dušu onima koji njima otimaju.
PRO 22:24 Ne druži se s čovekom gnevljivim i ne idi sa žestokim,
PRO 22:25 Da se ne bi navikao na puteve njegove i metnuo zamke na dušu svoju.
PRO 22:26 Ne budi od onih koji ruku daju, koji se jamče za dugove.
PRO 22:27 Ako nemaš čim platiti, zašto da se odnese postelja ispod tebe?
PRO 22:28 Ne pomiči stare međe, koju su postavili oci tvoji.
PRO 22:29 Jesi li video čoveka ustaoca na poslu? Takvi će pred carevima stajati, a neće stajati pred prostacima.
PRO 23:1 Kad sedneš da jedeš s gospodinom, pazi dobro šta je pred tobom.
PRO 23:2 Inače bi saterao sebi nož u grlo, ako bi bio lakom.
PRO 23:3 Ne želi preslačke njegove, jer su lažna hrana.
PRO 23:4 Ne muči se da se obogatiš, i prođi se svoje mudrosti.
PRO 23:5 Hoćeš li baciti oči svoje na ono čega brzo nestaje? Jer načini sebi krila i kao orao odleti u nebo.
PRO 23:6 Ne jedi hleba u zavidljivca, i ne želi preslačaka njegovih.
PRO 23:7 Jer kako on tebe ceni u duši svojoj tako ti jelo njegovo. Govoriće ti: Jedi i pij; ali srce njegovo nije s tobom.
PRO 23:8 Zalogaj što pojedeš izbljuvaćeš, i izgubićeš ljubazne reči svoje.
PRO 23:9 Pred bezumnim ne govori, jer neće mariti za mudrost besede tvoje.
PRO 23:10 Ne pomiči stare međe, i ne stupaj na njivu siročadi.
PRO 23:11 Jer je jak osvetnik njihov; braniće stvar njihovu od tebe.
PRO 23:12 Obrati k nauci srce svoje i uši svoje k rečima mudrim.
PRO 23:13 Ne uskraćuj kar detetu; kad ga biješ prutom, neće umreti.
PRO 23:14 Ti ga bij prutom, i dušu ćeš mu izbaviti iz pakla.
PRO 23:15 Sine moj, ako bude mudro srce tvoje, veseliće se srce moje u meni;
PRO 23:16 I igraće bubrezi moji kad usne tvoje stanu govoriti što je pravo.
PRO 23:17 Srce tvoje neka ne zavidi grešnicima, nego budi u strahu Gospodnjem uvek.
PRO 23:18 Jer ima plata, i nadanje tvoje neće se zatrti.
PRO 23:19 Slušaj, sine moj, i budi mudar i upravi putem srce svoje.
PRO 23:20 Ne budi među pijanicama ni među izjelicama.
PRO 23:21 Jer pijanica i izjelica osiromašiće, i spavač hodiće u ritama.
PRO 23:22 Slušaj oca svog koji te je rodio, i ne preziri matere svoje kad ostari.
PRO 23:23 Kupuj istinu i ne prodaji je; kupuj mudrost, znanje i razum.
PRO 23:24 Veoma se raduje otac pravednikov, i roditelj mudroga veseli se s njega.
PRO 23:25 Neka se, dakle, veseli otac tvoj i mati tvoja, i neka se raduje roditeljka tvoja.
PRO 23:26 Sine moj, daj mi srce svoje, i oči tvoje neka paze na moje pute.
PRO 23:27 Jer je kurva duboka jama, a tesan studenac tuđa žena.
PRO 23:28 Ona i zaseda kao lupež i umnožava zločince među ljudima.
PRO 23:29 Kome: Jaoh? Kome: Kuku? Kome svađa? Kome vika? Kome rane nizašta? Kome crven u očima?
PRO 23:30 Koji sede kod vina, koji idu te traže rastvoreno vino.
PRO 23:31 Ne gledaj na vino kad se rumeni, kad u čaši pokazuje lice svoje i upravo iskače.
PRO 23:32 Na posledak će kao zmija ujesti i kao aspida upeći.
PRO 23:33 Oči će tvoje gledati na tuđe žene, i srce će tvoje govoriti opačine.
PRO 23:34 I bićeš kao onaj koji leži usred mora i kao onaj koji spava povrh jedra.
PRO 23:35 Reći ćeš: Izbiše me, ali me ne zabole; tukoše me, ali ne osetih; kad se probudim, ići ću opet da tražim to.
PRO 24:1 Ne zavidi zlim ljudima niti želi da si s njima.
PRO 24:2 Jer o pogibli misli srce njihovo i usne njihove govore o muci.
PRO 24:3 Mudrošću se zida kuća i razumom utvrđuje se.
PRO 24:4 I znanjem se pune kleti svakog blaga i dragocena i mila.
PRO 24:5 Mudar je čovek jak, i razuman je čovek silan snagom.
PRO 24:6 Jer mudrim savetom ratovaćeš, i izbavljenje je u mnoštvu savetnika.
PRO 24:7 Visoke su bezumnome mudrosti; neće otvoriti usta svojih na vratima.
PRO 24:8 Ko misli zlo činiti zvaće se zlikovac.
PRO 24:9 Misao bezumnikova greh je, i podsmevač je gad ljudski.
PRO 24:10 Ako kloneš u nevolji, skratiće ti se sila.
PRO 24:11 Izbavljaj pohvatane na smrt; i koje hoće da pogube, nemoj se ustegnuti od njih.
PRO 24:12 Ako li kažeš: Gle, nismo znali za to; neće li razumeti Onaj koji ispituje srca, i koji čuva dušu tvoju neće li doznati i platiti svakome po delima njegovim?
PRO 24:13 Sine moj, jedi med, jer je dobar, i saće, jer je slatko grlu tvom.
PRO 24:14 Tako će biti poznanje mudrosti duši tvojoj, kad je nađeš; i biće plata, i nadanje tvoje neće se zatrti.
PRO 24:15 Bezbožniče, ne vrebaj oko stana pravednikovog, i ne kvari mu počivanje.
PRO 24:16 Jer ako i sedam puta padne pravednik, opet ustane, a bezbožnici propadaju u zlu.
PRO 24:17 Kad padne neprijatelj tvoj, nemoj se radovati, i kad propadne, neka ne igra srce tvoje.
PRO 24:18 Jer bi video Gospod i ne bi Mu bilo milo, i obratio bi gnev svoj od njega na tebe.
PRO 24:19 Nemoj se žestiti radi nevaljalaca, nemoj zavideti bezbožnicima.
PRO 24:20 Jer nema plate nevaljalcu, žižak će se bezbožnicima ugasiti.
PRO 24:21 Boj se Gospoda, sine moj, i cara, i ne mešaj se s nemirnicima.
PRO 24:22 Jer će se ujedanput podignuti pogibao njihova, a ko zna propast koja ide od obojice?
PRO 24:23 I ovo je za mudrace: Gledati ko je ko na sudu nije dobro.
PRO 24:24 Ko govori bezbožniku: Pravedan si, njega će proklinjati ljudi i mrziće na nj narodi.
PRO 24:25 A koji ga karaju, oni će biti mili, i doći će na njih blagoslov dobrih.
PRO 24:26 Ko govori reči istinite, u usta ljubi.
PRO 24:27 Uredi svoj posao na polju, i svrši svoje na njivi, potom i kuću svoju zidaj.
PRO 24:28 Ne budi svedok na bližnjeg svog bez razloga, i ne varaj usnama svojim.
PRO 24:29 Ne govori: Kako je on meni učinio tako ću ja njemu učiniti; platiću ovom čoveku po delu njegovom.
PRO 24:30 Iđah mimo njive čoveka lenjog i mimo vinograda čoveka bezumnog;
PRO 24:31 I gle, beše sve zaraslo u trnje i sve pokrio čkalj, i ograda im kamena razvaljena.
PRO 24:32 I videvši uzeh na um, i gledah i poučih se.
PRO 24:33 Dok malo prospavaš, dok malo prodremlješ, dok malo sklopiš ruke da počineš,
PRO 24:34 U tom će doći siromaštvo tvoje kao putnik, i oskudica tvoja kao oružan čovek.
PRO 25:1 I ovo su priče Solomunove koje sabraše ljudi Jezekije cara Judinog.
PRO 25:2 Slava je Božija skrivati stvar, a slava je carska istraživati stvar.
PRO 25:3 Visina nebu i dubina zemlji i srce carevima ne može se dosegnuti.
PRO 25:4 Uzmi od srebra trosku, i izaći će livcu zaklad.
PRO 25:5 Uzmi bezbožnika ispred cara, i utvrdiće se pravdom presto njegov.
PRO 25:6 Ne veličaj se pred carem i ne staj na mesto gde stoje vlastelji.
PRO 25:7 Jer je bolje da ti se kaže: Hodi gore, nego da te ponize pred knezom da vidiš svojim očima.
PRO 25:8 Ne idi odmah da se preš, gledaj šta bi činio naposletku ako bi te osramotio bližnji tvoj.
PRO 25:9 Raspravi stvar svoju s bližnjim svojim, ali tuđe tajne ne otkrivaj,
PRO 25:10 Da te ne bi psovao ko čuje, i sramota tvoja da ne bi ostala na tebi.
PRO 25:11 Zlatne jabuke u srebrnim sudima jesu zgodne reči.
PRO 25:12 Zlatna je grivna i nakit od najboljeg zlata mudri karač onome koji sluša.
PRO 25:13 Veran je poslanik kao studen snežna o žetvi onima koji ga pošalju, i rashlađuje dušu svojim gospodarima.
PRO 25:14 Ko se hvali darom lažnim, on je kao oblaci i vetar bez dažda.
PRO 25:15 Strpljenjem se ublažava knez, i mek jezik lomi kosti.
PRO 25:16 Kad nađeš med, jedi koliko ti je dosta, da ne bi najedavši ga se izbljuvao ga.
PRO 25:17 Retko neka ti noga stupa u kuću bližnjeg tvog, da ne bi nasitivši se tebe omrzao na te.
PRO 25:18 Ko god govori lažno svedočanstvo na bližnjeg svog, on je kao malj i mač i oštra strela.
PRO 25:19 Uzdanje je u nevernika u nevolji zub slomljen i noga uganuta.
PRO 25:20 Ko peva pesme žalosnom srcu, on je kao onaj koji svlači haljinu na zimi, i kao ocat na salitru.
PRO 25:21 Ako je gladan nenavidnik tvoj, nahrani ga hleba, i ako je žedan napoj ga vode.
PRO 25:22 Jer ćeš živo ugljevlje zgrnuti na glavu njegovu, i Gospod će ti platiti.
PRO 25:23 Severni vetar nosi dažd, a potajni jezik lice srdito.
PRO 25:24 Bolje je sedeti u uglu od krova nego sa ženom svadljivom u kući zajedničkoj.
PRO 25:25 Dobar je glas iz daleke zemlje kao studena voda žednoj duši.
PRO 25:26 Pravednik koji pada pred bezbožnikom jeste kao izvor nogama zamućen i kao studenac pokvaren.
PRO 25:27 Jesti mnogo meda nije dobro, i istraživati slavu nije slavno.
PRO 25:28 Ko nema vlasti nad duhom svojim, on je grad razvaljen bez zidova.
PRO 26:1 Kao sneg u leto i dažd o žetvi, tako ne dolikuje bezumnome čast.
PRO 26:2 Kao vrabac kad prhne i lasta kad odleti, tako kletva nezaslužena neće doći.
PRO 26:3 Bič konju, uzda magarcu, a batina bezumnicima na leđa.
PRO 26:4 Ne odgovaraj bezumniku po bezumlju njegovom, da ne budeš i ti kao on.
PRO 26:5 Odgovori bezumniku prema bezumlju njegovom, da ne misli da je mudar.
PRO 26:6 Ko šalje bezumnika da mu šta svrši, on odseca sebi noge i pije nepravdu.
PRO 26:7 Kako hromi hramlje nogama svojim, takva je beseda u ustima bezumnih.
PRO 26:8 Kao da baca dragi kamen u gomilu kamenja, tako radi ko čini čast bezumnome.
PRO 26:9 Kao trn kad dođe u ruku pijanome, takva je beseda u ustima bezumnih.
PRO 26:10 Mnogo muke zadaje svima ko plaća bezumniku i ko plaća prestupnicima.
PRO 26:11 Kao što se pas povraća na svoju bljuvotinu, tako bezumnik ponavlja svoje bezumlje.
PRO 26:12 Jesi li video čoveka koji misli da je mudar? Više ima nadanja od bezumnoga nego od njega.
PRO 26:13 Lenjivac govori: Ljuti je lav na putu, lav je na ulicama.
PRO 26:14 Kao što se vrata obrću na čepovima svojim, tako lenivac na postelji svojoj.
PRO 26:15 Lenivac krije ruku svoju u nedra, teško mu je prineti je k ustima.
PRO 26:16 Lenivac misli da je mudriji od sedmorice koji odgovaraju razumno.
PRO 26:17 Psa za uši hvata ko se prolazeći žesti za tuđu raspru.
PRO 26:18 Kakav je bezumnik koji baca iskre i strele smrtne,
PRO 26:19 Takav je svaki koji prevari bližnjeg svog pa onda veli: Šalio sam se.
PRO 26:20 Kad nestane drva, ugasi se oganj; tako kad nema opadača, prestaje raspra.
PRO 26:21 Ugalj je za žeravicu, drva za oganj, a čovek svadljivac da raspaljuje svađu.
PRO 26:22 Reči su opadačeve kao reči izbijenih, ali silaze unutra u trbuh.
PRO 26:23 Kao srebrna pena kojom se obloži crep, takve su usne neprijateljske i zlo srce.
PRO 26:24 Nenavidnik se pretvara ustima svojim, a u srcu slaže prevaru.
PRO 26:25 Kad govori umiljatim glasom, ne veruj mu, jer mu je u srcu sedam gadova.
PRO 26:26 Mržnja se pokriva lukavstvom, ali se zloća njena otkriva na zboru.
PRO 26:27 Ko jamu kopa, u nju će pasti; i ko kamen valja, na njega će se prevaliti.
PRO 26:28 Jezik lažan mrzi na one koje satire, i usta koja laskaju grade pogibao.
PRO 27:1 Ne hvali se sutrašnjim danom, jer ne znaš šta će dan doneti.
PRO 27:2 Neka te hvali drugi, a ne tvoja usta, tuđin, a ne tvoje usne.
PRO 27:3 Težak je kamen, i pesak je težak; ali je gnev bezumnikov teži od oboga.
PRO 27:4 Jarost je nemilostiva, i gnev je plah; ali ko će odoleti zavisti?
PRO 27:5 Bolji je javni ukor nego tajna ljubav.
PRO 27:6 Udarci od prijatelja istiniti su, a celivi nenavidnikovi lažni.
PRO 27:7 Duša sita gazi saće, a gladnoj duši slatko je sve što je gorko.
PRO 27:8 Kakva je ptica koja odleti iz svog gnezda, takav je čovek koji otide iz svog mesta.
PRO 27:9 Ulje i kad veseli srce, tako je prijatelj sladak savetom srdačnim.
PRO 27:10 Ne ostavljaj prijatelja svog ni prijatelja oca svog, i u kuću brata svog ne ulazi u nesreći svojoj: bolji je sused blizu nego brat daleko.
PRO 27:11 Sine moj, budi mudar i obraduj srce moje, da imam šta odgovoriti onome ko me ruži.
PRO 27:12 Pametan čovek vidi zlo i skloni se, a ludi idu dalje i plaćaju.
PRO 27:13 Uzmi haljinu onome koji se podjemči za tuđina, i uzmi zalog od njega za tuđinku.
PRO 27:14 Ko blagosilja prijatelja svog na glas rano ustajući, primiće mu se za kletvu.
PRO 27:15 Neprestano kapanje kad je velik dažd, i žena svadljiva, jedno su;
PRO 27:16 Ko je ustavlja, ustavlja vetar, i ona se odaje kao mirisavo ulje u desnici.
PRO 27:17 Gvožđe se gvožđem oštri, tako čovek oštri lice prijatelja svog.
PRO 27:18 Ko čuva smokvu, ješće rod njen; tako ko čuva gospodara svog, biće poštovan.
PRO 27:19 Kako je u vodi lice prema licu, tako je srce čovečije prema čoveku.
PRO 27:20 Grob i propast nikada se ne mogu zasititi, tako oči čovečije nikada nisu site.
PRO 27:21 Srebro u topionici i zlato u peći a čovek u ustima onog koji ga hvali poznaje se.
PRO 27:22 Da bezumnoga tucaš u stupi s tučkom s prekrupom, ne bi otišlo od njega bezumlje njegovo.
PRO 27:23 Dobro gledaj stoku svoju i staraj se za stada svoja.
PRO 27:24 Jer bogatstvo ne traje doveka niti kruna od kolena do kolena.
PRO 27:25 Kad trava naraste i pokaže se zelen, kupi se trava po planinama.
PRO 27:26 Jaganjci su ti za odelo, i jarići cena za njivu.
PRO 27:27 I dosta ima mleka kozjeg tebi za jelo, i za jelo tvom domu i za hranu tvojim devojkama.
PRO 28:1 Beže bezbožnici kad ih niko ne goni, a pravednici su kao lavići bez straha.
PRO 28:2 Kad se u zemlji zla čine, nastaju joj mnogi knezovi; ali kad se nađe čovek razuman i vešt, ostaje dugo.
PRO 28:3 Čovek siromah koji čini krivo ubogima jeste kao silan dažd iza kog nestaje hleba.
PRO 28:4 Koji ostavljaju zakon, hvale bezbožnike; a koji drže zakon, protive im se.
PRO 28:5 Zli ljudi ne razumeju šta je pravo; a koji traže Gospoda, razumeju sve.
PRO 28:6 Bolji je siromah koji hodi u bezazlenosti svojoj nego ko ide krivim putevima ako je i bogat.
PRO 28:7 Ko čuva zakon, sin je razuman; a ko se druži s izjelicama, sramoti oca svog.
PRO 28:8 Ko umnožava dobro svoje ujmom i pridavkom, sabira onome koji će razdavati siromasima.
PRO 28:9 Ko odvraća uho svoje da ne čuje zakon, i molitva je njegova mrska.
PRO 28:10 Ko zavodi prave na zao put, pašće u jamu svoju, a bezazleni naslediće dobro.
PRO 28:11 Bogat čovek misli da je mudar, ali razuman siromah ispituje ga.
PRO 28:12 Kad se raduju pravedni, velika je slava; a kad se podižu bezbožnici, traži se čovek.
PRO 28:13 Ko krije prestupe svoje, neće biti srećan; a ko priznaje i ostavlja, dobiće milost.
PRO 28:14 Blago čoveku koji se svagda boji; a ko je tvrdoglav, upada u zlo.
PRO 28:15 Bezbožnik koji vlada narodom siromašnim, lav je koji riče i medved gladan.
PRO 28:16 Knez bez razuma čini mnogo nepravde, a koji mrzi na lakomstvo, živeće dugo.
PRO 28:17 Čovek koji čini nasilje krvi ljudskoj, bežaće do groba, a niko ga neće zadržati.
PRO 28:18 Ko hodi u bezazlenosti, spašće se; a ko je opak na putevima, pašće u jedan mah.
PRO 28:19 Ko radi svoju zemlju, biće sit hleba; a ko ide za besposlicama, nasitiće se sirotinje.
PRO 28:20 Čovek veran obiluje blagoslovima; a ko nagli da se obogati, neće biti bez krivice.
PRO 28:21 Nije dobro gledati ko je ko, jer za zalogaj hleba čovek će učiniti zlo.
PRO 28:22 Nagli da se obogati čovek zavidljiv, a ne zna da će mu doći siromaštvo.
PRO 28:23 Ko ukorava čoveka naći će posle veću milost nego koji laska jezikom.
PRO 28:24 Ko krade oca svog i mater svoju, i govori: Nije greh, on je drug krvniku.
PRO 28:25 Oholi zameće svađu; a ko se uzda u Gospoda, izobilovaće.
PRO 28:26 Ko se uzda u svoje srce, bezuman je; a ko hodi mudro, izbaviće se.
PRO 28:27 Ko daje siromahu, neće mu nedostajati; a ko odvraća oči svoje, biće mu mnogo kletava.
PRO 28:28 Kad se podižu bezbožnici, sakriva se čovek; a kad ginu, umnožavaju se pravedni.
PRO 29:1 Čovek koji po karanju ostaje tvrdoglav, ujedanput će propasti, da neće biti leka.
PRO 29:2 Kad se umnožavaju pravednici, veseli se narod; a kad vlada bezbožnik, uzdiše narod.
PRO 29:3 Ko ljubi mudrost, veseli oca svog; a ko se druži s kurvama, rasipa svoje dobro.
PRO 29:4 Car pravdom podiže zemlju; a ko uzima mito, satire je.
PRO 29:5 Ko laska prijatelju svom, razapinje mrežu nogama njegovim.
PRO 29:6 U grehu je zlog čoveka zamka, a pravednik peva i veseli se.
PRO 29:7 Pravednik razume parbu nevoljnih, a bezbožnik ne mari da zna.
PRO 29:8 Podsmevači raspaljuju grad, a mudri utišavaju gnev.
PRO 29:9 Mudar čovek kad se pre s ludim, ili se srdio ili smejao, nema mira.
PRO 29:10 Krvopije mrze na bezazlenoga, a pravi se brinu za dušu njegovu.
PRO 29:11 Sav gnev svoj izliva bezumnik, a mudri ustavlja ga natrag.
PRO 29:12 Koji knez sluša lažne reči, sve su mu sluge bezbožne.
PRO 29:13 Siromah i koji daje na dobit sretaju se; obojici Gospod prosvetljuje oči.
PRO 29:14 Koji car pravo sudi siromasima, njegov će presto stajati doveka.
PRO 29:15 Prut i kar daju mudrost, a dete pusto sramoti mater svoju.
PRO 29:16 Kad se umnožavaju bezbožnici, umnožavaju se gresi, a pravednici će videti propast njihovu.
PRO 29:17 Karaj sina svog, i smiriće te, i učiniće milinu duši tvojoj.
PRO 29:18 Kad nema utvare, rasipa se narod; a ko drži zakon, blago njemu!
PRO 29:19 Rečima se ne popravlja sluga, jer ako i razume, opet ne sluša.
PRO 29:20 Jesi li video čoveka naglog u besedi svojoj? Više ima nadanja od bezumnog nego od njega.
PRO 29:21 Ako ko mazi slugu od malena, on će najposle biti sin.
PRO 29:22 Gnevljiv čovek zameće svađu, i ko je naprasit, mnogo greši.
PRO 29:23 Oholost ponižuje čoveka, a ko je smeran duhom, dobija slavu.
PRO 29:24 Ko deli s lupežem, mrzi na svoju dušu, čuje prokletstvo i ne prokazuje.
PRO 29:25 Strašljiv čovek meće sebi zamku; a ko se u Gospoda uzda, biće u visokom zaklonu.
PRO 29:26 Mnogi traže lice vladaočevo, ali je od Gospoda sud svakome.
PRO 29:27 Pravednima je mrzak nepravednik, a bezbožniku je mrzak ko pravo hodi.
PRO 30:1 Reči Agura sina Jakejevog; sabrane reči tog čoveka Itilu, Itilu i Ukalu.
PRO 30:2 Ja sam luđi od svakog, i razuma čovečijeg nema u mene.
PRO 30:3 Niti sam učio mudrost niti znam svete stvari.
PRO 30:4 Ko je izašao na nebo i opet sišao? Ko je skupio vetar u pregršti svoje? Ko je svezao vode u plašt svoj? Ko je utvrdio sve krajeve zemlji? Kako Mu je ime? I kako je ime Sinu Njegovom? Znaš li?
PRO 30:5 Sve su reči Božije čiste; On je štit onima koji se uzdaju u Nj.
PRO 30:6 Ništa ne dodaj k rečima Njegovim, da te ne ukori i ne nađeš se laža.
PRO 30:7 Za dvoje molim Te; nemoj me se oglušiti dok sam živ:
PRO 30:8 Taštinu i reč lažnu udalji od mene; siromaštva ni bogatstva ne daj mi, hrani me hlebom po obroku mom,
PRO 30:9 Da ne bih najedavši se odrekao se Tebe i rekao: Ko je Gospod? Ili osiromašivši da ne bih krao i uzalud uzimao ime Boga svog.
PRO 30:10 Ne opadaj sluge gospodaru njegovom, da te ne bi kleo i ti bio kriv.
PRO 30:11 Ima rod koji psuje oca svog i ne blagosilja matere svoje.
PRO 30:12 Ima rod koji misli da je čist, a od svog kala nije opran.
PRO 30:13 Ima rod koji drži visoko oči svoje, i veđe mu se dižu uvis.
PRO 30:14 Ima rod kome su zubi mačevi i kutnjaci noževi, da proždire siromahe sa zemlje i uboge između ljudi.
PRO 30:15 Pijavica ima dve kćeri, koje govore: Daj, daj. Ima troje nesito, i četvrto nikad ne kaže: Dosta:
PRO 30:16 Grob, materica jalova, zemlja koja ne biva sita vode, i oganj, koji ne govori: Dosta.
PRO 30:17 Oko koje se ruga ocu i neće da sluša matere, kljuvaće ga gavrani s potoka i jesti orlići.
PRO 30:18 Troje mi je čudesno, i četvrtog ne razumem:
PRO 30:19 Put orlov u nebo, put zmijin po steni, put lađin posred mora, i put čovečiji k devojci.
PRO 30:20 Takav je put kurvin: jede, i ubriše usta, pa veli: Nisam učinila zla.
PRO 30:21 Od troga se potresa zemlja, i četvrtog ne može podneti:
PRO 30:22 Od sluge, kad postane car, od bezumnika, kad se najede hleba.
PRO 30:23 Od puštenice, kad se uda, od sluškinje kad nasledi gospođu svoju.
PRO 30:24 Četvoro ima maleno na zemlji, ali mudrije od mudraca:
PRO 30:25 Mravi, koji su slab narod, ali opet pripravljaju u leto sebi hranu;
PRO 30:26 Pitomi zečevi, koji su nejak narod, ali opet u kamenu grade sebi kuću;
PRO 30:27 Skakavci, koji nemaju cara, ali opet idu svi jatom;
PRO 30:28 Pauk, koji rukama radi i u carskim je dvorima.
PRO 30:29 Troje lepo korača, i četvrto lepo hodi:
PRO 30:30 Lav, najjači između zverova, koji ne uzmiče ni pred kim,
PRO 30:31 Konj opasan po bedrima ili jarac, i car na koga niko ne ustaje.
PRO 30:32 Ako si ludovao ponesavši se ili si zlo mislio, metni ruku na usta.
PRO 30:33 Kad se razbija mleko, izlazi maslo; i ko jako nos utire, izgoni krv; tako ko draži na gnev, zameće svađu.
PRO 31:1 Reči cara Lemuila; sabrane reči, kojima ga je učila mati njegova.
PRO 31:2 Šta, sine moj, šta, sine utrobe moje, i šta, sine zaveta mojih?
PRO 31:3 Ne daj krepost svoju ženama, ni puteve svoje onima što satiru careve.
PRO 31:4 Nije za careve, Lemuilo, nije za careve da piju vino, ni za knezove da piju silovito piće,
PRO 31:5 Da ne bi pijući zaboravio uredbe, i izmenio pravicu kome nevoljniku.
PRO 31:6 Podajte silovito piće onome koji hoće da propadne, i vino onima koji su tužnog srca;
PRO 31:7 Neka se napije i zaboravi svoje siromaštvo, i da se više ne seća svoje muke.
PRO 31:8 Otvaraj usta svoja za nemoga, za stvar svih namenjenih smrti.
PRO 31:9 Otvaraj usta svoja, sudi pravo, daj pravicu nevoljnome i ubogome.
PRO 31:10 Ko će naći vrsnu ženu? Jer vredi više nego biser.
PRO 31:11 Oslanja se na nju srce muža njenog, i dobitka neće nedostajati.
PRO 31:12 Čini mu dobro, a ne zlo, svega veka svog.
PRO 31:13 Traži vune i lana, i radi po volji rukama svojim.
PRO 31:14 Ona je kao lađa trgovačka, iz daleka donosi hranu svoju.
PRO 31:15 Ustaje dok je još noć, daje hranu čeljadi svojoj i posao devojkama svojim.
PRO 31:16 Misli o njivi, i uzme je, od rada ruku svojih sadi vinograd.
PRO 31:17 Opasuje snagom bedra svoja i krepi mišice svoje.
PRO 31:18 Vidi kako joj je dobra radnja, ne gasi joj se noću žižak.
PRO 31:19 Rukama svojim maša se preslice, i prstima svojim drži vreteno.
PRO 31:20 Ruku svoju otvara siromahu, i pruža ruke ubogome.
PRO 31:21 Ne boji se snega za svoju čeljad, jer sva čeljad njena ima po dvoje haljine.
PRO 31:22 Pokrivače sama sebi gradi, tanko platno i skerlet odelo joj je
PRO 31:23 Zna se muž njen na vratima kad sedi sa starešinama zemaljskim.
PRO 31:24 Košulje gradi i prodaje, i pojase daje trgovcu.
PRO 31:25 Odelo joj je krepost i lepota, i osmeva se na vreme koje ide.
PRO 31:26 Usta svoja otvara mudro i na jeziku joj je nauka blaga.
PRO 31:27 Pazi na vladanje čeljadi svoje, i hleba u lenjosti ne jede.
PRO 31:28 Sinovi njeni podižu se i blagosiljaju je; muž njen takođe hvali je;
PRO 31:29 Mnoge su žene bile vrsne, ali ti ih nadvišuješ sve.
PRO 31:30 Ljupkost je prevarna i lepota tašta; žena koja se boji Gospoda, ona zaslužuje pohvalu.
PRO 31:31 Podajte joj od ploda ruku njenih, i neka je hvale na vratima dela njena.
ECC 1:1 Reči propovednika, sina Davidovog cara u Jerusalimu.
ECC 1:2 Taština nad taštinama, veli propovednik, taština nad taštinama, sve je taština.
ECC 1:3 Kakva je korist čoveku od svega truda njegovog, kojim se trudi pod suncem?
ECC 1:4 Naraštaj jedan odlazi i drugi dolazi, a zemlja stoji uvek.
ECC 1:5 Sunce izlazi i zalazi, i opet hiti na mesto svoje odakle izlazi.
ECC 1:6 Vetar ide na jug i obrće se, i u obrtanju svom vraća se.
ECC 1:7 Sve reke teku u more, i more se ne prepunja; odakle teku reke, onamo se vraćaju da opet teku.
ECC 1:8 Sve je mučno, da čovek ne može iskazati; oko se ne može nagledati, niti se uho može naslušati.
ECC 1:9 Šta je bilo to će biti, šta se činilo to će se činiti, i nema ništa novo pod suncem.
ECC 1:10 Ima li šta za šta bi ko rekao: Vidi, to je novo? Već je bilo za vekova koji su bili pre nas.
ECC 1:11 Ne pominje se šta je pre bilo; ni ono što će posle biti neće se pominjati u onih koji će posle nastati.
ECC 1:12 Ja propovednik bejah car nad Izrailjem u Jerusalimu.
ECC 1:13 I upravih srce svoje da tražim i razberem mudrošću sve što biva pod nebom; taj mučni posao dade Bog sinovima ljudskim da se muče oko njega.
ECC 1:14 Videh sve što biva pod suncem, i gle, sve je taština i muka duhu.
ECC 1:15 Šta je krivo ne može se ispraviti, i nedostaci ne mogu se izbrojati.
ECC 1:16 Ja rekoh u srcu svom govoreći: Evo, ja postah velik, i pretekoh mudrošću sve koji biše pre mene u Jerusalimu, i srce moje vide mnogo mudrosti i znanja.
ECC 1:17 I upravih srce svoje da poznam mudrost i da poznam bezumlje i ludost; pa doznah da je i to muka duhu.
ECC 1:18 Jer gde je mnogo mudrosti, mnogo je brige, i ko umnožava znanje umnožava muku.
ECC 2:1 Ja rekoh u srcu svom: Daj da te okušam veseljem; uživaj dobra. Ali gle i to beše taština.
ECC 2:2 Smehu rekoh: Luduješ; i veselju: Šta to radiš?
ECC 2:3 Razmišljah u srcu svom da puštam telo svoje na piće, i srcem svojim upravljajući mudro da se držim ludosti dokle ne vidim šta bi dobro bilo sinovima ljudskim da čine pod nebom dok su živi.
ECC 2:4 Velika dela učinih: sazidah sebi kuće, nasadih sebi vinograde;
ECC 2:5 načinih sebi vrtove i voćnjake, i nasadih u njima svakojakih drveta rodnih;
ECC 2:6 načinih sebi jezera vodena da zalivam iz njih šumu gde rastu drveta;
ECC 2:7 nabavih sebi sluga i sluškinja, i imah sluga rođenih u kući mojoj; i imah goveda i ovaca više od svih koji biše pre mene u Jerusalimu;
ECC 2:8 takođe nakupih sebi srebra i zlata i zaklada od careva i zemalja; nabavih sebi pevača i pevačica i milina ljudskih, i sprava muzičkih svakojakih.
ECC 2:9 I tako postah veći i silniji od svih koji biše pre mene u Jerusalimu; i mudrost moja osta sa mnom.
ECC 2:10 I šta god željahu oči moje, ne branjah im niti uskraćivah srcu svom kakvo veselje, nego se srce moje veseljaše sa svakog truda mog, i to mi beše deo od svakog truda mog.
ECC 2:11 A kad pogledah na sva dela svoja što uradiše ruke moje, i na trud kojim se trudih da uradim, gle, sve beše taština i muka duhu, i nema koristi pod suncem.
ECC 2:12 Tada se obratih da vidim mudrost i ludost i bezumlje, jer šta bi činio čovek koji bi nastao posle cara? Šta je već učinjeno.
ECC 2:13 I videh da je bolja mudrost od ludosti, kao što je bolja svetlost od mraka.
ECC 2:14 Mudri ima oči u glavi, a bezumni ide po mraku; ali takođe doznah da jednako biva svima.
ECC 2:15 Zato rekoh u srcu svom: Meni će biti kao bezumniku što biva; šta će mi dakle pomoći što sam mudar? I rekoh u srcu svom: i to je taština.
ECC 2:16 Jer se neće spominjati mudrac kao ni bezumnik do veka; jer što sada jeste, sve se zaboravlja posle, i mudrac umire kao i bezumnik.
ECC 2:17 Zato mi omrze život, jer mi nije milo šta biva pod suncem, jer je sve taština i muka duhu.
ECC 2:18 I omrze mi sav trud moj oko kog se trudih pod suncem, jer ću ga ostaviti čoveku koji će nastati nakon mene.
ECC 2:19 I ko zna hoće li biti mudar ili lud? I opet će biti gospodar od svega truda mog oko kog se trudih i mudrovah pod suncem. I to je taština.
ECC 2:20 Zato dođoh na to da mi srce izgubi nadanje o svakom trudu oko kog se trudih pod suncem.
ECC 2:21 Jer ima ljudi koji se trude mudro i razumno i pravo, pa to ostavljaju u deo drugom koji se nije trudio oko toga. I to je taština i veliko zlo.
ECC 2:22 Jer šta ima čovek od svega truda svog i od muke srca svog, koju podnosi pod suncem?
ECC 2:23 Jer su svi dani njegovi muka, a poslovi njegovi briga; ni noću se ne odmara srce njegovo. I to je taština.
ECC 2:24 Nije li, dakle, dobro čoveku da jede i pije i da gleda da mu je duši dobro od truda njegovog? Ja videh i to da je iz ruke Božije.
ECC 2:25 Jer ko je jeo i uživao više nego ja?
ECC 2:26 Jer čoveku koji Mu je po volji daje mudrost i razum i radost, a grešniku daje muku da sabira i skuplja da da onome koji je po volji Bogu. I to je taština i muka duhu.
ECC 3:1 Svemu ima vreme, i svakom poslu pod nebom ima vreme.
ECC 3:2 Ima vreme kad se rađa, i vreme kad se umire; vreme kad se sadi, i vreme kad se čupa posađeno;
ECC 3:3 Vreme kad se ubija, i vreme kad se isceljuje; vreme kad se razvaljuje, i vreme kad se gradi.
ECC 3:4 Vreme plaču i vreme smehu; vreme ridanju i vreme igranju;
ECC 3:5 Vreme kad se razmeće kamenje, i vreme kad se skuplja kamenje; vreme kad se grli, i vreme kad se ostavlja grljenje;
ECC 3:6 Vreme kad se teče, i vreme kad se gubi; vreme kad se čuva, i vreme kad se baca;
ECC 3:7 Vreme kad se dere, i vreme kad se sašiva; vreme kad se ćuti i vreme kad se govori.
ECC 3:8 Vreme kad se ljubi, i vreme kad se mrzi; vreme ratu i vreme miru.
ECC 3:9 Kakva je korist onome koji radi od onog oko čega se trudi?
ECC 3:10 Video sam poslove koje je Bog dao sinovima ljudskim da se muče oko njih.
ECC 3:11 Sve je učinio da je lepo u svoje vreme, i savet metnuo im je u srce, ali da ne može čovek dokučiti dela koja Bog tvori, ni početka ni kraja.
ECC 3:12 Doznah da nema ništa bolje za njih nego da se vesele i čine dobro za života svog.
ECC 3:13 I kad svaki čovek jede i pije i uživa dobra od svakog truda svog, to je dar Božji.
ECC 3:14 Doznah da šta god tvori Bog ono traje doveka, ne može mu se ništa dodati niti se od toga može šta oduzeti; i Bog tvori da bi Ga se bojali.
ECC 3:15 Šta je bilo to je sada, i šta će biti to je već bilo; jer Bog povraća šta je prošlo.
ECC 3:16 Još videh pod suncem gde je mesto suda bezbožnost i mesto pravde bezbožnost.
ECC 3:17 I rekoh u srcu svom: Bog će suditi pravedniku i bezbožniku; jer ima vreme svemu i svakom poslu.
ECC 3:18 Rekoh u srcu svom za sinove ljudske da im je Bog pokazao da vide da su kao stoka.
ECC 3:19 Jer šta biva sinovima ljudskim to biva i stoci, jednako im biva; kako gine ona tako ginu i oni, i svi imaju isti duh; i čovek ništa nije bolji od stoke, jer je sve taština.
ECC 3:20 Sve ide na jedno mesto; sve je od praha i sve se vraća u prah.
ECC 3:21 Ko zna da duh sinova ljudskih ide gore, a duh stoke da ide dole pod zemlju?
ECC 3:22 Zato videh da ništa nema bolje čoveku nego da se veseli onim što radi, jer mu je to deo; jer ko će ga dovesti da vidi šta će biti posle njega?
ECC 4:1 Opet videh sve nepravde koje se čine pod suncem, i gle, suze onih kojima se čini nepravda, i nemaju ko bi ih potešio ni snage da se izbave iz ruku onih koji im čine nepravdu; nemaju nikoga da ih poteši.
ECC 4:2 Zato hvalih mrtve koji već pomreše više nego žive koji još žive.
ECC 4:3 Ali je bolji i od jednih i od drugih onaj koji još nije postao, koji nije video zlo što biva pod suncem.
ECC 4:4 Jer videh svaki trud i svako dobro delo da od njega biva zavist čoveku od bližnjeg njegovog. I to je taština i muka duhu.
ECC 4:5 Bezumnik sklapa ruke svoje, i jede svoje telo:
ECC 4:6 Bolja je jedna grst u miru nego obe grsti s trudom i mukom u duhu.
ECC 4:7 Opet videh taštinu pod suncem:
ECC 4:8 Ima ko je sam, inokosan, nema ni sina ni brata, i opet nema kraja trudu njegovom, i oči njegove ne mogu da se nasite bogatstva; a ne misli: Za koga se mučim i oduzimam svojoj duši dobra? I to je taština i zao posao.
ECC 4:9 Bolje je dvojici nego jednom, jer imaju dobru dobit od svog truda.
ECC 4:10 Jer ako jedan padne, drugi će podignuti druga svog; a teško jednom! Ako padne, nema drugog da ga podigne.
ECC 4:11 Još ako dvojica spavaju zajedno, greje jedan drugog; a jedan kako će se zgrejati?
ECC 4:12 I ako bi ko nadjačao jednog, dvojica će mu odoleti; i trostruka vrpca ne kida se lako.
ECC 4:13 Bolje je dete ubogo, a mudro nego car star, a bezuman, koji se već ne zna poučiti.
ECC 4:14 Jer jedan izlazi iz tamnice da caruje, a drugi koji se rodi da caruje osiromaši.
ECC 4:15 Videh sve žive koji hode pod suncem gde pristaju za detetom drugim, koje će stupiti na njegovo mesto.
ECC 4:16 Nema kraja narodu koji beše pred njim, a koji posle nastanu neće se radovati njemu. I to je taština i muka duhu.
ECC 5:1 Čuvaj nogu svoju kad ideš u dom Božji, i pristupi da slušaš; to je bolje nego što bezumni daju žrtve, jer ne znaju da zlo čine.
ECC 5:2 Nemoj nagliti ustima svojim, i srce tvoje da ne bude brzo izgovoriti šta pred Bogom, jer je Bog na nebu, a ti si na zemlji, zato neka bude malo reči tvojih.
ECC 5:3 Jer san dolazi od mnogog posla, a glas bezumnikov od mnogih reči.
ECC 5:4 Kad učiniš zavet Bogu, ne oklevaj ispuniti ga, jer Mu nisu mili bezumnici; šta god zavetuješ, ispuni.
ECC 5:5 Bolje je da ne zavetuješ negoli da zavetuješ pa ne ispuniš.
ECC 5:6 Ne daj ustima svojim da na greh navode telo tvoje, i ne govori pred anđelom da je bilo nehotice. Zašto bi se gnevio Bog na reči tvoje i potro delo ruku tvojih?
ECC 5:7 Jer kao što u mnoštvu snova ima taštine, tako i u mnogim rečima; nego boj se Boga.
ECC 5:8 Ako vidiš gde se čini nepravda siromahu i otima sud i pravda u zemlji, ne čudi se tome, jer viši pazi na visokog, i ima još viših nad njima.
ECC 5:9 Ali je zemlja korisnija od svega; i car njivi služi.
ECC 5:10 Ko ljubi novce, neće se nasititi novaca; i ko ljubi bogatstvo, neće imati koristi od njega. I to je taština.
ECC 5:11 Gde je mnogo dobra, mnogo je i onih koji ga jedu; pa kakva je korist od toga gospodaru? Osim što gleda svojim očima.
ECC 5:12 Sladak je san onome koji radi, jeo malo ili mnogo; a sitost bogatome ne da spavati.
ECC 5:13 Ima ljuto zlo koje videh pod suncem: bogatstvo koje se čuva na zlo onome čije je.
ECC 5:14 Jer tako bogatstvo propadne zlom nezgodom, te sinu kog je rodio ne ostane ništa u ruku.
ECC 5:15 Kao što je izašao iz utrobe matere svoje nag, tako opet odlazi kako je došao; i ništa ne uzima od truda svog da ponese u ruci svojoj.
ECC 5:16 I to je ljuto zlo što odlazi kako je došao; i kakva mu je korist što se trudio u vetar,
ECC 5:17 i svega veka svog jeo u mraku, i mnogo se brinuo i žalostio i ljutio?
ECC 5:18 Eto, to videh da je dobro i lepo čoveku da jede i pije i uživa dobro od svega truda svog kojim se trudi pod nebom za života svog, koji mu Bog da, jer mu je to deo.
ECC 5:19 I kad kome Bog da bogatstvo i blago, i da mu da uživa i uzima svoj deo i da se veseli s truda svog, to je dar Božji.
ECC 5:20 Jer se neće mnogo opominjati dana života svog, jer mu Bog daje da mu je srce veselo.
ECC 6:1 Ima zlo koje videh pod suncem i često je među ljudima:
ECC 6:2 Nekome Bog da bogatstvo i blago i slavu, te duša njegova ima sve šta god želi, ali mu ne da Bog da to uživa, nego uživa drugi. To je taština i ljuto zlo.
ECC 6:3 Da bi ko rodio sto sinova i živeo mnogo godina i dani bi se veka njegovog veoma namnožili, a duša se njegova ne bi nasitila dobrog, te ni pogreba ne bi imao, kažem da je bolje nedonošče od njega.
ECC 6:4 Jer uzalud dođe i u tamu otide i ime mu je tamom pokriveno;
ECC 6:5 ni sunca ne vide, niti šta pozna, a počiva bolje nego onaj.
ECC 6:6 I da bi živeo dve hiljade godina, a dobra ne bi uživao, ne odlaze li svi na jedno mesto?
ECC 6:7 Sav je trud čovečji za usta njegova, ali se ne može nasititi duša njegova.
ECC 6:8 Jer šta ima mudri više nego bezumni? Šta li siromah, koji se ume vladati među živima?
ECC 6:9 Bolje je videti očima nego li želeti; i to je taština i muka duhu.
ECC 6:10 Šta je ko, davno je tim nazvan; i zna se da je čovek i da se ne može suditi s jačim od sebe.
ECC 6:11 Kad, dakle, ima mnogo stvari koje umnožavaju taštinu, kakva je korist čoveku?
ECC 6:12 Jer ko zna šta je dobro čoveku u životu, za malo dana taštog života njegovog, koji mu prolaze kao sen? Ili ko će kazati čoveku šta će biti posle njega pod suncem?
ECC 7:1 Bolje je ime nego dobro ulje, i dan smrtni nego dan u koji se ko rodi.
ECC 7:2 Bolje je ići u kuću gde je žalost nego gde je gozba, jer je onde kraj svakog čoveka, i ko je živ, slaže u srce svoje.
ECC 7:3 Bolja je žalost nego smeh, jer kad je lice neveselo, srce postaje bolje.
ECC 7:4 Srce je mudrih ljudi u kući gde je žalost, a srce bezumnih u kući gde je veselje.
ECC 7:5 Bolje je slušati karanje mudroga nego da ko sluša pesmu bezumnih.
ECC 7:6 Jer kao što prašti trnje pod loncem, takav je smeh bezumnikov; i to je taština.
ECC 7:7 Nasilje obezumljuje mudroga, i poklon izopačuje srce.
ECC 7:8 Bolji je kraj stvari nego početak joj; bolji je ko je strpljivog duha negoli ko je ponositog duha.
ECC 7:9 Ne budi nagao u duhu svom na gnev, jer gnev počiva u nedrima bezumnih.
ECC 7:10 Ne govori: Šta je to, te su pređašnji dani bili bolji od ovih? Jer ne bi bilo mudro da za to pitaš.
ECC 7:11 Dobra je mudrost s imanjem, i korisna je onima koji vide sunce.
ECC 7:12 Jer je mudrost zaklon, i novci su zaklon; ali je pretežnije znanje mudrosti tim što daje život onome ko je ima.
ECC 7:13 Pogledaj delo Božije; jer ko može ispraviti šta On iskrivi?
ECC 7:14 U dobro vreme uživaj dobro, a u zlo vreme gledaj, jer je Bog stvorio jedno prema drugom za to da čovek ne zna šta će biti.
ECC 7:15 Svašta videh za vremena taštine svoje: pravednika koji propada u pravdi svojoj, i bezbožnika koji dugo živi u svojoj zloći.
ECC 7:16 Ne budi suviše pravedan ni suviše mudar; zašto bi sebe upropastio?
ECC 7:17 Ne budi suviše bezbožan ni lud; zašto bi umro pre vremena?
ECC 7:18 Dobro je da držiš jedno, a drugo da ne puštaš iz ruke; jer ko se boji Boga izbaviće se od svega.
ECC 7:19 Mudrost krepi čoveka više nego deset knezova koji su u gradu.
ECC 7:20 Doista nema čoveka pravednog na zemlji koji tvori dobro i ne greši.
ECC 7:21 Ne uzimaj na um svašta što se govori, ako bi i slugu svog čuo gde te psuje;
ECC 7:22 jer srce tvoje zna da si i ti više puta psovao druge.
ECC 7:23 Sve to ogledah mudrošću i rekoh: Biću mudar; ali mudrost beše daleko od mene.
ECC 7:24 Šta je tako daleko i vrlo duboko, ko će naći?
ECC 7:25 Okretoh se srcem svojim da poznam i izvidim i iznađem mudrost i razum, i da poznam bezbožnost ludosti i ludost bezumlja.
ECC 7:26 I nađoh da je gorča od smrti žena kojoj je srce mreža i pruglo, kojoj su ruke okovi; ko je mio Bogu, sačuvaće se od nje, a grešnika će uhvatiti ona.
ECC 7:27 Gle, to nađoh, veli propovednik, jedno prema drugom, tražeći da razumem.
ECC 7:28 Još traži duša moja, ali ne nađoh. Čoveka jednog u hiljade nađoh, ali žene među svima ne nađoh.
ECC 7:29 Samo, gle, ovo nađoh: da je Bog stvorio čoveka dobrog; a oni traže svakojake pomisli.
ECC 8:1 Ko je kao mudri? I ko zna šta znače stvari? Mudrost prosvetljuje čoveku lice, a tvrdoća lica njegovog menja se.
ECC 8:2 Ja ti kažem: izvršuj zapovest carevu, i to zakletve Božje radi.
ECC 8:3 Ne budi brz da odeš ispred njega; ne stoj u zloj stvari, jer će učiniti šta god hoće.
ECC 8:4 Jer gde je god reč careva onde je vlast, i ko će mu reći: Šta radiš?
ECC 8:5 Ko izvršuje zapovest, neće znati za zlo, jer srce mudroga zna vreme i način.
ECC 8:6 Jer svačemu ima vreme i način; ali mnoga zla snalaze čoveka,
ECC 8:7 što ne zna šta će biti; jer kad će šta biti, ko će mu kazati?
ECC 8:8 Čovek nije vlastan nad duhom da bi zaustavio duh, niti ima vlasti nad danom smrtnim, niti ima odbrane u toj borbi; ni bezbožnost ne izbavlja onog u koga je.
ECC 8:9 Sve ovo videh, i upravih srce svoje na sve što se radi pod suncem. Kad vlada čovek nad čovekom na zlo njegovo.
ECC 8:10 I tada videh bezbožnike pogrebene, gde se vratiše; a koji dobro činjahu otidoše sa svetog mesta i biše zaboravljeni u gradu. I to je taština.
ECC 8:11 Što nema odmah osude za zlo delo, zato srce sinova ljudskih kipi u njima da čine zlo.
ECC 8:12 Neka grešnik sto puta čini zlo i odgađa mu se, ja ipak znam da će biti dobro onima koji se boje Boga, koji se boje lica njegova.
ECC 8:13 A bezbožniku neće biti dobro, niti će mu se produžiti dani, nego će biti kao sen onome koji se ne boji lica Božijeg.
ECC 8:14 Taština je koja biva na zemlji što ima pravednika kojima biva po delima bezbožničkim, a ima bezbožnika kojima biva po delima pravedničkim. Rekoh: i to je taština.
ECC 8:15 Zato ja hvalih veselje, jer nema ništa bolje čoveku pod suncem nego da jede i pije i da se veseli; i to mu je od truda njegovog za života njegovog, koji mu Bog da pod suncem.
ECC 8:16 Kad upravih srce svoje da poznam mudrost i vidim šta se radi na zemlji, te danju ni noću ne dolazi čoveku san na oči.
ECC 8:17 Videh na svim delima Božijim da čovek ne može dokučiti ono što se radi pod suncem, oko čega se trudi čovek tražeći, ali ne nalazi, i ako i mudrac kaže da zna, ipak ne može dokučiti.
ECC 9:1 Doista sve ovo složih u srce svoje da bih rasvetlio sve to, kako su pravedni i mudri i dela njihova u ruci Božijoj, a čovek ne zna ni ljubavi ni mržnje od svega što je pred njim.
ECC 9:2 Sve biva svima jednako: pravedniku biva kao bezbožniku, dobrom i čistom kao nečistom, onom koji prinosi žrtvu kao onom koji ne prinosi, kako dobrom tako grešniku, onom koji se kune kao onom koji se boji zakletve.
ECC 9:3 A to je najgore od svega što biva pod suncem što svima jednako biva, te je i srce ljudsko puno zla, i ludost im je u srcu dok su živi, a potom umiru.
ECC 9:4 Jer ko će biti izabran? U živih svih ima nadanja; i psu živom bolje je nego mrtvom lavu.
ECC 9:5 Jer živi znaju da će umreti, a mrtvi ne znaju ništa niti im ima plate, jer im se spomen zaboravio.
ECC 9:6 I ljubavi njihove i mržnje njihove i zavisti njihove nestalo je, i više nemaju dela nikada ni u čemu što biva pod suncem.
ECC 9:7 Hajde, jedi hleb svoj s radošću, i veselog srca pij vino svoje, jer su mila Bogu dela tvoja.
ECC 9:8 Svagda neka su ti haljine bele, i ulja na glavi tvojoj da ne nedostaje.
ECC 9:9 Uživaj život sa ženom koju ljubiš svega veka svog taštog, koji ti je dat pod suncem za sve vreme taštine tvoje, jer ti je to deo u životu i od truda tvog kojim se trudiš pod suncem.
ECC 9:10 Sve što ti dođe na ruku da činiš, čini po mogućnosti svojoj, jer nema rada ni mišljenja ni znanja ni mudrosti u grobu u koji ideš.
ECC 9:11 Opet videh pod suncem da nije do brzih trka, ni rat do hrabrih, ni hleb do mudrih, ni bogatstvo do razumnih, ni dobra volja do veštih, nego da sve stoji do vremena i zgode.
ECC 9:12 Jer čovek ne zna vreme svoje, nego kao što se ribe hvataju mrežom nesrećnom i kao što se ptice hvataju pruglom, tako se hvataju sinovi čovečiji u zao čas, kad navali na njih iznenada.
ECC 9:13 Videh i ovu mudrost pod suncem, koja mi se učini velika:
ECC 9:14 Beše malen grad i u njemu malo ljudi; i dođe na nj velik car, i opkoli ga i načini oko njega velike opkope.
ECC 9:15 A nađe se u njemu siromah čovek mudar, koji izbavi grad mudrošću svojom, a niko se ne sećaše tog siromaha čoveka.
ECC 9:16 Tada ja rekoh: Bolja je mudrost nego snaga, ako se i ne maraše za mudrost onog siromaha i reči se njegove ne slušahu.
ECC 9:17 Reči mudrih ljudi valja s mirom slušati više nego viku onog koji zapoveda među ludima.
ECC 9:18 Bolja je mudrost nego oružje ubojito; ali jedan grešnik kvari mnoga dobra.
ECC 10:1 Od mrtvih muva usmrdi se i pokvari ulje apotekarsko, tako od malo ludosti cena mudrosti i slavi.
ECC 10:2 Srce je mudrom s desne strane, a ludom je s leve strane.
ECC 10:3 Bezumnik i kad ide putem, bez razuma je i kazuje svima da je bezuman.
ECC 10:4 Ako se podigne na te gnev onog koji vlada, ne ostavljaj mesto svoje, jer blagost uklanja velike grehe.
ECC 10:5 Ima zlo koje videh pod suncem, kao pogreška koja dolazi od vladaoca:
ECC 10:6 Ludost se posađuje na najviše mesto, i bogati sede na niskom mestu.
ECC 10:7 Videh sluge na konjima, a knezovi idu pešice, kao sluge.
ECC 10:8 Ko jamu kopa, u nju će pasti, i ko razvaljuje ogradu, uješće ga zmija.
ECC 10:9 Ko odmiče kamenje, udariće se o njih, ko cepa drva, nije miran od njih.
ECC 10:10 Kad se zatupi gvožđe i oštrice mu se ne naoštre, tada treba više snage; ali mudrost može bolje popraviti.
ECC 10:11 Ako ujede zmija pre bajanja, ništa neće pomoći bajač.
ECC 10:12 Reči iz usta mudrog ljupke su, a bezumnog proždiru usne njegove.
ECC 10:13 Početak je rečima usta njegovih ludost, a svršetak govoru njegovom zlo bezumlje.
ECC 10:14 Jer ludi mnogo govori, a čovek ne zna šta će biti; i ko će mu kazati šta će posle njega biti?
ECC 10:15 Lude mori trud njihov, jer ne znaju ni u grad otići.
ECC 10:16 Teško tebi, zemljo, kad ti je car dete i knezovi tvoji rano jedu!
ECC 10:17 Blago tebi, zemljo, kad ti je car plemenit i knezovi tvoji jedu na vreme da se potkrepe, a ne da se opiju.
ECC 10:18 S lenjosti ugiblje se krov i s nemarnih ruku prokapljuje kuća.
ECC 10:19 Radi veselja gotove se gozbe, i vino veseli žive, a novci vrše sve.
ECC 10:20 Ni u misli svojoj ne psuj cara, ni u kleti, u kojoj spavaš, ne psuj bogatog, jer ptica nebeska odneće glas i šta krila ima dokazaće reč.
ECC 11:1 Baci hleb svoj povrh vode; jer ćeš ga naći posle mnogo vremena.
ECC 11:2 Razdeli sedmorici i osmorici; jer ne znaš kakvo će zlo biti na zemlji.
ECC 11:3 Kad se napune oblaci, prosipaju dažd na zemlju, i ako padne drvo na jug ili na sever, gde padne drvo onde će ostati.
ECC 11:4 Ko pazi na vetar, neće sejati, i ko gleda na oblake, neće žeti.
ECC 11:5 Kako ne znaš koji je put vetru ni kako postaju kosti u utrobi trudne žene, tako ne znaš dela Božijeg i kako tvori sve.
ECC 11:6 Iz jutra sej seme svoje i uveče nemoj da ti počivaju ruke, jer ne znaš šta će biti bolje, ovo ili ono, ili će oboje biti jednako dobro.
ECC 11:7 Slatka je svetlost, i dobro je očima gledati sunce.
ECC 11:8 Ali da čovek živi mnogo godina i svagda se veseli, pa se opomene dana tamnih kako će ih biti mnogo, sve što je bilo biće taština.
ECC 11:9 Raduj se, mladiću, za mladosti svoje, i neka se veseli srce tvoje dok si mlad, i hodi kuda te srce tvoje vodi i kuda oči tvoje gledaju; ali znaj da će te za sve to Bog izvesti na sud.
ECC 11:10 Ukloni dakle žalost od srca svog, i odrini zlo od tela svog, jer je detinjstvo i mladost taština.
ECC 12:1 Ali opominji se Tvorca svog u mladosti svojoj pre nego dođu dani zli i prispeju godine, za koje ćeš reći: Nisu mi mile;
ECC 12:2 pre nego pomrkne sunce i videlo i mesec i zvezde, i opet dođu oblaci iza dažda,
ECC 12:3 kad će drhtati stražari kućni i pognuti se junaci, i stati mlinarice, što ih je malo, i potamneti koji gledaju kroz prozore,
ECC 12:4 i kad će se zatvoriti vrata s ulice, i oslabiti zveka od mlevenja, i kad će se ustajati na ptičiji glas i prestati sve pevačice,
ECC 12:5 i visokog mesta kad će se bojati i strašiti se na putu, kad će badem ucvetati i skakavac otežati i želja proći, jer čovek ide u kuću svoju večnu, i pokajnice će hoditi po ulicama;
ECC 12:6 pre nego se prekine uže srebrno, čaša se zlatna razbije i raspe se vedro na izvoru i slomi se točak na studencu,
ECC 12:7 i vrati se prah u zemlju, kako je bio, a duh se vrati Bogu, koji ga je dao.
ECC 12:8 Taština nad taštinama, veli propovednik, sve je taština.
ECC 12:9 A ne samo mudar beše propovednik, nego još i narod učaše mudrosti, i motreći i istražujući složi mnogo priča.
ECC 12:10 Staraše se propovednik da nađe ugodne reči, i napisa šta je pravo, reči istine.
ECC 12:11 Reči su mudrih ljudi kao žalci i kao klini udareni; reči onih koji ih složiše dao je jedan pastir.
ECC 12:12 I tako, sine moj, čuvaj se onog što je preko ovog, jer nema kraja sastavljanju mnogih knjiga, i mnogo čitanje umor je telu.
ECC 12:13 Glavno je svemu što si čuo: Boga se boj, i zapovesti Njegove drži, jer to je sve čoveku.
ECC 12:14 Jer će svako delo Bog izneti na sud i svaku tajnu, bila dobra ili zla.
SOL 1:1 Solomunova pesma nad pesmama.
SOL 1:2 Da me hoće poljubiti poljupcem usta svojih! Jer je tvoja ljubav bolja od vina.
SOL 1:3 Mirisom su tvoja ulja prekrasna; ime ti je ulje razlito; zato te ljube devojke.
SOL 1:4 Vuci me, za tobom ćemo trčati; uvede me car u ložnicu svoju; radovaćemo se i veselićemo se tobom, spominjaćemo ljubav tvoju više nego vino; pravi ljube te.
SOL 1:5 Crna sam, ali sam lepa, kćeri jerusalimske, kao šatori kidarski, kao zavesi Solomunovi.
SOL 1:6 Ne gledajte me što sam crna, jer me je sunce opalilo; sinovi matere moje rasrdivši se na me postaviše me da čuvam vinograde, i ne čuvah svoj vinograd, koji ja imam.
SOL 1:7 Kaži mi ti, kog ljubi duša moja, gde paseš, gde planduješ? Jer zašto bih lutala među stadima drugova tvojih?
SOL 1:8 Ako ne znaš, najlepša između žena, pođi tragom za stadom, i pasi jariće svoje pokraj stanova pastirskih.
SOL 1:9 Ti si mi, draga moja, kao konji u kolima Faraonovim.
SOL 1:10 Obrazi su tvoji okićeni grivnama, i grlo tvoje nizovima.
SOL 1:11 Načinićemo ti zlatne grivne sa šarama srebrnim.
SOL 1:12 Dok je car za stolom, nard moj pušta svoj miris.
SOL 1:13 Dragi mi je moj kita smirne, koja među dojkama mojim počiva.
SOL 1:14 Dragi mi je moj grozd kiprov iz vinograda engadskih.
SOL 1:15 Lepa ti si, draga moja, lepa ti si! Oči su ti kao u golubice.
SOL 1:16 Lep ti si, dragi moj, i ljubak! I postelja naša zeleni se.
SOL 1:17 Grede su nam u kućama kedrove, daske su nam jelove.
SOL 2:1 Ja sam ruža saronska, ljiljan u dolu.
SOL 2:2 Šta je ljiljan među trnjem, to je draga moja među devojkama.
SOL 2:3 Šta je jabuka među drvetima šumskim, to je dragi moj među momcima; želeh hlad njen, i sedoh, i rod je njen sladak grlu mom.
SOL 2:4 Uvede me u kuću gde je gozba, a zastava mu je ljubav k meni.
SOL 2:5 Potkrepite me žbanovima, pridržite me jabukama, jer sam bolna od ljubavi.
SOL 2:6 Leva je ruka njegova meni pod glavom, a desnom me grli.
SOL 2:7 Zaklinjem vas, kćeri jerusalimske, srnama i košutama poljskim, ne budite ljubavi moje, ne budite je, dok joj ne bude volja.
SOL 2:8 Glas dragog mog; evo ga, ide skačući preko gora, poskakujući preko humova.
SOL 2:9 Dragi je moj kao srna ili kao jelenče; evo ga, stoji iza našeg zida, gleda kroz prozor, viri kroz rešetku.
SOL 2:10 Progovori dragi moj i reče mi: Ustani, draga moja, lepotice moja, i hodi.
SOL 2:11 Jer gle, zima prođe, minuše daždi, otidoše.
SOL 2:12 Cveće se vidi po zemlji, dođe vreme pevanju, i glas grličin čuje se u našoj zemlji.
SOL 2:13 Smokva je pustila zametke svoje, i loza vinova ucvala miriše. Ustani, draga moja, lepotice moja, i hodi.
SOL 2:14 Golubice moja u raselinama kamenim, u zaklonu vrletnom! Daj da vidim lice tvoje, daj da čujem glas tvoj; jer je glas tvoj sladak i lice tvoje krasno.
SOL 2:15 Pohvatajte nam lisice, male lisice, što kvare vinograde, jer naši vinogradi cvatu.
SOL 2:16 Moj je dragi moj, i ja sam njegova, on pase među ljiljanima.
SOL 2:17 Dok zahladi dan i senke otidu, vrati se, budi kao srna, dragi moj, ili kao jelenče po gorama razdeljenim.
SOL 3:1 Na postelji svojoj noću tražih onog koga ljubi duša moja, tražih ga, ali ga ne nađoh.
SOL 3:2 Sada ću ustati, pa idem po gradu, po trgovima i po ulicama tražiću onog koga ljubi duša moja. Tražih ga, ali ga ne nađoh.
SOL 3:3 Nađoše me stražari, koji obilaze po gradu. Videste li onog koga ljubi duša moja?
SOL 3:4 Malo ih zaminuh, i nađoh onog koga ljubi duša moja; i uhvatih ga, i neću ga pustiti dokle ga ne odvedem u kuću matere svoje i u ložnicu roditeljke svoje.
SOL 3:5 Zaklinjem vas, kćeri jerusalimske, srnama i košutama poljskim, ne budite ljubavi moje, ne budite je, dok joj ne bude volja.
SOL 3:6 Ko je ona što ide gore iz pustinje kao stupovi od dima, potkađena smirnom i tamjanom i svakojakim praškom apotekarskim?
SOL 3:7 Gle, odar Solomunov, a oko njega šezdeset junaka između junaka Izrailjevih:
SOL 3:8 Svi imaju mačeve, vešti su boju, u svakog je mač o bedru radi straha noćnog.
SOL 3:9 Odar je načinio sebi car Solomun od drveta livanskog;
SOL 3:10 Stupce mu je načinio od srebra, uzglavlje od zlata, nebo od skerleta, a iznutra nastrt ljubavlju za kćeri jerusalimske.
SOL 3:11 Iziđite, kćeri sionske, i gledajte cara Solomuna pod vencem kojim ga mati njegova okiti na dan svadbe njegove i na dan veselja srca njegovog.
SOL 4:1 Lepa ti si, draga moja, lepa ti si, oči su ti kao u golubice između vitica tvojih; kosa ti je kao stado koza koje se vide na gori Galadu;
SOL 4:2 Zubi su ti kao stado ovaca jednakih, kad izlaze iz kupala, koje se sve blizne, a nijedne nema jalove.
SOL 4:3 Usne su ti kao konac skerleta, a govor ti je ljubak; kao kriška šipka jagodice su tvoje između vitica tvojih;
SOL 4:4 Vrat ti je kao kula Davidova sazidana za oružje, gde vise hiljadama štitovi i svakojako oružje junačko;
SOL 4:5 Dve su ti dojke kao dva laneta blizanca, koji pasu među ljiljanima.
SOL 4:6 Dok dan zahladi i senke otidu, ići ću ka gori smirnovoj i ka humu tamjanovom.
SOL 4:7 Sva si lepa draga moja, i nema nedostataka na tebi.
SOL 4:8 Hodi sa mnom s Livana, nevesto, hodi sa mnom s Livana, da gledaš s vrha amanskog, s vrha senirskog i ermonskog, iz pećina lavovskih, s gora risovskih.
SOL 4:9 Otela si mi srce, sestro moja nevesto, otela si mi srce jednim okom svojim i jednim lančićem s grla svog.
SOL 4:10 Lepa li je ljubav tvoja, sestro moja nevesto, bolja je od vina ljubav tvoja, i miris ulja tvojih od svih mirisnih stvari.
SOL 4:11 S usana tvojih kaplje saće, nevesto, pod jezikom ti je med i mleko, i miris je haljina tvojih kao miris livanski.
SOL 4:12 Ti si kao vrt zatvoren, sestro moja nevesto, izvor zatvoren, studenac zapečaćen.
SOL 4:13 Bilje je tvoje voćnjak od šipaka s voćem krasnim, od kipra i narda.
SOL 4:14 Od narda i šafrana, od iđirota i cimeta sa svakojakim drvljem za kad, od smirne i aloja i sa svakim prekrasnim mirisima.
SOL 4:15 Izvore vrtovima, studenče vode žive i koja teče s Livana!
SOL 4:16 Ustani severe, i hodi juže, i duni po vrtu mom da kaplju mirisi njegovi; neka dođe dragi moj u vrt svoj, i jede krasno voće svoje.
SOL 5:1 Dođoh u vrt svoj, sestro moja nevesto, berem smirnu svoju i mirise svoje, jedem saće svoje i med svoj, pijem vino svoje i mleko svoje; jedite, prijatelji, pijte, i opijte se, mili moji!
SOL 5:2 Ja spavam, a srce je moje budno; eto glasa dragog mog, koji kuca: Otvori mi, sestro moja, draga moja, golubice moja, bezazlena moja; jer je glava moja puna rose i kosa moja noćnih kapi.
SOL 5:3 Svukla sam haljinu svoju, kako ću je obući? Oprala sam noge svoje, kako ću ih kaljati?
SOL 5:4 Dragi moj promoli ruku svoju kroz rupu, a šta je u meni ustrepta od njega.
SOL 5:5 Ja ustah da otvorim dragom svom, a s ruku mojih prokapa smirna, i niz prste moje poteče smirna na držak od brave.
SOL 5:6 Otvorih dragom svom, ali dragog mog ne beše, otide. Bejah izvan sebe kad on progovori. Tražih ga, ali ga ne nađoh; vikah ga, ali mi se ne odazva.
SOL 5:7 Nađoše me stražari, koji obilaze po gradu, biše me, raniše me, uzeše preves moj s mene stražari po zidovima.
SOL 5:8 Zaklinjem vas, kćeri jerusalimske, ako nađete dragog mog, šta ćete mu kazati? Da sam bolna od ljubavi.
SOL 5:9 Šta je tvoj dragi bolji od drugih dragih, o najlepša među ženama? Šta je tvoj dragi bolji od drugih dragih, te nas tako zaklinješ?
SOL 5:10 Dragi je moj beo i rumen, zastavnik između deset hiljada;
SOL 5:11 Glava mu je najbolje zlato, kosa mu je kudrava, crna kao gavran;
SOL 5:12 Oči su mu kao u goluba na potocima vodenim, mlekom umivene, i stoje u obilju;
SOL 5:13 Obrazi su mu kao lehe mirisnog bilja, kao cveće mirisno; usne su mu kao ljiljan, s njih kaplje smirna žitka;
SOL 5:14 Na rukama su mu zlatni prsteni, na kojima su ukovani virili; trbuh mu je kao svetla slonova kost obložena safirima.
SOL 5:15 Gnjati su mu kao stupovi od mramora, uglavljeni na zlatnom podnožju; stas mu je Livan, krasan kao kedri.
SOL 5:16 Usta su mu slatka i sav je ljubak. Takav je moj dragi, takav je moj mili, kćeri jerusalimske.
SOL 5:17 Kuda otide dragi tvoj, najlepša među ženama? Kuda zamače dragi tvoj, da ga tražimo s tobom?
SOL 6:1 Dragi moj siđe u vrt svoj, k lehama mirisnog bilja, da pase po vrtovima i da bere ljiljane.
SOL 6:2 Ja sam dragog svog, i moj je dragi moj, koji pase među ljiljanima.
SOL 6:3 Lepa si, draga moja, kao Tersa, krasna si kao Jerusalim, strašna kao vojska sa zastavama.
SOL 6:4 Odvrati oči svoje od mene, jer me raspaljuju. Kosa ti je kao stado koza koje se vide na Galadu.
SOL 6:5 Zubi su ti kao stado ovaca kad izlaze iz kupala, koje se sve blizne, a nijedne nema jalove.
SOL 6:6 Jagodice su tvoje između vitica tvojih kao kriška šipka.
SOL 6:7 Šezdeset ima carica i osamdeset inoča, i devojaka bez broja;
SOL 6:8 Ali je jedna golubica moja, bezazlena moja, jedinica u matere svoje, izabrana u roditeljke svoje. Videše je devojke i nazvaše je blaženom; i carice i inoče hvališe je.
SOL 6:9 Ko je ona što se vidi kao zora, lepa kao mesec, čista kao sunce, strašna kao vojska sa zastavama?
SOL 6:10 Siđoh u orašje da vidim voće u dolu, da vidim cvate li vinova loza, pupe li šipci.
SOL 6:11 Ne doznah ništa, a duša me moja posadi na kola Aminadavova.
SOL 6:12 Vrati se, vrati se Sulamko, vrati se, vrati se, da te gledamo. Šta ćete gledati na Sulamci? Kao čete vojničke.
SOL 7:1 Kako su lepe noge tvoje u obući, kćeri kneževska; sastavci su bedara tvojih kao grivne, delo ruku umetničkih.
SOL 7:2 Pupak ti je kao čaša okrugla, koji nije nikad bez pića; trbuh ti je kao stog pšenice ograđen ljiljanima;
SOL 7:3 Dve dojke tvoje kao dva blizanca srnčeta;
SOL 7:4 Vrat ti je kao kula od slonove kosti; oči su ti kao jezera u Esevonu na vratima vatravimskim; nos ti je kao kula livanska koja gleda prema Damasku;
SOL 7:5 Glava je tvoja na tebi kao Karmil, i kosa na glavi tvojoj kao carska porfira u bore nabrana.
SOL 7:6 Kako si lepa i kako si ljupka, o ljubavi u milinama!
SOL 7:7 Uzrast ti je kao palma, i dojke kao grozdovi.
SOL 7:8 Rekoh: Popeću se na palmu, dohvatiću grane njene; i biće dojke tvoje kao grozdovi na vinovoj lozi, i miris nosa tvog kao jabuke;
SOL 7:9 I grlo tvoje kao dobro vino, koje ide pravo dragom mom i čini da govore usne onih koji spavaju.
SOL 7:10 Ja sam dragog svog, i njega je želja za mnom.
SOL 7:11 Hodi, dragi moj, da idemo u polje, da noćujemo u selima.
SOL 7:12 Ranićemo u vinograde da vidimo cvate li vinova loza, zameće li se grožđe, cvatu li šipci; onde ću ti dati ljubav svoju.
SOL 7:13 Mandragore puštaju miris, i na vratima je našim svakojako krasno voće, novo i staro, koje za te dohranih, dragi moj.
SOL 8:1 O da bi mi brat bio, da bi sao sise matere moje! Našavši te na polju poljubila bih te, i ne bih bila prekorna.
SOL 8:2 Povela bih te i dovela bih te u kuću matere svoje; ti bi me učio, a ja bih te pojila vinom mirisavim, sokom od šipaka.
SOL 8:3 Leva je ruka njegova meni pod glavom, a desnom me grli.
SOL 8:4 Zaklinjem vas, kćeri jerusalimske, ne budite ljubavi moje, ne budite je, dokle joj ne bude volja.
SOL 8:5 Ko je ona što ide gore od pustinje naslanjajući se na dragog svog? Pod jabukom probudih te, gde te rodi mati tvoja, gde te rodi roditeljka tvoja.
SOL 8:6 Metni me kao pečat na srce svoje, kao pečat na mišicu svoju. Jer je ljubav jaka kao smrt, i ljubavna sumnja tvrda kao grob; žar je njen kao žar ognjen, plamen Božji.
SOL 8:7 Mnoga voda ne može ugasiti ljubavi, niti je reke potopiti. Da ko daje sve imanje doma svog za tu ljubav, osramotio bi se.
SOL 8:8 Imamo sestru malenu, koja još nema dojaka. Šta ćemo činiti sa sestrom svojom kad bude reč o njoj?
SOL 8:9 Ako je zid, zagradićemo na njemu dvor od srebra; ako li vrata, utvrdićemo ih daskama kedrovim.
SOL 8:10 Ja sam zid i dojke su moje kao kule. Tada postah u očima njegovim kao ona koja nađe mir.
SOL 8:11 Vinograd imaše Solomun u Valamonu; dade vinograd čuvarima da svaki donosi za rod njegov po hiljadu srebrnika.
SOL 8:12 Moj vinograd koji ja imam, preda mnom je. Neka tebi, Solomune, hiljada, i dve stotine onima koji čuvaju rod njegov.
SOL 8:13 Koja nastavaš u vrtovima! Drugovi slušaju glas tvoj, daj mi da ga čujem.
SOL 8:14 Brže, dragi moj! I budi kao srna ili kao jelenče na gorama mirisnim.
ISA 1:1 Utvara Isaije sina Amosovog, koju vide za Judu i za Jerusalim za vremena Ozije, Joatama, Ahaza i Jezekije, careva Judinih.
ISA 1:2 Čujte, nebesa, i slušaj, zemljo; jer Gospod govori: Sinove odgojih i podigoh, a oni se okrenuše od mene.
ISA 1:3 Vo poznaje gospodara svog i magarac jasle gospodara svog, a Izrailj ne poznaje, narod moj ne razume.
ISA 1:4 Da grešnog naroda! Naroda ogrezlog u bezakonju! Semena zlikovačkog, sinova pokvarenih! Ostaviše Gospoda, prezreše Sveca Izrailjevog, odstupiše natrag.
ISA 1:5 Što biste još bili bijeni kad se sve više odmećete? Sva je glava bolesna i sve srce iznemoglo.
ISA 1:6 Od pete do glave nema ništa zdravo, nego uboj i modrice i rane gnojave, ni isceđene ni zavijene ni uljem zablažene.
ISA 1:7 Zemlja je vaša pusta, gradovi vaši ognjem popaljeni; vaše njive jedu tuđini na vaše oči, i pustoš je kao što opustošavaju tuđini.
ISA 1:8 I osta kći sionska kao koliba u vinogradu, kao senica u gradini od krastavaca, kao grad opkoljen.
ISA 1:9 Da nam Gospod nad vojskama nije ostavio malo ostatka, bili bismo kao Sodom, izjednačili bismo se s Gomorom.
ISA 1:10 Čujte reč Gospodnju, knezovi sodomski, poslušajte zakon Boga našeg, narode gomorski!
ISA 1:11 Šta će mi mnoštvo žrtava vaših? Veli Gospod. Sit sam žrtava paljenica od ovnova i pretiline od gojene stoke, i ne marim za krv junčiju i jagnjeću i jareću.
ISA 1:12 Kad dolazite da se pokažete preda mnom, ko ište to od vas, da gazite po mom tremu?
ISA 1:13 Ne prinosite više žrtve zaludne; na kad gadim se; a o mladinama i subotama i o sazivanju skupštine ne mogu podnositi bezakonja i svetkovine.
ISA 1:14 Na mladine vaše i na praznike vaše mrzi duša moja, dosadiše mi, dodija mi podnositi.
ISA 1:15 Zato kad širite ruke svoje, zaklanjam oči svoje od vas; i kad množite molitve, ne slušam; ruke su vaše pune krvi.
ISA 1:16 Umijte se, očistite se, uklonite zloću dela svojih ispred očiju mojih, prestanite zlo činiti.
ISA 1:17 Učite se dobro činiti, tražite pravdu, ispravljajte potlačenog, dajite pravicu sirotoj, branite udovicu.
ISA 1:18 Tada dođite, veli Gospod, pa ćemo se suditi: ako gresi vaši budu kao skerlet, postaće beli kao sneg; ako budu crveni kao crvac, postaće kao vuna.
ISA 1:19 Ako hoćete slušati, dobro zemaljsko ješćete.
ISA 1:20 Ako li nećete, nego budete nepokorni, mač će vas pojesti, jer usta Gospodnja rekoše.
ISA 1:21 Kako posta kurva verni grad? Pun beše pravice, pravda nastavaše u njemu, a sada krvnici.
ISA 1:22 Srebro tvoje posta troska, vino tvoje pomeša se s vodom.
ISA 1:23 Knezovi su tvoji odmetnici i drugovi lupežima; svaki miluje mito i ide za darovima; sirotoj ne daju pravice, i parnica udovička ne dolazi pred njih.
ISA 1:24 Zato govori Gospod, Gospod nad vojskama, silni Izrailjev: Aha! Razračunaću se sa protivnicima svojim, i osvetiću se neprijateljima svojim.
ISA 1:25 I okrenuću ruku svoju na te, i sažeći ću troske tvoje da te prečistim, i ukloniću sve olovo tvoje.
ISA 1:26 I postaviću ti opet sudije kao pre, i savetnike kao ispočetka; tada ćeš se zvati grad pravedni, grad verni.
ISA 1:27 Sion će se otkupiti sudom, i pravdom oni koji se u nj vrate.
ISA 1:28 A odmetnici i grešnici svi će se satrti, i koji ostavljaju Gospoda, izginuće.
ISA 1:29 Jer ćete se posramiti od gajeva koje želeste, i zastideti se od vrtova koje izabraste.
ISA 1:30 Jer ćete biti kao hrast kome opada lišće i kao vrt u kome nema vode.
ISA 1:31 I biće junak kao kučine i delo njegovo kao iskra, i oboje će se zapaliti, i neće biti nikoga da ugasi.
ISA 2:1 Reč koja dođe u utvari Isaiji sinu Amosovom za Judu i za Jerusalim.
ISA 2:2 Biće u potonja vremena gora doma Gospodnjeg utvrđena uvrh gora i uzvišena iznad humova, i sticaće se k njoj svi narodi.
ISA 2:3 I ići će mnogi narodi govoreći: Hodite da idemo na goru Gospodnju, u dom Boga Jakovljevog, i učiće nas svojim putevima, i hodićemo stazama Njegovim. Jer će iz Siona izaći zakon, i reč Gospodnja iz Jerusalima.
ISA 2:4 I sudiće među narodima, i karaće mnoge narode, te će raskovati mačeve svoje na raonike, i koplja svoja na srpove, neće dizati mača narod na narod, niti će se više učiti boju.
ISA 2:5 Dome Jakovljev, hodi da idemo po svetlosti Gospodnjoj.
ISA 2:6 Ali si ostavio svoj narod, dom Jakovljev, jer su puni zala istočnih i gataju kao Filisteji, i mili su im sinovi tuđinski.
ISA 2:7 I zemlja je njihova puna srebra i zlata, i blagu njihovom nema kraja; zemlja je njihova puna konja, i kolima njihovim nema kraja.
ISA 2:8 Puna je zemlja njihova idola; delu ruku svojih klanjaju se, što načiniše prsti njihovi.
ISA 2:9 I klanjaju se prosti ljudi, i savijaju se glavni ljudi; nemoj im oprostiti.
ISA 2:10 Uđi u stenu, i sakrij se u prah od straha Gospodnjeg i od slave veličanstva Njegovog.
ISA 2:11 Ponosite oči čovečje poniziće se, i visina ljudska ugnuće se, a Gospod će sam biti uzvišen u onaj dan.
ISA 2:12 Jer će doći dan Gospoda nad vojskama na sve ohole i ponosite i na svakog koji se podiže, te će biti poniženi,
ISA 2:13 I na sve kedre livanske velike i visoke i na sve hrastove vasanske,
ISA 2:14 I na sve gore visoke i na sve humove izdignute,
ISA 2:15 I na svaku kulu visoku i na svaki zid tvrdi,
ISA 2:16 I na sve lađe tarsiske i na sve likove mile.
ISA 2:17 Tada će se ponositost ljudska ugnuti i visina se ljudska poniziti, i Gospod će sam biti uzvišen u onaj dan.
ISA 2:18 I idola će nestati sasvim.
ISA 2:19 I ljudi će ići u pećine kamene i u rupe zemaljske od straha Gospodnjeg i od slave veličanstva Njegovog, kad ustane da potre zemlju.
ISA 2:20 Tada će baciti čovek idole svoje srebrne i idole svoje zlatne, koje načini sebi da im se klanja, krticama i slepim miševima,
ISA 2:21 Ulazeći u raseline kamene i u pećine kamene od straha Gospodnjeg i od slave veličanstva Njegovog, kad ustane da potre zemlju.
ISA 2:22 Prođite se čoveka, kome je dah u nosu; jer šta vredi?
ISA 3:1 Jer gle, Gospod, Gospod nad vojskama uzeće Jerusalimu i Judi potporu i pomoć, svaku potporu u hlebu i svaku potporu u vodi,
ISA 3:2 Junaka i vojnika, sudiju i proroka i mudraca i starca,
ISA 3:3 Pedesetnika i uglednog čoveka, i savetnika i veštog umetnika i čoveka rečitog.
ISA 3:4 I daću im knezove mladiće, i deca će im biti gospodari.
ISA 3:5 I činiće silu u narodu jedan drugom i svaki bližnjem svom; dete će ustajati na starca i nepošten čovek na poštenog.
ISA 3:6 I čovek će uhvatiti brata svog iz kuće oca svog govoreći: Imaš haljinu, budi nam knez, ovaj rasap neka je pod tvojom rukom.
ISA 3:7 A on će se zakleti u onaj dan govoreći: Neću biti lekar, niti imam kod kuće hleba ni haljinu, ne postavljajte me knezom narodu.
ISA 3:8 Jer se obori Jerusalim i Juda pade, jer se jezik njihov i dela njihova protive Gospodu da draže oči slave Njegove.
ISA 3:9 Šta se vidi na licu njihovom svedoči na njih, razglašuju greh svoj kao Sodom, ne taje; teško duši njihovoj! Jer sami sebi čine zlo.
ISA 3:10 Recite pravedniku da će mu dobro biti, jer će jesti plod od dela svojih.
ISA 3:11 Teško bezbožniku! Zlo će mu biti, jer će mu se naplatiti ruke njegove.
ISA 3:12 Narodu mom čine silu deca, i žene su im gospodari. Narode moj! Koji te vode, zavode te, i kvare put hoda tvog.
ISA 3:13 Ustaje Gospod na parbu, stoji da sudi narodima.
ISA 3:14 Gospod će doći na sud sa starešinama naroda svog i s knezovima njegovim, jer vi potrste vinograd, grabež od siromaha u vašim je kućama.
ISA 3:15 Zašto gazite narod moj i lice siromasima satirete? Govori Gospod, Gospod nad vojskama.
ISA 3:16 Još govori Gospod: Što se poneše kćeri sionske i idu opruženog vrata i namigujući očima, sitno koračaju i zvekeću nogama,
ISA 3:17 Zato će Gospod učiniti da oćelavi teme kćerima sionskim, i otkriće Gospod golotinju njihovu.
ISA 3:18 Tada će Gospod skinuti nakit s obuće i vezove i mesečiće,
ISA 3:19 nizove i lančiće i trepetljike,
ISA 3:20 ukosnike i podveze i pojase i stakalca mirisna i oboce,
ISA 3:21 prstene i počeonike,
ISA 3:22 svečane haljine i ogrtače i privese i toboce,
ISA 3:23 i ogledala i košuljice i oglavlja i pokrivala.
ISA 3:24 I mesto mirisa biće smrad, i mesto pojasa raspojasina, mesto pletenica ćela, mesto širokih skuta pripasana vreća, i mesto lepote ogorelina.
ISA 3:25 Tvoji će ljudi pasti od mača i junaci tvoji u ratu.
ISA 3:26 I tužiće i plakaće vrata njegova, a on će pust ležati na zemlji.
ISA 4:1 I u ono vreme sedam će žena uhvatiti jednog čoveka govoreći: Svoj ćemo hleb jesti i svoje ćemo odelo nositi, samo da se zovemo tvojim imenom, skini s nas sramotu.
ISA 4:2 U ono vreme biće klica Gospodnja na slavu i čast, i plod zemaljski na krasotu i diku ostatku Izrailjevom.
ISA 4:3 I ko ostane u Sionu i ko još bude u Jerusalimu, zvaće se svet, svaki ko bude zapisan za život u Jerusalimu,
ISA 4:4 kad Gospod opere nečistoću kćeri sionskih, i iz Jerusalima očisti krv njegovu Duhom koji sudi i sažiže.
ISA 4:5 Gospod će stvoriti nad svakim stanom na gori sionskoj i nad zborovima njenim oblak danju s dimom i svetlost plamena ognjenog noću, jer će nad svom slavom biti zaklon.
ISA 4:6 I biće koliba, da senom zaklanja danju od vrućine i da bude utočište i zaklon od poplave i od dažda.
ISA 5:1 Zapevaću sada dragom svom pesmu dragog svog o vinogradu njegovom. Dragi moj ima vinograd na rodnom brdašcetu.
ISA 5:2 I ogradi ga, i otrebi iz njega kamenje, i nasadi ga plemenitom lozom, i sazida kulu usred njega, i iskopa pivnicu u njemu, i počeka da rodi grožđem, a on rodi vinjagom.
ISA 5:3 Pa sada, stanovnici jerusalimski i ljudi Judejci, sudite između mene i vinograda mog.
ISA 5:4 Šta je još trebalo činiti vinogradu mom šta mu ne učinih? Kad čekah da rodi grožđem, zašto rodi vinjagom?
ISA 5:5 Sada ću vam kazati šta ću učiniti vinogradu svom. Oboriću mu ogradu, neka opusti; razvaliću mu zid, neka se pogazi;
ISA 5:6 Uparložiću ga, neće se rezati ni kopati, nego će rasti čkalj i trnje, i zapovediću oblacima da ne puštaju više dažd na nj.
ISA 5:7 Da, vinograd je Gospoda nad vojskama dom Izrailjev, i ljudi su Judejci mili sad Njegov; On čeka sud, a gle nasilja, čeka pravdu, a gle vike.
ISA 5:8 Teško onima koji sastavljaju kuću s kućom, i njivu na njivu nastavljaju, da već ne bude mesta i vi sami ostanete u zemlji.
ISA 5:9 Od Gospoda nad vojskama čuh: Mnoge kuće opusteće, u velikim i lepim neće biti nikoga.
ISA 5:10 Jer će deset rala vinograda dati jedan vat, i gomer semena daće efu.
ISA 5:11 Teško onima koji rane, te idu na silovito piće i ostaju do mraka dok ih vino raspali.
ISA 5:12 I na gozbama su im gusle i psaltiri i bubnji i svirale i vino; a ne gledaju na dela Gospodnja i ne vide rad ruku Njegovih.
ISA 5:13 Zato se narod moj odvede u ropstvo što ne znaju, i koje poštuje gladuju, i ljudstvo njegovo gine od žeđi.
ISA 5:14 Zato se raširio grob i razvalio ždrelo svoje preveć, i sići će u nj slava njegova i mnoštvo njegovo i vreva njegova i koji se vesele u njemu.
ISA 5:15 I pognuće se prost čovek, i visoki će se poniziti, i ponosite oči oboriće se;
ISA 5:16 Gospod nad vojskama uzvisiće se sudom, i Bog Sveti posvetiće se pravdom.
ISA 5:17 I jaganjci će pasti po svom običaju, i došljaci će jesti s pustih mesta pretilinu.
ISA 5:18 Teško onima koji vuku bezakonje uzicama od taštine, i greh kao užem kolskim,
ISA 5:19 Koji govore: Neka pohita, neka brzo dođe delo Njegovo, da vidimo, i neka se približi i dođe šta je naumio Svetac Izrailjev, da poznamo.
ISA 5:20 Teško onima koji zlo zovu dobro, a dobro zlo, koji prave od mraka svetlost, a od svetlosti mrak, koji prave od gorkog slatko a od slatkog gorko.
ISA 5:21 Teško onima koji misle da su mudri, i sami su sebi razumni.
ISA 5:22 Teško onima koji su jaki piti vino i junaci u mešanju silovitog pića.
ISA 5:23 Koji pravdaju bezbožnika za poklon, a pravednima uzimaju pravdu.
ISA 5:24 Zato kao što oganj proždire strnjiku i slama nestaje u plamenu, tako će koren njihov biti kao trulež i cvet njihov otići će kao prah, jer odbaciše zakon Gospoda nad vojskama i prezreše reč Sveca Izrailjevog.
ISA 5:25 Zato se raspali gnev Gospodnji na narod Njegov, i mahnuv rukom svojom na nj udari ga da se gore zadrmaše i mrtva telesa njegova biše kao blato po ulicama. Kod svega toga gnev se Njegov ne odvrati, nego je ruka Njegova još podignuta.
ISA 5:26 I podignuće zastavu narodima dalekim, i zazviždaće im s kraja zemlje; i gle, oni će doći odmah, brzo.
ISA 5:27 Neće biti među njima umornog ni sustalog, ni dremljivog ni sanjivog, nikome se neće raspasati pojas oko njega, niti će se kome otkinuti remen na obući.
ISA 5:28 Strele će im biti oštre, i svi lukovi njihovi zapeti; kopita u konja njihovih biće kao kremen i točkovi njihovi kao vihor.
ISA 5:29 Rika će im biti kao u lava, i rikaće kao lavići; bučaće i ugrabiće plen i odneti ga, i neće biti nikoga da otme.
ISA 5:30 Bučaće nad njim u to vreme kao što more buči. Tada će pogledati na zemlju, a to mrak i strah, i svetlost će se pomračiti nad pogiblju njihovom.
ISA 6:1 Godine koje umre car Ozija videh Gospoda gde sedi na prestolu visokom i izdignutom, i skut Mu ispunjavaše crkvu.
ISA 6:2 Serafimi stajahu više Njega, svaki ih imaše šest krila: dvema zaklanjaše lice svoje i dvema zaklanjaše noge svoje, a dvema leteše.
ISA 6:3 I vikahu jedan drugom govoreći: Svet, svet, svet je Gospod nad vojskama; puna je sva zemlja slave Njegove.
ISA 6:4 I zadrmaše se pragovi na vratima od glasa kojim vikahu, i dom se napuni dima.
ISA 6:5 I rekoh: Jao meni! Pogiboh, jer sam čovek nečistih usana, i živim usred naroda nečistih usana, jer Cara Gospoda nad vojskama videh svojim očima.
ISA 6:6 A jedan od serafima dolete k meni držeći u ruci živ ugljen, koji uze s oltara kleštima,
ISA 6:7 i dotače se usta mojih, i reče: Evo, ovo se dotače usta tvojih, i bezakonje tvoje uze se, i greh tvoj očisti se.
ISA 6:8 Potom čuh glas Gospodnji gde reče: Koga ću poslati? I ko će nam ići? A ja rekoh: Evo mene, pošalji mene.
ISA 6:9 A On reče: Idi, i reci tom narodu: Slušajte ali nećete razumeti, gledajte ali nećete poznati.
ISA 6:10 Učini da odeblja srce tom narodu i uši da im otežaju, i oči im zatvori, da ne vide očima svojim i ušima svojim da ne čuju i srcem svojim da ne razumeju i ne obrate se i ne iscele.
ISA 6:11 A ja rekoh: Dokle, Gospode? A On reče: Dokle ne opuste gradovi da budu bez stanovnika i kuće da budu bez ljudi, i zemlja dokle sasvim ne opusti,
ISA 6:12 I dokle Gospod opravi daleko ljude i bude sama pustoš u zemlji.
ISA 6:13 Ali će još biti u njoj desetina, pa će se i ona zatrti; ali kao hrast ili brest, kojima i kad zbace lišće ostaje stablo, tako će sveto seme biti njeno stablo.
ISA 7:1 U vreme Ahaza sina Jotama sina Ozije cara Judinog dođe Resin car sirski i Fakej sin Remalijin car Izrailjev na Jerusalim da ga biju, ali ga ne mogoše uzeti.
ISA 7:2 I dođe glas domu Davidovom i rekoše: Sirija se složi s Jefremom. A srce Ahazovo i srce naroda njegovog ustrepta kao drveće u šumi od vetra.
ISA 7:3 Tada reče Gospod Isaiji: Izađi na susret Ahazu, ti i Sear-jasuv, sin tvoj, nakraj jaza gornjeg jezera, na put kod polja beljarevog.
ISA 7:4 I reci mu: Čuvaj se i budi miran, ne boj se i srce tvoje neka se ne plaši od dva kraja ovih glavnji što se puše, od raspaljenog gneva Resinovog i sirskog i sina Remalijinog.
ISA 7:5 Što se Sirci i Jefrem i sin Remalijin dogovoriše na tvoje zlo govoreći:
ISA 7:6 Hajdemo na judejsku da joj dosadimo i da je osvojimo i da postavimo u njoj carem sina Taveilovog.
ISA 7:7 Zato ovako veli Gospod Bog: Neće se to učiniti, neće biti.
ISA 7:8 Jer je glava Siriji Damask, a Damasku je glava Resin; i do šezdeset i pet godina satrće se Jefrem tako da više neće biti narod.
ISA 7:9 I glava je Jefremu Samarija, a Samariji je glava sin Remalijin. Ako ne verujete, nećete se održati.
ISA 7:10 I još reče Gospod Ahazu govoreći:
ISA 7:11 Išti znak od Gospoda Boga svog, išti ozdo iz dubine ili ozgo s visine.
ISA 7:12 A Ahaz reče: Neću iskati, niti ću kušati Gospoda.
ISA 7:13 Tada reče Isaija: Slušajte sada, dome Davidov; malo li vam je što dosađujete ljudima, nego dosađujete i Bogu mom?
ISA 7:14 Zato će vam sam Gospod dati znak; eto devojka će zatrudneti i rodiće Sina, i nadenuće Mu ime Emanuilo.
ISA 7:15 Maslo i med ješće, dok ne nauči odbaciti zlo a izabrati dobro.
ISA 7:16 Jer pre nego nauči dete odbaciti zlo a izabrati dobro, ostaviće zemlju, na koju se gadiš, dva cara njena.
ISA 7:17 Gospod će pustiti na te i na narod tvoj i na dom oca tvog dane, kakvih nije bilo otkad se Jefrem odvoji od Jude, preko cara asirskog.
ISA 7:18 I tada će Gospod zazviždati muvama koje su nakraj reka misirskih, i pčelama koje su u zemlji asirskoj;
ISA 7:19 i doći će i popadaće sve u puste doline i u kamene raseline i na sve česte i na svako drvce.
ISA 7:20 Tada će Gospod obrijati britvom zakupljenom ispreko reke, carem asirskim, glavu i dlake po nogama, i bradu svu.
ISA 7:21 I tada ko sačuva kravicu i dve ovce,
ISA 7:22 od mnoštva mleka što će davati ješće maslo; jer maslo i med ješće ko god ostane u zemlji.
ISA 7:23 I tada će svako mesto gde ima hiljadu čokota za hiljadu srebrnjaka zarasti u čkalj i trnje.
ISA 7:24 Sa strelama i s lukom ići će se onamo, jer će sva zemlja biti čkalj i trnje.
ISA 7:25 A na sve gore koje su se kopale motikom, na njih neće doći strah od čkalja i trnja, nego će biti ispust volovima i gaziće ih ovce.
ISA 8:1 I reče mi Gospod: Uzmi knjigu veliku i napiši u njoj pismom čovečjim: Brz na plen, hitar na grabež.
ISA 8:2 I uzeh verne svedoke, Uriju sveštenika i Zahariju sina Jeverehijinog.
ISA 8:3 Potom pristupih k proročici, i ona zatrudne i rodi sina. A Gospod mi reče: Nadeni mu ime: Brz na plen, hitar na grabež.
ISA 8:4 Jer pre nego dete nauči vikati: Oče moj i majko moja, odneće se blago damaštansko i plen samarijski pred carem asirskim.
ISA 8:5 I još mi reče Gospod govoreći:
ISA 8:6 Što ovaj narod ne mari za vodu siloamsku koja teče tiho, i raduje se Resinu i sinu Remalijinom,
ISA 8:7 zato, evo, Gospod će navesti na njih vodu iz reke silnu i veliku, cara asirskog i svu slavu njegovu, te će izaći iz svih potoka svojih, i teći će povrh svih bregova svojih,
ISA 8:8 i navaliće preko Jude, plaviće i razlivaće se i doći do grla, i krila će joj se raširiti preko svekolike zemlje tvoje, Emanuilo!
ISA 8:9 Združujte se, narodi, ali ćete se potrti; čujte svi koji ste u dalekoj zemlji: oružajte se, ali ćete se potrti; oružajte se, ali ćete se potrti.
ISA 8:10 Dogovarajte se, dogovor će vam se razbiti: recite reč, neće biti od nje ništa, jer je s nama Bog.
ISA 8:11 Jer mi ovako reče Gospod uhvativši me za ruku i opomenuvši me da ne idem putem ovog naroda, govoreći:
ISA 8:12 Ne govorite „Buna” kad god ovaj narod kaže „Buna”, i ne bojte se čega se on boji, i ne plašite se.
ISA 8:13 Gospoda nad vojskama svetite; i On neka vam je strah i bojazan.
ISA 8:14 I biće vam svetinja, a kamen za spoticanje i stena za sablazan obema domovima Izrailjevim, zamka i mreža stanovnicima jerusalimskim.
ISA 8:15 I spotaknuće se mnogi i pašće i satrće se, zaplešće se i uhvatiće se.
ISA 8:16 Sveži svedočanstvo, zapečati zakon mojim učenicima.
ISA 8:17 Čekaću dakle Gospoda, koji je sakrio lice svoje od doma Jakovljevog, i uzdaću se u Nj.
ISA 8:18 Evo ja i deca koju mi je dao Gospod jesmo znak i čudo Izrailju od Gospoda nad vojskama, koji nastava na gori Sionu.
ISA 8:19 I ako vam kažu: Pitajte vrače i gatare, koji šapću i mrmljaju, recite: Ne treba li narod da pita Boga svog? Ili će pitati mrtve mesto živih?
ISA 8:20 Zakon i svedočanstvo tražite. Ako li ko ne govori tako, njemu nema zore.
ISA 8:21 I hodiće po zemlji potucajući se i gladujući; i kad bude gladan, ljutiće se i psovati cara svog i Boga svog gore.
ISA 8:22 A kad pogleda na zemlju, a to nevolja i mrak i teška muka, i on zagnan u tamu.
ISA 9:1 Ali neće se onako zamračiti pritešnjena zemlja kao pre kad se dotače zemlje Zavulonove i zemlje Neftalimove, ili kao posle kad dosađivaše na putu k moru s one strane Jordana Galileji neznabožačkoj.
ISA 9:2 Narod koji hodi u tami videće videlo veliko, i onima koji sede u zemlji gde je smrtni sen zasvetliće videlo.
ISA 9:3 Umnožio si narod, a nisi mu uveličao radosti; ali će se radovati pred Tobom kao što se raduju o žetvi, kao što se vesele kad dele plen.
ISA 9:4 Jer si slomio jaram u kome vucijaše, i štap kojim ga bijahu po plećima i palicu nasilnika njegovog kao u dan madijanski.
ISA 9:5 Jer će obuća svakog ratnika koji se bije u graji i odelo u krv uvaljano izgoreti i biti hrana ognju.
ISA 9:6 Jer nam se rodi Dete, Sin nam se dade, kome je vlast na ramenu, i ime će Mu biti: Divni, Savetnik, Bog silni, Otac večni, Knez mirni.
ISA 9:7 Bez kraja će rasti vlast i mir na prestolu Davidovom i u carstvu njegovom da se uredi i utvrdi sudom i pravdom od sada doveka. To će učiniti revnost Gospoda nad vojskama.
ISA 9:8 Gospod posla reč Jakovu, i ona pade u Izrailju.
ISA 9:9 I znaće sav narod, Jefrem i stanovnici samarijski, koji oholo i ponositog srca govore:
ISA 9:10 Padoše opeke, ali ćemo mi zidati od tesanog kamena; dudovi su posečeni, ali ćemo ih zameniti kedrima.
ISA 9:11 Ali će Gospod podignuti protivnike Resinove na nj, i skupiće neprijatelje njegove,
ISA 9:12 Sirce s istoka i Filisteje sa zapada, te će ždreti Izrailja na sva usta. Kod svega toga neće se odvratiti gnev Njegov, nego će ruka Njegova još biti podignuta.
ISA 9:13 Jer se narod neće obratiti k onome ko ga bije, i neće tražiti Gospoda nad vojskama.
ISA 9:14 Zato će odseći Gospod Izrailju glavu i rep, granu i situ u jedan dan.
ISA 9:15 Starešina i ugledan čovek to je glava, a prorok koji uči laž to je rep.
ISA 9:16 Jer koji vode taj narod, oni ga zavode, a koje vode, oni su propali.
ISA 9:17 Zato se Gospod neće radovati mladićima njegovim, i na sirote njegove i na udovice njegove neće se smilovati, jer su svikoliki licemeri i zlikovci, i svaka usta govore nevaljalstvo. Kod svega toga neće se odvratiti gnev Njegov, nego će ruka Njegova još biti podignuta.
ISA 9:18 Jer će se razgoreti bezbožnost kao oganj, koji sažeže čkalj i trnje, pa upali gustu šumu, te otide u dim visoko.
ISA 9:19 Od gneva Gospoda nad vojskama zamračiće se zemlja i narod će biti kao hrana ognju, niko neće požaliti brata svog.
ISA 9:20 I zgrabiće s desne strane, pa će opet biti gladan, i ješće s leve strane, pa se opet neće nasititi; svaki će jesti meso od mišice svoje,
ISA 9:21 Manasija Jefrema, i Jefrem Manasiju, a obojica će se složiti na Judu. Kod svega toga neće se odvratiti gnev Njegov, nego će ruka Njegova još biti podignuta.
ISA 10:1 Teško onima koji postavljaju zakone nepravedne i koji pišu nepravdu,
ISA 10:2 Da odbiju od suda uboge, i da otimaju pravicu siromasima naroda mog, da bi im plen bile udovice i sirote grabež.
ISA 10:3 A šta ćete činiti u dan pohođenja i pogibli koja će doći izdaleka? Kome ćete pribeći za pomoć? Gde li ćete ostaviti slavu svoju?
ISA 10:4 Da se ne bi unizila među roblje i među pobijene pala? Kod svega toga neće se odvratiti gnev Njegov, nego će ruka Njegova još biti podignuta.
ISA 10:5 Teško Asiru, šibi gneva mog, ako i jeste palica u ruci njegovoj moja jarost.
ISA 10:6 Na narod licemerni poslaću ga, i zapovediću mu za narod na koji se gnevim, da pleni i otima, i da ga izgazi kao blato na ulicama.
ISA 10:7 Ali on neće tako misliti i srce njegovo neće tako suditi, nego mu je u srcu da zatre i istrebi mnoge narode.
ISA 10:8 Jer će reći: Knezovi moji nisu li svi carevi?
ISA 10:9 Nije li Halan kao Harhemis? Nije li Emat kao Arfad? Nije li Samarija kao Damask?
ISA 10:10 Kako je ruka moja našla carstva lažnih bogova, kojih likovi behu jači od jerusalimskih i samarijskih,
ISA 10:11 Neću li učiniti Jerusalimu i njegovim lažnim bogovima onako kako sam učinio Samariji i njenim lažnim bogovima?
ISA 10:12 Ali kad svrši Gospod sve delo svoje na gori sionskoj i u Jerusalimu, tada ću obići plod oholog srca cara asirskog i slavu ponositih očiju njegovih.
ISA 10:13 Jer reče: Krepošću ruke svoje učinih i mudrošću svojom, jer sam razuman; i premestih međe narodima i blago njihovo zaplenih i kao junak oborih stanovnike.
ISA 10:14 I ruka moja nađe kao gnezdo bogatstvo u naroda, i kako se kupe jaja ostavljena tako pokupih svu zemlju, i ne bi nikoga da mahne krilom ili da otvori usta i pisne.
ISA 10:15 Hoće li se sekira veličati nad onim koji njom seče? Hoće li se pila razmetati nad onim koji njom radi? Kao da bi prut mahao onim koji ga digne, kao da bi se hvalio štap da nije od drveta.
ISA 10:16 Zato će Gospod, Gospod nad vojskama, pustiti na pretile njegove mršu, i slavu će njegovu potpaliti da gori kao oganj.
ISA 10:17 Jer će videlo Izrailjevo biti oganj, i Svetac će njegov biti plamen, i upaliće i sažeći trnje njegovo i čkalj njegov u jedan dan.
ISA 10:18 I krasotu šume njegove i njive njegove, od duše do tela, uništiće, i biće kao begunac kad iznemogne.
ISA 10:19 I šta ostane drveta šume njegove, biće malo, da bi ih dete moglo popisati.
ISA 10:20 I u to vreme ostatak Izrailjev i koji se izbave u domu Jakovljevom neće se više oslanjati na onog ko ih bije, nego će se oslanjati na Gospoda Sveca Izrailjevog istinom.
ISA 10:21 Ostatak će se obratiti, ostatak Jakovljev, k Bogu silnom.
ISA 10:22 Jer ako bude naroda tvog, Izrailju, kao peska morskog, ostatak će se njegov obratiti. Pogibao je određena, razliće se pravda.
ISA 10:23 Jer će Gospod, Gospod nad vojskama, izvršiti pogibao određenu u svoj zemlji.
ISA 10:24 Zato ovako veli Gospod, Gospod nad vojskama: Ne boj se Asirca, narode moj, koji nastavaš na gori Sionu; prutom će te udariti i štap svoj podignuće na te kao u Misiru.
ISA 10:25 Jer još malo, i gnev će prestati; tada će se jarost moja obratiti na njihovu pogibao.
ISA 10:26 Jer će podignuti na nj Gospod nad vojskama bič, te će biti kao rasap madijanski kod kamena Oriva i kao štap njegov na moru, i podignuće ga kao u Misiru.
ISA 10:27 I tada će se skinuti breme njegovo s ramena tvog i jaram njegov s vrata tvog, i izlomiće se jaram od pomazanja.
ISA 10:28 Dođe u Ajat, prođe u Migron, u Mihmasu rasprti prtljag svoj.
ISA 10:29 Pođoše klancem, u Gavaji zanoćiše, prepade se Rama, Gavaja Saulova pobeže.
ISA 10:30 Viči glasno, kćeri Galimova; nek se čuje u Lais, jadni Anatote!
ISA 10:31 Madmina pobeže, stanovnici gevimski utekoše.
ISA 10:32 Još jedan dan, pa će stajati u Novu, mahnuće rukom svojom na goru kćeri sionske, na hum jerusalimski.
ISA 10:33 Gle, Gospod, Gospod nad vojskama, okresaće silom grane; šta je visoko poseći će, i šta je uzdignuto sniziće.
ISA 10:34 I gustu će šumu iseći sekirom, i Livan će pasti od Silnoga.
ISA 11:1 Ali će izaći šibljika iz stabla Jesejevog, i izdanak iz korena njegovog izniknuće.
ISA 11:2 I na Njemu će počivati Duh Gospodnji, duh mudrosti i razuma, duh saveta i sile, duh znanja i straha Gospodnjeg.
ISA 11:3 I mirisanje će Mu biti u strahu Gospodnjem, a neće suditi po viđenju svojih očiju, niti će po čuvenju svojih ušiju karati.
ISA 11:4 Nego će po pravdi suditi siromasima i po pravici karati krotke u zemlji, i udariće zemlju prutom usta svojih, i duhom usana svojih ubiće bezbožnika.
ISA 11:5 I pravda će Mu biti pojas po bedrima, i istina pojas po bocima.
ISA 11:6 I vuk će boraviti s jagnjetom, i ris će ležati s jaretom, tele i lavić i ugojeno živinče biće zajedno, i malo dete vodiće ih.
ISA 11:7 I krava i medvedica zajedno će pasti, mlad njihova ležaće zajedno, i lav će jesti slamu kao vo.
ISA 11:8 I dete koje sisa igraće se nad rupom aspidinom, i dete odbijeno od sise zavlačiće ruku svoju u rupu zmije vasilinske.
ISA 11:9 Neće uditi ni potirati na svoj svetoj gori mojoj, jer će zemlja biti puna poznanja Gospodnjeg kao more vode što je puno.
ISA 11:10 I u to će vreme za koren Jesejev, koji će biti zastava narodima, raspitivati narodi, i počivalište Njegovo biće slavno.
ISA 11:11 I tada će Gospod opet podignuti ruku svoju da zadobije ostatak naroda svog, šta ostane od asirske i od Misira i od Patrosa i od etiopske i od Elama i od Senara i od Emata i od ostrva morskih.
ISA 11:12 I podignuće zastavu narodima i prognane Izrailjeve i rasejane Judine sabraće s četiri kraja zemlje,
ISA 11:13 I nestaće zavisti Jefremove, i neprijatelji Judini istrebiće se; Jefrem neće zavideti Judi, a Juda neće zlobiti Jefremu.
ISA 11:14 Nego će složno leteti na pleća Filistejima k zapadu; zajedno će pleniti narode istočne; na Edomce i Moavce dignuće ruke svoje, i sinovi Amonovi biće im pokorni.
ISA 11:15 I Gospod će presušiti zaliv mora misirskog, i mahnuće rukom svojom svrh reke sa silnim vetrom svojim, i udariće je po sedam krakova da se može prelaziti u obući.
ISA 11:16 I biće put ostatku naroda njegovog, što ostane od Asirske, kao što je bio Izrailju kad izađe iz zemlje misirske.
ISA 12:1 I reći ćeš u ono vreme: Hvalim Te, Gospode, jer si se bio razgnevio na me, pa se odvratio gnev Tvoj, i utešio si me.
ISA 12:2 Gle, Bog je spasenje moje, uzdaću se i neću se bojati, jer mi je sila i pesma Gospod Bog, On mi bi Spasitelj.
ISA 12:3 S radošću ćete crpsti vodu iz izvora ovog spasenja.
ISA 12:4 I tada ćete reći: Hvalite Gospoda, glasite ime Njegovo, javljajte po narodima dela Njegova, napominjite da je visoko ime Njegovo.
ISA 12:5 Pojte Gospodu, jer učini velike stvari, neka se zna po svoj zemlji.
ISA 12:6 Klikuj i pevaj, koja sediš u Sionu, jer je Svetac Izrailjev velik posred vas.
ISA 13:1 Breme Vavilonu, koje vide Isaija sin Amosov.
ISA 13:2 Na gori visokoj podignite zastavu, vičite im glasno, mašite rukom, neka uđu na vrata kneževska.
ISA 13:3 Ja sam zapovedio izabranima svojim i dozvao sam junake svoje da izvrše gnev moj koji se raduju s veličine moje.
ISA 13:4 Vika stoji ljudstva na gorama kao da je velik narod, vika i vreva carstva skupljenih naroda; Gospod nad vojskama pregleda vojsku ubojitu.
ISA 13:5 Dolaze iz daleke zemlje, s kraja nebesa, Gospod i oruđa srdnje Njegove, da zatre svu zemlju.
ISA 13:6 Ridajte, jer je blizu dan Gospodnji; doći će kao pustoš od Svemogućeg.
ISA 13:7 Zato će svaka ruka klonuti, i svako srce čovečje rastopiti se.
ISA 13:8 I oni će se smesti, muke i bolovi spopašće ih, mučiće se kao porodilja, prepašće se jedan od drugog, lica će im biti kao plamen.
ISA 13:9 Evo, ide dan Gospodnji ljuti s gnevom i jarošću da obrati zemlju u pustoš, i grešnike da istrebi iz nje.
ISA 13:10 Jer zvezde nebeske i prilike nebeske neće pustiti svetlost svoju, sunce će pomrčati o rađanju svom, i mesec neće pustiti svetlost svoju.
ISA 13:11 I pohodiću vasiljenu za zloću, i bezbožnike za bezakonje; i ukinuću razmetanje oholih, i ponos silnih oboriću.
ISA 13:12 Učiniću da će čovek više vredeti nego zlato čisto, više nego zlato ofirsko.
ISA 13:13 Zato ću zatresti nebo, i zemlja će se pokrenuti sa svog mesta od jarosti Gospoda nad vojskama i u dan kad se raspali gnev Njegov.
ISA 13:14 I biće kao srna poplašena i kao stado koje niko ne sabira; svako će gledati za svojim narodom, i svako će bežati u svoju zemlju.
ISA 13:15 Ko se god nađe, biće proboden, i koji se god skupe, poginuće od mača.
ISA 13:16 I decu ću im razmrskati na njihove oči, kuće ću im opleniti i žene ću im sramotiti.
ISA 13:17 Evo, ja ću podignuti na njih Mide, koji neće mariti za srebro, niti će zlato iskati.
ISA 13:18 Nego će iz lukova decu ubijati, ni na plod u utrobi neće se smilovati, niti će decu žaliti oko njihovo.
ISA 13:19 I Vavilon, ures carstvima i dika slavi haldejskoj, biće kao Sodom i Gomor kad ih Bog zatre.
ISA 13:20 Neće se u njemu živeti niti će se ko naseliti od kolena do kolena, niti će Arapin razapeti u njemu šator, niti će pastiri počivati onuda.
ISA 13:21 Nego će počivati onde divlje zveri, i kuće će njihove biti pune velikih zmija, i onde će nastavati sove, i aveti će skakati onuda.
ISA 13:22 I dovikivaće se buljine u pustim kućama i zmajevi u dvorovima veselim. A doći će njegovo vreme, i blizu je, i dani njegovi neće se protegnuti.
ISA 14:1 Jer će se smilovati Gospod na Jakova, i opet će izabrati Izrailja, i namestiće ih u zemlji njihovoj, i prilepiće se k njima došljaci i pridružiće se domu Jakovljevom.
ISA 14:2 Jer će ih uzeti narodi i odvesti na mesto njihovo, i naslediće ih Izrailjci u zemlji Gospodnjoj da im budu sluge i sluškinje, i zarobiće one koji ih behu zarobili, i biće gospodari svojim nasilnicima.
ISA 14:3 I kad te smiri Gospod od truda tvog i muke i od ljutog ropstva u kome si robovao,
ISA 14:4 tada ćeš izvoditi ovu priču o caru vavilonskom i reći ćeš: Kako nesta nastojnika, nesta danka?
ISA 14:5 Slomi Gospod štap bezbožnicima, palicu vladaocima,
ISA 14:6 Koja je ljuto bila narode bez prestanka, i gnevno vladala nad narodima, i gonila nemilice.
ISA 14:7 Sva zemlja počiva i mirna je; pevaju glasno.
ISA 14:8 Vesele se s tebe i jele i kedri livanski govoreći: Otkako si pao, ne dolazi niko da nas seče.
ISA 14:9 Pakao dole uskoleba se tebe radi da te sretne kad dođeš, probudi ti mrtvace i sve knezove zemaljske, diže s prestola njihovih sve careve narodne.
ISA 14:10 Svi će progovoriti i reći tebi: I ti li si iznemogao kao mi? Izjednačio se s nama?
ISA 14:11 Spusti se u pakao ponos tvoj, zveka psaltira tvojih; prostrti su poda te moljci, a crvi su ti pokrivač.
ISA 14:12 Kako pade s neba, zvezdo danice, kćeri zorina? Kako se obori na zemlju koji si gazio narode?
ISA 14:13 A govorio si u srcu svom: Izaći ću na nebo, više zvezda Božjih podignuću presto svoj, i sešću na gori zbornoj na strani severnoj;
ISA 14:14 Izaći ću u visine nad oblake, izjednačiću se s Višnjim.
ISA 14:15 A ti se u pakao svrže, u dubinu grobnu.
ISA 14:16 Koji te vide pogledaće na te, i gledaće te govoreći: To li je onaj koji je tresao zemlju, koji je drmao carstva,
ISA 14:17 Koji je vasiljenu obraćao u pustinju, i gradove njene raskopavao? Roblje svoje nije otpuštao kući?
ISA 14:18 Svi carevi narodni, svikoliki, leže slavno, svaki u svojoj kući.
ISA 14:19 A ti se izbaci iz groba svog, kao gadna grana, kao haljina pobijenih, mačem pobodenih, koji silaze u jamu kamenu, kao pogažen strv.
ISA 14:20 Nećeš se združiti s njima pogrebom, jer si zemlju svoju zatro, narod si svoj ubio; neće se spominjati seme zlikovačko dok je veka.
ISA 14:21 Pripravite pokolj sinovima njegovim za bezakonje otaca njihovih da se ne podignu i ne naslede zemlju i ne napune vasiljenu gradovima.
ISA 14:22 Jer ću ustati na njih, govori Gospod nad vojskama, i zatrću ime Vavilonu i ostatak, i sina i unuka, govori Gospod.
ISA 14:23 I načiniću od njega stan ćukovima i jezera vodena, i omešću ga metlom pogibli, govori Gospod nad vojskama.
ISA 14:24 Zakle se Gospod nad vojskama govoreći: Doista, biće kako sam smislio, i kako sam naumio izvršiće se.
ISA 14:25 Potrću Asirca u zemlji svojoj, na gorama svojim izgaziću ga; tada će se skinuti s njih jaram njegov, i breme njegovo s pleća njihovih skinuće se.
ISA 14:26 To je namišljeno svoj zemlji, i to je ruka podignuta na sve narode.
ISA 14:27 Jer je Gospod nad vojskama naumio, ko će razbiti? I Njegovu ruku podignutu ko će odvratiti?
ISA 14:28 Godine koje umre car Ahaz bi objavljeno ovo breme:
ISA 14:29 Nemoj se radovati, zemljo filistejska svakolika, što se slomi prut onog koji te je bio; jer će iz korena zmijskog niknuti zmija vasilinska, i plod će mu biti zmaj ognjeni krilati.
ISA 14:30 I prvenci siromaški nahraniće se, i ubogi će počivati bez straha; a tvoj ću koren umoriti glađu, i ostatak tvoj on će pobiti.
ISA 14:31 Ridajte, vrata; viči, grade; rastopila si se, sva zemljo filistejska, jer sa severa ide dim i niko se neće osamiti u zborovima njegovim.
ISA 14:32 I šta će se odgovoriti poslanicima narodnim? Da je Gospod osnovao Sion i da će u nj utecati nevoljnici naroda Njegovog.
ISA 15:1 Breme Moavu. Da, obnoć se raskopa Ar moavski i propade; da, obnoć se raskopa Kir moavski i propade.
ISA 15:2 Otide u dom i u Devon, na visine, da plače: Moav će ridati za Nevonom i za Medevom, sve će mu glave biti ćelave, svaka brada oskubena.
ISA 15:3 Po ulicama će njegovim pripasivati kostret, na krovovima njegovim i na ulicama njegovim sve će ridati suze lijući.
ISA 15:4 I vikaće Esevon i Eleala, do Jase čuće im se glas; i vojnici će moavski vikati, duša će se u svakom uzmučiti.
ISA 15:5 Srce moje vapije za Moavom; begunci njegovi pobegoše dori do Sigora kao junica trećakinja; jer će se ići uz brdo luitsko plačući, i putem oronajimskim razlegaće se jauk.
ISA 15:6 Jer će nestati voda nimrimskih, jer će posahnuti bilje, nestaće trave, zeleni neće biti.
ISA 15:7 I zato što su ostavljali i što su čuvali odneće se na potok arapski.
ISA 15:8 Jer će vika ići oko međa moavskih, do Eglaima jauk njihov, i do Vir-Elima jauk njihov.
ISA 15:9 Jer će se voda dimonska napuniti krvi; i još ću dometnuti Dimonu, na begunce moavske i na ostatak zemaljski poslaću lavove.
ISA 16:1 Šaljite jaganjce gospodaru zemaljskom, od Sele do pustinje, ka gori kćeri sionske.
ISA 16:2 Jer će biti kćeri moavske na brodovima arnonskim kao ptica koja luta, oterana s gnezda.
ISA 16:3 Učini veće, narode, načini sen u podne kao noć, zakloni izagnane, nemoj izdati begunce.
ISA 16:4 Neka kod tebe borave izgnani moji, Moave; budi im zaklon od pustošnika; jer će nestati nasilnika, prestaće pustošenje, istrebiće se sa zemlje koji gaze druge.
ISA 16:5 I utvrdiće se presto milošću, i na njemu će sedeti jednako u šatoru Davidovom koji će suditi i tražiti što je pravo i biti brz da čini pravdu.
ISA 16:6 Čusmo za oholost Moava vrlo ponositog, za ponos njegov i oholost i obest njegovu; laži njegove neće biti tvrde.
ISA 16:7 Zato će ridati Moavac nad Moavcem, svi će ridati; nad temeljima kir-aresetskim uzdisaćete jer su razvaljeni.
ISA 16:8 I polja esevonska posušiše se i čokot sivamski; gospoda narodna potrše krasne loze njegove, koje dosezahu do Jazira i vijahu se po pustinji; odvode njegove pružahu se i prelažahu preko mora.
ISA 16:9 Zato ću plakati plačem jazirskim za čokotom sivamskim; zalivaću te suzama svojim, Esevone i Elealo, jer pesma o letini tvojoj i o žetvi tvojoj pade.
ISA 16:10 I nesta radosti i veselja s polja rodnog, u vinogradima se ne peva ni podvikuje, vina u kacama ne gazi gazilac; učinih kraj pesmama.
ISA 16:11 Zato utroba moja ječi kao gusle za Moavom, i srce moje za Kir-Eresom.
ISA 16:12 I kad se vidi da se umorio Moav na visini svojoj, ući će u svetinju svoju da se pomoli; ali ništa neće svršiti.
ISA 16:13 Ovo je reč što reče Gospod za Moava davno.
ISA 16:14 A sada veli Gospod govoreći: Do tri godine, kao što su godine najamničke, ološaće slava Moavova sa svim mnoštvom njegovim, i šta ostane biće vrlo malo i nejako.
ISA 17:1 Breme Damasku. Gle, Damask će se ukinuti da ne bude više grad, nego će biti gomila razvalina.
ISA 17:2 Gradovi aroirski biće ostavljeni, biće za stada, te će u njima počivati, i niko ih neće plašiti.
ISA 17:3 Nestaće gradova Jefremovih i carstva u Damasku i ostatku sirskom, biće kao slava sinova Izrailjevih, veli Gospod nad vojskama.
ISA 17:4 I u taj će dan istančati slava Jakovljeva, i debelo telo njegovo omršaće.
ISA 17:5 Jer će biti kao kad žetelac sabira žito i rukom žanje klasje, i biće kao kad se kupi klasje u dolini rafajskoj.
ISA 17:6 Ali će se ostaviti u njoj pabirci kao kad se otrese maslina, pa dve tri ostanu u vrhu, i četiri pet na rodnim granama, veli Gospod Bog Izrailjev.
ISA 17:7 U to će vreme čovek pogledati na Tvorca svog, i oči njegove gledaće na Sveca Izrailjevog;
ISA 17:8 a neće pogledati na oltare, delo ruku svojih, niti će gledati na ono što su načinili prsti njegovi, ni na lugove ni na likove sunčane.
ISA 17:9 U to će vreme tvrdi gradovi njegovi biti kao ostavljen grm i ogranak, jer će se ostaviti radi sinova Izrailjevih, i biće pustoš.
ISA 17:10 Jer si zaboravio Boga spasenja svog, i nisi se sećao Stene sile svoje; zato sadi krasne sadove i lozu stranu presađuj;
ISA 17:11 Danju radi da uzraste šta posadiš, i jutrom gledaj da ti seme nikne; ali kad dođe do branja razgrabiće se, i ostaće ti ljuta žalost.
ISA 17:12 Teško mnoštvu velikih naroda, što buče kao što buče mora, i uzavrelim narodima, kojih stoji vreva kao silnih voda;
ISA 17:13 Vreva stoji naroda kao velikih voda; ali će povikati na njih, i oni će pobeći daleko, i biće gonjeni kao pleva po brdima od vetra i kao prah od vihora.
ISA 17:14 Uveče eto straha, i pre nego svane nema nikoga. To je deo onih koji nas gaze, i nasledstvo onih koji otimaju od nas.
ISA 18:1 Teško zemlji koja sen čini krilima s one strane reka etiopskih;
ISA 18:2 Koja šalje poslanike preko mora, u lađama od site po vodama, govoreći: Idite, brzi glasnici, k narodu rasejanom i oplenjenom, k narodu strašnom otkako je dosad, k narodu razmerenom i pogaženom, kome zemlju raznose reke.
ISA 18:3 Svi koji živite na svetu i stanujete na zemlji, kad se digne zastava na gorama, gledajte, i kad zatrubi truba, slušajte.
ISA 18:4 Jer ovako mi reče Gospod: Umiriću se i gledaću iz stana svog, kao vrućina koja suši posle dažda i kao rosan oblak o vrućini žetvenoj.
ISA 18:5 Jer pre berbe, kad napupe pupci i od cveta postane grozd i stane zreti, okresaće odvode srpom, i uzeće lozu i odseći.
ISA 18:6 Sve će se ostaviti pticama gorskim i zverima zemaljskim; i ptice će letovati na njima, a svakojake zveri zemaljske zimovaće.
ISA 18:7 Tada će se doneti dar Gospodu nad vojskama od naroda rasejanog i oplenjenog, od naroda strašnog otkako je dosad, od naroda razmerenog i pogaženog, kome zemlju raznose reke, k mestu imena Gospoda nad vojskama, ka gori sionskoj.
ISA 19:1 Breme Misiru. Gle, Gospod sedeći na oblaku lakom doći će u Misir; i zatrešće se od Njega idoli misirski, i srce će se rastopiti u Misircima.
ISA 19:2 I razdražiću Misirce jedne na druge, te će vojevati brat na brata i prijatelj na prijatelja, grad na grad, carstvo na carstvo.
ISA 19:3 I nestaće duha Misiru, i nameru njegovu razbiću; tada će pitati svoje idole i opsenare i vrače i gatare.
ISA 19:4 I predaću Misirce u ruke žestokim gospodarima, i ljut će car vladati njima, veli Gospod, Gospod nad vojskama.
ISA 19:5 I nestaće vode iz mora, i reka će presahnuti i zasušiti se.
ISA 19:6 I reke će oteći, opašće i presahnuti potoci misirski, trska i sita posušiće se.
ISA 19:7 Trava kraj potoka, na ušću potoka, i svi usevi kraj potoka posahnuće i nestaće ih i propašće.
ISA 19:8 I tužiće ribari i biće setni svi koji bacaju udicu, i koji razapinju mrežu po vodama zabrinuće se.
ISA 19:9 I stideće se koji rade od tankog lana, i koji tkaju tanko belo platno.
ISA 19:10 I nasipi će mu se razvaliti, i koji zagrađuju ribnjake, svi će biti žalosnog srca.
ISA 19:11 Doista, knezovi su soanski bezumni, i savet mudrih savetnika Faraonovih lud je. Kako možete govoriti Faraonu: Ja sam sin mudrih, sin starih careva?
ISA 19:12 Gde su? Gde su mudraci tvoji? Neka ti kažu ako znaju šta je naumio za Misir Gospod nad vojskama.
ISA 19:13 Poludeše knezovi soanski; prevariše se knezovi nofski; prelastiše Misir glave plemena njegovih.
ISA 19:14 Gospod je izlio među njih duh prevaran, te učiniše da posrće Misir u svim poslovima kao što posrće pijan čovek bljujući.
ISA 19:15 I neće biti dela u Misiru što bi učinila glava ili rep, grana ili sita.
ISA 19:16 Tada će biti Misirci kao žene; bojaće se i drhtati od ruke Gospoda nad vojskama kad zamahne na njih.
ISA 19:17 I zemlja će Judina biti strah Misiru; ko je se god opomene, prepašće se radi namere Gospoda nad vojskama što je naumio suprot njemu.
ISA 19:18 U to će vreme biti pet gradova u zemlji misirskoj koji će govoriti jezikom hananskim i zaklinjati se Gospodom nad vojskama; jedan će se zvati grad Aheres.
ISA 19:19 U to će vreme biti oltar Gospodnji usred zemlje misirske, i spomenik Gospodnji na međi njenoj;
ISA 19:20 i biće znak i svedočanstvo Gospodu nad vojskama, u zemlji misirskoj. Kad stanu vikati ka Gospodu na nasilnike, On će im poslati spasitelja i kneza i izbaviće ih.
ISA 19:21 I biće poznat Gospod Misircima, i poznaće Misirci Gospoda u to vreme, i služiće Mu žrtvama i darovima, i zavetovaće zavete Gospodu, i izvršavaće.
ISA 19:22 Tako će Gospod udariti Misir, i udarivši isceliće, jer će se obratiti ka Gospodu, umoliće Mu se, i isceliće ih.
ISA 19:23 U to će vreme biti put iz Misira u Asirsku, i Asirac će ići u Misir i Misirac u Asirsku, i služiće Gospodu Misirci s Asircima.
ISA 19:24 U to će vreme Izrailj biti treći s Misircima i Asircima, i biće blagoslov posred zemlje.
ISA 19:25 Jer će ih blagosloviti Gospod nad vojskama govoreći: Da je blagosloven moj narod misirski i asirski, delo ruku mojih, i nasledstvo moje, Izrailj.
ISA 20:1 Godine koje dođe Tartan na Azot, kad ga posla Sargon car asirski, te bi Azot i uze ga,
ISA 20:2 u to vreme reče Gospod preko Isaije sina Amosovog govoreći: Idi, skini kostret sa sebe, i izuj obuću s nogu svojih. I učini tako i iđaše go i bos.
ISA 20:3 Tada reče Gospod: Kako ide sluga moj Isaija go i bos za znak i čudo šta će biti do tri godine Misiru i etiopskoj,
ISA 20:4 tako će odvesti car asirski u ropstvo Misirce, i Etiopljane u sužanjstvo, decu i starce, gole i bose i golih zadnjica, na sramotu Misircima.
ISA 20:5 I prepašće se i posramiće se od etiopske, uzdanice svoje, i od Misira, ponosa svog.
ISA 20:6 I reći će tada koji žive na ovom ostrvu: Gle, to je uzdanica naša, ka kojoj pritecasmo za pomoć da se sačuvamo od cara asirskog; kako ćemo se izbaviti?
ISA 21:1 Breme pustinji na moru. Kao vihori koji prolaze na jug, tako će doći iz pustinje, iz zemlje strašne.
ISA 21:2 Ljuta utvara javi mi se. Nevernik neveru čini, pustošnik pustoši; hodi, Elame; opkoli, Midijo! Svemu uzdisanju učiniću kraj.
ISA 21:3 Zato su bedra moja puna bola; muke me obuzeše kao kad se muči porodilja; zgurih se čujući, prepadoh se videći.
ISA 21:4 Srce mi se smete, groza me poduze; noć milina mojih pretvori mi se u strah.
ISA 21:5 Postavi sto, stražar neka straži; jedi, pij; ustajte knezovi, mažite štitove.
ISA 21:6 Jer ovako mi reče Gospod: Idi, postavi stražara da ti javi šta vidi.
ISA 21:7 I vide kola, i dva reda konjika; kola s magarcima i kola s kamilama; i pažaše dobro velikom pažnjom.
ISA 21:8 I povika kao lav: Gospodaru, ja stojim jednako na straži danju, i stojim na straži po svu noć.
ISA 21:9 I evo dođoše na kolima ljudi, u dva reda konjici. Tada povika i reče: Pade, pade Vavilon, i svi rezani likovi bogova njegovih razbiše se o zemlju.
ISA 21:10 Vršaju moj, i pšenice gumna mog! Šta čuh od Gospoda nad vojskama, Boga Izrailjevog, javih vam.
ISA 21:11 Breme Dumi. Viče k meni neko sa Sira: Stražaru! Šta bi noćas? Stražaru! Šta bi noćas?
ISA 21:12 Stražar reče: Doći će jutro, ali i noć; ako ćete tražiti, tražite, vratite se, dođite.
ISA 21:13 Breme arapskoj. Po šumama u arapskoj noćivaćete, putnici dedanski!
ISA 21:14 Iznesite vode pred žedne, koji živite u zemlji Temi, sretnite s hlebom begunca.
ISA 21:15 Jer će bežati od mača, od mača golog, od luka zapetog i od žestokog boja.
ISA 21:16 Jer ovako mi reče Gospod: Za godinu, kao što je godina najamnička, nestaće sve slave kidarske.
ISA 21:17 I što ostane hrabrih strelaca sinova kidarskih, biće malo; jer Gospod Bog Izrailjev reče.
ISA 22:1 Breme dolini viđenja. Šta ti je te si sva izašla na krovove?
ISA 22:2 Grade puni vike i vreve, grade veseli! Tvoji pobijeni nisu pobijeni mačem niti pogiboše u boju.
ISA 22:3 Glavari tvoji uzmakoše svikoliki, povezaše ih strelci; šta se god nađe tvojih, svi su povezani, ako i pobegoše daleko.
ISA 22:4 Zato rekoh: Prođite me se, da plačem gorko; ne trudite se da me tešite za pogiblju kćeri naroda mog.
ISA 22:5 Jer je ovo dan muke i potiranja i smetnje od Gospoda, Gospoda nad vojskama, u dolini viđenja; obaliće zid, i vika će biti do gore.
ISA 22:6 I Elam uze Tul, s kolima ljudi i s konjicima, i Kir istače štit.
ISA 22:7 I krasne doline tvoje napuniše se kola, i konjici se namestiše pred vratima.
ISA 22:8 I odastre se zastirač Judin; i pogledao si u to vreme na oružje u kući šumskoj.
ISA 22:9 I videste da je mnogo proloma na gradu Davidovom, i sabraste vodu u donjem jezeru.
ISA 22:10 I izbrojaste kuće jerusalimske, i razvaliste kuće da utvrdite zid.
ISA 22:11 I načiniste jaz među dva zida za vodu iz starog jezera; ali ne pogledaste na Onog koji je to učinio i ne obazreste se na Onog koji je to odavno spremio.
ISA 22:12 I zva vas Gospod nad vojskama u onaj dan da plačete i ridate i da skubete kose i pripašete kostret;
ISA 22:13 A gle, radost i veselje, ubijaju goveda, kolju ovce, jedu meso i piju vino govoreći: Jedimo i pijmo, jer ćemo sutra umreti.
ISA 22:14 Ali Gospod nad vojskama javi mi: Neće vam se oprostiti ovo bezakonje do smrti, veli Gospod, Gospod nad vojskama.
ISA 22:15 Ovako veli Gospod, Gospod nad vojskama: Idi k onom rizničaru, k Somni, upravitelju dvorskom,
ISA 22:16 i reci mu: Šta ćeš ti tu? I ko ti je tu, te si tu istesao sebi grob? Istesao si sebi grob na visokom mestu i spremio si sebi stan u kamenu.
ISA 22:17 Evo, čoveče, Gospod će te baciti daleko i zatrpaće te.
ISA 22:18 Zavitlaće te i hititi kao loptu u zemlju prostranu; onde ćeš umreti i onde će biti kola slave tvoje, sramoto domu gospodara svog;
ISA 22:19 i svrći ću te s mesta tvog, i isteraću te iz službe tvoje.
ISA 22:20 I u to vreme pozvaću slugu svog Elijakima sina Helkijinog;
ISA 22:21 i obući ću mu tvoju haljinu, i tvojim ću ga pojasom opasati, i tvoju ću mu vlast dati u ruku, i biće otac Jerusalimljanima i domu Judinom.
ISA 22:22 I metnuću mu ključ od doma Davidovog na rame: kad on otvori, neće niko zatvoriti, i kad on zatvori, neće niko otvoriti.
ISA 22:23 I kao klin uglaviću ga na tvrdom mestu, i biće presto slave domu oca svog;
ISA 22:24 i o njemu će se vešati sva slava doma oca njegovog, sinova i unuka, svakojaki sudovi, i najmanji, i čaše i mehovi.
ISA 22:25 U to vreme, veli Gospod nad vojskama, pomeriće se klin uglavljen na tvrdom mestu, i izvadiće se i pašće, i teža što je na njemu propašće; jer Gospod reče.
ISA 23:1 Breme Tiru. Ridajte lađe tarsiske, jer je raskopan, da nema kuće niti ko dolazi. Iz zemlje kitimske javi im se.
ISA 23:2 Umuknite koji živite na ostrvu, koje trgovci sidonski pomorci puniše.
ISA 23:3 I dohodi mu behu po velikim vodama seme siorsko, žetva s reke, i beše trg narodima.
ISA 23:4 Stidi se, Sidone, jer govori more, sila morska veli: Ne mučim se porođajem, ne rađam, ne odgajam momke, ne podižem devojke.
ISA 23:5 Kao što se ožalostiše kad čuše za Misir, tako će se ožalostiti kad čuju za Tir.
ISA 23:6 Idite u Tarsis, ridajte ostrvljani!
ISA 23:7 Je li to vaš veseli grad, čija je starina od davnina? Njegove će ga noge zaneti daleko u tuđinstvo.
ISA 23:8 Ko je to smislio na Tir, koji razdavaše vence, čiji trgovci behu knezovi, i prekupci slavni na zemlji?
ISA 23:9 Gospod je nad vojskama to smislio, da osramoti ponos svake slave i da poništi sve slavne na zemlji.
ISA 23:10 Pređi preko zemlje svoje kao potok, kćeri tarsiska; nema više pojasa.
ISA 23:11 Ruku svoju podiže na more, zadrma carstva; Gospod je zapovedio za Hanan da se raskopaju gradovi njegovi.
ISA 23:12 I veli: Nećeš se više veseliti, osramoćena devojko, kćeri sidonska. Ustani, idi u Kitim, ni onde nećeš imati mira.
ISA 23:13 Eto zemlje haldejske; tog naroda nije bilo; Asur je osnova za one koji živehu u pustinjama, podigoše kule u njoj, pogradiše dvorove; i obrati se u razvaline.
ISA 23:14 Ridajte lađe tarsiske, jer je raskopan vaš grad.
ISA 23:15 I tada će Tir biti zarobljen sedamdeset godina, za vek jednog cara, a posle sedamdeset godina pevaće se Tiru kao kurvi:
ISA 23:16 Uzmi gusle, idi po gradu, zaboravljena kurvo; dobro udaraj, pevaj i popevaj, eda bi te se opet opomenuli.
ISA 23:17 Jer posle sedamdeset godina Gospod će pohoditi Tir, a on će se vratiti na kurvarsku zaslugu svoju, i kurvaće se sa svim carstvima na zemlji.
ISA 23:18 Ali će trgovina njegova i zasluga njegova biti posvećena Gospodu, neće se ostavljati ni čuvati, nego će trgovina njegova biti onima koji nastavaju pred Gospodom da jedu do sitosti i imaju odelo dobro.
ISA 24:1 Gle, Gospod će isprazniti zemlju i opusteti je, prevrnuće je i rasejaće stanovnike njene.
ISA 24:2 I biće sveštenik kao narod, gospodar kao sluga, gospođa kao sluškinja, prodavac kao kupac, koji daje u zajam kao koji uzima u zajam, koji uzima dobit kao koji daje.
ISA 24:3 Sasvim će se isprazniti zemlja, i sasvim će se opleniti. Jer Gospod reče ovu reč.
ISA 24:4 Tužiće zemlja i opasti, iznemoći će vasiljena i opasti; iznemoći će glavari naroda zemaljskog.
ISA 24:5 Jer se zemlja oskvrni pod stanovnicima svojim, jer prestupiše zakone, izmeniše uredbe, raskidoše zavet večni.
ISA 24:6 Zato će prokletstvo proždreti zemlju, i zatrće se stanovnici njeni; zato će izgoreti stanovnici zemaljski, i malo će ljudi ostati.
ISA 24:7 Tužiće vino, uvenuće loza vinova, uzdisaće svi koji su veselog srca.
ISA 24:8 Prestaće veselje uz bubnje, nestaće graja onih koji se vesele, prestaće veselje uz gusle.
ISA 24:9 Neće piti vino uz pesme, ogorčaće silovito piće onima koji ga piju.
ISA 24:10 Razbiće se pusti grad, zatvorene će biti sve kuće da niko ne ulazi.
ISA 24:11 Tužnjava će biti po ulicama radi vina, proći će svako veselje, otići će radost zemaljska.
ISA 24:12 Pustoš će ostati u gradu, i vrata će se razvaliti.
ISA 24:13 Jer će biti u zemlji i u narodima kao kad se oberu masline, i kao kad se paljetkuje posle berbe.
ISA 24:14 Ovi će podignuti glas svoj i pevaće, radi veličanstva Gospodnjeg podvikivaće od mora.
ISA 24:15 Zato slavite Gospoda u dolinama, na ostrvima morskim ime Gospoda Boga Izrailjevog.
ISA 24:16 S kraja zemlje čusmo pesme u slavu Pravednom; ali rekoh: Ološah! Ološah! Teško meni! Nevernici neveru čine, baš nevernici neveru čine.
ISA 24:17 Strahota i jama i zamka pred tobom je, stanovniče zemaljski!
ISA 24:18 I ko uteče čuvši za strahotu, pašće u jamu; a ko izađe iz jame, uhvatiće se u zamku; jer će se ustave na visini otvoriti i zatrešće se temelji zemlje.
ISA 24:19 Sva će se zemlja razbiti, sva će se zemlja raspasti, sva će se zemlja uskolebati.
ISA 24:20 Sva će se zemlja ljuljati kao pijan čovek, i premestiće se kao koliba, jer će joj otežati bezakonje njeno, te će pasti i neće više ustati.
ISA 24:21 I u to će vreme pohoditi Gospod na visini vojsku visoku i na zemlji sve careve zemaljske.
ISA 24:22 I skupiće se kao što se skupljaju sužnji u jamu, i biće zatvoreni u tamnicu, i posle mnogo vremena biće pohođeni.
ISA 24:23 I posramiće se mesec i sunce će se zastideti kad Gospod nad vojskama stane carovati na gori Sionu i u Jerusalimu, i pred starešinama svojim proslavi se.
ISA 25:1 Gospode, Ti si Bog moj, uzvišavaću Te, slaviću ime Tvoje, jer si učinio čudesa; namere Tvoje od starine vera su i istina.
ISA 25:2 Jer si od grada načinio gomilu, i od tvrdog grada zidine; od grada dvor za strance, doveka se neće sagraditi.
ISA 25:3 Zato će Te slaviti narod silan, grad strašnih naroda bojaće Te se.
ISA 25:4 Jer si bio krepost ubogom, krepost siromahu u nevolji njegovoj, utočište od poplave, zaklon od žege, jer je gnev nasilnički kao poplava koja obaljuje zid.
ISA 25:5 Vrevu inostranaca prekinuo si kao pripeku na suvom mestu; kao pripeka senom od oblaka, tako se pevanje nasilnika prekide.
ISA 25:6 I Gospod će nad vojskama učiniti svim narodima na ovoj gori gozbu od pretila mesa, gozbu od čistog vina, od pretilog mesa s moždanima, od vina bez taloga.
ISA 25:7 I pokvariće na ovoj gori zastirač kojim su zastrti svi narodi, i pokrivač kojim su pokriveni svi narodi.
ISA 25:8 Uništiće smrt zauvek, i utrće Gospod Gospod suze sa svakog lica, i sramotu naroda svog ukinuće sa sve zemlje; jer Gospod reče.
ISA 25:9 I reći će se u ono vreme: Gle, ovo je Bog naš, Njega čekasmo, i spašće nas; ovo je Gospod, Njega čekasmo; radovaćemo se i veselićemo se za spasenje Njegovo.
ISA 25:10 Jer će ruka Gospodnja počinuti na ovoj gori, a Moav će se izgaziti na svom mestu kao što se gazi slama za gnoj.
ISA 25:11 I razmahnuće rukama svojim sred njega, kao što razmahuje plivač da pliva, i oboriće oholost njegovu mišicama ruku svojih.
ISA 25:12 I grad i visoke zidove tvoje sniziće, oboriće, baciće na zemlju u prah.
ISA 26:1 Tada će se pevati ova pesma u zemlji Judinoj: Imamo tvrd grad; zidovi su i opkop spasenje.
ISA 26:2 Otvorite vrata da uđe narod pravedni, koji drži veru.
ISA 26:3 Ko se Tebe drži, čuvaš ga jednako u miru, jer se u Tebe uzda.
ISA 26:4 Uzdajte se u Gospoda doveka, jer je Gospod Gospod Večna stena.
ISA 26:5 Jer ponižuje one koji nastavaju na visini, grad visoki obara, obara ga na zemlju, obraća ga u prah.
ISA 26:6 Te ga gazi noga, noge ubogih, stopala nevoljnih.
ISA 26:7 Put je pravedniku prav, Ti ravniš stazu pravednome.
ISA 26:8 I na putu sudova Tvojih, Gospode, čekamo Te; Tvoje ime i Tvoj spomen žudi duša.
ISA 26:9 Dušom svojom žudim Tebe noću, i duhom svojim što je u meni tražim Te jutrom; jer kad su sudovi Tvoji na zemlji, uče se pravdi koji žive u vasiljenoj.
ISA 26:10 Ako se i pomiluje bezbožnik, ne uči se pravdi, u zemlji najpravednijoj čini bezakonje i ne gleda na veličanstvo Gospodnje.
ISA 26:11 Gospode! Ruka je Tvoja visoko podignuta, a oni ne vide; videće i posramiće se od revnosti za narod, i oganj će proždreti neprijatelje Tvoje.
ISA 26:12 Gospode! Nama ćeš dati mir, jer sva dela naša Ti si nam učinio.
ISA 26:13 Gospode Bože naš, gospodariše nad nama gospodari drugi osim Tebe, ali samo Tobom pominjemo ime Tvoje.
ISA 26:14 Pomreše, neće oživeti, mrtvi budući neće ustati, jer si ih Ti pohodio i istrebio, zatro svaki spomen njihov.
ISA 26:15 Gospode, umnožio si narod, umnožio si narod i proslavio si se, ali si ih zagnao na sve krajeve zemaljske.
ISA 26:16 Gospode, u nevolji tražiše Te, i zvaše pokornu molitvu kad si ih karao.
ISA 26:17 Kao trudna žena kad hoće da se porodi pa se muči i viče od bola, takvi bejasmo mi pred Tobom, Gospode!
ISA 26:18 Zatrudnesmo, mučismo se da rodimo, i kao da rodismo vetar, nikako ne pomogosmo zemlji, niti padoše koji žive u vasiljenoj.
ISA 26:19 Oživeće mrtvi tvoji, i moje će mrtvo telo ustati. Probudite se, i pevajte koji stanujete u prahu; jer je Tvoja rosa rosa na travi, i zemlja će izmetnuti mrtvace.
ISA 26:20 Hajde narode moj, uđi u kleti svoje, i zaključaj vrata svoja za sobom, prikrij se začas, dokle prođe gnev.
ISA 26:21 Jer, gle, Gospod izlazi iz mesta svog da pohodi stanovnike zemaljske za bezakonje njihovo, i zemlja će otkriti krv svoju niti će više pokrivati pobijene svoje.
ISA 27:1 Tada će Gospod pokarati mačem svojim ljutim i velikim i jakim levijatana, prugu zmiju, i levijatana, krivuljastu zmiju, i ubiće zmaja koji je u moru.
ISA 27:2 Tada pevajte o vinogradu koji rađa crveno vino:
ISA 27:3 Ja Gospod čuvam ga, u svako doba zalivaću ga, dan noć čuvaću ga da ga ko ne ošteti.
ISA 27:4 Nema gneva u mene; ko će staviti u boj nasuprot meni čkalj i trnje? Ja ću pogaziti i spaliti sve.
ISA 27:5 Ili neka se uhvati za silu moju da učini mir sa mnom; učiniće mir sa mnom.
ISA 27:6 Jednom će se ukoreniti Jakov, procvetaće i uzrasti Izrailj, i napuniće vasiljenu plodom.
ISA 27:7 Je li ga udario onako kako je udario one koji njega udaraše? Je li ga ubio onako kako su ubijeni oni koje je ubio?
ISA 27:8 S merom ga je karao, kad ga je odbacio, kad ga je odneo silnim vetrom svojim istočnim.
ISA 27:9 Zato će se time očistiti bezakonje Jakovljevo i to će biti sva korist što će se uzeti greh njegov kad sve kamenje oltarno razmetne kao razdrobljeno krečno kamenje i ne bude više gajeva ni sunčanih likova,
ISA 27:10 Jer će tvrdi grad opusteti i biće stan ostavljen i zanemaren kao pustinja; onde će pasti tele i onde će legati, i poješće mu grane.
ISA 27:11 Kad se posuše grane, polomiće se; žene će dolaziti i ložiti ih na oganj. Jer je narod nerazuman; zato ga neće žaliti koji ga je stvorio, i koji ga je sazdao neće se smilovati na nj.
ISA 27:12 U to će vreme Gospod ovijati od obale reke do potoka misirskog, a vi, sinovi Izrailjevi, sabraćete se jedan po jedan.
ISA 27:13 I tada će se zatrubiti u veliku trubu, i koji se behu izgubili u zemlji asirskoj i koji behu zagnani u zemlju misirsku, doći će i klanjaće se Gospodu na svetoj gori u Jerusalimu.
ISA 28:1 Teško gizdavom vencu pijanica Jefremovih, uvelom cvetu krasnog nakita njihovog, koji su uvrh rodnog dola, pijani od vina!
ISA 28:2 Gle, u Gospoda ima neko jak i silan kao pljusak od grada, kao oluja koja sve lomi, kao poplava silne vode, kad navali, oboriće sve na zemlju rukom.
ISA 28:3 Nogama će se izgaziti gizdavi venac, pijanice Jefremove.
ISA 28:4 I uveli cvet krasnog nakita njihovog, što je uvrh rodnog dola, biće kao voće uzrelo pre leta, koje čim ko vidi, uzme u ruku i pojede.
ISA 28:5 U ono će vreme Gospod nad vojskama biti slavna kruna i dičan venac ostatku naroda svog,
ISA 28:6 I duh suda onome koji sedi da sudi, i sila onima koji uzbijaju boj do vrata.
ISA 28:7 Ali se i oni zanose od vina, i posrću od silovitog pića: sveštenik i prorok zanose se od silovitog pića, osvojilo ih je vino, posrću od silovitog pića, zanose se u prorokovanju, spotiču se u suđenju.
ISA 28:8 Jer su svi stolovi puni bljuvotine i nečistoće, nema mesta čistog.
ISA 28:9 Koga će učiti mudrosti, i koga će uputiti da razume nauku? Decu, kojoj se ne daje više mleko, koja su odbijena od sise?
ISA 28:10 Jer zapovest po zapovest, zapovest po zapovest, pravilo po pravilo, pravilo po pravilo, ovde malo, onde malo davaše se.
ISA 28:11 Zato će nerazumljivom besedom i tuđim jezikom govoriti tom narodu;
ISA 28:12 Jer im reče: Ovo je počinak, ostavite umornog da počine; ovo je odmor; ali ne hteše poslušati.
ISA 28:13 I biće im reč Gospodnja, zapovest po zapovest, zapovest po zapovest, pravilo po pravilo, pravilo po pravilo, malo ovde, malo onde, da idu i padaju nauznako i razbiju se, i da se zapletu u zamke i uhvate.
ISA 28:14 Zato slušajte reč Gospodnju, ljudi podsmevači, koji vladate narodom što je u Jerusalimu.
ISA 28:15 Što rekoste: Uhvatismo veru sa smrću, i ugovorismo s grobom; kad zađe bič kao povodanj, neće nas dohvatiti, jer od laži načinismo sebi utočište, i za prevaru zaklonismo se;
ISA 28:16 Zato ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja mećem u Sionu kamen, kamen izabran, kamen od ugla, skupocen, temelj tvrd; ko veruje neće se plašiti.
ISA 28:17 I izvršiću sud po pravilu i pravdu po merilima; i grad će potrti lažno utočište i voda će potopiti zaklon.
ISA 28:18 I vera vaša sa smrću uništiće se, i ugovor vaš s grobom neće ostati, a kad zađe bič kao povodanj, potlačiće vas.
ISA 28:19 Čim zađe, odneće vas, jer će zalaziti svako jutro, danju i noću, i kad se čuje vika, biće sam strah.
ISA 28:20 Jer će odar biti kratak da se čovek ne može pružiti, i pokrivač uzak da se ne može umotati.
ISA 28:21 Jer će Gospod ustati kao na gori Ferasimu, razgneviće se kao u dolu gavaonskom, da učini delo svoje, neobično delo svoje, da svrši posao svoj, neobičan posao svoj.
ISA 28:22 Nemojte se dakle više podsmevati da ne postanu jači okovi vaši, jer čuh od Gospoda Gospoda nad vojskama pogibao određenu svoj zemlji.
ISA 28:23 Slušajte, i čujte glas moj, pazite i čujte besedu moju.
ISA 28:24 Ore li orač svaki dan da poseje? Ili brazdi i povlači njivu svoju?
ISA 28:25 Kad poravni odozgo, ne seje li grahor i kim? I ne meće li pšenicu na najbolje mesto, i ječam na zgodno mesto, i krupnik na njegovo mesto?
ISA 28:26 I Bog ga njegov uči i upućuje kako će raditi.
ISA 28:27 Jer se grahor ne vrše branom, niti se točak kolski obrće po kimu, nego se cepom mlati grahor i kim prutom.
ISA 28:28 Pšenica se vrše, ali neće jednako vreći niti će je satrti točkom kolskim na zupcima razdrobiti.
ISA 28:29 I to dolazi od Gospoda nad vojskama, koji je divan u savetu, velik u mudrosti.
ISA 29:1 Teško Arilu, Arilu, gradu gde je stajao David. Dodajte godinu na godinu, neka kolju žrtve praznične.
ISA 29:2 Ali ću pritesniti Arila, i biće žalost i tuga, jer će mi biti kao Aril.
ISA 29:3 Jer ću te opkoliti vojskom, i stegnuću te opkopima i podignuću suprot tebi kule.
ISA 29:4 Te ćeš oboren govoriti sa zemlje i iz praha ćeš mucati, i glas će ti biti sa zemlje kao u bajača i iz praha ćeš šapćući govoriti.
ISA 29:5 A mnoštvo neprijatelja tvojih biće kao sitan prah i mnoštvo nasilnika kao pleva kad se razmeće; i to će biti začas, iznenada.
ISA 29:6 Gospod nad vojskama pohodiće ga gromom i trusom i hukom velikom, vihorom i burom i plamenom ognjenim koji proždire.
ISA 29:7 I mnoštvo svih naroda koji vojuju na Aril i svi koji udaraju na nj i na zidove njegove i koji ga pritešnjuju, biće kao utvara noćna u snu.
ISA 29:8 Biće kao kad gladan sni da jede, pa kad se probudi a duša mu prazna; ili kad sni žedan da pije, pa kad se probudi, a on iznemogao i duša mu žedna; tako će biti mnoštvo svih naroda što vojuju na goru sionsku.
ISA 29:9 Stanite i čudite se; vapijte i vičite: Pijani su, ali ne od vina; posrću, ali ne od silovitog pića.
ISA 29:10 Jer je Gospod izlio na vas duh tvrdog sna i zatvorio vam oči, oslepio proroke i videoce, glavare vaše.
ISA 29:11 I svaka utvara biće vam kao reči u zapečaćenoj knjizi, koju daju čoveku koji zna čitati govoreći: Čitaj to; a on reče: Ne mogu, jer je zapečaćeno.
ISA 29:12 Ili da daju knjigu onom koji ne zna čitati govoreći: Čitaj to; a on reče: Ne znam čitati.
ISA 29:13 Zato reče Gospod: Što se ovaj narod približuje ustima svojim i usnama svojim poštuje me, a srce im daleko stoji od mene, i strah kojim me se boje zapovest je ljudska kojoj su naučeni,
ISA 29:14 Zato ću evo još raditi čudesno s tim narodom, čudesno i divno, i mudrost mudrih njegovih poginuće i razum razumnih nestaće.
ISA 29:15 Teško onima koji duboko sakrivaju od Gospoda nameru, koji rade u mraku i govore: Ko nas vidi? I ko nas zna?
ISA 29:16 Naopake misli vaše nisu li kao kao lončarski? Govori li delo za onog koji ga je načinio: Nije me načinio? I lonac govori li za onog koji ga je načinio: Ne razume?
ISA 29:17 Neće li se doskora i Livan pretvoriti u polje, i polje se uzimati za šumu?
ISA 29:18 I u taj će dan gluvi čuti reči u knjizi, i iz tame i mraka videće oči slepih.
ISA 29:19 I krotki će se veoma radovati u Gospodu, i ništi između ljudi veseliće se sa Sveca Izrailjevog.
ISA 29:20 Jer nasilnika neće biti, i nestaće podsmevača, i istrebiće se svi koji gledaju da čine bezakonje,
ISA 29:21 Koji okrivljuju čoveka za reč, i meću zamku onom koji kara na vratima, i obaraju pravednog lažju.
ISA 29:22 Zato Gospod, koji je otkupio Avrama, ovako govori za dom Jakovljev: Neće se više Jakov postideti, niti će mu lice pobledeti.
ISA 29:23 Jer kad vidi usred sebe decu svoju, delo ruku mojih, tada će oni svetiti ime moje, svetiće Sveca Jakovljevog i bojaće se Boga Izrailjevog.
ISA 29:24 I koji lutaju duhom orazumiće se, i vikači će primiti nauku.
ISA 30:1 Teško sinovima odmetnicima, govori Gospod, koji sastavljaju namere koje nisu od mene, zaklanjaju se za zaklon koji nije od mog Duha, da domeću greh na greh;
ISA 30:2 Koji silaze u Misir ne pitajući šta ću ja reći, da se ukrepe silom Faraonovom i da se zaklone pod senkom misirskom.
ISA 30:3 Jer će vam sila Faraonova biti na sramotu, i zaklon pod senkom misirskom na porugu.
ISA 30:4 Jer knezovi njegovi biše u Soanu, i poslanici njegovi dođoše u Hanes.
ISA 30:5 Ali će se svi posramiti s naroda, koji im neće pomoći, niti će im biti na korist ni na dobit, nego na sramotu i na porugu.
ISA 30:6 Tovar će biti na stoci južnoj: u zemlju gde je nevolja i muka, gde su lavovi i lavići, guje i zmajevi ognjeni krilati, odneće blago svoje magarcima na ramenima i bogatstvo svoje kamilama na grbama, k narodu koji neće pomoći.
ISA 30:7 Jer će Misirci uzalud i naprazno pomagati; zato vičem o tom: jačina im je da sede s mirom.
ISA 30:8 Sada idi, napiši ovo pred njima na daščicu, napiši u knjigu, da ostane za vremena koja će doći, doveka;
ISA 30:9 Jer su narod nepokoran, sinovi lažljivi, sinovi koji neće da slušaju zakon Gospodnji;
ISA 30:10 Koji govore videocima: Nemojte viđati, i prorocima: Nemojte nam prorokovati šta je pravo, govorite nam mile stvari, prorokujte prevaru;
ISA 30:11 Svrnite s puta, odstupite od staze, neka nestane ispred nas Svetac Izrailjev.
ISA 30:12 Zato ovako veli Svetac Izrailjev: Kad odbacujete ovu reč, i uzdate se u prevaru i opačinu i na nju se oslanjate,
ISA 30:13 Zato će vam to bezakonje biti kao pukotina u zidu koji hoće da padne, koja izdigne zid visoko, te se naglo ujedanput obori.
ISA 30:14 I razbiće ga kao što se razbija razbijen sud lončarski, ne žali se, te se ne nađe ni crepa kad se razbije da uzmeš oganj s ognjišta ili da zahvatiš vodu iz jame.
ISA 30:15 Jer ovako govori Gospod Gospod, Svetac Izrailjev: Ako se povratite i budete mirni, izbavićete se, u miru i uzdanju biće sila vaša; ali vi nećete.
ISA 30:16 Nego govorite: Ne; nego ćemo na konjima pobeći. Zato ćete bežati. Pojahaćemo brze konje. Zato će biti brži koji će vas terati.
ISA 30:17 Bežaće vas hiljadu kad jedan poviče; kad poviču petorica, bežaćete svi, dok ne ostanete kao okresano drvo navrh gore i kao zastava na humu.
ISA 30:18 A zato čeka Gospod da se smiluje na vas, i zato će se uzvisiti da vas pomiluje; jer je Gospod pravedan Bog; blago svima koji Ga čekaju.
ISA 30:19 Jer će narod nastavati u Sionu, u Jerusalimu; nećeš više plakati, doista će te pomilovati kad povičeš; čim te čuje, odazvaće ti se.
ISA 30:20 Premda će vam Gospod dati hleb tužni i vodu nevoljničku; ali ti se više neće uzimati učitelji tvoji, nego će oči tvoje gledati učitelje tvoje,
ISA 30:21 i uši će tvoje slušati reč iza tebe gde govori: To je put, idite njim, ako biste svrnuli nadesno ili nalevo.
ISA 30:22 I oprznićete posrebrene likove svoje rezane i zlatno odelo likova livenih, i bacićete ih kao nečistoću, i reći ćeš im: Odlazite.
ISA 30:23 I daće dažd semenu tvom koje poseješ na njivi, i hleb od roda zemaljskog biće obilat i sit; tada će stoka tvoja pasti na paši prostranoj.
ISA 30:24 Volovi i magarci, što rade zemlju, ješće čistu zob ovejanu lopatom i rešetom.
ISA 30:25 I na svakoj gori visokoj i na svakom humu visokom biće izvori i potoci, kad bude pokolj veliki, kad popadaju kule.
ISA 30:26 I svetlost će mesečeva biti kao svetlost sunčeva, a svetlost će sunčeva biti sedam puta veća, kao svetlost od sedam dana, kad Gospod zavije ulom narodu svom i isceli rane koje mu je zadao.
ISA 30:27 Gle, ime Gospodnje ide izdaleka, gnev Njegov gori i vrlo je težak; usne su Mu pune ljutine i jezik Mu je kao oganj koji sažiže.
ISA 30:28 A Duh Mu je kao potok koji plavi i dopire do grla, da raseje narode da odu u ništa, i biće u čeljustima narodima uzda koja će ih goniti da lutaju.
ISA 30:29 Pevaćete kao noću uoči praznika, i veselićete se od srca kao onaj koji ide sa sviralom na goru Gospodnju, k steni Izrailjevoj,
ISA 30:30 i Gospod će pustiti da se čuje slava glasa Njegovog, i pokazaće kako maše rukom svojom s ljutim gnevom i plamenom ognjenim koji proždire, s rasapom i sa silnim daždem i s gradom.
ISA 30:31 Jer će se od glasa Gospodnjeg prepasti Asirac, koji je bio palicom.
ISA 30:32 I kuda god prođe palica pouzdana, kojom će Gospod navaliti na nj, biće bubnji i gusle, i ratovima žestokim ratovaće na njih.
ISA 30:33 Jer je već pripravljen Tofet, i samom caru pripravljen je, načinio je dubok i širok; mesta, ognja i drva ima mnogo; dah Gospodnji kao potok sumporni upaliće ga.
ISA 31:1 Teško onima koji idu u Misir za pomoć, koji se oslanjaju na konje, i uzdaju se u kola što ih je mnogo, i u konjanike što ih je veliko mnoštvo, a ne gledaju na Sveca Izrailjevog i ne traže Gospoda.
ISA 31:2 Ali je i on mudar, i navući će zlo, i neće poreći svoje reči, nego će ustati na dom nevaljalih ljudi i na one koji pomažu onima koji čine bezakonje.
ISA 31:3 A Misirci su ljudi a ne Bog, i konji su njihovi telo a ne Duh; i zato će Gospod mahnuti rukom svojom, te će pasti pomagač, pašće i onaj kome pomaže, i svi će zajedno poginuti.
ISA 31:4 Jer ovako mi reče Gospod: Kao što lav i lavić riče nad lovom svojim, i ako se i sviče na nj mnoštvo pastira, on se ne plaši od vike njihove niti se pokorava na buku njihovu, tako će Gospod nad vojskama sići da vojuje za goru sionsku i za hum njen.
ISA 31:5 Kao ptice krilima Gospod će nad vojskama zaklanjati Jerusalim, i zaklanjajući izbaviće, i obilazeći sačuvaće.
ISA 31:6 Vratite se k Njemu, od kog se sasvim odvrgoste, sinovi Izrailjevi!
ISA 31:7 Jer će u onaj dan svaki odbaciti idole svoje srebrne, i zlatne svoje idole, koje vam ruke vaše načiniše na greh.
ISA 31:8 I Asirac će pasti od mača ne čovečjeg, i mač ne čovečji poješće ga, i bežaće ispred mača, i mladići će njegovi plaćati danak.
ISA 31:9 I stena će njegova proći od straha, i knezovi će se njegovi prepasti od zastave, veli Gospod, čiji je oganj na Sionu i peć u Jerusalimu.
ISA 32:1 Evo, car će carovati pravo i knezovi će vladati po pravdi.
ISA 32:2 I čovek će biti kao zaklon od vetra, i kao utočište od poplave, kao potoci na suvom mestu, kao sen od velike stene u zemlji sasušenoj.
ISA 32:3 I oči onih koji vide neće biti zaslepljene, i uši onih koji čuju slušaće.
ISA 32:4 I srce nerazumnih razumeće mudrost, i jezik mutavih govoriće brzo i razgovetno.
ISA 32:5 Nevaljalac se neće više zvati knez, niti će se tvrdica nazivati podašnim.
ISA 32:6 Jer nevaljalac o nevaljalstvu govori, i srce njegovo gradi bezakonje, radeći licemerno i govoreći na Boga laž, da isprazni dušu gladnom i napoj žednom da uzme.
ISA 32:7 I sprave tvrdičine zle su; smišlja lukavštine da zatre nište rečima lažnim i kad siromah govori pravo.
ISA 32:8 Ali knez smišlja kneževski, i ustaje da radi kneževski.
ISA 32:9 Ustanite, žene mirne, slušajte glas moj; kćeri bezbrižne, čujte reči moje.
ISA 32:10 Za mnogo godina bićete u smetnji, vi bezbrižne; jer neće biti berbe, i sabiranje neće doći.
ISA 32:11 Strašite se, vi mirne; drhtite, vi bezbrižne, svucite se, budite gole, i pripašite oko sebe kostret,
ISA 32:12 Bijući se u prsa za lepim njivama, za rodnim čokotima.
ISA 32:13 Trnje i čkalj niknuće na zemlji naroda mog, i po svim kućama veselim, u gradu veselom.
ISA 32:14 Jer će se dvorovi ostaviti, vreva gradska nestaće; kule i stražare postaće pećine doveka, radost divljim magarcima i paša stadima,
ISA 32:15 Dokle se ne izlije na nas Duh s visine i pustinja postane njiva a njiva se stane uzimati za šumu.
ISA 32:16 Tada će sud stanovati u pustinji, i pravda će stajati na njivi.
ISA 32:17 I mir će biti delo pravde, šta će pravda učiniti biće pokoj i bezbrižnost doveka.
ISA 32:18 I moj će narod sedeti u mirnom stanu i u šatorima pouzdanim, na počivalištima tihim.
ISA 32:19 Ali će grad pasti na šumu, i grad će se vrlo sniziti.
ISA 32:20 Blago vama koji sejete pokraj svake vode, i puštate volove i magarce.
ISA 33:1 Teško tebi, koji pustošiš a tebe ne pustoše, i koji činiš neveru a tebi se ne čini nevera; kad prestaneš pustošiti, bićeš opustošen, kad prestaneš činiti neveru, činiće ti se nevera.
ISA 33:2 Gospode, smiluj se na nas, Tebe čekamo; budi im mišica svako jutro, i spasenje naše u nevolji.
ISA 33:3 Narodi pobegoše od jake vike, rasejaše se narodi što se ti podiže.
ISA 33:4 I pokupiće se plen vaš kao što se kupe gusenice, skočiće na nj kao što skaču skakavci.
ISA 33:5 Uzvišen je Gospod, jer nastava na visini; napuniće Sion suda i pravde.
ISA 33:6 I tvrđa vremena tvog, sila spasenja tvog biće mudrost i znanje; strah Gospodnji biće blago tvoje.
ISA 33:7 Eto, junaci njihovi viču na polju, i poslanici mirni plaču gorko:
ISA 33:8 Putevi opusteše, putnici ne putuju; pokvari ugovor, odbaci gradove, ne mari za čoveka.
ISA 33:9 Zemlja tuži i čezne, Livan se stidi i vene, Saron je kao pustinja, Vasan i Karmil ogoleše.
ISA 33:10 Sada ću ustati, veli Gospod, sada ću se uzvisiti, sada ću se podignuti.
ISA 33:11 Zatrudnećete slamom, rodićete strnjiku; gnev vaš proždreće vas kao oganj.
ISA 33:12 I narodi će biti kao peći krečne, izgoreće ognjem kao trnje posečeno.
ISA 33:13 Slušajte koji ste daleko šta sam učinio, i koji ste blizu poznajte moć moju.
ISA 33:14 Grešnici u Sionu uplašiće se, drhat će spopasti licemere, i reći će: Ko će od nas ostati kod ognja koji proždire? Ko će od nas ostati kod večne žege?
ISA 33:15 Ko hodi u pravdi i govori šta je pravo; ko mrzi na dobitak od nasilja; ko otresa ruke svoje da ne primi poklon; ko zatiskuje uši svoje da ne čuje za krv, i zažima oči svoje da ne vidi zlo;
ISA 33:16 On će nastavati na visokim mestima; gradovi na stenama biće mu utočište, hleb će mu se davati, voda mu neće nedostajati.
ISA 33:17 Oči će ti videti cara u krasoti njegovoj, gledaće zemlju daleku.
ISA 33:18 Srce će tvoje misliti o strahu govoreći: Gde je pisar? Gde brojač? Gde je onaj što pregleda kule?
ISA 33:19 Nećeš videti žestok narod, narod koji govori iz dubina da se ne razbira, u koga je jezik mutav da se ne razume.
ISA 33:20 Pogledaj na Sion, grad praznika naših; oči tvoje neka vide Jerusalim, mirni stan, šator, koji se neće odneti, kome se kolje neće nikada pomeriti, i nijedno mu se uže neće otkinuti.
ISA 33:21 Nego će nam onde Gospod veliki biti mesto reka i potoka širokih, po kojima neće ići lađa s veslima, niti će velika lađa prolaziti onuda.
ISA 33:22 Jer je Gospod naš sudija, Gospod je koji nam postavlja zakone, Gospod je car naš, On će nas spasti.
ISA 33:23 Oslabiše tvoja uža, ne mogu tvrdo držati katarke svoje ni razapeti jedra; tada će se razdeliti velik plen, hromi će razgrabiti plen.
ISA 33:24 I niko od stanovnika neće reći: Bolestan sam. Narodu koji živi u njemu oprostiće se bezakonje.
ISA 34:1 Pristupite, narodi, da čujete; pazite, narodi; neka čuje zemlja i šta je u njoj, vasiljena i šta se god rađa u njoj.
ISA 34:2 Jer se Gospod razgnevio na sve narode, i razljutio se na svu vojsku njihovu, zatrće ih, predaće ih na pokolj.
ISA 34:3 I pobijeni njihovi baciće se, i od mrtvaca njihovih dizaće se smrad i gore će se rasplinuti od krvi njihove.
ISA 34:4 I sva će se vojska nebeska rastopiti, i saviće se nebesa kao knjiga, i sva vojska njihova popadaće kao što pada list s vinove loze i kao što pada sa smokve.
ISA 34:5 Jer je opojen na nebu mač moj, evo, sići će na sud na Edomce i na narod koji sam prokleo da se zatre.
ISA 34:6 Mač je Gospodnji pun krvi i tovan od pretiline, od krvi jagnjeće i jarčije, od pretiline bubrega ovnujskih; jer Gospod ima žrtvu u Vosoru i veliko klanje u zemlji edomskoj.
ISA 34:7 I jednorozi će sići s njima i junci s bikovima; zemlja će se njihova opiti od krvi i prah će njihov utiti od pretiline.
ISA 34:8 Jer će biti dan osvete Gospodnje, godina plaćanja, da bi se osvetio Sion.
ISA 34:9 I potoci će se njeni pretvoriti u smolu, i prah njen u sumpor, i zemlja će njihova postati smola razgorela.
ISA 34:10 Neće se gasiti ni noću ni danju, doveka će se dizati dim njen, od kolena do kolena ostaće pusta, niko neće prelaziti preko nje doveka.
ISA 34:11 Nego će je naslediti gem i ćuk, sova i gavran naseliće se u njoj, i Gospod će rastegnuti preko nje uže pogibli i merila pustoši.
ISA 34:12 Plemiće njene zvaće da caruju, ali neće biti nijednog, i svi će knezovi njeni otići u ništa.
ISA 34:13 I trnje će izniknuti u dvorima njihovim, kopriva i čkalj u gradovima njihovim, i biće stan zmajevima i naselje sovama.
ISA 34:14 I sretaće se divlje zveri s buljinama, aveti će se dovikivati, onde će se naseliti veštice i naći počivalište.
ISA 34:15 Onde će se gnezditi ćuk i nositi jaja i leći ptiće i sabirati ih pod sen svoj; onde će se sastajati i jastrebovi jedan s drugim.
ISA 34:16 Tražite u knjizi Gospodnjoj i čitajte, ništa od ovog neće izostati i nijedno neće biti bez drugog; jer šta kažem, On je zapovedio, i Duh će ih Njegov sabrati.
ISA 34:17 Jer im On baci žreb, i ruka Njegova razdeli im zemlju užem, i njihova će biti doveka, od kolena do kolena nastavaće u njoj.
ISA 35:1 Radovaće se tome pustinja i zemlja sasušena, veseliće se pustoš i procvetati kao ruža.
ISA 35:2 Procvetaće obilno, i veseliće se radujući se i popevajući; slava livanska daće joj se i krasota karmilska i saronska; ta će mesta videti slavu Gospodnju, krasotu Boga našeg.
ISA 35:3 Ukrepite klonule ruke, i kolena iznemogla utvrdite.
ISA 35:4 Recite onima kojima se srce uplašilo: Ohrabrite se, ne bojte se; evo Boga vašeg; osveta ide, plata Božja, sam ide, i spašće vas.
ISA 35:5 Tada će se otvoriti oči slepima, i uši gluvima otvoriće se.
ISA 35:6 Tada će hromi skakati kao jelen, i jezik nemog pevaće, jer će u pustinji provreti vode i potoci u zemlji sasušenoj.
ISA 35:7 I suvo će mesto postati jezero, i zemlja sasušena izvori vodeni, u stanu zmajevskom, po ložama njihovim, biće trava, trska i sita.
ISA 35:8 I onde će biti nasap i put, koji će se zvati sveti put; neće ići po njemu nečisti, nego će biti za njih; ko uzide njim, ni lud neće zaći.
ISA 35:9 Neće onde biti lava, i ljuta zver neće ići po njemu, niti će se onde naći, nego će hoditi izbavljeni.
ISA 35:10 I koje iskupi Gospod, vratiće se i doći će u Sion pevajući, i večna će radost biti nad glavom njihovom, dobiće radost i veselje, a žalost i uzdisanje bežaće.
ISA 36:1 Četrnaeste godine carovanja Jezekijinog podiže se Senahirim car asirski na sve tvrde gradove Judine, i uze ih.
ISA 36:2 I posla car asirski Ravsaka iz Lahisa u Jerusalim k caru Jezekiji s velikom vojskom; i on stade kod jaza gornjeg jezera na putu kod polja beljarevog.
ISA 36:3 Tada izađe k njemu Elijakim sin Helkijin, koji beše nad dvorom, i Somna pisar i Joah sin Asafov pametar.
ISA 36:4 I reče im Ravsak: Kažite Jezekiji: Ovako kaže veliki car, car asirski: Kakva je to uzdanica u koju se uzdaš?
ISA 36:5 Da kažem, ali su prazne reči, da imaš saveta i sile za rat. U šta se dakle uzdaš, te si se odmetnuo od mene?
ISA 36:6 Gle, uzdaš se u štap od trske slomljene, u Misir, na koji ako se ko nasloni, ući će mu u ruku i probošće je; takav je Faraon car misirski svima koji se uzdaju u nj.
ISA 36:7 Ako li mi kažeš: Uzdamo se u Gospoda Boga svog; nije li to onaj čije je visine i oltare oborio Jezekija i zapovedio Judi i Jerusalimu: Pred ovim oltarom klanjajte se?
ISA 36:8 Hajde zateci se mom gospodaru, caru asirskom, i daću ti dve hiljade konja, ako možeš dobaviti koji će jahati.
ISA 36:9 Kako ćeš dakle odbiti i jednog vojvodu između najmanjih slugu gospodara mog? Ali se ti uzdaš u Misir za kola i konjike.
ISA 36:10 Svrh toga, eda li sam ja bez Gospoda došao na ovo mesto da ga zatrem? Gospod mi je rekao: Idi na tu zemlju, i zatri je.
ISA 36:11 Tada Elijakim i Somna i Joah rekoše Ravsaku: Govori slugama svojim sirski, jer razumemo, a nemoj nam govoriti judejski da sluša narod na zidu.
ISA 36:12 A Ravsak reče: Eda li me je gospodar moj poslao ka gospodaru tvom ili k tebi da kažem ove reči? Nije li k tim ljudima, što sede na zidu, da jedu svoju nečist i da piju svoju mokraću s vama?
ISA 36:13 Tada stade Ravsak i povika glasno judejski i reče: Čujte reči velikog cara asirskog.
ISA 36:14 Ovako kaže car: Nemojte da vas vara Jezekija, jer vas ne može izbaviti.
ISA 36:15 Nemojte da vas nagovori Jezekija da se pouzdate u Gospoda, govoreći: Gospod će nas izbaviti, ovaj se grad neće dati u ruke caru asirskom.
ISA 36:16 Ne slušajte Jezekiju; jer ovako kaže car asirski: Učinite mir sa mnom i hodite k meni, pa jedite svaki sa svog čokota i svaki sa svoje smokve, i pijte svaki iz svog studenca,
ISA 36:17 dokle ne dođem i odnesem vas u zemlju kao što je vaša, u zemlju obilnu žitom i vinom, u zemlju obilnu hlebom i vinogradima.
ISA 36:18 Nemojte da vas vara Jezekija govoreći: Gospod će nas izbaviti. Je li koji između bogova drugih naroda izbavio svoju zemlju iz ruke cara asirskog?
ISA 36:19 Gde su bogovi ematski i arfadski? Gde su bogovi sefarvimski? Jesu li izbavili Samariju iz mojih ruku?
ISA 36:20 Koji su između svih bogova ovih zemalja izbavili zemlju svoju iz moje ruke? A Gospod će izbaviti Jerusalim iz moje ruke?
ISA 36:21 Ali oni ćutahu, i ne odgovoriše mu ni reči, jer car beše zapovedio i rekao: Ne odgovarajte mu.
ISA 36:22 Tada Elijakim sin Helkijin, koji beše nad dvorom, i Somna pisar i Joah sin Asafov, pametar, dođoše k Jezekiji razdrevši haljine, i kazaše mu reči Ravsakove.
ISA 37:1 A kad to ču car Jezekija, razdre haljine svoje i veza oko sebe kostret, pa otide u dom Gospodnji.
ISA 37:2 I posla Elijakima, koji beše nad dvorom, i Somnu pisara i najstarije sveštenike obučene u kostret k Isaiji proroku sinu Amosovom.
ISA 37:3 I rekoše mu: Ovako veli Jezekija: Ovo je dan nevolje i kara i ruga, jer prispeše deca do porođaja, a nema snage da se rode.
ISA 37:4 Da ako je čuo Gospod Bog tvoj što reče Ravsak, koga posla car asirski gospodar njegov da ruži Boga Živog i da Ga vređa rečima koje je čuo Gospod Bog tvoj, pomoli se za ostatak koji se nalazi.
ISA 37:5 I dođoše k Isaiji sluge cara Jezekije.
ISA 37:6 I reče im Isaija: Ovako recite gospodaru svom: Ovako veli Gospod: Ne plaši se od reči koje si čuo, kojima huliše na me sluge cara asirskog.
ISA 37:7 Evo, ja ću pustiti na nj duh, te će čuti glas i vratiti se u svoju zemlju, i učiniću da pogine od mača u svojoj zemlji.
ISA 37:8 I tako vrativši se Ravsak nađe cara asirskog gde bije Livnu, jer beše čuo da je otišao od Lahisa.
ISA 37:9 A on ču za Tiraku cara huskog gde kazaše: Ide da se bije s tobom. I čuvši posla poslanike k Jezekiji govoreći:
ISA 37:10 Ovako recite Jezekiji caru Judinom: Nemoj da te vara Bog tvoj, u koga se uzdaš govoreći: Neće se dati Jerusalim u ruke caru asirskom.
ISA 37:11 Eto, čuo si šta su učinili carevi asirski svim zemljama potrvši ih sasvim; a ti li ćeš se izbaviti?
ISA 37:12 Jesu li narode koje satrše oci moji izbavili bogovi njihovi, Gosance, Harance, Resefe i sinove Edenove koji behu u Telasaru?
ISA 37:13 Gde je car ematski i car arfadski i car od grada Sefarvima, od Ene i Ave?
ISA 37:14 A kad Jezekija primi knjigu iz ruku poslanika i pročita je, otide u dom Gospodnji, i razvi je Jezekija pred Gospodom.
ISA 37:15 I pomoli se Jezekija Gospodu govoreći:
ISA 37:16 Gospode nad vojskama, Bože Izrailjev, koji sediš na heruvimima, Ti si sam Bog svim carstvima na zemlji, Ti si stvorio nebo i zemlju.
ISA 37:17 Prigni, Gospode, uho svoje i čuj; otvori, Gospode, oči svoje i vidi; čuj sve reči Senahirima, koji posla da ruži Boga Živog.
ISA 37:18 Istina je, opustošili su carevi asirski sve one narode i zemlje njihove,
ISA 37:19 i pobacali su bogove njihove u oganj, jer ne behu bogovi, nego delo ruku čovečjih, drvo i kamen, zato ih potrše.
ISA 37:20 I zato, Gospode Bože naš, izbavi nas iz ruku njegovih, da poznaju sva carstva na zemlji da si Ti sam Gospod.
ISA 37:21 Tada posla Isaija sin Amosov k Jezekiji i poruči mu: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Uslišio sam za šta si mi se molio radi Senahirima cara asirskog.
ISA 37:22 Ovo je reč koju izreče Gospod za nj: Ruga ti se i podsmeva ti se devojka, kći sionska, za tobom maše glavom kći jerusalimska.
ISA 37:23 Koga si ružio i hulio? I na koga si podigao glas? I podigao uvis oči svoje? Na Sveca Izrailjevog.
ISA 37:24 Preko sluga svojih ružio si Gospoda i rekao si: S mnoštvom kola svojih izađoh na visoke gore, na strane livanske, i poseći ću visoke kedre njegove, i lepe jele njegove, i doći ću na najviši kraj njegov, u šumu njegovog Karmila.
ISA 37:25 Ja sam kopao, i pio vodu, i isušio sam stopama svojim sve potoke gradovima.
ISA 37:26 Nisi li čuo da ja to odavna činim i od iskona da sam tako uredio? Sada puštam to, da prevratiš tvrde gradove u puste gomile.
ISA 37:27 Zato koji u njima žive iznemogoše, uplašiše se i smetoše se, postaše kao trava poljska, kao zelena travica, kao trava na krovovima, koja se suši pre nego sazri.
ISA 37:28 Znam seđenje tvoje i polaženje tvoje i dolaženje tvoje i kako besniš na me.
ISA 37:29 Jer besniš na me, i tvoja obest dođe do mojih ušiju, zato ću metnuti brnjicu svoju na nozdrve tvoje, i uzdu svoju u gubicu tvoju, pa ću te odvesti natrag putem kojim si došao.
ISA 37:30 A tebi ovo neka bude znak: ješćete ove godine šta samo od sebe rodi, a druge godine šta opet samo od sebe rodi; a treće godine sejte i žanjite i sadite vinograde i jedite rod iz njih.
ISA 37:31 Jer ostatak doma Judinog, što ostane, opet će pustiti žile ozdo i roditi ozgo.
ISA 37:32 Jer će iz Jerusalima izaći ostatak, i iz gore Siona, koji se sačuvaju. Revnost Gospoda nad vojskama učiniće to.
ISA 37:33 Zato ovako veli Gospod za cara asirskog: Neće ući u ovaj grad, niti će baciti amo strele, neće se primaći k njemu sa štitom, niti će iskopati opkope oko njega.
ISA 37:34 Vratiće se putem kojim je došao, a u grad ovaj neće ući, veli Gospod.
ISA 37:35 Jer ću braniti taj grad i sačuvaću ga sebe radi i radi Davida sluge svog.
ISA 37:36 Tada izađe anđeo Gospodnji i pobi u logoru asirskom sto i osamdeset i pet hiljada; i kad ustaše ujutru, a to sve sami mrtvaci.
ISA 37:37 Te se podiže Senahirim car asirski, i otide, i vrativši se osta u Nineviji.
ISA 37:38 I kad se klanjaše u domu Nisroka boga svog, Adrameleh i Sarasar sinovi njegovi ubiše ga mačem, a sami pobegoše u zemlju araratsku, i na njegovo se mesto zacari Esaradon, sin njegov.
ISA 38:1 U to vreme razbole se Jezekija na smrt; i dođe k njemu prorok Isaija sin Amosov i reče mu: Ovako veli Gospod: Naredi za kuću svoju, jer ćeš umreti i nećeš ostati živ.
ISA 38:2 A Jezekija se okrete licem k zidu, i pomoli se Gospodu,
ISA 38:3 i reče: Oh, Gospode, opomeni se da sam jednako hodio pred Tobom verno i s celim srcem, i tvorio šta je Tebi ugodno. I plaka Jezekija veoma.
ISA 38:4 Tada dođe reč Gospodnja Isaiji govoreći:
ISA 38:5 Idi i reci Jezekiji: Ovako veli Gospod Bog Davida oca tvog: Čuo sam molitvu tvoju, i video sam suze tvoje, evo dodaću ti veku petnaest godina.
ISA 38:6 I izbaviću tebe i ovaj grad iz ruku cara asirskog, i braniću ovaj grad.
ISA 38:7 I ovo neka ti bude znak od Gospoda da će učiniti Gospod šta je rekao.
ISA 38:8 Evo ja ću vratiti sen po kolencima po kojima je sišao na sunčaniku Ahazovom natrag za deset kolenaca. I vrati se sunce za deset kolenaca po kolencima po kojima beše sišlo.
ISA 38:9 Ovo napisa Jezekija car Judin kad se razbole, i ozdravi od bolesti svoje:
ISA 38:10 Ja rekoh, kad se presekoše dani moji: Idem k vratima grobnim, uze mi se ostatak godina mojih.
ISA 38:11 Rekoh: Neću videti Gospoda Gospoda u zemlji živih, neću više videti čoveka među onima koji stanuju na svetu.
ISA 38:12 Vek moj prođe i prenese se od mene kao šator pastirski; presekoh život svoj kao tkač, odseći će me od osnutka; od jutra do večera učinićeš mi kraj.
ISA 38:13 Mišljah za jutra da će kao lav potrti sve kosti moje; od jutra do večera učinićeš mi kraj.
ISA 38:14 Pištah kao ždral i kao lastavica, ukah kao golubica, oči mi iščileše gledajući gore: Gospode, u nevolji sam, olakšaj mi.
ISA 38:15 Šta da kažem? On mi kaza, i učini. Proživeću sve godine svoje po jadu duše svoje.
ISA 38:16 Gospode, o tom se živi i u tom je svemu život duha mog, iscelio si me i sačuvao u životu.
ISA 38:17 Evo, na mir dođe mi ljut jad; ali Tebi bi milo da izvučeš dušu moju iz jame pogibli, jer si bacio za leđa svoja sve grehe moje.
ISA 38:18 Jer neće grob Tebe slaviti, neće Te smrt hvaliti, i koji siđu u grob ne nadaju se Tvojoj istini.
ISA 38:19 Živi, živi, oni će Te slaviti kao ja danas: otac će sinovima javljati istinu Tvoju.
ISA 38:20 Gospod me spase, zato ćemo pevati pesme moje u domu Gospodnjem dok smo god živi.
ISA 38:21 A Isaija beše rekao da uzmu grudu suvih smokava i previju na otok, te će ozdraviti.
ISA 38:22 I Jezekija beše rekao: Šta će biti znak da ću otići u dom Gospodnji?
ISA 39:1 U to vreme Merodah-Valadan, sin Valadanov, car vavilonski, posla knjigu s darom Jezekiji; jer beše čuo da je bio bolestan i ozdravio.
ISA 39:2 I Jezekija se obradova tome, i pokaza im sve riznice svoje, srebro i zlato i mirise, i najbolje ulje, i kuću gde mu beše oružje, i šta se god nalažaše u riznicama njegovim, ne osta ništa da im ne pokaza Jezekija u kući svojoj i u svemu gospodstvu svom.
ISA 39:3 Tada dođe prorok Isaija k caru Jezekiji i reče mu: Šta su govorili ti ljudi i odakle su došli k tebi? A Jezekija reče: Iz daleke zemlje došli su k meni, iz Vavilona.
ISA 39:4 A on reče: Šta su videli u tvom dvoru? A Jezekija reče: Videli su sve što ima u mom dvoru; nije ostalo ništa u riznicama mojim da im nisam pokazao.
ISA 39:5 Tada reče Isaija Jezekiji: Čuj reč Gospoda nad vojskama.
ISA 39:6 Evo doći će vreme kad će se odneti u Vavilon sve što ima u kući tvojoj, i što su sabirali oci tvoji do danas, neće ostati ništa, veli Gospod.
ISA 39:7 I sinove tvoje, koji će izaći od tebe, koje ćeš roditi, uzeće da budu dvorani u dvoru cara vavilonskog.
ISA 39:8 A Jezekija reče Isaiji: Dobra je reč Gospodnja koju si rekao. Još reče: Je li? Za mog veka biće mir i vera?
ISA 40:1 Tešite, tešite narod moj, govori Bog vaš.
ISA 40:2 Govorite Jerusalimu ljubazno, i javljajte mu da se navršio rok njegov, da mu se bezakonje oprostilo, jer je primio iz ruke Gospodnje dvojinom za sve grehe svoje.
ISA 40:3 Glas je nekoga koji viče: Pripravite u pustinji put Gospodnji, poravnite u pustoši stazu Bogu našem.
ISA 40:4 Sve doline neka se povise, i sve gore i bregovi neka se slegnu, i što je krivo neka bude pravo, i neravna mesta neka budu ravna.
ISA 40:5 I javiće se slava Gospodnja, i svako će telo videti; jer usta Gospodnja govoriše.
ISA 40:6 Glas govori: Viči. I reče: Šta da vičem? Da je svako telo trava i sve dobro njegovo kao cvet poljski.
ISA 40:7 Suši se trava, cvet opada kad duh Gospodnji dune na nj; doista je narod trava.
ISA 40:8 Suši se trava, cvet opada; ali reč Boga našeg ostaje doveka.
ISA 40:9 Izađi na visoku goru, Sione, koji javljaš dobre glasove; podigni silno glas svoj, Jerusalime, koji javljaš dobre glasove; podigni, ne boj se. Kaži gradovima Judinim: Evo Boga vašeg.
ISA 40:10 Evo, Gospod Bog ide na jakog, i mišica će Njegova ovladati njim; evo plata je njegova kod Njega i delo njegovo pred Njim.
ISA 40:11 Kao pastir pašće stado svoje; u naručje svoje sabraće jaganjce, i u nedrima će ih nositi, a dojilice će voditi polako.
ISA 40:12 Ko je izmerio vodu grstima svojim i nebesa premerio peđu? Ko je merom izmerio prah zemaljski, i gore izmerio na merila i bregove na poteg?
ISA 40:13 Ko je upravljao Duhom Gospodnjim? Ili Mu bio savetnik i naučio Ga?
ISA 40:14 S kim se dogovarao i ko Ga je urazumio i naučio putu suda, i naučio Ga znanju i pokazao Mu put razuma?
ISA 40:15 Gle, narodi su kao kap iz vedra, i kao praška na merilima broje se; gle, premešta ostrva kao prašak.
ISA 40:16 Ni Livan ne bi bio dosta za oganj, i životinje njegove ne bi bile dosta za žrtvu paljenicu.
ISA 40:17 Svi su narodi kao ništa pred Njim, manje negoli ništa i taština vrede Mu.
ISA 40:18 S kim ćete dakle izjednačiti Boga? I kakvu ćete Mu priliku naći?
ISA 40:19 Umetnik lije lik, i zlatar ga pozlaćuje, i verižice srebrne lije.
ISA 40:20 A ko je siromah, te nema šta prineti, bira drvo koje ne trune, i traži veštog umetnika da načini rezan lik, koji se ne pomiče.
ISA 40:21 Ne znate li? Ne čujete li? Ne kazuje li vam se od iskona? Ne razumete li od temelja zemaljskih?
ISA 40:22 On sedi nad krugom zemaljskim, i njeni su Mu stanovnici kao skakavci; On je razastro nebesa kao platno i razapeo ih kao šator za stan.
ISA 40:23 On obraća knezove u ništa, sudije zemaljske čini da su kao taština.
ISA 40:24 Kao da nisu posađeni ni posejani, i kao da im se stablo nije ukorenilo u zemlji, čim dune na njih, posahnu, i vihor kao plevu raznese ih.
ISA 40:25 S kim ćete me dakle izjednačiti da bih bio kao on? veli Sveti.
ISA 40:26 Podignite gore oči svoje i vidite; ko je to stvorio? Ko izvodi vojsku svega toga na broj i zove svako po imenu, i velike radi sile Njegove i jake moći ne izostaje nijedno?
ISA 40:27 Zašto govoriš, Jakove, i kažeš, Izrailju: Sakriven je put moj od Gospoda, i stvar moja ne izlazi pred Boga mog?
ISA 40:28 Ne znaš li? Nisi li čuo da Bog večni Gospod, koji je stvorio krajeve zemaljske, ne sustaje niti se utruđuje? Razumu Njegovom nema mere.
ISA 40:29 On daje snagu umornom, i nejakom umnožava krepost.
ISA 40:30 Deca se more i sustaju, i mladići padaju;
ISA 40:31 Ali koji se nadaju Gospodu, dobijaju novu snagu, podižu se na krilima kao orlovi, trče i ne sustaju, hode i ne more se.
ISA 41:1 Umuknite preda mnom, ostrva; i narodi neka se potkrepe, neka pristupe, i tada neka kažu: Hajdemo da se sudimo.
ISA 41:2 Ko je podigao pravdu s istoka? Ko je dozvao da ide za njim ustopce? Ko joj je pokorio narode i dao joj vlast nad carevima i učinio te su kao prah maču njenom i kao razvejana pleva luku njenom?
ISA 41:3 Pogna ih, prođe mirno putem, kojim ne beše hodao nogama svojim.
ISA 41:4 Ko je uradio i učinio to? I zove naraštaje od iskona? Ja, Gospod, prvi i poslednji, ja isti.
ISA 41:5 Videše ostrva i uplašiše se, krajevi zemaljski zadrhtaše, približiše se i dođoše.
ISA 41:6 Jedan drugom pomagaše, i bratu svom govoraše: Budi hrabar.
ISA 41:7 Drvodelja hrabraše zlatara: koji kleplje hrabraše onog koji kuje na nakovnju, govoreći: Dobro je za spajanje. I pritvrđivaše klincima da se ne pomiče.
ISA 41:8 Ali ti, Izrailju, slugo moj; Jakove, koga izabrah, seme Avrama prijatelja mog;
ISA 41:9 Ti, koga uzeh s krajeva zemaljskih, i između izabranih njenih dozvah te, i rekoh ti: Ti si moj sluga, ja te izabrah, i ne odbacih tebe;
ISA 41:10 Ne boj se, jer sam ja s tobom; ne plaši se, jer sam ja Bog tvoj; ukrepiću te i pomoći ću ti, i podupreću te desnicom pravde svoje.
ISA 41:11 Gle, postideće se i posramiće svi koji se ljute na tebe; biće kao ništa i izginuće protivnici tvoji.
ISA 41:12 Potražićeš suparnike svoje, ali ih nećeš naći, biće kao ništa, i koji vojuju na te, nestaće ih.
ISA 41:13 Jer ja Gospod Bog tvoj držim te za desnicu, i kažem ti: Ne boj se, ja ću ti pomagati.
ISA 41:14 Ne boj se, crviću Jakovljev, narodiću Izrailjev, ja ću ti pomagati, govori Gospod i Izbavitelj tvoj, Svetac Izrailjev.
ISA 41:15 Gle, učiniću te da budeš kao sprava za vršenje nova sa zupcima: vreći ćeš gore i satrćeš ih, i brda ćeš obratiti u plevu.
ISA 41:16 Vijaćeš ih, i vetar će ih odneti i vihor će ih rasuti, a ti ćeš se veseliti u Gospodu i hvalićeš se Svecem Izrailjevim.
ISA 41:17 Siromahe i uboge, koji traže vode a nje nema, kojima se jezik osušio od žeđi, njih ću uslišiti ja Gospod, ja Bog Izrailjev neću ih ostaviti.
ISA 41:18 Otvoriću reke na visovima, i izvore usred dolina, pustinju ću obratiti u jezero vodeno, i suvu zemlju u izvore vodene.
ISA 41:19 Posadiću u pustinji kedar, sitim, mirtu i maslinu; posadiću u pustoj zemlji jelu, brest i šimšir,
ISA 41:20 Da vide i poznaju i da promisle i razumeju da je to uradila ruka Gospodnja, i Svetac Izrailjev da je to stvorio.
ISA 41:21 Iznesite parbu svoju, veli Gospod, pokažite razloge svoje, veli car Jakovljev.
ISA 41:22 Neka dođu i neka nam objave šta će biti; objavite nam šta je prvo bilo, da promislimo i poznamo šta će biti iza toga; ili kažite nam šta će biti unapredak.
ISA 41:23 Kažite šta će biti posle, i poznaćemo da ste bogovi; ili učinite šta dobro ili zlo, i divićemo se i gledati svi.
ISA 41:24 Gle, vi niste ništa, i delo vaše nije ništa; koji vas izbira, gad je.
ISA 41:25 Podigoh jednog sa severa, i doći će; od istoka sunčanog prizvaće ime moje, stupaće po glavarima kao po kalu i kao što lončar gazi blato.
ISA 41:26 Ko je objavio od iskona, da bismo znali, ili od starina, da bismo rekli: Istina je? Ali nema nikoga da bi objavio, niti ima koga da je napred kazao, niti ima koga da bi čuo reči vaše.
ISA 41:27 Ja prvi Sionu kažem: Eto, eto toga. U Jerusalimu ću dati ko će javljati dobre glasove.
ISA 41:28 Jer pogledam, ali nema nikoga, nema među njima nijednoga ko bi savetovao; pitam ih, ali ne odgovaraju ni reči.
ISA 41:29 Gle, svi su taština, ništa su dela njihova; liveni su likovi njihovi vetar i ništavilo.
ISA 42:1 Evo sluge mog, koga podupirem, izabranika mog, koji je mio duši mojoj; metnuću Duh svoj na Njega, sud narodima javljaće.
ISA 42:2 Neće vikati ni podizati, niti će se čuti glas Njegov po ulicama.
ISA 42:3 Trsku stučenu neće prelomiti, i sveštilo koje se puši neće ugasiti; javljaće sud po istini.
ISA 42:4 Neće Mu dosaditi, niti će se umoriti, dokle ne postavi sud na zemlji, i ostrva će čekati nauku Njegovu.
ISA 42:5 Ovako govori Bog Gospod, koji je stvorio nebesa i razapeo ih, koji je rasprostro zemlju i šta ona rađa, koji daje disanje narodu što je na njoj i duh onima što hode po njoj:
ISA 42:6 Ja Gospod dozvah Te u pravdi, i držaću Te za ruku, i čuvaću Te, i učiniću Te da budeš zavet narodu, videlo narodima;
ISA 42:7 Da otvoriš oči slepima, da izvedeš sužnje iz zatvora i iz tamnice koji sede u tami.
ISA 42:8 Ja sam Gospod, to je ime moje, i slavu svoju neću dati drugom ni hvalu svoju likovima rezanim.
ISA 42:9 Evo, pređašnje dođe, i ja javljam novo, pre nego nastane kazujem vam.
ISA 42:10 Pevajte Gospodu pesmu novu, hvalu Njegovu od kraja zemlje, koji se plavite po moru i sve što je u njemu, ostrva i koji živite na njima.
ISA 42:11 Pustinja i gradovi njeni, sela gde stanuje Kidar, neka podignu glas, neka pevaju koji žive po stenama, neka klikuju savrh gora.
ISA 42:12 Neka daju slavu Gospodu, i hvalu Njegovu neka javljaju po ostrvima.
ISA 42:13 Gospod će izaći kao junak, podignuće revnost svoju kao vojnik, vikaće i klikovati, nadvladaće neprijatelje svoje.
ISA 42:14 Ćutah dugo, činjah se gluv, ustezah se; ali ću sada vikati kao žena kad se porađa, i sve ću potrti i istrebiti.
ISA 42:15 Opusteću gore i bregove, i svaku travu na njima osušiću, i od reka ću načiniti ostrva, i jezera ću isušiti.
ISA 42:16 I vodiću slepe putem koji nisu znali; vodiću ih stazama koje nisu znali; obratiću pred njima mrak u svetlost i šta je neravno u ravno. To ću im učiniti, i neću ih ostaviti.
ISA 42:17 Tada će se vratiti natrag i posramiti se koji se uzdaju u lik rezani, koji govore likovima livenim: Vi ste naši bogovi.
ISA 42:18 Čujte, gluvi; progledajte, slepi, da vidite.
ISA 42:19 Ko je slep osim sluge mog? I ko je gluv kao poslanik moj koga šaljem? Ko je slep kao Savršeni? Ko je slep kao sluga Gospodnji?
ISA 42:20 Gledaš mnogo, ali ne vidiš; otvorene su ti uši, ali ne čuješ.
ISA 42:21 Gospodu beše mio radi pravde Njegove, učini zakon velikim i slavnim.
ISA 42:22 A narod je oplenjen i potlačen, svi su koliki povezani u pećinama i sakriveni u tamnicama; postaše plen, a nema nikoga da bi izbavio; postaše grabež, a nema nikoga da bi rekao: Vrati.
ISA 42:23 Ko između vas čuje ovo i pazi i sluša za posle?
ISA 42:24 Ko je dao Jakova da se potlači i Izrailja otimačima? Nije li Gospod, kome zgrešismo? Jer ne hteše hoditi putevima Njegovim niti slušaše zakon Njegov.
ISA 42:25 Zato izli na njih žestoku jarost svoju i silan rat, i zapali ga unaokolo, ali on ne razume; zapali ga, ali on ne mari.
ISA 43:1 Ali sada ovako veli Gospod, koji te je stvorio, Jakove, i koji te je sazdao, Izrailju: ne boj se, jer te otkupih, pozvah te po imenu tvom; moj si.
ISA 43:2 Kad pođeš preko vode, ja ću biti s tobom, ili preko reka, neće te potopiti; kad pođeš kroz oganj, nećeš izgoreti i neće te plamen opaliti.
ISA 43:3 Jer sam ja Gospod, Bog tvoj, Svetac Izrailjev, Spasitelj tvoj; dadoh u otkup za te Misir, Etiopsku i Sevu mesto tebe.
ISA 43:4 Otkako si mi postao drag, proslavio si se i ja te ljubih; i dadoh ljude za te i narode za dušu tvoju.
ISA 43:5 Ne boj se, jer sam ja s tobom; od istoka ću dovesti seme tvoje, i od zapada sabraću te.
ISA 43:6 Kazaću severu: Daj, i jugu: Ne brani; dovedi sinove moje iz daleka i kćeri moje s krajeva zemaljskih,
ISA 43:7 Sve, koji se zovu mojim imenom i koje stvorih na slavu sebi, sazdah i načinih.
ISA 43:8 Izvedi narod slepi koji ima oči, i gluvi koji ima uši.
ISA 43:9 Svi narodi neka se skupe, i neka se saberu plemena; ko je između njih napred kazao to ili nam kazao šta je bilo pre? Neka dovedu svedoke svoje i opravdaju se; ili neka čuju, i kažu: Istina je.
ISA 43:10 Vi ste moji svedoci, veli Gospod, i sluga moj koga izabrah, da biste znali i verovali mi i razumeli da sam ja; pre mene nije bilo Boga niti će posle mene biti.
ISA 43:11 Ja sam, ja sam Gospod, i osim mene nema Spasitelja.
ISA 43:12 Ja objavih, i spasoh, i napred kazah, i nikoji tuđ bog među vama, i vi ste mi svedoci, veli Gospod, i ja sam Bog.
ISA 43:13 Ja sam od pre nego dan posta, i niko ne može izbaviti iz moje ruke; kad radim, ko će smesti?
ISA 43:14 Ovako govori Gospod Izbavitelj vaš, Svetac Izrailjev: Vas radi poslaću u Vavilon i pobacaću sve prevornice, i Haldejce s lađama, kojima se hvale.
ISA 43:15 Ja sam Gospod Svetac vaš, Stvoritelj Izrailjev, car vaš.
ISA 43:16 Ovako govori Gospod koji je načinio po moru put i po silnim vodama stazu,
ISA 43:17 Koji izvodi kola i konje, vojsku i silu, da svi popadaju i ne mogu ustati, da se ugase kao što se gasi sveštilo:
ISA 43:18 Ne pominjite šta je pre bilo i ne mislite o starim stvarima.
ISA 43:19 Evo, ja ću učiniti novo, odmah će nastati; nećete li ga poznati? Još ću načiniti u pustinji put, reke u suvoj zemlji.
ISA 43:20 Slaviće me zveri poljske, zmajevi i sove, što sam izveo u pustinju vode, reke u zemlji suvoj, da napojim narod svoj, izabranika svog.
ISA 43:21 Narod koji sazdah sebi, pripovedaće hvalu moju.
ISA 43:22 A ti, Jakove, ne priziva me, i bejah ti dosadan, Izrailju.
ISA 43:23 Nisi mi prineo jagnjeta na žrtvu paljenicu, i žrtvama svojim nisi me počastio; nisam te nagonio da mi služiš prinosima, niti sam te trudio da mi kadiš.
ISA 43:24 Nisi mi kupio za novce kada, niti si me pretilinom žrtava svojih nasitio, nego si me mučio svojim gresima, i dosadio si mi bezakonjem svojim.
ISA 43:25 Ja, ja sam brišem tvoje prestupe sebe radi, i grehe tvoje ne pominjem.
ISA 43:26 Opomeni me, da se sudimo, kazuj, da se opravdaš.
ISA 43:27 Otac tvoj prvi sagreši, i učitelji tvoji skriviše mi.
ISA 43:28 Zato ću izbaciti iz svetinje knezove, i daću Jakova u prokletstvo i Izrailja u sramotu.
ISA 44:1 Ali sada čuj, Jakove, slugo moj, i Izrailju, koga izabrah.
ISA 44:2 Ovako veli Gospod, koji te je stvorio i sazdao od utrobe materine, i koji ti pomaže: ne boj se, slugo moj Jakove, i mili, koga izabrah.
ISA 44:3 Jer ću izliti vodu na žednoga i potoke na suvu zemlju, izliću Duh svoj na seme tvoje i blagoslov svoj na tvoje natražje.
ISA 44:4 I procvetaće kao u travi, kao vrbe pokraj potoka.
ISA 44:5 Ovaj će reći: Ja sam Gospodnji, a onaj će se zvati po imenu Jakovljevom, a drugi će se pisati svojom rukom Gospodnji, i prezivaće se imenom Izrailjevim.
ISA 44:6 Ovako govori Gospod Car Izrailjev i Izbavitelj njegov, Gospod nad vojskama: ja sam prvi i ja sam poslednji, i osim mene nema Boga.
ISA 44:7 I ko kao ja oglašuje i objavljuje ovo, ili mi uređuje otkako naselih stari narod? Neka im javi šta će biti i šta će doći.
ISA 44:8 Ne bojte se i ne plašite se; nisam li ti davno kazao i objavio? Vi ste mi svedoci; ima li Boga osim mene? Da, nema stene, ne znam ni jedne.
ISA 44:9 Koji grade rezane likove, svi su ništa, i mile stvari njihove ne pomažu ništa, i one su im svedoci da ne vide i ne razumeju, da bi se posramili.
ISA 44:10 Ko gradi boga i lije lik, nije ni na kakvu korist.
ISA 44:11 Gle, svi će se drugovi njegovi posramiti, i umetnici više od drugih ljudi; neka se skupe svi i stanu, biće ih strah i posramiće se svi.
ISA 44:12 Kovač kleštima radi na živom ugljevlju, i kuje čekićem, i radi snagom svoje ruke, gladuje, te iznemogne, i ne pije vode, te sustane.
ISA 44:13 Drvodelja rasteže vrpcu i beleži crvenilom, teše i zaokružuje, i načinja kao lik čovečji, kao lepog čoveka, da stoji u kući.
ISA 44:14 Seče sebi kedre, i uzima česevinu i hrast ili šta je najčvršće među drvećem šumskim; sadi jasen, i od dažda raste.
ISA 44:15 I biva čoveku za oganj, i uzme ga, te se greje; upali ga, te peče hleb; i još gradi od njega boga i klanja mu se; gradi od njega lik rezan, i pada na kolena pred njim.
ISA 44:16 Polovinu loži na oganj, uz polovinu jede meso ispekavši pečenje, i biva sit, i greje se i govori: Aha, ogrejah se, videh oganj.
ISA 44:17 A od ostatka gradi boga, rezan lik svoj, pada pred njim na kolena i klanja se, i moli mu se i govori: Izbavi me, jer si ti bog moj.
ISA 44:18 Ne znaju, niti razumeju, jer su im oči zaslepljene da ne vide, i srca, da ne razumeju.
ISA 44:19 Niti uzimaju na um, nema znanja ni razuma da bi koji rekao: Polovinu ovog spalih na oganj, i na uglju od njega ispekoh hleb, ispekoh meso i jedoh; i od ostatka eda li ću načiniti gad, i panju drvenom hoću li se klanjati?
ISA 44:20 Takav se hrani pepelom, prevareno srce zavodi ga da ne može izbaviti dušu svoju, niti reći: Nije li laž što mi je u desnici?
ISA 44:21 Pamti to, Jakove i Izrailju, jer si moj sluga; ja sam te sazdao, sluga si moj, Izrailju, neću te zaboraviti.
ISA 44:22 Rasuću kao oblak prestupe tvoje, i grehe tvoje kao maglu; vrati se k meni, jer sam te izbavio.
ISA 44:23 Pevajte, nebesa, jer Gospod učini, podvikujte, nizine zemaljske, popevajte, gore, šume i sva drva u njima, jer izbavi Gospod Jakova i proslavi se u Izrailju.
ISA 44:24 Ovako govori Gospod, Izbavitelj tvoj, koji te je sazdao od utrobe materine: ja Gospod načinih sve: razapeh nebo sam, rasprostreh zemlju sam sobom;
ISA 44:25 Uništavam znake lažljivcima, i vrače obezumljujem, vraćam natrag mudrace, i pretvaram mudrost njihovu u ludost;
ISA 44:26 Potvrđujem reč sluge svog, i navršujem savet glasnika svojih; govorim Jerusalimu: Naselićeš se, i gradovima Judinim: Sazidaćete se; i pustoline njihove podignuću;
ISA 44:27 Govorim dubini: Presahni i isušiću reke tvoje;
ISA 44:28 Govorim Kiru: Pastir si moj; i izvršiće svu volju moju, i kazaće Jerusalimu: Sazidaćeš se, i crkvi: Osnovaćeš se.
ISA 45:1 Ovako govori Gospod pomazaniku svom Kiru, koga držim za desnicu, da oborim pred njim narode i careve raspašem, da se otvaraju vrata pred njim i da ne budu vrata zatvorena:
ISA 45:2 Ja ću ići pred tobom, i puteve neravne poravniću, vrata bronzana razbiću i prevornice gvozdene slomiću.
ISA 45:3 I daću ti blago tajno i bogatstvo sakriveno, da poznaš da sam ja Gospod Bog Izrailjev, koji te zovem po imenu.
ISA 45:4 Radi sluge svog Jakova i Izrailja izabranika svog prozvah te imenom tvojim i prezimenom, premda me ne znaš.
ISA 45:5 Ja sam Gospod, i nema drugog, osim mene nema boga; opasah te, premda me ne znaš,
ISA 45:6 Da bi poznali od istoka sunčanog i od zapada da nema drugog osim mene; ja sam Gospod i nema drugog,
ISA 45:7 Koji pravim svetlost i stvaram mrak, gradim mir i stvaram zlo; ja Gospod činim sve to.
ISA 45:8 Rosite, nebesa, ozgo, i oblaci neka kaplju pravdom, neka se otvori zemlja i neka rodi spasenjem i zajedno neka uzraste pravda; ja Gospod stvorih to.
ISA 45:9 Teško onom ko se svađa s Tvorcem svojim; crep s drugim crepovima neka se svađa; ali hoće li kao reći lončaru svom: Šta radiš? Za tvoj posao nema ruku.
ISA 45:10 Teško onom ko govori ocu: Što rađaš? I ženi: Što se porađaš?
ISA 45:11 Ovako veli Gospod Svetac Izrailjev i Tvorac njegov: Pitajte me šta će biti; za sinove moje i za delo ruku mojih naređujte mi.
ISA 45:12 Ja sam načinio zemlju i čoveka na njoj stvorio, ja sam razapeo nebesa svojim rukama, i svoj vojsci njihovoj dao zapovest.
ISA 45:13 Ja ga podigoh u pravdi, i sve puteve njegove poravniću; on će sazidati moj grad i roblje moje otpustiće, ne za novce ni za darove, veli Gospod nad vojskama.
ISA 45:14 Ovako veli Gospod: Trud misirski i trgovina etiopska i Savaca ljudi visokog rasta doći će k tebi i biti tvoja; za tobom će pristati, u okovima će ići, i tebi će se klanjati, tebi će se moliti govoreći: Doista, Bog je u tebi, i nema drugog Boga.
ISA 45:15 Da, ti si Bog, koji se kriješ, Bog Izrailjev, Spasitelj.
ISA 45:16 Oni će se svi postideti i posramiti, otići će sa sramotom svikoliki koji grade likove.
ISA 45:17 A Izrailja će spasti Gospod spasenjem večnim, nećete se postideti niti ćete se osramotiti doveka.
ISA 45:18 Jer ovako veli Gospod, koji je stvorio nebo, Bog, koji je sazdao zemlju i načinio je i utvrdio, i nije je stvorio naprazno, nego je načinio da se na njoj nastava: ja sam Gospod, i nema drugog.
ISA 45:19 Nisam govorio tajno ni na mračnom mestu na zemlji, nisam rekao semenu Jakovljevom: Tražite me uzalud. Ja Gospod govorim pravdu, javljam šta je pravo.
ISA 45:20 Skupite se i dođite, pristupite svi koji ste se izbavili između naroda. Ništa ne znaju koji nose drvo od svog lika i mole se bogu koji ne može pomoći.
ISA 45:21 Oglasite, i dovedite, neka većaju zajedno: ko je to od starine kazao? Ko je javio još onda? Nisam li ja, Gospod? Nema osim mene drugog Boga, nema Boga pravednog i Spasitelja drugog osim mene.
ISA 45:22 Pogledajte u mene, i spašćete se svi krajevi zemaljski; jer sam ja Bog, i nema drugog.
ISA 45:23 Sobom se zakleh; izađe iz usta mojih reč pravedna, i neće se poreći, da će im se pokloniti svako koleno, i zaklinjati se svaki jezik,
ISA 45:24 I govoriće: U Gospodu je pravda i sila; k Njemu će doći; ali će se posramiti svi koji se gneve na Nj.
ISA 45:25 U Gospodu će se opravdati i proslaviti sve seme Izrailjevo.
ISA 46:1 Pade Vil, izvali se Nevo; likovi njihovi metnuše se na životinju i na stoku; šta nosite, teško je, i umoriće.
ISA 46:2 Izvališe se, padoše svi, ne mogoše izbaviti tovar, nego i sami odoše u ropstvo.
ISA 46:3 Slušajte me, dome Jakovljev i svi koji ste ostali od doma Izrailjevog, koje nosim od utrobe, koje držim od rođenja.
ISA 46:4 I do starosti vaše ja ću biti isti, i ja ću vas nositi do sedog veka; ja sam stvorio i ja ću nositi, ja ću vas nositi i izbaviću.
ISA 46:5 S kim ćete me izjednačiti i uporediti? Koga ćete mi uzeti za priliku da bi bio kao ja?
ISA 46:6 Prosipaju zlato iz toboca i mere srebro na merila, plaćaju zlataru da načini od njega boga, pred kojim padaju i klanjaju se.
ISA 46:7 Meću ga na rame i nose ga, i postavljaju ga na mesto njegovo, te stoji i ne miče se s mesta svog; ako ga ko zove, ne odziva se niti ga izbavlja iz nevolje njegove.
ISA 46:8 Pamtite to, i pokažite se da ste ljudi, uzmite na um, prestupnici!
ISA 46:9 Pamtite šta je bilo od starine; jer sam ja Bog, i nema drugog Boga, i niko nije kao ja,
ISA 46:10 Koji od početka javljam kraj i izdaleka šta još nije bilo; koji kažem: namera moja stoji i učiniću sve što mi je volja.
ISA 46:11 Zovem s istoka pticu i iz daleke zemlje čoveka koji će izvršiti šta sam naumio. Rekoh i dovešću to, naumih i učiniću.
ISA 46:12 Slušajte me, koji ste upornog srca, koji ste daleko od pravde.
ISA 46:13 Približih pravdu svoju, nije daleko, i spasenje moje neće odocniti, jer ću u Sionu postaviti spasenje, u Izrailju slavu svoju.
ISA 47:1 Siđi i sedi u prah, devojko, kćeri vavilonska; sedi na zemlju, nema prestola, kćeri haldejska; jer se nećeš više zvati nežna i ljupka.
ISA 47:2 Uzmi žrvnje, i melji brašno, otkrij kosu svoju, izuj se, zagali noge, idi preko reka.
ISA 47:3 Otkriće se golotinja tvoja, i videće se sramota tvoja; osvetiću se, i niko mi neće smetati.
ISA 47:4 Ime je Izbavitelju našem Gospod nad vojskama, Svetac Izrailjev.
ISA 47:5 Sedi ćuteći, i uđi u tamu, kćeri haldejska; jer se nećeš više zvati gospođa carstvima.
ISA 47:6 Razgnevih se na narod svoj, oskvrnih nasledstvo svoje i predadoh ga tebi u ruke; a ti im ne pokaza milost; na starce si metala preteški jaram svoj;
ISA 47:7 I govorila si: Doveka ću biti gospođa; ali nikad nisi to uzimala na um, niti si pomišljala šta će biti na posletku.
ISA 47:8 Sada dakle čuj ovo, koja živiš u slastima i bez brige sediš i govoriš u srcu svom: Ja sam, i nema druge osim mene, neću biti udovica niti ću osiroteti.
ISA 47:9 To će ti oboje doći ujedanput, u isti dan, da osirotiš i obudoviš, doći će ti potpuno, radi mnoštva čini tvojih i radi velike sile čaranja tvog.
ISA 47:10 Jer si se pouzdala u zloću svoju govoreći: Niko me ne vidi. Mudrost tvoja i znanje tvoje prevariše te, te si govorila u srcu svom: Ja sam, i osim mene nema druge.
ISA 47:11 Zato će doći na te zlo, a nećeš znati odakle izlazi, i popašće te nevolja, da je nećeš moći odbiti, i doći će na te ujedanput pogibao, za koju nećeš znati.
ISA 47:12 Stani sada s vračanjem svojim i s mnoštvom čini svojih, oko kojih si se trudila od mladosti svoje, ne bi li se pomogla, ne bi li se okrepila.
ISA 47:13 Umorila si se od mnoštva namera svojih; neka stanu sada zvezdari, koji gledaju zvezde, koji proriču svakog meseca, i neka te sačuvaju od onog što će doći na te.
ISA 47:14 Gle, oni su kao pleva, oganj će ih spaliti, ni sami sebe neće izbaviti iz plamena; neće ostati uglja da se ko ogreje, ni ognja da bi se posedelo kod njega.
ISA 47:15 Takvi će biti oni s kojima si se trudila i s kojima si trgovala od mladosti svoje, razbeći će se svaki na svoju stranu; neće biti nikoga da te izbavi.
ISA 48:1 Čujte ovo, dome Jakovljev, koji se zovete imenom Izrailjevim, i iz vode Judine izađoste, koji se kunete imenom Gospodnjim, i Boga Izrailjevog pominjete, ali ne po istini i po pravdi.
ISA 48:2 Jer se imenuju po Svetom gradu, oslanjaju se na Boga Izrailjevog, kome je ime Gospod nad vojskama.
ISA 48:3 Šta je pre bivalo, kazivah napred odavno, i šta iz mojih usta izađe i objavih, učinih brzo i zbi se.
ISA 48:4 Znao sam da si uporan, i vrat da ti je gvozdena žila, i čelo da ti je od bronze.
ISA 48:5 I zato ti odavna objavih, pre nego se zbi kazah ti, da ne bi rekao: Idol moj učini to, i lik moj rezani i lik moj liveni zapovediše tako.
ISA 48:6 Čuo si; pogledaj sve to; a vi nećete li objavljivati? Odsele ti javljam novo i sakriveno, šta nisi znao;
ISA 48:7 Sada se stvori, i nedavno, i pre ovog dana nisi čuo, da ne kažeš: Gle, znao sam.
ISA 48:8 Niti si čuo ni znao, i pre ti se uši ne otvoriše, jer znadoh da ćeš činiti neveru, i da se zoveš prestupnik od utrobe materine.
ISA 48:9 Imena svog radi ustegnuću gnev svoj, i radi hvale svoje uzdržaću se prema tebi, da te ne istrebim.
ISA 48:10 Evo, pretopiću te, ali ne kao srebro, prebraću te u peći nevolje.
ISA 48:11 Sebe radi, sebe radi učiniću, jer kako bi se hulilo na ime moje? I slave svoje neću dati drugom.
ISA 48:12 Čuj me, Jakove i Izrailju, kog ja pozvah: ja sam prvi, ja sam i poslednji.
ISA 48:13 I moja je ruka osnovala zemlju, i moja je desnica izmerila nebesa peđu; kad ih zovnem, svi dođu.
ISA 48:14 Skupite se svi i čujte: ko je od njih objavio ovo? Gospod ga miluje, on će izvršiti volju Njegovu na Vavilonu, i mišica će Njegova biti nasuprot Haldejcima.
ISA 48:15 Ja, ja rekoh, i pozvah ga, dovešću ga, i biće srećan na svom putu.
ISA 48:16 Pristupite k meni, čujte ovo: od početka nisam govorio tajno; otkako to bi, bejah onde; a sada Gospod Gospod posla me i Duh Njegov.
ISA 48:17 Ovako veli Gospod, Izbavitelj tvoj, Svetac Izrailjev: Ja sam Gospod Bog tvoj koji te učim da bi napredovao, vodim te putem kojim treba da ideš.
ISA 48:18 O, da si pazio na zapovesti moje! Mir bi tvoj bio kao reka, i pravda tvoja kao valovi morski;
ISA 48:19 I semena bi tvog bilo kao peska, i poroda utrobe tvoje kao zrna njegovih; ime se njihovo ne bi zatrlo ni istrebilo ispred mene.
ISA 48:20 Izađite iz Vavilona, bežite od Haldejaca; glasno pevajući objavljujte, kazujte, razglašujte do krajeva zemaljskih; recite: Izbavi Gospod slugu svog Jakova.
ISA 48:21 Neće ožedneti kad ih povede preko pustinje; vodu iz stene točiće im, jer će rascepiti kamen i poteći će voda.
ISA 48:22 Nema mira bezbožnicima, veli Gospod.
ISA 49:1 Poslušajte me, ostrva, i pazite narodi daleki. Gospod me pozva od utrobe; od utrobe matere moje pomenu ime moje.
ISA 49:2 I učinio je usta moja da su kao oštar mač, u senu ruke svoje sakri me; učinio me je sjajnom strelom, i tulu svom sakri me.
ISA 49:3 I reče mi: Ti si sluga moj, u Izrailju ću se tobom proslaviti.
ISA 49:4 A ja rekoh: Uzalud se trudih, uzalud i naprazno potroših silu svoju; ali opet sud je moj u Gospoda i posao moj u Boga mog.
ISA 49:5 A sada govori Gospod, koji me je sazdao od utrobe materine da sam Mu sluga, da Mu dovedem natrag Jakova; ako se Izrailj i ne sabere, opet ću se proslaviti pred Gospodom, i Bog će moj biti sila moja.
ISA 49:6 I reče mi: Malo je da mi budeš sluga da se podigne pleme Jakovljevo i da se vrati ostatak Izrailjev, nego te učinih videlom narodima da budeš moje spasenje do krajeva zemaljskih.
ISA 49:7 Ovako veli Gospod, Izbavitelj Izrailjev, Svetac njegov, onome koga preziru, na koga se gadi narod, sluzi onih koji gospodare: carevi će videti i ustati, i knezovi će se pokloniti radi Gospoda, koji je veran, radi Sveca Izrailjevog, koji te je izabrao.
ISA 49:8 Ovako veli Gospod: U vreme milosno usliših te, i u dan spasenja pomogoh ti; i čuvaću te i daću te da budeš zavet narodu da utvrdiš zemlju i naslediš opustelo nasledstvo;
ISA 49:9 Da kažeš sužnjima: Izađite; onima koji su u mraku: Pokažite se. Oni će pokraj puteva pasti, i paša će im biti po svim visokim mestima.
ISA 49:10 Neće biti gladni ni žedni, neće ih biti vrućina ni sunce; jer kome ih je žao, on će ih voditi, i pokraj izvora vodenih provodiće ih.
ISA 49:11 I sve gore svoje obratiću u puteve, i staze će moje biti povišene.
ISA 49:12 Gle, ovi će iz daleka doći, gle, i oni od severa i od zapada, i oni iz zemlje sinske.
ISA 49:13 Pevajte, nebesa, i veseli se, zemljo, podvikujte, gore, veselo; jer Gospod uteši svoj narod, i na nevoljnike svoje smilova se.
ISA 49:14 Ali Sion reče: Ostavi me Gospod, i zaboravi me Gospod.
ISA 49:15 Može li žena zaboraviti porod svoj da se ne smiluje na čedo utrobe svoje? A da bi ga i zaboravila, ja neću zaboraviti tebe.
ISA 49:16 Gle, na dlanovima sam te izrezao; zidovi su tvoji jednako preda mnom.
ISA 49:17 Pohitaće sinovi tvoji, a koji te raskopavaše i pustošiše, otići će od tebe.
ISA 49:18 Podigni oči svoje unaokolo, i vidi: svi se oni skupljaju i idu k tebi. Tako bio ja živ, veli Gospod, svima njima kao nakitom zaodenućeš se, i uresićeš se njima kao nevesta.
ISA 49:19 Jer razvaline tvoje i pustoline i potrvena zemlja tvoja biće tada tesna za stanovnike kad se udalje oni koji te proždiraše.
ISA 49:20 I deca koju ćeš imati, pošto si bila bez dece, reći će da čuješ: Tesno mi je ovo mesto, pomakni se da se mogu nastaniti.
ISA 49:21 A ti ćeš reći u srcu svom: Ko mi ih rodi, jer bejah sirota i inokosna, zarobljena i prognana? I ko ih othrani? Eto, ja bejah ostala sama, a gde oni behu?
ISA 49:22 Ovako veli Gospod Gospod: Evo, podignuću ruku svoju k narodima, i k plemenima ću podignuti zastavu svoju, i doneće sinove tvoje u naručju, i kćeri tvoje na ramenima će se nositi.
ISA 49:23 I carevi će biti hranitelji tvoji i carice njihove tvoje dojkinje, i klanjaće ti se licem do zemlje, i prah s nogu tvojih lizaće, i poznaćeš da sam ja Gospod, i da se neće osramotiti oni koji mene čekaju.
ISA 49:24 Hoće li se junaku uzeti plen i hoće li se oteti roblje pravednome?
ISA 49:25 Jer ovako govori Gospod: i roblje junaku uzeće se i plen jakome oteće se, jer ću se ja preti s onima koji se s tobom pru, i sinove tvoje ja ću izbaviti;
ISA 49:26 I koji ti krivo čine, nahraniću ih njihovim mesom i opiće se svojom krvlju kao novim vinom; i poznaće svako telo da sam ja Gospod Spasitelj tvoj i Izbavitelj tvoj, jaki Bog Jakovljev.
ISA 50:1 Ovako veli Gospod: Gde je raspusna knjiga matere vaše kojom je pustih? Ili koji je između rukodavalaca mojih kome vas prodadoh? Gle, za bezakonja svoja prodadoste se i za vaše prestupe bi puštena mati vaša.
ISA 50:2 Zašto kad dođoh ne bi nikoga? Kad zvah, niko se ne odazva? Da nije kako god okraćala ruka moja, te ne može iskupiti? Ili nema u mene snage da izbavim? Gle, pretnjom svojom isušujem more; obraćam reke u pustinju da se usmrde ribe njihove zato što nestane vode, i mru od žeđi.
ISA 50:3 Oblačim nebesa u mrak, i kostret im dajem za pokrivač.
ISA 50:4 Gospod Gospod dade mi jezik učen da umem progovoriti zgodnu reč umornom; budi svako jutro, budi mi uši, da slušam kao učenici.
ISA 50:5 Gospod Gospod otvori mi uši, i ja se ne protivih, ne odstupih natrag.
ISA 50:6 Leđa svoja podmetah onima koji me bijahu i obraze svoje onima koji me čupahu; ne zaklonih lice svoje od ruga ni od zapljuvanja.
ISA 50:7 Jer mi Gospod Gospod pomaže, zato se ne osramotih, zato stavih čelo svoje kao kremen, i znam da se neću postideti.
ISA 50:8 Blizu je Onaj koji me pravda; ko će se preti sa mnom? Stanimo zajedno; ko je suparnik moj? Neka pristupi k meni.
ISA 50:9 Gle, Gospod Gospod pomagaće mi: ko će me osuditi? Gle, svi će oni kao haljina ovetšati, moljac će ih izjesti.
ISA 50:10 Ko se među vama boji Gospoda i sluša glas sluge Njegovog? Ko hodi po mraku i nema videla, neka se uzda u ime Gospodnje i neka se oslanja na Boga svog.
ISA 50:11 Gle, svi koji ložite oganj i opasujete se iskrama, idite u svetlosti ognja svog i u iskrama koje raspaliste. To vam je iz moje ruke, u mukama ćete ležati.
ISA 51:1 Poslušajte me koji idete za pravdom, koji tražite Gospoda; pogledajte stenu iz koje ste isečeni, i duboku jamu iz koje ste iskopani;
ISA 51:2 Pogledajte Avrama, oca svog, i Saru, koja vas je rodila, kako ga inokosnog pozvah i blagoslovih ga i umnožih ga.
ISA 51:3 Jer će Gospod utešiti Sion, utešiće sve razvaline njegove, i pustinju njegovu učiniće da bude kao Edem i pustoš njegova kao vrt Gospodnji, radost će se i veselje nalaziti u njemu, zahvaljivanje i pevanje.
ISA 51:4 Poslušaj me, narode moj, i čuj me, rode moj; jer će zakon od mene izaći i sud svoj postaviću da bude videlo narodima.
ISA 51:5 Blizu je pravda moja, izaći će spasenje moje, i mišice će moje suditi narodima; mene će ostrva čekati i u moju će se mišicu uzdati.
ISA 51:6 Podignite k nebu oči svoje i pogledajte dole na zemlju; jer će nebesa iščeznuti kao dim i zemlja će kao haljina ovetšati, i koji na njoj žive pomreće takođe; a spasenje će moje ostati doveka, a pravde moje neće nestati.
ISA 51:7 Poslušajte me koji znate pravdu, narode, kome je u srcu zakon moj. Ne bojte se ruženja ljudskog i od huljenja njihovog ne plašite se.
ISA 51:8 Jer će ih moljac izjesti kao haljinu, i kao vunu izješće ih crv; a pravda moja ostaje doveka i spasenje moje od kolena na koleno.
ISA 51:9 Probudi se, probudi se, obuci se u silu, mišico Gospodnja; probudi se kao u staro vreme, za naraštaja prošlih; nisi li ti isekla Ravu i ranila zmaja?
ISA 51:10 Nisi li ti isušila more, vodu bezdana velikog, od dubine morske načinila put da prođu izbavljeni?
ISA 51:11 Tako oni koje iskupi Gospod neka se vrate i dođu u Sion pevajući, i veselje večno neka bude nad glavom njihovom; radost i veselje neka zadobiju, a žalost i uzdisanje neka beži.
ISA 51:12 Ja, ja sam utešitelj vaš; ko si ti da se bojiš čoveka smrtnog i sina čovečjeg, koji je kao trava?
ISA 51:13 I zaboravio si Boga Tvorca svog, koji je razapeo nebesa i osnovao zemlju? I jednako se bojiš svaki dan gneva onog koji te pritešnjuje kad se sprema da zatire? A gde je gnev onog koji pritešnjuje?
ISA 51:14 Brzo će se oprostiti sužanj, neće umreti u jami, niti će biti bez hleba.
ISA 51:15 Jer sam ja Gospod Bog tvoj, koji raskidam more, da valovi njegovi buče; Gospod nad vojskama ime mi je.
ISA 51:16 Ja ti metnuh u usta reči svoje i senom ruke svoje zaklonih te, da utvrdim nebesa i osnujem zemlju, i kažem Sionu: Ti si moj narod.
ISA 51:17 Probudi se, probudi se, ustani, Jerusalime! Koji si pio iz ruke Gospodnje čašu gneva Njegovog, pio si, i talog iz strašne čaše ispio si.
ISA 51:18 Od svih sinova koje je rodio nijedan ga nije vodio, i od svih sinova koje je othranio nijedan ga nije prihvatio za ruku.
ISA 51:19 Ovo te dvoje zadesi; ko te požali? Pustoš i rasap, i glad i mač; ko će te utešiti?
ISA 51:20 Sinovi tvoji obamrli leže po krajevima svih ulica kao bivo u mreži puni gneva Gospodnjeg, i karanja Boga tvog.
ISA 51:21 Zato čuj ovo, nevoljni, i pijani, ne od vina.
ISA 51:22 Ovako veli Gospod tvoj, Gospod i Bog tvoj, koji brani svoj narod: Evo uzimam iz tvoje ruke čašu strašnu, talog u čaši gneva svog; nećeš više piti.
ISA 51:23 Nego ću je dati u ruke onima koji te muče, koji govoriše duši tvojoj: Sagni se da pređemo, i ti si im podmetao leđa svoja da budu kao zemlja i kao ulica onima koji prelaze.
ISA 52:1 Probudi se, probudi se, obuci se u silu svoju, Sione; obuci krasne haljine svoje, Jerusalime grade sveti; jer neće više ući u tebe neobrezani i nečisti.
ISA 52:2 Otresi prah sa sebe, ustani, sedi, Jerusalime; skini okove s vrata svog, zarobljena kćeri sionska.
ISA 52:3 Jer ovako veli Gospod: Zabadava se prodadoste, i iskupiste se bez novca.
ISA 52:4 Jer ovako veli Gospod Gospod: U Misir siđe moj narod pre da onde žive kao došljaci, ali Misirci im činiše silu ni za šta.
ISA 52:5 A sada šta ću tu? veli Gospod. Jer je narod moj zaboravljen nizašta; koji vladaju njim, cvele ga, veli Gospod, i jednako svaki dan huli se na ime moje.
ISA 52:6 Zato će poznati narod moj ime moje, zato će poznati u onaj dan da sam ja koji govorim: Evo me.
ISA 52:7 Kako su krasne na gorama noge onog koji nosi dobre glase, koji oglašuje mir, koji javlja dobro, oglašuje spasenje, govori Sionu: Bog tvoj caruje.
ISA 52:8 Stražari će tvoji podignuti glas, podignuće glas, i svi će zapevati, jer će očima videti gde Gospod vodi natrag Sion.
ISA 52:9 Klikujte i pevajte, razvaline jerusalimske, jer Gospod uteši narod svoj, izbavi Jerusalim.
ISA 52:10 Zagali Gospod svetu mišicu svoju pred svim narodima, da vide svi krajevi zemaljski spasenje Boga našeg.
ISA 52:11 Odstupite, odstupite, izađite odatle, ne dotičite se ničeg nečistog; izađite ispred njega, očistite se vi koji nosite sudove Gospodnje.
ISA 52:12 Jer nećete izaći u hitnji, niti ćete ići bežeći; jer će Gospod ići pred vama, i zadnja vojska biće vam Bog Izrailjev.
ISA 52:13 Gle, sluga će moj biti srećan, podignuće se i uzvisiće se i proslaviće se.
ISA 52:14 Kako se mnogi začudiše Tebi, što beše nagrđen u licu mimo svakog čoveka, i u stasu mimo sinova čovečjih,
ISA 52:15 Tako će opet udiviti mnoge narode, carevi će pred Njim zatisnuti usta svoja, jer će videti šta im nije kazivano i razumeće šta nisu slušali.
ISA 53:1 Ko verova propovedanju našem, i mišica Gospodnja kome se otkri?
ISA 53:2 Jer izniče pred Njim kao šibljika, i kao koren iz suve zemlje; ne bi obličja ni lepote u Njega; i videsmo Ga, i ne beše ništa na očima, čega radi bismo Ga poželeli.
ISA 53:3 Prezren beše i odbačen između ljudi, bolnik i vičan bolestima, i kao jedan od koga svak zaklanja lice, prezren da Ga nizašta ne uzimasmo.
ISA 53:4 A On bolesti naše nosi i nemoći naše uze na se, a mi mišljasmo da je ranjen, da Ga Bog bije i muči.
ISA 53:5 Ali On bi ranjen za naše prestupe, izbijen za naša bezakonja; kar beše na Njemu našeg mira radi, i ranom Njegovom mi se iscelismo.
ISA 53:6 Svi mi kao ovce zađosmo, svaki nas se okrenu svojim putem, i Gospod pusti na Nj bezakonje svih nas.
ISA 53:7 Mučen bi i zlostavljen, ali ne otvori usta svojih; kao jagnje na zaklanje vođen bi i kao ovca nema pred onim koji je striže ne otvori usta svojih.
ISA 53:8 Od teskobe i od suda uze se, a rod Njegov ko će iskazati? Jer se istrže iz zemlje živih i za prestupe naroda mog bi ranjen.
ISA 53:9 Odrediše Mu grob sa zločincima, ali na smrti bi s bogatim, jer ne učini nepravdu, niti se nađe prevara u ustima Njegovim.
ISA 53:10 Ali Gospodu bi volja da Ga bije, i dade Ga na muke; kad položi dušu svoju u prinos za greh, videće natražje, produžiće dane, i šta je Gospodu ugodno napredovaće Njegovom rukom.
ISA 53:11 Videće trud duše svoje i nasitiće se; pravedni sluga moj opravdaće mnoge svojim poznanjem, i sam će nositi bezakonja njihova.
ISA 53:12 Zato ću Mu dati deo za mnoge, i sa silnima će deliti plen, jer je dao dušu svoju na smrt, i bi metnut među zločince, i sam nosi grehe mnogih, i za zločince se moli.
ISA 54:1 Veseli se, nerotkinjo koja ne rađaš, zapevaj i poklikni ti, koja ne trpiš muke od porođaja, jer pusta ima više dece nego li ona koja ima muža, veli Gospod.
ISA 54:2 Raširi mesto šatora svog, i zavese stana tvog neka se razastru, ne brani, produži uža svoja, kolje svoje utvrdi.
ISA 54:3 Jer ćeš se nadesno i nalevo rasprostraniti, i seme će tvoje naslediti narode, i puste će gradove naseliti.
ISA 54:4 Ne boj se, jer se nećeš osramotiti, i nemoj se stideti, jer nećeš biti prekorna, nego ćeš zaboraviti sramotu mladosti svoje, i prekora udovištva svog nećeš se više sećati.
ISA 54:5 Jer ti je muž Tvorac tvoj, ime Mu je Gospod nad vojskama, i Izbavitelj ti je Svetac Izrailjev, Bog svoj zemlji zvaće se.
ISA 54:6 Jer kao ženu ostavljenu i u duhu ožalošćenu dozva te Gospod, i kao mladu ženu puštenu, govori Gospod.
ISA 54:7 Zamalo ostavih te, ali s velikom milošću pribraću te.
ISA 54:8 U malom gnevu sakrih za čas lice svoje od tebe, ali ću te večnom milošću pomilovati, veli Izbavitelj tvoj Gospod.
ISA 54:9 Jer mi je to kao potop Nojev: jer kao što se zakleh da potop Nojev neće više doći na zemlju, tako se zakleh da se neću razgneviti na te niti ću te karati.
ISA 54:10 Ako će se i gore pomaknuti i humovi se pokolebati, opet milost moja neće se odmaknuti od tebe, i zavet mira mog neće se pokolebati, veli Gospod, koji ti je milostiv.
ISA 54:11 Nevoljnice, koju vetar razmeće, koja si bez utehe, evo ja ću namestiti kamenje tvoje na mramoru porfirnom, i osnovaću te na safirima.
ISA 54:12 I načiniću ti prozore od kristala, i vrata od kamena rubina, i sve međe tvoje od dragog kamenja.
ISA 54:13 A sinovi će tvoji svi biti naučeni od Gospoda, i obilan mir imaće sinovi tvoji.
ISA 54:14 Pravdom ćeš se utvrditi, daleko ćeš biti od nasilja, te se nećeš bojati, i od strahote, jer ti se neće približiti.
ISA 54:15 Gle, biće ih koji će se sabirati na te, ali neće biti od mene; koji se god saberu na te, pašće.
ISA 54:16 Gle, ja sam stvorio kovača koji raspaljuje ugljevlje i vadi oruđe za svoj posao, ja sam stvorio i krvnika da ubija.
ISA 54:17 Nikakvo oružje načinjeno protiv tebe neće biti srećno, i svaki jezik koji se podigne na te na sudu saprećeš. To je nasledstvo sluga Gospodnjih i pravda njihova od mene, veli Gospod.
ISA 55:1 Oj žedni koji ste god, hodite na vodu, i koji nemate novca, hodite, kupujte i jedite; hodite, kupujte bez novca i bez plate vino i mleko.
ISA 55:2 Zašto trošite novce svoje na ono što nije hrana, i trud svoj na ono što ne siti? Slušajte me, pa ćete jesti šta je dobro, i duša će se vaša nasladiti pretiline.
ISA 55:3 Prignite uho svoje i hodite k meni; poslušajte, i živa će biti duša vaša, i učiniću s vama zavet večan, milosti Davidove istinite.
ISA 55:4 Evo, dadoh ga za svedoka narodima, za vođu i zapovednika narodima.
ISA 55:5 Evo, zvaćeš narod koji nisi znao, i narodi koji te nisu znali steći će se k tebi, radi Gospoda Boga tvog i Sveca Izrailjevog, jer te proslavi.
ISA 55:6 Tražite Gospoda, dok se može naći; prizivajte Ga, dokle je blizu.
ISA 55:7 Neka bezbožnik ostavi svoj put i nepravednik misli svoje; i neka se vrati ka Gospodu, i smilovaću se na nj, i k Bogu našem, jer prašta mnogo.
ISA 55:8 Jer misli moje nisu vaše misli, niti su vaši putevi moji putevi, veli Gospod;
ISA 55:9 Nego koliko su nebesa više od zemlje, toliko su putevi moji viši od vaših puteva, i misli moje od vaših misli.
ISA 55:10 Jer kako pada dažd ili sneg s neba i ne vraća se onamo, nego natapa zemlju i učini da rađa i da se zeleni, da daje seme da se seje i hleb da se jede,
ISA 55:11 Tako će biti reč moja kad izađe iz mojih usta: neće se vratiti k meni prazna, nego će učiniti šta mi je drago, i srećno će svršiti na šta je pošaljem.
ISA 55:12 Jer ćete s veseljem izaći, i u miru ćete biti vođeni; gore i bregovi pevaće pred vama od radosti, i sva će drveta poljska pljeskati rukama.
ISA 55:13 Mesto trnja niknuće jela, mesto koprive niknuće mirta; i to će biti Gospodu u slavu, za večan znak, koji neće nestati.
ISA 56:1 Ovako veli Gospod: Pazite na sud, i tvorite pravdu, jer će skoro doći spasenje moje, i pravda će se moja objaviti.
ISA 56:2 Blago čoveku koji tako čini, i sinu čovečjem koji se drži toga čuvajući subotu da se ne oskvrni, čuvajući ruku svoju da ne učini zlo.
ISA 56:3 I neka ne govori tuđin koji pristane uz Gospoda: Gospod me je odlučio od svog naroda; i neka ne govori uškopljenik: Gle, ja sam suvo drvo.
ISA 56:4 Jer ovako veli Gospod za uškopljenike: Koji drže subote moje i izbiraju šta je meni ugodno, i drže zavet moj,
ISA 56:5 Njima ću dati u domu svom i među zidovima svojim mesto i ime bolje nego sinova i kćeri, ime večno daću svakome od njih, koje se neće zatrti.
ISA 56:6 A tuđine koji pristanu uz Gospoda da Mu služe i da ljube ime Gospodnje, da Mu budu sluge, koji god drže subotu da je ne oskvrne i drže zavet moj,
ISA 56:7 Njih ću dovesti na svetu goru svoju i razveseliću ih u domu svom molitvenom; žrtve njihove paljenice i druge žrtve biće ugodne na oltaru mom, jer će se dom moj zvati dom molitve svim narodima.
ISA 56:8 Gospod Gospod govori, koji sabira prognanike Izrailjeve: Još ću mu sabrati osim onih koji su sabrani.
ISA 56:9 Sve zveri poljske, hodite da jedete, sve zveri šumske.
ISA 56:10 Svi su mu stražari slepi, ništa ne znaju, svi su psi nemi, ne mogu lajati, sanjivi su, leže, mio im je dremež.
ISA 56:11 I psi su proždrljivi, koji ne znaju za sitost; i pastiri su koji ne znaju za razum, svaki se okreće svojim putem, svaki za svojom korišću sa svog kraja.
ISA 56:12 Hodite, uzeću vina i napićemo se silovitog pića, i sutra će biti kao danas, i još mnogo više.
ISA 57:1 Pravednik mre, i niko ne mari; i pobožni se ljudi uzimaju, a niko se ne seća da se pred zlo uzima pravednik;
ISA 57:2 Dolazi u mir i počiva na postelji svojoj ko god hodi pravim putem.
ISA 57:3 A vi sinovi vračarini, rode kurvarski, koji se kurvate, pristupite ovamo.
ISA 57:4 Kim se rugate? Na koga razvaljujete usta i plazite jezik? Niste li sinovi prestupnički, seme lažno?
ISA 57:5 Koji se upaljujete za lugovima, pod svakim zelenim drvetom, koljete sinove svoje u potocima, pod vrletima kamenim.
ISA 57:6 Deo ti je među glatkim kamenjem potočnim; to je, to je tvoj deo; njemu liješ naliv svoj, prinosiš dar; time li ću se umiriti?
ISA 57:7 Na gori visokoj i uzvišenoj mećeš postelju svoju; i onamo izlaziš da prineseš žrtvu.
ISA 57:8 I iza vrata i iza dovrataka mećeš spomen svoj; odstupivši od mene otkrivaš se, i izašavši gore širiš odar svoj, ugovaraš s njima, mila ti je postelja njihova, gde ugledaš mesto.
ISA 57:9 Ideš k caru s uljem, s mnogim mirisima svojim; šalješ poslanike svoje daleko i ponižuješ se do groba.
ISA 57:10 Od dalekog puta svog umorna ne kažeš: Zaludu. Nalaziš život ruci svojoj, zato ne sustaješ.
ISA 57:11 I od koga si se uplašila i koga si se pobojala, te si slagala i nisi se mene opominjala niti si marila? Što ja ćutah odavna, zato li me se ne bojiš?
ISA 57:12 Ja ću objaviti tvoju pravdu i tvoja dela; ali ti neće pomoći.
ISA 57:13 Kad staneš vikati, neka te izbave oni koje si sabrala; ali će ih sve vetar odneti, i uzeće ih taština. Ali ko se u me uzda, naslediće zemlju i dobiće svetu goru moju.
ISA 57:14 I reći će se: Poravnite, poravnite, pripravite put, uklonite smetnje s puta naroda mog.
ISA 57:15 Jer ovako govori Visoki i uzvišeni, koji živi u večnosti, kome je ime Sveti: Na visini i u svetinji stanujem i s onim ko je skrušenog srca i smernog duha oživljujući duh smernih i oživljujući srce skrušenih.
ISA 57:16 Jer se neću jednako preti niti ću se doveka gneviti, jer bi iščezao preda mnom duh i duše koje sam stvorio.
ISA 57:17 Za bezakonje lakomosti njegove razgnevih se, i udarih ga, sakrih se i razgnevih se, jer odmetnuvši se otide putem srca svog.
ISA 57:18 Vidim puteve njegove, ali ću ga isceliti, vodiću ga i daću opet utehu njemu i njegovima koji tuže.
ISA 57:19 Ja stvaram plod usnama: mir, mir onome ko je daleko i ko je blizu, veli Gospod, i isceliću ga.
ISA 57:20 A bezbožnici su kao more uskolebano, koje se ne može umiriti i voda njegova izmeće nečistoću i blato.
ISA 57:21 Nema mira bezbožnicima, veli Bog moj.
ISA 58:1 Viči iz grla, ne usteži se, podigni glas svoj kao truba, i objavi narodu mom bezakonja njegova i domu Jakovljevom grehe njihove,
ISA 58:2 Premda me svaki dan traže i radi su znati puteve moje, kao narod koji tvori pravdu i ne ostavlja sud Boga svog; ištu od mene sudove pravedne, žele približiti se k Bogu.
ISA 58:3 Zašto postismo, vele, a Ti ne pogleda, mučismo duše svoje, a Ti ne hte znati? Gle, kad postite, činite svoju volju i izgonite sve šta vam je ko dužan.
ISA 58:4 Eto postite da se prete i svađate i da bijete pesnicom bezbožno. Nemojte postiti tako kao danas, da bi se čuo gore glas vaš.
ISA 58:5 Takav li je post koji izabrah da čovek muči dušu svoju jedan dan? Da savija glavu svoju kao sita i da stere poda se kostret i pepeo? To li ćeš zvati post i dan ugodan Gospodu?
ISA 58:6 A nije li ovo post što izabrah: da razvežeš sveze bezbožnosti, da razrešiš remenje od bremena, da otpustiš potlačene, i da izlomite svaki jaram?
ISA 58:7 Nije li da prelamaš hleb svoj gladnome, i siromahe prognane da uvedeš u kuću? Kad vidiš golog, da ga odeneš, i da se ne kriješ od svog tela?
ISA 58:8 Tada će sinuti videlo tvoje kao zora, i zdravlje će tvoje brzo procvasti, i pred tobom će ići pravda tvoja, slava Gospodnja biće ti zadnja straža.
ISA 58:9 Tada ćeš prizivati, i Gospod će te čuti; vikaćeš, i reći će: Evo me. Ako izbaciš između sebe jaram i prestaneš pružati prst i govoriti zlo;
ISA 58:10 I ako otvoriš dušu svoju gladnome, i nasitiš dušu nevoljnu; tada će zasjati u mraku videlo tvoje i tama će tvoja biti kao podne.
ISA 58:11 Jer će te Gospod voditi vazda, i sitiće dušu tvoju na suši, i kosti tvoje krepiće, i bićeš kao vrt zaliven i kao izvor kome voda ne presiše.
ISA 58:12 I tvoji će sazidati stare pustoline, i podignućeš temelje koji će stajati od kolena do kolena, i prozvaćeš se: Koji sazida razvaline i opravi puteve za naselje.
ISA 58:13 Ako odvratiš nogu svoju od subote da ne činiš šta je tebi drago na moj sveti dan, i ako prozoveš subotu milinom, sveti dan Gospodnji slavnim, i budeš ga slavio ne idući svojim putevima i ne čineći šta je tebi drago, ni govoreći reči,
ISA 58:14 Tada ćeš se veseliti u Gospodu, i izvešću te na visine zemaljske, i daću ti da jedeš nasledstvo Jakova oca svog; jer usta Gospodnja rekoše.
ISA 59:1 Gle, nije okraćala ruka Gospodnja da ne može spasti, niti je otežalo uho Njegovo da ne može čuti.
ISA 59:2 Nego bezakonja vaša rastaviše vas s Bogom vašim, i gresi vaši zakloniše lice Njegovo od vas, da ne čuje.
ISA 59:3 Jer su ruke vaše oskvrnjene krvlju i prsti vaši bezakonjem; usne vaše govore laž i jezik vaš izriče opačinu.
ISA 59:4 Nema nikoga da viče za pravdu, niti ima da se pre za istinu; uzdaju se u ništavilo, i govore laž; začinju nevolju, i rađaju muku.
ISA 59:5 Nose jaja aspidina i tkaju paučinu; ko pojede jaje njihovo umre, i ako koje razbije, izađe guja.
ISA 59:6 Platno njihovo nije za haljine, niti će se oni odenuti svojim poslom; posao je njihov bezakonje i u rukama je njihovim nasilje.
ISA 59:7 Noge im trče na zlo i brze su na prolivanje krvi prave; misli su njihove bezakonje; na putevima je njihovim pustoš i rasap.
ISA 59:8 Put mirni ne znaju, i na putevima njihovim nema pravde; načinili su sebi krive staze; ko god ide po njima, ne zna za mir.
ISA 59:9 Zato je sud daleko od nas, i pravda ne dolazi do nas; čekamo videlo, a ono, eto mrak; svetlost, a ono hodimo po tami.
ISA 59:10 Pipamo kao slepci zid, kao oni koji nemaju očiju pipamo; spotičemo se u podne kao u sumračje; u obilju smo kao mrtvi.
ISA 59:11 Ričemo svikoliki kao medvedi, i jednako učemo kao golubice; čekamo sud, a njega nema, spasenje, a ono je daleko od nas.
ISA 59:12 Jer se prestupi naši umnožiše pred Tobom i gresi naši svedoče na nas; jer su prestupi naši kod nas i bezakonja svoja znamo,
ISA 59:13 Da neveru učinismo i slagasmo Gospodu, i odstupismo od Boga svog, govorismo o nasilju i odmetu, da, sastavljasmo i iznosismo iz srca reči lažne.
ISA 59:14 Zato sud odstupi natrag, i pravda stoji daleko; jer istina pade na ulici i pravda ne može da prođe.
ISA 59:15 I istine je nestalo, i ko se uklanja od zla, postaje plen. To vide Gospod, i ne bi Mu milo što nema suda.
ISA 59:16 I vide gde nema čoveka, i začudi se što nema posrednika; zato učini Mu spasenje mišica Njegova, i pravda Njegova podupre Ga.
ISA 59:17 Jer se obuče u pravdu kao u oklop, i šlem spasenja metnu na glavu; odenu se osvetom kao odelom, i ogrte se revnošću kao plaštem.
ISA 59:18 Po delima, po delima da vrati gnev protivnicima svojim, platu neprijateljima svojim, ostrvima da plati.
ISA 59:19 I bojaće se imena Gospodnjeg sa zapada, i slave Njegove s istoka sunčanog; jer će neprijatelj navaliti kao reka, a Duh će Gospodnji podignuti zastavu suprot njemu.
ISA 59:20 I doći će Izbavitelj u Sion i k onima od Jakova koji se obraćaju od greha, veli Gospod.
ISA 59:21 A ovo će biti zavet moj s njima, veli Gospod: Duh moj, koji je u tebi, i reči moje, koje metnuh u usta tvoja, neće otići od usta tvojih ni od usta semena tvog, ni od usta semena semena tvog, veli Gospod, odsele i doveka.
ISA 60:1 Ustani, svetli se, jer dođe svetlost tvoja, i slava Gospodnja obasja te.
ISA 60:2 Jer, gle, mrak će pokriti zemlju i tama narode; a tebe će obasjati Gospod i slava Njegova pokazaće se nad tobom.
ISA 60:3 I narodi će doći k videlu tvom i ka svetlosti koja će te obasjati.
ISA 60:4 Podigni oči svoje unaokolo, i vidi: svi se skupljaju i idu k tebi, sinovi će tvoji iz daleka doći i kćeri tvoje nosiće se u naručju.
ISA 60:5 Tada ćeš videti, i obradovaćeš se, i srce će ti se udiviti i raširiti, jer će se k tebi okrenuti mnoštvo morsko i sila naroda doći će k tebi.
ISA 60:6 Mnoštvo kamila prekriliće te, dromedari iz Madijana i Efe; svi iz Save doći će, zlato i kad doneće, i slavu Gospodnju javljaće.
ISA 60:7 Sva stada kidarska skupiće se k tebi, ovnovi navajotski biće ti za potrebu; prineseni na oltaru mom biće ugodni, i dom slave svoje proslaviću.
ISA 60:8 Ko su ono što lete kao oblaci i kao golubovi na prozore svoje?
ISA 60:9 Ostrva će me čekati i prve lađe tarsiske, da dovezu sinove tvoje iz daleka, i s njima srebro njihovo i zlato njihovo, imenu Gospoda Boga tvog i Sveca Izrailjevog, jer te proslavi.
ISA 60:10 I tuđini će sazidati zidove tvoje, i carevi njihovi služiće ti; jer u gnevu svom udarih te, a po milosti svojoj pomilovaću te.
ISA 60:11 I tvoja će vrata biti svagda otvorena, neće se zatvoriti ni danju ni noću, da ti se dovede sila naroda, i carevi njihovi da se dovedu.
ISA 60:12 Jer narod i carstvo, koje ti ne bi služilo, poginuće, takvi će se narodi sasvim zatrti.
ISA 60:13 Slava livanska tebi će doći, jela, brest i šimšir, da ukrase mesto svetinje moje da bi proslavio mesto nogu svojih.
ISA 60:14 I sinovi onih koji su te mučili doći će k tebi klanjajući se, i svi koji te preziraše padaće k stopalima nogu tvojih, i zvaće te gradom Gospodnjim, Sionom Sveca Izrailjevog.
ISA 60:15 Što si bio ostavljen i mrzak tako da niko nije prolazio kroza te, mesto toga ću ti učiniti večnu slavu, i veselje od kolena do kolena.
ISA 60:16 Jer ćeš mleko naroda sati, i sise carske dojićeš, i poznaćeš da sam ja Gospod Spasitelj tvoj i Izbavitelj tvoj, Silni Jakovljev.
ISA 60:17 Mesto bronze doneću zlata, i mesto gvožđa doneću srebra, i bronze mesto drva, i gvožđa mesto kamenja, i postaviću ti za upravitelje mir i za nastojnike pravdu.
ISA 60:18 Neće se više čuti nasilje u tvojoj zemlji ni pustošenje i potiranje na međama tvojim; nego ćeš zvati zidove svoje spasenjem i vrata svoja hvalom.
ISA 60:19 Neće ti više biti sunce videlo danju, niti će ti sjajni mesec svetliti; nego će ti Gospod biti videlo večno i Bog tvoj biće ti slava.
ISA 60:20 Neće više zalaziti sunce tvoje, niti će mesec tvoj pomrčati; jer će ti Gospod biti videlo večno, i dani žalosti tvoje svršiće se.
ISA 60:21 I tvoj će narod biti sav pravedan, naslediće zemlju navek; mladica koju sam posadio, delo ruku mojih biće na moju slavu.
ISA 60:22 Od malog će postati hiljada i od nejakog silan narod; ja Gospod brzo ću učiniti to kad bude vreme.
ISA 61:1 Duh je Gospoda Boga na meni, jer me Gospod pomaza da javljam dobre glasove krotkima, posla me da zavijem ranjene u srcu, da oglasim zarobljenima slobodu i sužnjima da će im se otvoriti tamnica.
ISA 61:2 Da oglasim godinu milosti Gospodnje i dan osvete Boga našeg, da utešim sve žalosne,
ISA 61:3 Da učinim žalosnima u Sionu i dam im nakit mesto pepela, ulje radosti umesto žalosti, odelo za pohvalu umesto duha tužnog, da se prozovu hrastovi pravde, sad Gospodnji za slavu Njegovu.
ISA 61:4 I oni će sazidati davnašnje pustoline, podignuće stare razvaline i ponoviće gradove puste, što leže razvaljeni od mnogo naraštaja.
ISA 61:5 I tuđini će stajati i pasti stada vaša, i inostranci će biti vaši orači i vinogradari.
ISA 61:6 A vi ćete se zvati sveštenici Gospodnji, Sluge Boga našeg govoriće vam se, blago naroda ješćete i slavom njihovom hvalićete se.
ISA 61:7 Za dvostruku sramotu vašu, i što se pevaše: Rug je deo njihov, zato će u zemlji njihovoj naslediti dvojinom i imaće večnu radost.
ISA 61:8 Jer ja Gospod ljubim pravdu i mrzim na grabež sa žrtvom paljenicom, i daću im platu uistinu, i večan zavet učiniću s njima.
ISA 61:9 I seme će se njihovo znati u narodima i natražje njihovo među plemenima; ko ih god vidi poznaće ih da su seme koje je blagoslovio Gospod.
ISA 61:10 Veoma ću se radovati u Gospodu, i duša će se moja veseliti u Bogu mom, jer me obuče u haljine spasenja i plaštem pravde ogrte me, kao kad ženik namesti nakit i kao kad se nevesta ukrasi uresom svojim.
ISA 61:11 Jer kao što iz zemlje raste bilje i u vrtu niče šta se poseje, tako će Gospod Bog učiniti da nikne pravda i pohvala pred svim narodima.
ISA 62:1 Siona radi neću umuknuti, i Jerusalima radi neću se umiriti, dokle ne izađe kao svetlost pravda njegova i spasenje se njegovo razgori kao sveća.
ISA 62:2 Tada će videti narodi pravdu tvoju i svi carevi slavu tvoju, i prozvaćeš se novim imenom, koje će usta Gospodnja izreći.
ISA 62:3 I bićeš krasan venac u ruci Gospodnjoj i carska kruna u ruci Boga svog.
ISA 62:4 Nećeš se više zvati ostavljena, niti će se zemlja tvoja zvati pustoš, nego ćeš se zvati milina moja i zemlja tvoja udata, jer ćeš biti mio Gospodu i zemlja će tvoja biti udata.
ISA 62:5 Jer kao što se momak ženi devojkom, tako će se sinovi tvoji oženiti tobom; i kako se raduje ženik nevesti, tako će se tebi radovati Bog tvoj.
ISA 62:6 Na zidovima tvojim, Jerusalime, postavih stražare, koji neće umuknuti nikada, ni danju ni noću. Koji pominjete Gospoda, nemojte ćutati.
ISA 62:7 I ne dajte da se umukne o Njemu dokle ne utvrdi i učini Jerusalim slavom na zemlji.
ISA 62:8 Zakle se Gospod desnicom svojom i krepkom mišicom svojom: neću više dati žito tvoje neprijateljima tvojim da jedu, niti će tuđini piti vino tvoje, oko koga si se trudio;
ISA 62:9 Nego koji ga žanju, oni će ga jesti i hvaliti Gospoda, i koji ga beru oni će ga piti u tremovima svetinje moje.
ISA 62:10 Prođite, prođite kroz vrata, pripravite put narodu; poravnite, poravnite put, uklonite kamenje, podignite zastavu narodima.
ISA 62:11 Evo, Gospod oglasi do krajeva zemaljskih; recite kćeri sionskoj: evo, Spasitelj tvoj ide; evo, plata je Njegova kod Njega i delo Njegovo pred Njim.
ISA 62:12 I oni će se prozvati narod sveti, iskupljenici Gospodnji; a ti ćeš se prozvati: traženi, grad neostavljeni.
ISA 63:1 Ko je ono što ide iz Edoma, iz Vosora, u crvenim haljinama? Krasno odeven, koračajući u veličini sile svoje? Ja sam, koji govorim pravdu i vredan sam spasti.
ISA 63:2 Zašto Ti je crveno odelo i haljine Ti kao u onog koji gazi u kaci?
ISA 63:3 Gazih sam u kaci, i niko između naroda ne beše sa mnom; ali ih izgazih u gnevu svom i potlačih u ljutini svojoj; i krv njihova poprska mi haljine i iskaljah sve odelo svoje.
ISA 63:4 Jer je dan od osvete u srcu mom, i dođe godina da se moji iskupe.
ISA 63:5 Pogledah, a nikoga ne beše da pomogne, i začudih se što nikoga ne beše da podupre; ali me desnica moja izbavi i jarost moja podupre me.
ISA 63:6 I izgazih narode u gnevu svom, i opojih ih jarošću svojom, i prolih na zemlju krv njihovu.
ISA 63:7 Pominjaću dobrotu Gospodnju, hvalu Gospodnju za sve što nam je učinio Gospod, i mnoštvo dobra što je učinio domu Izrailjevom po milosti svojoj i po velikoj dobroti svojoj.
ISA 63:8 Jer reče: Doista su moj narod, sinovi, koji neće izneveriti. I bi im Spasitelj.
ISA 63:9 U svakoj tuzi njihovoj On beše tužan, i anđeo, koji je pred Njim, spase ih. Ljubavi svoje radi i milosti svoje radi On ih izbavi, i podiže ih i nosi ih sve vreme.
ISA 63:10 Ali se odmetaše i žalostiše Sveti Duh Njegov; zato im posta neprijatelj, i ratova na njih.
ISA 63:11 Ali se opomenu starih vremena, Mojsija, naroda svog: gde je Onaj koji ih izvede iz mora s pastirom stada svog? Gde je Onaj što metnu usred njih Sveti Duh svoj?
ISA 63:12 Koji ih vodi slavnom mišicom svojom za desnicu Mojsijevu? Koji razdvoji vodu pred njima, da steče sebi večno ime?
ISA 63:13 Koji ih vodi preko bezdana kao konja preko pustinje, da se ne spotakoše?
ISA 63:14 Duh Gospodnji vodi ih tiho, kao kad stoka silazi u dolinu; tako si vodio svoj narod da stečeš sebi slavno ime.
ISA 63:15 Pogledaj s neba, i vidi iz stana svetinje svoje i slave svoje, gde je revnost Tvoja i sila Tvoja, mnoštvo milosrđa Tvog i milosti Tvoje? Eda li će se meni ustegnuti?
ISA 63:16 Ti si zaista Otac naš, ako i ne zna Avram za nas, i Izrailj nas ne poznaje; Ti si, Gospode, Otac naš, ime Ti je, otkako je veka, Izbavitelj naš.
ISA 63:17 Zašto si nam dao da zađemo, Gospode, s puteva Tvojih? Da nam otvrdne srce da Te se ne bojimo? Vrati se radi sluga svojih, radi plemena nasledstva svog.
ISA 63:18 Zamalo nasledi narod svetosti Tvoje; neprijatelji naši pogaziše svetinju Tvoju.
ISA 63:19 Postasmo kao oni kojima nisi nikada vladao niti je prizivano ime Tvoje nad njima.
ISA 64:1 O da bi razdro nebesa i sišao, da se rastope gore od Tebe,
ISA 64:2 Kao što se na ognju razgori granje i voda uzavri od ognja, da ime Tvoje poznaju neprijatelji Tvoji i da narodi drhću od Tebe.
ISA 64:3 Kad si činio strahote kojima se ne nadasmo, Ti si silazio, i gore se rastapahu od Tebe.
ISA 64:4 Otkako je veka ne ču se, niti se ušima dozna, niti oko vide Boga osim Tebe da bi tako učinio onima koji Ga čekaju.
ISA 64:5 Sretao si onog koji se raduje tvoreći pravdu; pominju Te na putevima Tvojim; gle, Ti si se razgnevio što grešismo; da na njima jednako ostasmo, bismo se spasli.
ISA 64:6 Ali svi bejasmo kao nečisto šta, i sva naša pravda kao nečista haljina; zato opadosmo svi kao list, i bezakonja naša kao vetar odnesoše nas.
ISA 64:7 Nikoga ne bi da priziva ime Tvoje, da ustane da se Tebe drži, jer si sakrio lice svoje od nas i rastopio si nas bezakonjem našim.
ISA 64:8 Ali sada, Gospode, Ti si naš Otac; mi smo kao, a Ti si naš lončar, i svi smo delo ruku Tvojih.
ISA 64:9 Gospode, ne gnevi se veoma, i ne pominji doveka bezakonje; evo, pogledaj; mi smo svi Tvoj narod.
ISA 64:10 Gradovi svetosti Tvoje opusteše; Sion opuste, Jerusalim posta pustoš.
ISA 64:11 Dom naše svetinje i naše krasote, u kome Te slaviše oci naši, izgore ognjem, i sve što nam beše drago potrveno je.
ISA 64:12 Hoćeš li se na to uzdržati, Gospode, i ćutati, i jednako nas mučiti?
ISA 65:1 Potražiše me koji ne pitahu za me; nađoše me koji me ne tražahu; rekoh narodu koji se ne zove mojim imenom: Evo me, evo me.
ISA 65:2 Vas dan pružah ruke svoje narodu nepokornom, koji ide za svojim mislima putem koji nije dobar,
ISA 65:3 Narodu, koji me jednako gnevi u oči, koji prinosi žrtve u vrtovima i kadi na opekama;
ISA 65:4 Koji sede kod grobova i noće u pećinama, jedu meso svinjsko i supa im je nečista u sudovima;
ISA 65:5 Koji govore: Odlazi, ne dohvataj me se, jer sam svetiji od tebe, ti su dim u nozdrvama mojim, dim koji gori vas dan.
ISA 65:6 Eto, napisano je preda mnom: neću ćutati, nego ću platiti, platiću im u nedra.
ISA 65:7 Za bezakonja vaša i za bezakonja otaca vaših, veli Gospod, koji kadiše na gorama, i na humovima ružiše me, izmeriću im u nedra platu za dela koja činiše od početka.
ISA 65:8 Ovako veli Gospod: Kao kad ko nađe vino u grozdu, pa reče: Ne kvari ga, jer je blagoslov u njemu, tako ću učiniti radi sluga svojih, neću ih potrti sve,
ISA 65:9 Jer ću izvesti seme iz Jakova i iz Jude naslednika gorama svojim, i naslediće ih izabranici moji, i sluge moje naseliće se onde.
ISA 65:10 A Saron će biti tor za ovce i dolina ahorska počivalište za goveda narodu mom koji me traži.
ISA 65:11 A vi, koji ostavljate Gospoda, koji zaboravljate svetu goru moju, koji postavljate sto Gadu i lijete naliv Meniju,
ISA 65:12 Vas ću izbrojati pod mač, i svi ćete pripasti na klanje, jer zvah a vi se ne odazivaste, govorih a vi ne slušaste, nego činiste šta je zlo preda mnom i izabraste šta meni nije po volji.
ISA 65:13 Zato ovako veli Gospod Gospod: Gle, sluge će moje jesti, a vi ćete gladovati; gle, sluge će moje piti, a vi ćete biti žedni; gle, sluge će se moje veseliti, a vi ćete se stideti.
ISA 65:14 Gle, sluge će moje pevati od radosti u srcu, a vi ćete vikati od žalosti u srcu i ridaćete od tuge u duhu.
ISA 65:15 I ostavićete ime svoje izabranima mojim za uklin; i Gospod će te Bog ubiti, a sluge će svoje nazvati drugim imenom.
ISA 65:16 Ko se uzblagosilja na zemlji, blagosiljaće se Bogom istinitim; a ko se uskune na zemlji, kleće se Bogom istinitim; jer će se prve nevolje zaboraviti i sakrivene će biti od očiju mojih.
ISA 65:17 Jer, gle, ja ću stvoriti nova nebesa i novu zemlju, i šta je pre bilo neće se pominjati niti će na um dolaziti.
ISA 65:18 Nego se radujte i veselite se doveka radi onog što ću ja stvoriti; jer gle, ja ću stvoriti Jerusalim da bude veselje i narod njegov da bude radost.
ISA 65:19 I ja ću se veseliti radi Jerusalima, i radovaću se radi naroda svog, i neće se više čuti u njemu plač ni jauk.
ISA 65:20 Neće više biti onde malog deteta ni starca koji ne bi navršio dana svojih; jer će dete umirati od sto godina, a grešnik od sto godina biće proklet.
ISA 65:21 I oni će graditi kuće i sedeće u njima; i sadiće vinograde i ješće rod njihov.
ISA 65:22 Neće oni graditi a drugi se naseliti, neće saditi a drugi jesti, jer će dani narodu mom biti kao dani drvetu, i izabranicima će mojim ovetšati dela ruku njihovih.
ISA 65:23 Neće raditi uzalud, niti će rađati za strah, jer će biti seme blagoslovenih od Gospoda, i natražje će njihovo biti s njima.
ISA 65:24 I pre nego poviču, ja ću se odazvati; još će govoriti, a ja ću uslišiti.
ISA 65:25 Vuk i jagnje zajedno će pasti, i lav će jesti slamu kao vo; a zmiji će biti hrana prah; neće uditi ni potirati na svoj svetoj gori mojoj, veli Gospod.
ISA 66:1 Ovako veli Gospod: Nebo je presto moj i zemlja podnožje nogama mojim: gde je dom koji biste mi sazidali, i gde je mesto za moje počivanje?
ISA 66:2 Jer je sve to ruka moja stvorila, to je postalo sve, veli Gospod. Ali na koga ću pogledati? Na nevoljnog i na onog ko je skrušenog duha i ko drhće od moje reči.
ISA 66:3 Ko kolje vola, to je kao da ubije čoveka; ko kolje ovcu, to je kao da zakolje psa; ko prinosi dar, to je kao da prinese krv svinjsku; ko kadi kadom, to je kao da blagoslovi idola. To oni izabraše na putevima svojim, i duši se njihovoj mile gadovi njihovi.
ISA 66:4 Izabraću i ja prema nevaljalstvu njihovom, i pustiću na njih čega se boje; jer zvah a niko se ne odazva, govorih a oni ne slušaše, nego činiše šta je zlo preda mnom i izabraše šta meni nije po volji.
ISA 66:5 Slušajte reč Gospodnju, koji drhćete od Njegove reči: braća vaša, koja mrze na vas i izgone vas imena mog radi, govore: Neka se pokaže slava Gospodnja. I pokazaće se na vašu radost, a oni će se posramiti.
ISA 66:6 Vika ide iz grada, glas iz crkve, glas Gospodnji koji plaća neprijateljima svojim.
ISA 66:7 Ona se porodi pre nego oseti bolove, pre nego joj dođoše muke, rodi detića.
ISA 66:8 Ko je ikada čuo to? Ko je video takvo šta? Može li zemlja roditi u jedan dan? Može li se narod roditi ujedanput? A Sion rodi sinove svoje čim oseti bolove.
ISA 66:9 Eda li ja, koji otvaram matericu, ne mogu roditi? veli Gospod. Eda li ću ja, koji dajem da se rađa, biti bez poroda, veli Bog tvoj.
ISA 66:10 Radujte se s Jerusalimom i veselite se u njemu svi koji ga ljubite; radujte se s njim svi koji ga žaliste.
ISA 66:11 Jer ćete sati sise od utehe njegove, i nasitićete se, ješćete i naslađivaćete se u svetlosti slave njegove.
ISA 66:12 Jer ovako veli Gospod: Gle, ja ću kao reku dovesti k njemu mir i slavu naroda kao potok bujan, pa ćete sati; bićete nošeni na rukama i milovani na kolenima.
ISA 66:13 Kao kad koga mati njegova teši tako ću ja vas tešiti, i utešićete se u Jerusalimu.
ISA 66:14 Videćete i obradovaće se srce vaše i kosti će se vaše pomladiti kao trava, i znaće se ruka Gospodnja na slugama Njegovim i gnev na neprijateljima Njegovim.
ISA 66:15 Jer, gle, Gospod će doći s ognjem, i kola će Mu biti kao vihor, da izlije gnev svoj u jarosti i pretnju u plamenu ognjenom.
ISA 66:16 Jer će Gospod suditi ognjem i mačem svojim svakom telu, i mnogo će biti pobijenih od Gospoda.
ISA 66:17 Koji se osveštavaju i koji se očišćavaju u vrtovima jedan za drugim javno, koji jedu meso svinjsko i stvari gadne i miševe, svi će izginuti, veli Gospod.
ISA 66:18 A ja znam dela njihova i misli njihove, i doći će vreme, te ću sabrati sve narode i jezike, i doći će i videće slavu moju.
ISA 66:19 I postaviću znak na njih, i poslaću između njih koji se spasu k narodima u Tarsis, u Ful i u Lud, koji natežu luk, u Tuval i u Javan i na daleka ostrva, koja ne čuše glas o meni niti videše slavu moju, i javljaće slavu moju po narodima.
ISA 66:20 I svu će braću vašu iz svih naroda dovesti Gospodu na dar na konjima i na kolima i na nosilima i na mazgama i na kamilama ka svetoj gori mojoj u Jerusalim, veli Gospod, kao što prinose sinovi Izrailjevi dar u čistom sudu u dom Gospodnji.
ISA 66:21 I između njih ću uzeti sveštenike i Levite, veli Gospod.
ISA 66:22 Jer kao što će nova nebesa i nova zemlja, što ću ja načiniti, stajati preda mnom, veli Gospod, tako će stajati seme vaše i ime vaše.
ISA 66:23 I od mladine do mladine, i od subote do subote dolaziće svako telo da se pokloni preda mnom, veli Gospod.
ISA 66:24 I izlaziće i gledaće mrtva telesa onih ljudi koji se odmetnuše od mene; jer crv njihov neće umreti i oganj njihov neće se ugasiti, i biće gad svakom telu.
JER 1:1 Reči Jeremije, sina Helkijinog, između sveštenika koji behu u Anatotu u zemlji Venijaminovoj,
JER 1:2 kome dođe reč Gospodnja u vreme Josije sina Amonovog, cara Judinog, trinaeste godine carovanja njegovog,
JER 1:3 i u vreme Joakima sina Josijinog, cara Judinog, do svršetka jedanaeste godine carovanja Sedekije sina Josijinog nad Judom, dok ne bi preseljen Jerusalim, petog meseca.
JER 1:4 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
JER 1:5 Pre nego te sazdah u utrobi, znah te; i pre nego iziđe iz utrobe, posvetih te; za proroka narodima postavih te.
JER 1:6 A ja rekoh: Oh, Gospode, Gospode! Evo, ne znam govoriti, jer sam dete.
JER 1:7 A Gospod mi reče: Ne govori: Dete sam; nego idi kuda te god pošaljem, i govori šta ti god kažem.
JER 1:8 Ne boj ih se, jer sam ja s tobom da te izbavljam, govori Gospod.
JER 1:9 I pruživši Gospod ruku svoju dotače se usta mojih, i reče mi Gospod: Eto, metnuh reči svoje u tvoja usta.
JER 1:10 Vidi, postavljam te danas nad narodima i carstvima da istrebljuješ i obaraš, i da zatireš i raskopavaš, i da gradiš i da sadiš.
JER 1:11 Posle mi dođe reč Gospodnja govoreći: Šta vidiš, Jeremija? I rekoh: Vidim prut bademov.
JER 1:12 Tada mi reče Gospod: Dobro si video, jer ću nastati oko reči svoje da je izvršim.
JER 1:13 Opet mi dođe reč Gospodnja drugom govoreći: Šta vidiš? I rekoh: Vidim lonac gde vri, i prednja mu je strana prema severu.
JER 1:14 Tada mi reče Gospod: Sa severa će navaliti zlo na sve stanovnike ove zemlje.
JER 1:15 Jer, gle, ja ću sazvati sve porodice iz severnih carstava, veli Gospod, te će doći, i svaki će metnuti svoj presto na vratima jerusalimskim i oko svih zidova njegovih i oko svih gradova Judinih.
JER 1:16 I izreći ću im sud svoj za svu zloću njihovu što me ostaviše, i kadiše drugim bogovima, i klanjaše se delu ruku svojih.
JER 1:17 Ti dakle opaši se i ustani i govori im sve što ću ti zapovediti; ne boj ih se, da te ne bih satro pred njima.
JER 1:18 Jer evo ja te postavljam danas kao tvrd grad i kao stup gvozden i kao zidove bronzane svoj ovoj zemlji, carevima Judinim i knezovima njegovim i sveštenicima njegovim i narodu zemaljskom.
JER 1:19 Oni će udariti na te, ali te neće nadvladati, jer sam ja s tobom, veli Gospod, da te izbavljam.
JER 2:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
JER 2:2 Idi i viči Jerusalimu da čuje i govori: Ovako veli Gospod: Opominjem te se po milosti u mladosti tvojoj i po ljubavi o veridbi tvojoj, kad iđaše za mnom po pustinji, i po zemlji gde se ne seje.
JER 2:3 Izrailj beše svetinja Gospodu i prvina od rodova Njegovih; koji je jeđahu svi behu krivi, zlo dolažaše na njih, veli Gospod.
JER 2:4 Čujte reč Gospodnju, dome Jakovljev i sve porodice doma Izrailjevog.
JER 2:5 Ovako veli Gospod: Kakvu nepravdu nađoše oci vaši u mene, te odstupiše od mene, i pristaše za ništavilom, i postaše ništavi?
JER 2:6 I ne rekoše: Gde je Gospod koji nas je izveo iz zemlje misirske, koji nas je vodio po pustinji, po zemlji pustoj i punoj propasti, po zemlji suvoj i gde je sen smrtni, po zemlji preko koje niko nije hodio i u kojoj niko nije živeo?
JER 2:7 I kad vas dovedoh u zemlju rodnu da jedete rod njen i dobra njena, došavši oskvrniste zemlju moju i od nasledstva mog načiniste gad.
JER 2:8 Sveštenici ne rekoše: Gde je Gospod? I koji se bave zakonom ne poznaše me, i pastiri odustaše me, i proroci prorokovaše Valom i idoše za stvarima zaludnim.
JER 2:9 Za to ću se još preti s vama, veli Gospod, i sa sinovima sinova vaših preću se.
JER 2:10 Jer prođite ostrva kitimska i vidite i pošljite u Kidar, i razgledajte dobro, i vidite, je li bilo takvo šta:
JER 2:11 Je li koji narod promenio bogove, ako i nisu bogovi? A moj narod promeni slavu svoju na stvar zaludnu.
JER 2:12 Čudite se tome, nebesa, i zgrozite se i upropastite se! Veli Gospod.
JER 2:13 Jer dva zla učini moj narod: ostaviše mene, izvor žive vode, i iskopaše sebi studence, studence isprovaljivane, koji ne mogu da drže vode.
JER 2:14 Je li Izrailj rob? Je li rob u kući rođen? Zašto posta grabež?
JER 2:15 Rikaše na nj lavići i dizaše glas svoj, i obratiše zemlju njegovu u pustoš; gradovi su mu popaljeni, te nema nikoga da živi u njima.
JER 2:16 I sinovi nofski i tafneski opasoše ti teme.
JER 2:17 Nisi li to sam sebi učinio ostavivši Gospoda Boga svog kad te vođaše putem?
JER 2:18 A sada šta će ti put misirski da piješ vode siorske? Šta li će ti put asirski da piješ vode iz reke?
JER 2:19 Tvoja će te zloća pokarati i tvoje će te odmetanje prekoriti. Poznaj dakle i vidi da je zlo i gorko što si ostavio Gospoda Boga svog i što nema straha mog u tebi, veli Gospod Gospod nad vojskama.
JER 2:20 Jer davno izlomih jaram tvoj i raskidoh sveze tvoje, i ti reče: Neću biti sluga; a na svaki visoki hum i pod svako zeleno drvo ideš da se kurvaš.
JER 2:21 Ja te posadih, lozu izabranu, sve seme istinito; pa kako mi se promeni i izmetnu se odvoda od tuđe loze?
JER 2:22 Da se izmiješ salitrom i uzmeš mnogo sapuna, opet će se poznavati bezakonje tvoje preda mnom, veli Gospod Gospod.
JER 2:23 Kako možeš reći: Nisam se oskvrnio, nisam išao za Valima? Pogledaj put svoj po dolu; poznaj šta si učinila, brza kamilo, koja ostavljaš znake na svojim putevima.
JER 2:24 Kao divlja magarica, koja je navikla na pustinju i po želji duše svoje vuče u se vetar, kad navali, ko će je vratiti? Koji je traže neće se umoriti, naći će je u mesecu njenom.
JER 2:25 Čuvaj nogu svoju, da nije bosa, i grlo svoje, da ne žedni. Ali ti veliš: Od toga nema ništa; ne, jer ljubim tuđe, i za njima ću ići.
JER 2:26 Kao što se lupež posrami kad se uhvati, tako će se posramiti dom Izrailjev, oni, carevi njihovi, knezovi njihovi, i sveštenici njihovi i proroci njihovi,
JER 2:27 Koji govore drvetu: Ti si otac moj; i kamenu: Ti si me rodio; jer mi okrenuše leđa, a ne lice; a kad su u nevolji govore: Ustani i izbavi nas.
JER 2:28 A gde su bogovi tvoji koje si načinio sebi? Neka ustanu, ako te mogu izbaviti kad si u nevolji, jer imaš, Juda, bogova koliko gradova.
JER 2:29 Zašto hoćete da se pravdate sa mnom? Vi ste se svi odmetnuli od mene, veli Gospod.
JER 2:30 Uzalud bih sinove vaše, ne primiše nauke; mač vaš proždre proroke vaše kao lav koji davi.
JER 2:31 O rode! Vidite reč Gospodnju; bejah li pustinja Izrailju ili mračna zemlja? Zašto govori moj narod: Gospodari smo, nećemo više doći k tebi?
JER 2:32 Zaboravlja li devojka svoj nakit i nevesta ures svoj? A narod moj zaboravi me toliko dana da im nema broja.
JER 2:33 Zašto govoriš da je dobar tvoj put tražeći šta ljubiš? Pa si i nevaljale žene naučio svojim putevima.
JER 2:34 I još na skutovima tvojim nalazi se krv siromaha pravih; ne nalazim kopajući, nego je na svima njima.
JER 2:35 A ti govoriš: Nisam kriv, gnev se Njegov odvratio od mene. Evo ja ću se preti s tobom što govoriš: Nisam zgrešio.
JER 2:36 Zašto trčkaš tako menjajući svoj put? Posramićeš se od Misirca kako si se posramio od Asirca.
JER 2:37 Otići ćeš i odatle s rukama nad glavom svojom, jer Gospod odbacuje uzdanice tvoje, i nećeš biti srećan u njima.
JER 3:1 Govore: Ako ko pusti ženu svoju, i ona otišavši od njega uda se za drugog, hoće li se onaj vratiti k njoj? Ne bi li se sasvim oskvrnila ona zemlja? A ti si se kurvala s mnogim milosnicima; ali opet vrati se k meni, veli Gospod.
JER 3:2 Podigni oči svoje k visinama, i pogledaj gde se nisi kurvala; na putevima si sedela čekajući ih kao Arapin u pustinji, i oskvrnila si zemlju kurvarstvom svojim i zloćom svojom.
JER 3:3 Zato se ustaviše daždi, i ne bi poznog dažda; ali u tebe beše čelo žene kurve, i ne hte se stideti.
JER 3:4 Hoćeš li odsele vikati k meni: Oče moj, Ti si vođ mladosti moje?
JER 3:5 Hoće li se srditi jednako? Hoće li se gneviti do veka? Eto, govoriš, a činiš zlo koliko god možeš.
JER 3:6 Još mi reče Gospod za vremena cara Josije: Jesi li video šta učini odmetnica, Izrailj? Kako odlazi na svako visoko brdo i pod svako zeleno drvo, i kurva se onde.
JER 3:7 I, pošto učini sve to, rekoh: Vrati se k meni; ali se ne vrati; i to vide nevernica, sestra njena, Juda.
JER 3:8 I svide mi se za sve to što učini preljubu odmetnica Izrailj da je pustim i dam joj knjigu raspusnu; ali se ne poboja nevernica sestra joj Juda, nego otide, te se i ona prokurva.
JER 3:9 I sramotnije kurvanjem svojim oskvrni zemlju, jer činjaše preljubu s kamenom i s drvetom.
JER 3:10 I kod svega toga ne vrati se k meni nevernica sestra joj Juda svim srcem svojim, nego lažno, govori Gospod.
JER 3:11 Za to mi reče Gospod: Odmetnica Izrailj opravda se više nego nevernica Juda.
JER 3:12 Idi i viči ove reči k severu, i reci: Vrati se, odmetnice Izrailju, veli Gospod, i neću pustiti da padne gnev moj na vas, jer sam milostiv, veli Gospod, neću se gneviti do veka.
JER 3:13 Samo poznaj bezakonje svoje, da si se odmetnula Gospodu Bogu svom, te si tumarala k tuđima pod svako drvo zeleno, i niste slušali glas moj, veli Gospod.
JER 3:14 Obratite se, sinovi odmetnici, veli Gospod, jer sam ja muž vaš, i uzeću vas, jednog iz grada i dva iz porodice, i odvešću vas u Sion.
JER 3:15 I daću vam pastire po srcu svom, koji će vas pasti znanjem i razumom.
JER 3:16 I kad se umnožite i narodite u zemlji, onda se, veli Gospod, neće više govoriti: Kovčeg zaveta Gospodnjeg; niti će im dolaziti na um niti će ga pominjati, niti će hoditi k njemu, niti će ga više opravljati.
JER 3:17 U to će se vreme Jerusalim zvati presto Gospodnji, i svi će se narodi sabrati u nj, k imenu Gospodnjem u Jerusalimu, i neće više ići po misli srca svog zlog.
JER 3:18 U to će vreme dom Judin ići s domom Izrailjevim, i doći će zajedno iz zemlje severne u zemlju koju dadoh u nasledstvo ocima vašim.
JER 3:19 Ali ja rekoh: Kako bih te postavio među sinove i dao ti zemlju željenu, krasno nasledstvo mnoštva naroda? I rekoh: Ti ćeš me zvati: Oče moj; i nećeš se odvratiti od mene.
JER 3:20 Doista kao što žena izneveri druga svog, tako izneveriste mene, dome Izrailjev, veli Gospod.
JER 3:21 Glas po visokim mestima neka se čuje, plač, molbe sinova Izrailjevih, jer prevratiše put svoj, zaboraviše Gospoda Boga svog.
JER 3:22 Vratite se, sinovi odmetnici, i isceliću odmete vaše. Evo, mi idemo k Tebi, jer si Ti Gospod Bog naš.
JER 3:23 Doista, zaludu su humovi, mnoštvo gora; doista, u Gospodu je Bogu našem spasenje Izrailjevo.
JER 3:24 Jer ta sramota proždre trud otaca naših od detinjstva našeg, ovce njihove i goveda njihova, sinove njihove i kćeri njihove.
JER 3:25 Ležimo u sramoti svojoj, i pokriva nas rug naš; jer Gospodu Bogu svom grešismo mi i oci naši od detinjstva svog do danas, i ne slušasmo glas Gospoda Boga svog.
JER 4:1 Ako ćeš se vratiti, Izrailju, veli Gospod, k meni se vrati, i ako ukloniš gadove svoje ispred mene, nećeš se skitati.
JER 4:2 I klećeš se istinito, verno i pravo: Tako da je živ Gospod. I narodi će se blagosiljati Njim, i Njim će se hvaliti.
JER 4:3 Jer ovako veli Gospod Judejcima i Jerusalimljanima: orite sebi krčevinu, i ne sejte u trnje.
JER 4:4 Obrežite se Gospodu, i skinite okrajak sa srca svog, Judejci i Jerusalimljani, da ne iziđe jarost moja kao oganj i razgori se da ne bude nikoga ko bi ugasio za zla dela vaša.
JER 4:5 Objavite u Judeji i oglasite u Jerusalimu i recite: trubite u trubu po zemlji; vičite, sazovite narod i recite: Skupite se, i uđimo u tvrde gradove.
JER 4:6 Podignite zastavu prema Sionu, bežite i ne stajte, jer ću dovesti zlo od severa i pogibao veliku.
JER 4:7 Izlazi lav iz česte svoje i koji zatire narode krenuvši se ide s mesta svog da obrati zemlju tvoju u pustoš, gradovi tvoji da se raskopaju da ne bude nikoga u njima.
JER 4:8 Za to pripašite kostret, plačite i ridajte, jer se žestoki gnev Gospodnji nije odvratio od nas.
JER 4:9 I tada će, veli Gospod, nestati srca caru i srca knezovima, i sveštenici će se udiviti i proroci će se začuditi.
JER 4:10 I rekoh: Ah Gospode Gospode! Baš si prevario ovaj narod i Jerusalim govoreći: Imaćete mir, a mač dođe do duše.
JER 4:11 U to će se vreme kazati ovom narodu i Jerusalimu: Vetar vruć s visokih mesta u pustinji duva ka kćeri naroda mog, ne da proveje ni pročisti.
JER 4:12 Vetar jači od tih doći će mi; i ja ću im sada izreći sud.
JER 4:13 Gle, kao oblak podiže se, i kola su mu kao vihor, konji su mu brži od orlova. Teško nama! Propadosmo.
JER 4:14 Umij srce svoje od zla, Jerusalime, da bi se izbavio; dokle će stajati u tebi misli tvoje ništave?
JER 4:15 Jer glas javlja od Dana, i oglašuje zlo od gore Jefremove.
JER 4:16 Kazujte narodima; evo oglašujte za Jerusalim da idu stražari iz daleke zemlje, i puštaju glas svoj na gradove Judine.
JER 4:17 Kao čuvari poljski staće oko njega, jer se odmetnu od mene, veli Gospod.
JER 4:18 Put tvoj i dela tvoja to ti učiniše; to je od zla tvog da je gorko i da ti dopire do srca.
JER 4:19 Jaoh utroba, jaoh utroba! Boli me u srcu; srce mi bije; ne mogu ćutati; jer glas trubni čuješ, dušo moja, viku ubojnu.
JER 4:20 Pogibao na pogibao oglašuje se; jer se pustoši sva zemlja, najedanput će se opustošiti moji šatori, zavesi moji za čas.
JER 4:21 Dokle ću gledati zastavu? Slušati glas trubni?
JER 4:22 Jer je narod moj bezuman, ne poznaje me, ludi su sinovi i bez razuma, mudri su da zlo čine, a dobro činiti ne umeju.
JER 4:23 Pogledah na zemlju, a gle bez obličja je i pusta; i na nebo, a svetlosti njegove nema.
JER 4:24 Pogledah na gore, a gle, tresu se i svi humovi drmaju se.
JER 4:25 Pogledah, a gle, nema čoveka, i sve ptice nebeske odletele.
JER 4:26 Pogledah, a gle, Karmil je pustinja i svi gradovi njegovi oboreni od Gospoda, od žestokog gneva Njegovog.
JER 4:27 Jer ovako govori Gospod: Sva će zemlja opusteti; ali neću sasvim zatrti.
JER 4:28 Zato će tužiti zemlja, i nebo će gore potamneti, jer rekoh, namislih, i neću se raskajati, niti ću udariti natrag.
JER 4:29 Od vike konjika i strelaca pobeći će svi gradovi, otići će u guste šume i na stene će se popeti; svi će gradovi biti ostavljeni i niko neće u njima živeti.
JER 4:30 A ti, opustošena, šta ćeš činiti? Ako se i oblačiš u skerlet, ako se i kitiš nakitom zlatnim, i mažeš lice svoje, zaludu se krasiš, preziru te milosnici, traže dušu tvoju.
JER 4:31 Jer čujem glas kao porodiljin, cviljenje kao žene koja se prvi put porađa, glas kćeri sionske, koja rida, pruža ruke svoje govoreći: Teško meni! Jer mi nestaje duša od ubilaca.
JER 5:1 Prođite po ulicama jerusalimskim, i vidite sada i razberite i potražite po ulicama njegovim, hoćete li naći čoveka, ima li ko da čini što je pravo i da traži istinu, pa ću oprostiti.
JER 5:2 Ako i govore: Tako da je živ Gospod! Opet se krivo kunu.
JER 5:3 Gospode! Ne gledaju li oči Tvoje na istinu! Biješ ih, ali ih ne boli; satireš ih, ali neće da prime nauke, tvrđe im je lice od kamena, neće da se obrate.
JER 5:4 I ja rekoh: Siromasi su, ludo rade, jer ne znaju put Gospodnji, zakon Boga svog.
JER 5:5 Idem k vlasteljima, i njima ću govoriti, jer oni znaju put Gospodnji, zakon Boga svog; ali i oni izlomiše jaram, pokidaše sveze.
JER 5:6 Za to će ih pobiti lav iz šume, vuk će ih večernji potrti, ris će vrebati kod gradova njihovih, ko god iziđe iz njih biće rastrgnut, jer je mnogo greha njihovih i silni su odmeti njihovi.
JER 5:7 Kako ću ti oprostiti to? Sinovi tvoji ostaviše mene, i kunu se onima koji nisu bogovi. Kako ih nasitih, stadoše činiti preljubu, i u kuću kurvinu stiču se gomilom.
JER 5:8 Jutrom su kad ustaju kao tovni konji, svaki rže za ženom bližnjeg svog.
JER 5:9 Za to li neću pohoditi? Veli Gospod, i duša moja neće li se osvetiti takvom narodu?
JER 5:10 Izađite mu na zidove i razvalite, ali nemojte sasvim zatrti, skinite mu prevornice, jer nisu Gospodnje.
JER 5:11 Jer me sasvim izneveri dom Izrailjev i dom Judin, veli Gospod.
JER 5:12 Udariše u bah Gospodu i rekoše: Nije tako, neće nas zlo zadesiti, i nećemo videti mača ni gladi.
JER 5:13 A ti proroci otići će u vetar, i reči nema u njima, njima će biti tako.
JER 5:14 Zato ovako veli Gospod Gospod nad vojskama: Kad tako govorite, evo ja ću učiniti da reči moje u ustima tvojim budu kao oganj, a ovaj narod drva, te će ih spaliti.
JER 5:15 Gle, ja ću dovesti na vas narod iz daleka, dome Izrailjev, veli Gospod, narod jak, narod star, narod kome jezika nećeš znati niti ćeš razumeti šta govori;
JER 5:16 Kome je tul kao grob otvoren, svi su jaki.
JER 5:17 I poješće letinu tvoju i hleb tvoj, što sinovi tvoji i kćeri tvoje hteše jesti, poješće ovce tvoje i goveda tvoja, poješće vinovu lozu tvoju i smokve tvoje, i mačem će zatrti tvrde gradove tvoje u koje se uzdaš.
JER 5:18 Ali ni tada, veli Gospod, neću vas sasvim zatrti.
JER 5:19 Jer kad kažete: Zašto nam čini Gospod Bog naš sve ovo? Tada im reci: Kako ostaviste mene i služiste tuđim bogovima u zemlji svojoj, tako ćete služiti tuđincima u zemlji koja nije vaša.
JER 5:20 Javite ovo u domu Jakovljevom, i oglasite u Judi, govoreći:
JER 5:21 Čujte ovo, ludi i bezumni narode, koji imate oči, a ne vidite, koji imate uši, a ne čujete.
JER 5:22 Mene li se nećete bojati? Veli Gospod; od mene li nećete drhtati? Koji postavih pesak moru za među večnom naredbom, i neće preći preko nje; ako mu i ustaju vali, neće nadjačati, ako i buče, neće je preći.
JER 5:23 Ali je u naroda ovog srce uporno i nepokorno; odstupiše i otidoše.
JER 5:24 Niti rekoše u srcu svom: Bojmo se Gospoda Boga svog, koji nam daje dažd rani i pozni na vreme, i čuva nam nedelje određene za žetvu.
JER 5:25 Bezakonja vaša odvraćaju to, i gresi vaši odbijaju dobro od vas.
JER 5:26 Jer se nalaze u narodu mom bezbožnici, koji vrebaju kao ptičari kad se pritaje, meću zamke da hvataju ljude.
JER 5:27 Kao krletka puna ptica tako su kuće njihove pune prevare; zato postaše veliki i obogatiše.
JER 5:28 Ugojiše se, sjaju se, mimoilaze zlo, ne čine pravde ni siročetu, i opet im je dobro, i ne daju pravice ubogima.
JER 5:29 Zato li neću pohoditi? Veli Gospod, i duša moja neće li se osvetiti takvom narodu?
JER 5:30 Čudo i strahota biva u zemlji.
JER 5:31 Proroci prorokuju lažno, i sveštenici gospoduju preko njih, i narodu je mom to milo. A šta ćete raditi na posledak?
JER 6:1 Skupite se iz Jerusalima, sinovi Venijaminovi, i u Tekuji zatrubite u trubu, i podignite znak ognjen nad Vet-Akeremom, jer se vidi zlo od severa i velika pogibao.
JER 6:2 Učinih kćer sionsku da je kao lepa i nežna devojka.
JER 6:3 K njoj će doći pastiri sa stadima svojim, razapeće oko nje šatore, svaki će opasti svoje mesto.
JER 6:4 Spremite rat na nju, ustanite da udarimo u podne. Teško nama, jer dan naže, i senke večernje oduljaše.
JER 6:5 Ustanite da udarimo obnoć i razvalimo dvorove njene.
JER 6:6 Jer ovako govori Gospod nad vojskama: Secite drva, i načinite opkope prema Jerusalimu; to je grad koji treba pohoditi; koliki je god, nasilje je u njemu.
JER 6:7 Kao što izvor toči vodu svoju, tako on toči zloću svoju; nasilje i otimanje čuje se u njemu, preda mnom su jednako bolovi i rane.
JER 6:8 Popravi se, Jerusalime, da se ne otrgne duša moja od tebe, da te ne obratim u pustinju, u zemlju gde se ne živi.
JER 6:9 Ovako govori Gospod nad vojskama: Ostatak će se Izrailjev pabirčiti kao vinova loza. Turaj ruku svoju kao berač u kotarice.
JER 6:10 Kome ću govoriti i svedočiti da čuju? Gle, uho im je neobrezano, te ne mogu čuti; gle, reč je Gospodnja njima podsmeh, nije im mila.
JER 6:11 Za to sam pun gneva Gospodnjeg; iznemogoh ustežući ga; prosuću ga na decu po ulicama i na sabrane mladiće, i čovek i žena uhvatiće se, i stari i vremeniti.
JER 6:12 I kuće će njihove pripasti drugima, i njive i žene, kad mahnem rukom svojom na stanovnike ove zemlje, veli Gospod.
JER 6:13 Jer od malog do velikog svi se dadoše na lakomstvo, i prorok i sveštenik, svi su varalice.
JER 6:14 I leče rane kćeri naroda mog ovlaš, govoreći: Mir, mir; a mira nema.
JER 6:15 Eda li se postideše što činiše gad? Niti se postideše niti znaju za stid; za to će popadati među onima koji padaju; kad ih pohodim, popadaće, veli Gospod.
JER 6:16 Gospod reče ovako: Stanite na putevima i pogledajte, i pitajte za stare staze, koji je put dobar, pa idite po njemu, i naći ćete mir duši svojoj. A oni rekoše: Nećemo da idemo.
JER 6:17 I postavih vam stražare govoreći: Pazite na glas trubni. A oni rekoše: Nećemo da pazimo.
JER 6:18 Zato čujte, narodi, i poznaj, zbore, šta je među njima.
JER 6:19 Čuj, zemljo! Evo ja ću pustiti zlo na ovaj narod, plod misli njihovih, jer ne paze na moje reči, i odbaciše zakon moj.
JER 6:20 Šta će mi tamjan, što dolazi iz Save, i dobri cimet iz daleke zemlje? Žrtve vaše paljenice nisu mi ugodne, niti su mi prinosi vaši mili.
JER 6:21 Zato ovako govori Gospod: Evo ja ću metnuti ovom narodu smetnje, o koje će se spotaći i očevi i sinovi, sused i prijatelj mu, i poginuće.
JER 6:22 Ovako govori Gospod: Evo narod će doći iz zemlje severne, i velik će narod ustati od krajeva zemaljskih.
JER 6:23 Luk i koplje nosiće, žestoki će biti i nemilostivi, glas će im bučati kao more, i jahaće na konjima, spremni kao junaci da se biju s tobom, kćeri sionska.
JER 6:24 Kad čujemo glas o njemu, klonuće nam ruke, tuga će nas spopasti i bolovi kao porodilju.
JER 6:25 Ne izlazite u polje, i putem ne idite, jer je mač neprijateljev i strah unaokolo.
JER 6:26 Kćeri naroda mog, pripaši kostret i valjaj se u pepelu, žali kao za sinom jedincem i ridaj gorko, jer će brzo doći na nas zatirač.
JER 6:27 Postavih te da si stražara i grad narodu mom da doznaješ i izviđaš put njihov.
JER 6:28 Svi su odmetnici nad odmetnicima, idu te opadaju, bronza su i gvožđe, svi su pokvareni.
JER 6:29 Izgoreše mehovi, oganj sažeže olovo, uzalud se pretapa, jer se zla ne mogu odlučiti.
JER 6:30 Oni će se zvati srebro lažno, jer ih Gospod odbaci.
JER 7:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 7:2 Stani na vratima doma Gospodnjeg, i oglasi onde ovu reč, i reci: Čujte reč Gospodnju, svi Judejci, koji ulazite na ova vrata da se poklonite Gospodu.
JER 7:3 Ovako govori Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Popravite svoje puteve i dela svoja, pa ću učiniti da stanujete na ovom mestu.
JER 7:4 Ne uzdajte se u lažne reči govoreći: Crkva Gospodnja, crkva Gospodnja, crkva Gospodnja ovo je.
JER 7:5 Nego doista popravite svoje puteve i dela svoja, i sudite pravo između čoveka i bližnjeg njegova.
JER 7:6 Inostrancu, siroti i udovici ne činite krivo, i krv pravu ne prolivajte na ovom mestu, i ne idite za drugim bogovima na svoje zlo.
JER 7:7 Tada ću učiniti da stanujete od veka do veka na ovom mestu, u zemlji koju sam dao ocima vašim.
JER 7:8 Eto, vi se uzdate u reči lažne, koje ne pomažu.
JER 7:9 Kradete, ubijate i činite preljubu, kunete se krivo, i kadite Valima, i idete za drugim bogovima, kojih ne znate;
JER 7:10 pa onda dohodite i stajete preda mnom u ovom domu, koji se zove mojim imenom, i govorite: Izbavismo se, da činite sve ove gadove.
JER 7:11 Je li ovaj dom, koji se zove mojim imenom, u vašim očima pećina hajdučka? Gle, i ja vidim, veli Gospod.
JER 7:12 Nego idite sada na moje mesto, koje je bilo u Silomu, gde namestih ime svoje ispočetka, i vidite šta sam mu učinio za zloću naroda svog Izrailja.
JER 7:13 Zato sada, što činite sva ona dela, veli Gospod, i što vam govorim zarana jednako, a vi ne slušate, i kad vas zovem, a vi se ne odazivate,
JER 7:14 zato ću učiniti tom domu, koji se zove mojim imenom, u koji se vi uzdate, i ovom mestu, koje dadoh vama i ocima vašim, kao što sam učinio Silomu.
JER 7:15 I odbaciću vas od lica svog, kao što sam odbacio svu braću vašu, sve seme Jefremovo.
JER 7:16 Ti se dakle ne moli za taj narod, i ne podiži vike ni molbe za njih, i ne govori mi za njih; jer te neću uslišiti.
JER 7:17 Zar ne vidiš šta čine po gradovima Judinim i po ulicama jerusalimskim?
JER 7:18 Sinovi kupe drva, a očevi lože oganj, i žene mese testo, da peku kolače carici nebeskoj, i da liju nalive drugim bogovima, da bi mene dražili.
JER 7:19 Mene li draže? Govori Gospod; eda li ne sebe, na sramotu licu svom?
JER 7:20 Zato ovako govori Gospod Gospod: Gle, gnev moj i jarost moja izliće se na ovo mesto, na ljude i na stoku i na drveta poljska i na rod zemaljski, i raspaliće se, i neće se ugasiti.
JER 7:21 Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Žrtve svoje paljenice sastavite sa prinosima svojim, i jedite meso.
JER 7:22 Jer ne govorih ocima vašim, niti im zapovedih, kad ih izvedoh iz zemlje misirske, za žrtve paljenice ni za prinose.
JER 7:23 Nego im ovo zapovedih govoreći: Slušajte glas moj i biću vam Bog i vi ćete mi biti narod, i idite svim putevima koje vam zapovedih, da bi vam dobro bilo.
JER 7:24 Ali ne poslušaše, niti uha svog prignuše, nego idoše po savetima i mislima zlog srca svog, i otidoše natrag, a ne napred.
JER 7:25 Otkad iziđoše oci vaši iz zemlje misirske do danas, slah k vama sve sluge svoje proroke svaki dan zarana i bez prestanka.
JER 7:26 Ali ne poslušaše me, niti uha svog prignuše, nego behu tvrdovrati i činiše gore nego oci njihovi.
JER 7:27 Govorićeš im sve ove reči, ali te neće poslušati; i zvaćeš ih, ali ti se neće odazvati.
JER 7:28 Zato im reci: Ovo je narod koji ne sluša glas Gospoda Boga svog, niti prima nauke; propade vera i nesta je iz usta njihovih.
JER 7:29 Ostriži kosu svoju i baci je, i zaridaj glasno na visokim mestima, jer odbaci Gospod i ostavi rod, na koji se razgnevi.
JER 7:30 Jer sinovi Judini učiniše šta je zlo preda mnom, govori Gospod, metnuše gadove svoje u dom koji se zove mojim imenom, da bi ga oskvrnili.
JER 7:31 I sagradiše visine Tofetu, koji je u dolini sina Enomovog, da sažižu sinove svoje i kćeri svoje ognjem, što nisam zapovedio niti mi je došlo na um.
JER 7:32 Zato evo, idu dani, veli Gospod, kad se više neće zvati Tofet ni dolina sina Enomovog, nego dolina krvna, i pogrebavaće se u Tofetu, jer neće biti mesta.
JER 7:33 I mrtva će telesa naroda ovog biti hrana pticama nebeskim i zverju zemaljskom, i neće biti nikoga da ih plaši.
JER 7:34 I učiniću, te će iz gradova Judinih i s ulica jerusalimskih nestati glas radostan i glas veseo, glas ženikov i glas nevestin; jer će zemlja opusteti.
JER 8:1 U to vreme, govori Gospod, izvadiće se iz grobova kosti careva Judinih i kosti knezova njegovih i kosti svešteničke i kosti proročke, i kosti stanovnika jerusalimskih;
JER 8:2 i razmetnuće se prema suncu i mesecu i svoj vojsci nebeskoj, koje ljubiše i kojima služiše i za kojima idoše i koje tražiše i kojima se klanjaše; neće se pokupiti ni pogrepsti, nego će biti gnoj po zemlji.
JER 8:3 I voleće smrt nego život, sav ostatak što ih ostane od ovog roda zlog, što ih ostane po svim mestima kuda ih raselim, govori Gospod nad vojskama.
JER 8:4 Još im reci: Ovako veli Gospod: Ko padne, ne ustaje li? Ko zađe, ne vraća li se?
JER 8:5 Zašto je zašao taj narod jerusalimski za svagda? Drže se prevare, neće da se obrate.
JER 8:6 Pazio sam i slušao, ne govore pravo, nema nikoga da se kaje za zlo svoje, da reče: Šta učinih? Svaki je okrenuo svojim trkom, kao konj kad nagne u boj.
JER 8:7 I roda pod nebom zna svoje vreme, grlica i ždral i lasta paze na vreme kad dolaze; a narod moj ne zna sud Gospodnji.
JER 8:8 Kako govorite: Mudri smo, i zakon je Gospodnji u nas? Doista, gle, laž učini lažljiva pisaljka književnička.
JER 8:9 Mudraci se osramotiše, uplašiše se i uhvatiše se; eto, odbaciše reč Gospodnju, pa kakva im je mudrost?
JER 8:10 Zato ću dati žene njihove drugima, njive njihove onima koji će ih naslediti, jer od malog do velikog svi se dadoše na lakomstvo, i proroci i sveštenici, svi su varalice.
JER 8:11 Jer leče rane kćeri naroda mog ovlaš govoreći: Mir, mir; a mira nema.
JER 8:12 Eda li se postideše što činiše gad? Niti se postideše niti znaju za stid; za to će popadati među onima koji padaju; kad ih pohodim, popadaće, veli Gospod.
JER 8:13 Sasvim ću ih istrebiti, govori Gospod, nema grozda na lozi, ni smokve na drvetu, i lišće je opalo; i šta sam im dao uzeće im se.
JER 8:14 Što stojimo? Skupite se i uđimo u tvrde gradove, i onde ćutimo; jer nas je Gospod Bog naš ućutkao napojivši nas žuči, jer zgrešismo Gospodu.
JER 8:15 Čekasmo mir, ali nema dobra; i vreme da ozdravimo, a gle, strah.
JER 8:16 Od Dana ču se frkanje konja njegovih, od rzanja pastuha njegovih sva se zemlja zatrese, dođoše i pojedoše zemlju i sve što beše u njoj, gradove i koji življahu u njima.
JER 8:17 Jer, evo, ja ću pustiti na vas zmije, aspide, od kojih nema bajanja, te će vas ujedati, govori Gospod.
JER 8:18 Okrepio bih se u žalosti, ali je srce u meni iznemoglo.
JER 8:19 Eto vike kćeri naroda mog iz daleke zemlje: Zar Gospod nije u Sionu? Car njegov zar nije u njemu? Zašto me razgneviše svojim likovima rezanim, tuđim taštinama?
JER 8:20 Žetva je prošla, leto minulo, a mi se ne izbavismo.
JER 8:21 Satrven sam što je kći naroda mog satrvena, u žalosti sam, čudo osvoji me.
JER 8:22 Nema li balsama u Galadu? Nema li onde lekara? Zašto se dakle ne isceli kći naroda mog?
JER 9:1 O, da bi glava moja bila voda, a oči moje izvori suzni! Da plačem danju i noću za pobijenima kćeri naroda svog.
JER 9:2 O, da mi je u pustinji stanak putnički! Da ostavim narod svoj i da otidem od njih, jer su svi preljubočinci, zbor nevernički;
JER 9:3 I zapinju jezik svoj kao luk da lažu, i osiliše na zemlji, ali ne za istinu, nego idu iz zla u zlo, niti znaju za me, govori Gospod.
JER 9:4 Čuvajte se svaki prijatelja svog i ni jednom bratu ne verujte; jer svaki brat radi da potkine drugog, i svaki prijatelj ide te opada.
JER 9:5 I svaki vara prijatelja svog i ne govori istine, uče jezik svoj da govori laž, muče se da čine zlo.
JER 9:6 Stan ti je usred prevare; radi prevare neće da znaju za me, govori Gospod.
JER 9:7 Zato ovako govori Gospod nad vojskama: Gle, pretopiću ih, i okušaću ih; jer šta bih činio radi kćeri naroda svog?
JER 9:8 Jezik im je strela smrtna, govori prevaru; ustima govore o miru s prijateljem svojim, a u srcu nameštaju zasedu.
JER 9:9 Zato li ih neću pohoditi? Govori Gospod; duša moja neće li se osvetiti takvom narodu?
JER 9:10 Za ovim gorama udariću u plač i u ridanje, i za torovima u pustinji u naricanje; jer izgoreše da niko ne prolazi niti se čuje glas od stada, i ptice nebeske i stoka pobegoše i otidoše.
JER 9:11 I obratiću Jerusalim u gomilu, u stan zmajevski; i gradove Judine obratiću u pustoš, da neće niko onuda živeti.
JER 9:12 Ko je mudar da bi razumeo? I kome govoriše usta Gospodnja, da bi objavio zašto zemlja propade i izgore kao pustinja da niko ne prolazi?
JER 9:13 Jer Gospod reče: Što ostaviše zakon moj, koji metnuh pred njih, i ne slušaše glas moj i ne hodiše za njim,
JER 9:14 nego hodiše za mislima srca svog i za Valima, čemu ih naučiše oci njihovi,
JER 9:15 za to ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo ja ću nahraniti taj narod pelenom i napojiću ih žuči.
JER 9:16 I rasejaću ih među narode, kojih ne poznavaše ni oni ni oci njihovi; i puštaću za njima mač dokle ih ne istrebim.
JER 9:17 Ovako veli Gospod nad vojskama: Gledajte i zovite narikače neka dođu, i pošljite po vešte neka dođu,
JER 9:18 I neka brže nariču za nama, da se rone suze od očiju naših, i od veđa naših da teče voda.
JER 9:19 Jer se glasno ridanje ču od Siona: Kako propadosmo! Posramismo se vrlo, jer se rastavljamo sa zemljom, jer obaraju stanove naše.
JER 9:20 Zato, žene, čujte reč Gospodnju i neka primi uho vaše reč usta Njegovih, i učite kćeri svoje ridati i jedna drugu naricati.
JER 9:21 Jer se pope smrt na prozore naše i uđe u dvorove naše da istrebi decu s ulica i mladiće s puteva.
JER 9:22 Reci: Ovako govori Gospod: i mrtva će telesa ljudska ležati kao gnoj po njivi i kao rukoveti za žeteocem, kojih niko ne kupi.
JER 9:23 Ovako veli Gospod: Mudri da se ne hvali mudrošću svojom, ni jaki da se ne hvali snagom svojom, ni bogati da se ne hvali bogatstvom svojim.
JER 9:24 Nego ko se hvali, neka se hvali tim što razume i poznaje mene da sam ja Gospod koji činim milost i sud i pravdu na zemlji, jer mi je to milo, govori Gospod.
JER 9:25 Eto, idu dani, veli Gospod, kad ću pohoditi sve, obrezane i neobrezane,
JER 9:26 Misirce i Judejce i Edomce i sinove Amonove i Moavce i sve koji se s kraja strižu, koji žive u pustinji; jer su svi ti narodi neobrezani, i sav je dom Izrailjev neobrezanog srca.
JER 10:1 Slušajte reč koju vam govori Gospod, dome Izrailjev.
JER 10:2 Ovako veli Gospod: Ne učite se putu kojim idu narodi, i od znaka nebeskih ne plašite se, jer se od njih plaše narodi.
JER 10:3 Jer su uredbe u naroda taština, jer seku drvo u šumi, delo ruku umetničkih sekirom;
JER 10:4 Srebrom i zlatom ukrašuju ga, klinima i čekićima utvrđuju ga da se ne pomiče;
JER 10:5 Stoje pravo kao palme, ne govore; treba ih nositi, jer ne mogu ići; ne boj ih se, jer ne mogu zla učiniti, a ne mogu ni dobra učiniti.
JER 10:6 Niko nije kao Ti, Gospode; velik si i veliko je ime Tvoje u sili.
JER 10:7 Ko se ne bi Tebe bojao, care nad narodima! Jer Tebi to pripada; jer među svim mudracima u naroda i u svim carstvima njihovim nema takvog kakav si Ti.
JER 10:8 Nego su svi ludi i bezumni, drvo je nauka o taštini.
JER 10:9 Srebro kovano donosi se iz Tarsisa i zlato iz Ufaza, delo umetničko i ruku zlatarskih, odelo im je od porfire i skerleta, sve je delo umetničko.
JER 10:10 A Gospod je pravi Bog, Bog živi i car večni, od Njegove srdnje trese se zemlja, i gnev Njegov ne mogu podneti narodi.
JER 10:11 Ovako im recite: Bogovi, koji nisu načinili nebo ni zemlju, nestaće sa zemlje i ispod neba.
JER 10:12 On je načinio zemlju silom svojom, utvrdio vasiljenu mudrošću svojom, i razumom svojim razastro nebesa;
JER 10:13 On kad pusti glas svoj, buče vode na nebesima, podiže paru s krajeva zemaljskih, pušta munje s daždem, i izvodi vetar iz staja njegovih.
JER 10:14 Svaki čovek posta bezuman od znanja, svaki se zlatar osramoti likom rezanim, jer su laž liveni likovi njegovi, i nema duha u njima.
JER 10:15 Taština su, delo prevarno; kad ih pohodim, poginuće.
JER 10:16 Nije takav deo Jakovljev, jer je Tvorac svemu, i Izrailj Mu je nasledstvo, ime Mu je Gospod nad vojskama.
JER 10:17 Pokupi iz zemlje trg svoj ti, koja sediš u gradu.
JER 10:18 Jer ovako veli Gospod: Gle, ja ću izbaciti kao praćom stanovnike ove zemlje, i pritesniću ih da osete.
JER 10:19 Teško meni od muke moje, reći će; ljuta je rana moja; a ja rekoh: To je bol, treba da ga podnosim.
JER 10:20 Moj je šator opustošen i sva uža moja pokidana, sinovi moji otidoše od mene i nema ih, nema više nikoga da razapne šator moj i digne zavese moje.
JER 10:21 Jer pastiri postaše bezumni i Gospoda ne tražiše; zato ne biše srećni, i sve se stado njihovo rasprša.
JER 10:22 Gle, ide glas i vreva velika iz severne zemlje da obrati gradove Judine u pustoš, u stan zmajevski.
JER 10:23 Znam, Gospode, da put čovečji nije u njegovoj vlasti niti je čoveku koji hodi u vlasti da upravlja koracima svojim.
JER 10:24 Karaj me, Gospode, ali s merom, ne u gnevu svom, da me ne bi zatro.
JER 10:25 Izlij gnev svoj na narode koji Te ne poznaju, i na plemena koja ne prizivaju ime Tvoje, jer proždreše Jakova, proždreše ga da ga nema, i naselje njegovo opusteše.
JER 11:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 11:2 Slušajte reči ovog zaveta, i kazujte ljudima Judinim i stanovnicima jerusalimskim.
JER 11:3 I reci im: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Proklet da je ko ne posluša reči ovog zaveta,
JER 11:4 koji zapovedih ocima vašim kad ih izvedoh iz zemlje misirske, iz peći gvozdene, govoreći: Slušajte glas moj i tvorite ovo sve kako vam zapovedam, pa ćete mi biti narod i ja ću vam biti Bog,
JER 11:5 da bih ispunio zakletvu kojom se zakleh ocima vašim da ću im dati zemlju u kojoj teče mleko i med, kako se vidi danas. A ja odgovorih i rekoh: Amin, Gospode.
JER 11:6 Po tom reče mi Gospod: Kazuj sve ove reči po gradovima Judinim i po ulicama jerusalimskim govoreći: Slušajte reči ovog zaveta, i izvršujte ih.
JER 11:7 Jer tvrdo zasvedočavah ocima vašim od kad ih izvedoh iz zemlje misirske do danas, zarana jednako govoreći: Slušajte glas moj.
JER 11:8 Ali ne poslušaše i ne prignuše uha svog, nego hodiše svaki za mislima zlog srca svog; za to pustih na njih sve reči ovog zaveta, koji zapovedih da vrše, a oni ne vršiše.
JER 11:9 Tada mi reče Gospod: Buna je među ljudima Judinim i stanovnicima jerusalimskim.
JER 11:10 Vratili su se na bezakonja starih svojih, koji ne hteše slušati moje reči, i idu za drugim bogovima, te im služe; dom Izrailjev i dom Judin pokvariše zavet moj, koji učinih s ocima njihovim.
JER 11:11 Zato ovako veli Gospod: Evo, ja ću pustiti na njih zlo, iz kog neće moći izaći, i vapiće k meni, ali ih neću uslišiti.
JER 11:12 Tada će gradovi Judini i stanovnici jerusalimski ići i vapiti k bogovima kojima kade, ali im neće pomoći u nevolji njihovoj.
JER 11:13 Jer imaš bogova, Juda, koliko gradova, i koliko ima ulica u Jerusalimu, toliko podigoste oltara sramotnih, oltara da kadite Valu.
JER 11:14 Ti se dakle ne moli za taj narod, i ne podiži vike ni molbe za njih, jer ih neću uslišiti kad zavape k meni u nevolji svojoj.
JER 11:15 Šta će mili moj u domu mom, kad čini grdilo s mnogima, i sveto meso otide od tebe, i veseliš se kad zlo činiš?
JER 11:16 Gospod te nazva maslinom zelenom, lepom radi dobrog roda; ali s hukom velikog vetra raspali oganj oko nje, i grane joj se polomiše.
JER 11:17 Jer Gospod nad vojskama, koji te je posadio, izreče zlo po te, za zloću doma Izrailjevog i doma Judinog, koju činiše među sobom da bi me razgnevili kadeći Valu.
JER 11:18 Gospod mi objavi, te znam; Ti mi pokaza dela njihova.
JER 11:19 A ja bejah kao jagnje i tele koje se vodi na klanje, jer ne znah da se dogovaraju na me: Oborimo drvo s rodom njegovim, i istrebimo ga iz zemlje živih, da mu se ime ne spominje više.
JER 11:20 Ali, Gospode nad vojskama, Sudijo pravedni, koji ispituješ bubrege i srce, daj da vidim osvetu Tvoju na njima, jer Tebi kazah parbu svoju.
JER 11:21 Zato ovako veli Gospod za Anatoćane, koji traže dušu tvoju govoreći: Ne prorokuj u ime Gospodnje, da ne pogineš od naših ruku;
JER 11:22 zato ovako veli Gospod nad vojskama: Evo, ja ću ih pohoditi; mladići će njihovi izginuti od mača, sinovi njihovi i kćeri njihove izginuće od gladi.
JER 11:23 I neće biti od njih ostatka; jer ću pustiti zlo na Anatoćane kad ih pohodim.
JER 12:1 Pravedan si, Gospode, ako bih se pravdao s Tobom; ali ću progovoriti o sudovima Tvojim. Zašto je put bezbožnički srećan? Zašto žive u miru svi koji čine neveru?
JER 12:2 Ti ih posadi, i oni se ukoreniše, rastu i rod rađaju; Ti si im blizu usta ali daleko od bubrega.
JER 12:3 Ali Gospode, Ti me poznaješ, razgledaš me i okušao si srce moje kako je prema Tebi; odvuci ih kao ovce na klanje, i pripravi ih za dan kad će se ubiti.
JER 12:4 Dokle će tužiti zemlja, i trava svega polja sahnuti sa zloće onih koji žive u njoj? Nesta sve stoke i ptica, jer govore: Ne vidi kraja našeg.
JER 12:5 Kad si trčao s pešacima pa te umoriše, kako ćeš se utrkivati s konjima? I kad ti je tako u zemlji mirnoj, u koju se uzdaš, šta ćeš činiti kad ustane Jordan?
JER 12:6 Jer i braća tvoja i dom oca tvog, i oni te izneveriše i oni viču za tobom glasno. Ne veruj im, ako bi ti i prijateljski govorili.
JER 12:7 Ostavih dom svoj, napustih nasledstvo svoje; što beše milo duši mojoj, dadoh ga u ruke neprijateljima njegovim.
JER 12:8 Nasledstvo moje posta mi kao lav u šumi, pušta glas svoj na mene, zato mi omrznu.
JER 12:9 Nasledstvo moje posta mi ptica grabljiva; ptice, sletite se na nju, skupite se svi zverovi poljski, hodite da jedete.
JER 12:10 Pastiri mnogi pokvariće moj vinograd, potlačiće deo moj, mili deo moj obratiće u golu pustoš.
JER 12:11 Obratiće ga u pustoš, opustošen plakaće preda mnom; sva će ta zemlja opusteti, jer niko ne uzima na um.
JER 12:12 Na sva visoka mesta po pustinji doći će zatirači; jer će mač Gospodnji proždirati od jednog kraja zemlje do drugog, neće biti mira ni jednom telu.
JER 12:13 Sejaće pšenicu, a trnje će žeti; mučiće se, a koristi neće imati, i stideće se letine svoje, sa žestokog gneva Gospodnjeg.
JER 12:14 Ovako govori Gospod za sve zle susede moje, koji diraju nasledstvo što dadoh narodu svom Izrailju: evo, ja ću ih počupati iz zemlje njihove, i dom Judin iščupaću isred njih.
JER 12:15 A kad ih iščupam, opet ću se smilovati na njih, i dovešću opet svakog njih na nasledstvo njegovo i svakog u zemlju njegovu.
JER 12:16 I ako dobro nauče puteve naroda mog, da se zaklinju mojim imenom: Tako da je živ Gospod! Kao što su oni učili moj narod da se kune Valom, tada će se sazidati usred naroda mog.
JER 12:17 Ako li ne poslušaju, tada ću iščupati sasvim takav narod i zatrti, govori Gospod.
JER 13:1 Ovako mi reče Gospod: Idi i kupi sebi pojas lanen i opaši se njim, a ne meći ga u vodu.
JER 13:2 Tako kupih pojas po reči Gospodnjoj, i opasah se njim.
JER 13:3 Potom dođe mi opet reč Gospodnja govoreći:
JER 13:4 Uzmi taj pojas što si kupio, što je oko tebe, pa se digni i idi na Efrat, i sakrij ga onde u kakvu raselinu kamenu.
JER 13:5 I otidoh i sakrih ga kod Efrata, kako mi zapovedi Gospod.
JER 13:6 A posle mnogo vremena reče mi Gospod: Ustani i idi na Efrat, i uzmi pojas koji ti zapovedih da sakriješ onde.
JER 13:7 I otidoh na Efrat i otkopah i uzeh pojas s mesta gde ga bejah sakrio; a gle, pojas otruhnuo, i ne beše nizašta.
JER 13:8 Tada mi dođe reč Gospodnja govoreći:
JER 13:9 Ovako veli Gospod: Tako ću učiniti da otrune ponos Judin i veliki ponos jerusalimski,
JER 13:10 tog naroda nevaljalog, što neće da sluša moje reči, što hodi po mislima srca svog i ide za drugim bogovima služeći im i klanjajući im se; i biće kao taj pojas, koji nije nizašta.
JER 13:11 Jer kako se pojas pripoji oko čoveka, tako bejah pripojio oko sebe sav dom Izrailjev i sav dom Judin, veli Gospod, da bi bili moj narod na slavu i hvalu i diku; ali ne poslušaše.
JER 13:12 Zato im reci ovu reč: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Svi se mehovi pune vina. A oni će reći: Zar ne znamo da se svi mehovi pune vina?
JER 13:13 Tada im reci: Ovako veli Gospod: Evo ja ću napuniti pijanstva sve stanovnike ove zemlje i careve, koji sede mesto Davida na prestolu njegovom, i sveštenike i proroke i sve stanovnike jerusalimske.
JER 13:14 I razbiću ih jednog o drugog, i očeve i sinove, veli Gospod; neću požaliti ni poštedeti niti se smilovati, da ih ne potrem.
JER 13:15 Slušajte i čujte, nemojte se ponositi, jer Gospod govori.
JER 13:16 Dajte slavu Gospodu Bogu svom dok nije spustio mrak, dokle se nisu spotakle noge vaše po gorama mračnim, da čekate svetlost, a On je obrati u sen smrtni i pretvori u tamu.
JER 13:17 Ako li ovo ne poslušate, duša će moja plakati tajno radi oholosti vaše i roniti suze, suze će teći iz oka mog, jer će se zarobiti stado Gospodnje.
JER 13:18 Reci caru i carici: Dole sedite, jer će se slavni venac vaš skinuti s vaše glave.
JER 13:19 Gradovi južni zatvoriće se i neće biti nikoga da ih otvori, odvešće se Juda u ropstvo, sasvim će se odvesti u ropstvo.
JER 13:20 Podignite oči svoje i vidite one što idu od severa. Gde je stado što ti je predano, stado slave tvoje?
JER 13:21 Šta ćeš reći kad te pohodi? Jer si ih ti naučio da budu knezovi nad tobom. Neće li te spopasti bolovi kao ženu kad se porađa?
JER 13:22 Ako li kažeš u srcu svom: Zašto me to zadesi? Za mnoštvo bezakonja tvog uzgrnuće se skuti tvoji i obuća ti se skinuti.
JER 13:23 Može li Etiopljanin promeniti kožu svoju ili ris šare svoje? Možete li vi činiti dobro naučivši se činiti zlo?
JER 13:24 Zato ću ih razmetnuti kao što razmeće plevu vetar iz pustinje.
JER 13:25 To je deo tvoj i obrok tvoj od mene, govori Gospod, zato što si me zaboravio i pouzdao se u laž.
JER 13:26 Zato ću ti ja uzgrnuti skute na lice da se vidi sramota tvoja.
JER 13:27 Preljube tvoje, rzanje tvoje, sramotna kurvarstva tvoja po humovima, po poljima, gadove tvoje video sam; teško tebi, Jerusalime! Zar se nećeš očistiti? Dokle još?
JER 14:1 Reč Gospodnja koja dođe Jeremiji o suši.
JER 14:2 Juda tuži, i vrata su mu žalosna; leže na zemlji u crno zaviti; vika iz Jerusalima podiže se.
JER 14:3 Najveći između njih šalju najmanje na vodu; došavši na studence ne nalaze vode, vraćaju se s praznim sudovima svojim, stide se i srame se i pokrivaju glavu svoju.
JER 14:4 Zemlja je ispucala, jer ne beše dažda na zemlji; zato se težaci stide i pokrivaju glavu svoju.
JER 14:5 I košuta u polju ostavlja mlade svoje, jer nema trave.
JER 14:6 I divlji magarci stojeći na visovima vuku u se vetar kao zmajevi, oči im iščileše, jer nema trave.
JER 14:7 Kad bezakonja naša svedoče na nas, Gospode, učini radi imena svog; jer je mnogo odmeta naših, Tebi sagrešismo.
JER 14:8 Nado Izrailjeva! Spasitelju njegov u nevolji! Zašto si kao tuđin u ovoj zemlji i kao putnik koji se svrati da prenoći?
JER 14:9 Zašto si kao umoran čovek, kao junak, koji ne može izbaviti? Ta, Ti si usred nas, Gospode, i ime je Tvoje prizvano na nas; nemoj nas ostaviti.
JER 14:10 Ovako govori Gospod za narod ovaj: Milo im je da se skitaju, ne ustavljaju noge svoje, zato nisu mili Gospodu; sada će se opomenuti bezakonja njihova i pohodiće grehe njihove.
JER 14:11 Potom reče mi Gospod: Ne moli se za taj narod da bi mu bilo dobro.
JER 14:12 Ako će i postiti, neću uslišiti vike njihove; i ako će prineti žrtve paljenice i dar, neće mi to ugoditi, nego mačem i glađu i pomorom pomoriću ih.
JER 14:13 Tada rekoh: Oh, Gospode Gospode, evo, proroci im govore: Nećete videti mača, i neće biti gladi u vas, nego ću vam dati mir pouzdan na ovom mestu.
JER 14:14 A Gospod mi reče: Laž prorokuju ti proroci u moje ime, nisam ih poslao, niti sam im zapovedio, niti sam im govorio; lažne utvare i gatanje i ništavilo i prevaru srca svog oni vam prorokuju.
JER 14:15 Zato ovako veli Gospod za proroke koji prorokuju u moje ime, a ja ih nisam poslao, i govore: Neće biti mača ni gladi u ovoj zemlji: od mača i gladi izginuće ti proroci.
JER 14:16 A narod ovaj, kome oni prorokuju, biće povaljan po ulicama jerusalimskim od gladi i mača, i neće biti nikoga da ih pogrebe, njih, žene njihove i sinove njihove i kćeri njihove; tako ću izliti na njih zloću njihovu.
JER 14:17 Reci im dakle ovu reč: Neka oči moje liju suze danju i noću i neka ne prestaju, jer devojka, kći mog naroda satre se veoma, od udarca preljutog.
JER 14:18 Ako iziđem u polje, eto pobijenih mačem; ako uđem u grad, eto iznemoglih od gladi; jer i prorok i sveštenik otidoše u zemlju koju ne znaju.
JER 14:19 Eda li si sasvim odbacio Judu? Eda li je omrzao duši Tvojoj Sion? Zašto si nas udario tako da nam nema leka? Čekasmo mir, ali nema dobra; i vreme da ozdravimo, a gle, strah.
JER 14:20 Priznajemo, Gospode, zloću svoju, bezakonje otaca svojih, zgrešili smo Ti.
JER 14:21 Nemoj nas odbaciti radi imena svog; nemoj naružiti prestola slave svoje, opomeni se zaveta svog s nama, nemoj ga ukinuti.
JER 14:22 Ima li među taštinama u naroda koji da daje dažd? Ili nebesa, daju li sitan dažd? Nisi li Ti to, Gospode Bože naš? Zato Tebe čekamo, jer Ti činiš sve to.
JER 15:1 I reče mi Gospod: Da stane Mojsije i Samuilo preda me, ne bi se duša moja obratila k tom narodu; oteraj ih ispred mene, i neka odlaze.
JER 15:2 I ako ti kažu: Kuda ćemo ići? Tada im reci: Ovako veli Gospod: ko je za smrt, na smrt; ko je za mač, pod mač; ko za glad, na glad; ko za ropstvo, u ropstvo.
JER 15:3 I pustiću na njih četvoro, govori Gospod: Mač, da ih ubija, i pse, da ih razvlače, i ptice nebeske i zveri zemaljske, da ih jedu i istrebe.
JER 15:4 I daću ih da se potucaju po svim carstvima zemaljskim radi Manasije sina Jezekijinog cara Judinog za ono što je učinio u Jerusalimu.
JER 15:5 Jer ko bi se smilovao na tebe, Jerusalime? Ko li bi te požalio? Ko li bi došao da zapita kako ti je?
JER 15:6 Ti si me ostavio, govori Gospod, otišao si natrag; zato ću mahnuti rukom svojom na te i pogubiću te; dosadi mi žaliti.
JER 15:7 Zato ću ih izvijati vijačom na vratima zemaljskim, učiniću ih sirotima, potrću narod svoj, jer se ne vraćaju s puteva svojih.
JER 15:8 Više će mi biti udovica njegovih nego peska morskog, dovešću im na majke momačke zatirače u podne, i pustiću iznenada na njih smetnju i strahotu.
JER 15:9 Iznemoći će koja je rodila sedmoro i ispustiće dušu, sunce će joj zaći još za dana, sramiće se i stideće se, a ostatak ću njihov dati pod mač pred neprijateljima njihovim, govori Gospod.
JER 15:10 Teško meni, majko moja, što si me rodila da se sa mnom prepire i da se sa mnom svađa sva zemlja; ne davah u zajam niti mi davaše u zajam, i opet me svi proklinju.
JER 15:11 Gospod reče: Doista, ostatku će tvom biti dobro, i braniću te od neprijatelja, kad budeš u nevolji i u teskobi.
JER 15:12 Eda li će gvožđe slomiti gvožđe severno i bronzu?
JER 15:13 Imanje tvoje i blago tvoje daću da se razgrabi bez cene po svim međama tvojim, i to za sve grehe tvoje.
JER 15:14 I odvešću te s neprijateljima tvojim u zemlju koje ne poznaješ, jer se raspalio oganj od gneva mog, i goreće nad vama.
JER 15:15 Ti znaš, Gospode, opomeni me se i pohodi me i osveti me od onih koji me gone; nemoj me zgrabiti dokle se ustežeš od gneva; znaj da podnosim rug tebe radi.
JER 15:16 Kad se nađoše reči Tvoje, pojedoh ih, i reč Tvoja bi mi radost i veselje srcu mom, jer je ime Tvoje prizvano na me, Gospode Bože nad vojskama.
JER 15:17 Ne sedim u veću podsmevačkom niti se s njima veselim; sedim sam radi ruke Tvoje, jer si me napunio srdnje.
JER 15:18 Zašto bol moj jednako traje? I zašto je rana moja smrtna, te neće da se isceli? Hoćeš li mi biti kao varalica, kao voda nepostojana?
JER 15:19 Zato ovako veli Gospod: Ako se obratiš, ja ću te opet postaviti da stojiš preda mnom, ako odvojiš što je dragoceno od rđavog, bićeš kao usta moja; oni neka se obrate k tebi, a ti se ne obraćaj k njima.
JER 15:20 I učiniću da budeš tom narodu kao jak zid bronzani, i udaraće na te, ali te neće nadvladati; jer sam ja s tobom da te čuvam i izbavljam, govori Gospod.
JER 15:21 I izbaviću te iz ruku zlih ljudi, i iskupiću te iz ruku nasilničkih.
JER 16:1 Potom dođe mi reč Gospodnja govoreći:
JER 16:2 Nemoj se ženiti, i da nemaš sinove ni kćeri na tom mestu.
JER 16:3 Jer ovako govori Gospod za sinove i kćeri što se rode na tom mestu i za matere njihove koje ih rode, i za oce njihove koji ih rode u toj zemlji:
JER 16:4 Ljutom će smrću pomreti, neće biti oplakani niti će se pogrepsti, biće gnoj po zemlji, i od mača i od gladi izginuće, i mrtva će telesa njihova biti hrana pticama nebeskim i zverima zemaljskim.
JER 16:5 Jer ovako govori Gospod: Ne ulazi u kuću u kojoj je žalost, i ne idi da plačeš niti ih žali; jer sam uzeo mir svoj od tog naroda, govori Gospod, milost i žaljenje.
JER 16:6 Pomreće mali i veliki u ovoj zemlji, neće biti pogrebeni niti će se oplakati, niti će se ko rezati ni glave strići za njima.
JER 16:7 Neće im se dati hleba u žalosti da se poteše za mrtvim, niti će ih napojiti iz čaše radi utehe za ocem ili za materom.
JER 16:8 Tako ne ulazi u kuću u kojoj je žalost da sediš s njima da jedeš i piješ.
JER 16:9 Jer ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo, ja ću učiniti da na ovom mestu pred vašim očima i za vaših dana ne bude glasa radosnog ni glasa veselog, glasa ženikovog ni glasa nevestinog.
JER 16:10 A kad kažeš tom narodu sve ove reči, ako ti kažu: Zašto izreče Gospod sve to veliko zlo na nas? I kakvo je bezakonje naše ili kakav je greh naš, kojim zgrešismo Gospodu Bogu svom?
JER 16:11 Tada im reci: Jer oci vaši ostaviše mene, govori Gospod, i idoše za drugim bogovima i služiše im i klanjaše im se, a mene ostaviše i zakon moj ne držaše;
JER 16:12 a vi još gore činite nego oci vaši, jer eto idete svaki po misli srca svog zlog ne slušajući mene.
JER 16:13 Zato ću vas izbaciti iz ove zemlje u zemlju koje ne poznaste ni vi ni oci vaši, i onde ćete služiti drugim bogovima dan i noć dokle vam ne učinim milost.
JER 16:14 Zato, evo, idu dani, govori Gospod, kad se neće više govoriti: Tako da je živ Gospod koji je izveo sinove Izrailjeve iz zemlje misirske;
JER 16:15 nego: Tako da je živ Gospod koji je izveo sinove Izrailjeve iz zemlje severne i iz svih zemalja u koje ih beše razagnao! Jer ću ih opet dovesti u zemlju njihovu koju sam dao ocima njihovim.
JER 16:16 Gle, ja ću poslati mnoge ribare, govori Gospod, da ih love, i posle ću poslati mnoge lovce da ih love po svakoj gori i po svakom humu i po raselinama kamenim.
JER 16:17 Jer oči moje paze na sve puteve njihove, nisu sakriveni od mene, niti je bezakonje njihovo zaklonjeno od mojih očiju.
JER 16:18 I platiću im prvo dvojinom za bezakonje njihovo i za greh njihov, što oskvrniše zemlju moju strvima gadova svojih, i nasledstvo moje napuniše gnusobama svojim.
JER 16:19 Gospode, kreposti moja i grade moj i utočište moje u nevolji, k Tebi će doći narodi od krajeva zemaljskih, i reći će: Doista oci naši imaše laž, i taštinu i što ni malo ne pomaže.
JER 16:20 Eda li će čovek načiniti sebi bogove, koji ipak nisu bogovi?
JER 16:21 Zato, evo, ja ću ih naučiti sada, pokazaću im ruku svoju i silu svoju, da poznadu da mi je ime Gospod.
JER 17:1 Greh je Judin zapisan gvozdenom pisaljkom i vrhom od dijamanta, urezan je na ploči srca njihovog i na rogovima oltara vaših,
JER 17:2 da se sinovi njihovi sećaju oltara njihovih i lugova njihovih pod zelenim drvetima, na visokim humovima.
JER 17:3 Goro s poljem, daću imanje tvoje, sve blago tvoje daću da se razgrabi, visine tvoje, za greh po svim međama tvojim.
JER 17:4 I ti ćeš i koji su s tobom ostaviti nasledstvo svoje, koje sam ti dao, i učiniću da služiš neprijateljima svojim u zemlji koje ne poznaješ; jer ste raspalili oganj gneva mog, koji će goreti do veka.
JER 17:5 Ovako veli Gospod: Da je proklet čovek koji se uzda u čoveka i koji stavlja telo sebi za mišicu, a od Gospoda odstupa srce njegovo.
JER 17:6 Jer će biti kao vres u pustinji, koji ne oseća kad dođe dobro, nego stoji u pustinji, na suvim mestima u zemlji slanoj i u kojoj se ne živi.
JER 17:7 Blago čoveku koji se uzda u Gospoda i kome je Gospod uzdanica.
JER 17:8 Jer će biti kao drvo usađeno kraj vode i koje niz potok pušta žile svoje, koje ne oseća kad dođe pripeka, nego mu se list zeleni, i sušne godine ne brine se i ne prestaje rađati rod.
JER 17:9 Srce je prevarno više svega i opako: ko će ga poznati?
JER 17:10 Ja Gospod ispitujem srca i iskušavam bubrege, da bih dao svakome prema putevima njegovim i po plodu dela njegovih.
JER 17:11 Kao što jarebica leži na jajima ali ne izleže, tako ko sabira bogatstvo ali s nepravdom, u polovini dana svojih ostaviće ga i najposle će biti lud.
JER 17:12 Mesto je svetinje naše presto slave, visoko mesto od početka.
JER 17:13 Nado Izrailjeva, Gospode! Svi koji Te ostavljaju neka se posrame; koji odstupaju od mene, neka se zapišu na zemlji, jer ostaviše izvor vode žive, Gospoda.
JER 17:14 Isceli me, Gospode, i biću isceljen; izbavi me, i biću izbavljen, jer si Ti hvala moja.
JER 17:15 Gle, oni mi govore: Gde je reč Gospodnja? Neka dođe.
JER 17:16 A ja se ne zatezah ići za Tobom kao pastir, i dan žalosni ne želeh, Ti znaš; šta je god izašlo iz usta mojih, pred Tobom je.
JER 17:17 Ne budi mi strah, Ti si utočište moje u zlu.
JER 17:18 Neka se posrame koji me gone, a ja ne; neka se oni uplaše, a ja ne; pusti na njih zli dan, i dvostrukim polomom polomi ih.
JER 17:19 Ovako mi reče Gospod: Idi, i stani na vrata sinova narodnih, na koja ulaze carevi Judini i na koja izlaze, i na svaka vrata jerusalimska.
JER 17:20 I reci im: Čujte reč Gospodnju, carevi Judini i svi Judejci i svi Jerusalimljani, koji ulazite na ova vrata.
JER 17:21 Ovako veli Gospod: Čuvajte se da ne nosite breme u subotu i ne unosite na vrata jerusalimska.
JER 17:22 I ne iznosite bremena iz kuća svojih u subotu, i nikakav posao ne radite, nego svetite subotu, kao što sam zapovedio ocima vašim.
JER 17:23 Ali ne poslušaše niti prignuše uha svog, nego otvrdnuše vratom svojim da ne poslušaju i ne prime nauke.
JER 17:24 Ako me poslušate, govori Gospod, da ne nosite bremena na vrata ovog grada u subotu, nego svetite subotu ne radeći u nju nikakav posao,
JER 17:25 tada će ulaziti na vrata grada ovog carevi i knezovi, koji sede na prestolu Davidovom, na kolima i na konjima, oni i knezovi njihovi, Judejci i Jerusalimljani, i stajaće ovaj grad do veka.
JER 17:26 I dolaziće iz gradova Judinih i iz okoline jerusalimske, i iz zemlje Venijaminove, i iz ravnice i iz gora i s juga, i donosiće žrtve paljenice i prinose s darom i kadom, i žrtve zahvalne donosiće u dom Gospodnji.
JER 17:27 Ako li me ne poslušate da svetite subotu i ne nosite bremena ulazeći na vrata jerusalimska u subotu, onda ću raspaliti oganj na vratima njegovim, koji će upaliti dvorove jerusalimske i neće se ugasiti.
JER 18:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 18:2 Ustani, i siđi u kuću lončarevu, i onde ću ti kazati reči svoje.
JER 18:3 Tada siđoh u kuću lončarevu, i gle, on rađaše posao na svom kolu.
JER 18:4 I pokvari se u ruci lončaru sud koji građaše od kala, pa načini iznova od njega drugi sud, kako beše volja lončaru da načini.
JER 18:5 Tada dođe mi reč Gospodnja govoreći:
JER 18:6 Ne mogu li činiti od vas kao ovaj lončar, dome Izrailjev? Govori Gospod; gle, šta je kao u ruci lončarevoj, to ste vi u mojoj ruci, dome Izrailjev.
JER 18:7 Kad bih rekao za narod i za carstvo da ga istrebim i razorim i zatrem;
JER 18:8 ako se obrati narod oda zla, za koje bih rekao, i meni će biti žao sa zla koje mišljah da mu učinim.
JER 18:9 A kad bih rekao za narod i za carstva da ga sazidam i nasadim;
JER 18:10 ako učini šta je zlo preda mnom ne slušajući glas moj, i meni će biti žao dobra koje rekoh da mu učinim.
JER 18:11 Zato sada reci Judejcima i Jerusalimljanima govoreći: Ovako veli Gospod: Evo spremam na vas zlo, i mislim misli na vas; vratite se, dakle, svaki sa svog puta zlog, i popravite puteve svoje i dela svoja.
JER 18:12 A oni rekoše: Nema ništa od toga, nego ćemo ići za svojim mislima i činićemo svaki po misli srca svog zlog.
JER 18:13 Zato ovako govori Gospod: Pitajte po narodima je li ko čuo takvo šta? Grdilo veliko učini devojka Izrailjeva.
JER 18:14 Ostavlja li sneg livanski sa stene moja polja? Ostavljaju li se vode studene, koje teku?
JER 18:15 A narod moj mene zaboravi, kadi taštini, i spotiču se na svojim putevima, na starim stazama, da hode stazama puta neporavnjenog,
JER 18:16 Da bih obratio zemlju njihovu u pustoš, na večnu sramotu, da se čudi ko god prođe preko nje i maše glavom svojom.
JER 18:17 Kao ustokom razmetnuću ih pred neprijateljem; leđa a ne lice pokazaću im u nevolji njihovoj.
JER 18:18 A oni rekoše: Hodite da smislimo šta Jeremiji, jer neće nestati zakona svešteniku ni saveta mudracu ni reči proroku; hodite, ubijmo ga jezikom i ne pazimo na reči njegove.
JER 18:19 Pazi na me, Gospode, i čuj glas mojih protivnika.
JER 18:20 Eda li će se zlo vratiti za dobro, kad mi kopaju jamu? Opomeni se da sam stajao pred Tobom govoreći za njihovo dobro, da bih odvratio gnev Tvoj od njih.
JER 18:21 Zato predaj sinove njihove gladi i učini da izginu od mača, i žene njihove da budu sirote i udove, i muževi njihovi da se pogube, mladiće njihove da pobije mač u boju.
JER 18:22 Neka se čuje vika iz kuća njihovih, kad dovedeš na njih vojsku iznenada; jer iskopaše jamu da me uhvate, i zamke namestiše nogama mojim.
JER 18:23 A Ti, Gospode, znaš sve što su naumili meni da me ubiju, nemoj im oprostiti bezakonja ni greh njihov izbrisati ispred sebe; nego neka popadaju pred Tobom, u gnevu svom radi suprot njima.
JER 19:1 Ovako reče Gospod: Idi i kupi krčag zemljan u lončara s nekoliko starešina narodnih i starešina svešteničkih.
JER 19:2 I otidi u dolinu sina Enomovog što je pred vratima istočnim, i onde proglasi reči koje ću ti kazati.
JER 19:3 I reci: Čujte reč Gospodnju, carevi Judini i stanovnici jerusalimski; ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Evo, ja ću pustiti zlo na to mesto da će zujati uši svakome ko ga čuje.
JER 19:4 Jer me ostaviše i oskvrniše ovo mesto kadeći na njemu drugim bogovima, kojih ne znaše ni oni ni oci njihovi, ni carevi Judini, i napuniše to mesto krvi prave.
JER 19:5 I pogradiše visine Valu da sažižu sinove svoje ognjem na žrtve paljenice Valu, čega ne zapovedih niti o tom govorih, niti mi na um dođe.
JER 19:6 Zato, evo, ide vreme, veli Gospod, kad se ovo mesto neće više zvati Tofet, ni dolina sina Enomovog, nego krvna dolina.
JER 19:7 Jer ću uništiti savet Judin i jerusalimski na ovom mestu, i učiniću da padnu od mača pred neprijateljima svojim i od ruke onih koji traže dušu njihovu, i mrtva ću telesa njihova dati za hranu pticama nebeskim i zverima zemaljskim.
JER 19:8 I obratiću taj grad u pustoš i rug: ko god prođe mimo nj, čudiće se i zviždaće za sve muke njegove.
JER 19:9 I učiniću da jedu meso od svojih sinova i meso od svojih kćeri, i svaki će jesti meso od druga svog u nevolji i teskobi, kojom će im dosađivati neprijatelji njihovi i koji traže dušu njihovu.
JER 19:10 Potom razbij krčag pred ljudima koji će ići s tobom.
JER 19:11 I reci im: Ovako veli Gospod nad vojskama: Tako ću razbiti taj narod i taj grad kao što se razbije sud lončarski, koji se ne može više opraviti, i u Tofetu će se pogrebavati, jer neće biti mesta za pogrebavanje:
JER 19:12 Tako ću učiniti tome mestu, veli Gospod, i stanovnicima njegovim i učiniću taj grad da bude kao Tofet;
JER 19:13 i kuće jerusalimske i kuće careva Judinih biće nečiste kao mesto Tofet, sve kuće, gde na krovovima kadiše svoj vojsci nebeskoj i liše nalive drugim bogovima.
JER 19:14 Potom se vrati Jeremija iz Tofeta kuda ga beše poslao Gospod da prorokuje, i stade u tremu doma Gospodnjeg, i reče svemu narodu:
JER 19:15 Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo, ja ću pustiti na taj grad i na sve gradove njegove sve zlo koje izrekoh za nj, jer otvrdnuše vratom svojim da ne slušaju reči moje.
JER 20:1 A Pashor sin Imirov, sveštenik, koji beše starešina u domu Gospodnjem, ču Jeremiju gde prorokuje te reči.
JER 20:2 I udari Pashor proroka Jeremiju, i metnu ga u tamnicu na gornjim vratima Venijaminovim uz dom Gospodnji.
JER 20:3 A sutradan kad Pashor izvede Jeremiju iz tamnice, reče mu Jeremija: Gospod ti nade ime ne Pashor nego Magor-Misaviv.
JER 20:4 Jer ovako veli Gospod: Evo, ja ću pustiti na te strah, na tebe i na sve prijatelje tvoje, koji će pasti od mača neprijatelja svojih, i oči će tvoje videti, i svega ću Judu dati u ruke caru vavilonskom, koji će ih odvesti u Vavilon, i pobiće ih mačem.
JER 20:5 I daću sve bogatstvo tog grada i sav trud njegov i sve što ima dragoceno, i sve blago careva Judinih daću neprijateljima njihovim u ruke, i razgrabiće i uzeti i odneti u Vavilon.
JER 20:6 I ti, Pashore, i svi koji žive u tvom domu otići ćete u ropstvo; i doći ćeš u Vavilon i onde ćeš umreti i onde ćeš biti pogreben ti i svi prijatelji tvoji, kojima si prorokovao lažno.
JER 20:7 Nagovarao si me, Gospode, i dadoh se nagovoriti; bio si jači od mene i nadvladao si me; na podsmeh sam svaki dan, svak mi se podsmeva.
JER 20:8 Jer od kad govorim, vapim, radi nasilja i pustošenja vičem, jer mi je reč Gospodnja na porugu i na podsmeh svaki dan.
JER 20:9 I rekoh: Neću Ga više pominjati, niti ću više govoriti u ime Njegovo; ali bi u srcu mom kao oganj razgoreo, zatvoren u kostima mojim, i umorih se zadržavajući ga, i ne mogoh više.
JER 20:10 Jer čujem poruge od mnogih, strah od svuda: Prokažite da prokažemo; svi koji behu u miru sa mnom, vrebaju da posrnem: Da ako se prevari, te ćemo ga nadvladati i osvetićemo mu se.
JER 20:11 Ali je Gospod sa mnom kao strašan junak; zato oni koji me gone spotaknuće se i neće nadvladati; posramiće se vrlo; jer neće biti srećni, sramota večna neće se zaboraviti.
JER 20:12 Zato, Gospode nad vojskama, koji kušaš pravednika, koji vidiš bubrege i srce, daj da vidim Tvoju osvetu na njima, jer Tebi kazah parbu svoju.
JER 20:13 Pevajte Gospodu, hvalite Gospoda, jer izbavi dušu siromahu iz ruke zlikovačke.
JER 20:14 Proklet da je dan u koji se rodih! Dan, u koji me rodi mati moja, da nije blagosloven!
JER 20:15 Proklet da je čovek koji javi ocu mom i vrlo ga obradova govoreći: Rodi ti se sin.
JER 20:16 I taj čovek da bi bio kao gradovi koje Gospod zatre i ne bi Mu žao! Neka sluša viku ujutru i vrisku u podne,
JER 20:17 Što me ne usmrti u utrobi materinoj da bi mi mati moja bila grob, i utroba njena da bi ostala do veka trudna.
JER 20:18 Zašto iziđoh iz utrobe da vidim muku i žalost i da se svrše u sramoti dani moji?
JER 21:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda kad posla k njemu car Sedekija Pashora sina Melhijinog i Sofoniju sina Masijinog sveštenika, i poruči:
JER 21:2 Upitaj Gospoda za nas, jer Navuhodonosor, car vavilonski, zavojšti na nas; eda bi nam učinio Gospod po svim čudesima svojim, da otide od nas.
JER 21:3 A Jeremija im reče: Ovako recite Sedekiji:
JER 21:4 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Evo, ja ću okrenuti natrag oružje što je u vašim rukama, kojim se bijete s carem vavilonskim i s Haldejcima koji su vas opkolili iza zidova, i skupiću ih usred tog grada.
JER 21:5 I ja ću vojevati na vas rukom podignutom i mišicom krepkom i gnevom i jarošću i žestinom velikom.
JER 21:6 I pobiću stanovnike tog grada, i ljude i stoku; od pomora velikog pomreće.
JER 21:7 A posle, veli Gospod, daću Sedekiju cara Judinog i sluge njihove i narod, one koji ostanu u tom gradu od pomora, od mača i od gladi, u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom i u ruke neprijateljima njihovim i u ruke onima koji traže dušu njihovu, te će ih pobiti mačem, neće ih žaliti ni štedeti niti će se smilovati.
JER 21:8 A narodu tom reci: Ovako veli Gospod: Evo ja stavljam pred vas put k životu i put k smrti.
JER 21:9 Ko ostane u tom gradu, poginuće od mača ili od gladi ili od pomora; a ko izađe i preda se Haldejcima koji su vas opkolili, ostaće živ, i duša će mu biti mesto plena.
JER 21:10 Jer okretoh lice svoje tome gradu na zlo, a ne na dobro, govori Gospod; u ruke caru vavilonskom biće predan, i on će ga spaliti ognjem.
JER 21:11 A za dom cara Judinog čujte reč Gospodnju:
JER 21:12 Dome Davidov, tako veli Gospod, sudite svako jutro, i kome se otima izbavljajte ga iz ruku nasilnikovih da ne iziđe kao oganj gnev moj i razgori se da ga niko ne može ugasiti za zloću dela vaših.
JER 21:13 Evo me na tebe, koji sediš u dolini, kao stena u ravnici, govori Gospod, na vas, koji govorite: Ko će doći na nas? I ko će ući u stanove naše?
JER 21:14 Jer ću vas pokarati po plodu dela vaših, veli Gospod, i raspaliću oganj u šumi njegovoj, koji će proždreti sve što je oko njega.
JER 22:1 Ovako govori Gospod: Siđi u dom cara Judinog, i reci onde ovu reč,
JER 22:2 i kaži: Slušaj reč Gospodnju, care Judin, koji sediš na prestolu Davidovom, ti i sluge tvoje i narod tvoj, koji ulazite na ova vrata.
JER 22:3 Ovako veli Gospod: Činite sud i pravdu, i kome se otima izbavljajte ga iz ruku nasilnikovih, i ne činite krivo inostrancu ni siroti ni udovici, i ne činite im silu, i krv pravu ne prolivajte na ovom mestu.
JER 22:4 Jer ako doista uzradite ovo, ulaziće na vrata ovog doma carevi, koji sede mesto Davida na prestolu njegovom, na kolima i na konjima, oni i sluge njihove i narod njihov.
JER 22:5 Ako li ne poslušate ove reči, zaklinjem se sobom, veli Gospod, da ću opusteti taj dom.
JER 22:6 Jer ovako veli Gospod za dom cara Judinog: Ti si mi Galad i vrh livanski, ali ću te obratiti u pustinju, u gradove u kojima se ne živi.
JER 22:7 I spremiću na tebe zatirače, svakog s oružjem, i poseći će tvoje krasne kedre i pobacati ih u oganj.
JER 22:8 I mnogi će narodi prolaziti mimo taj grad, i govoriće jedan drugom: Zašto učini ovo Gospod od tog grada velikog?
JER 22:9 I reći će: Jer ostaviše zavet Gospoda Boga svog, i klanjaše se drugim bogovima i služiše im.
JER 22:10 Ne plačite za mrtvim niti ga žalite; nego plačite za onim koji odlazi, jer se neće više vratiti niti će videti svoje postojbine.
JER 22:11 Jer ovako govori Gospod o Salumu sinu Josije, cara Judinog, koji carovaše mesto Josije oca svog, koji otide iz ovog mesta: neće se više vratiti.
JER 22:12 Nego će umreti u mestu kuda ga odvedoše u ropstvo, i neće više videti ove zemlje.
JER 22:13 Teško onom koji gradi svoju kuću ne po pravdi, i kleti svoje ne po pravici, koji se služi bližnjim svojim nizašta i platu za trud njegov ne daje mu;
JER 22:14 Koji govori: Sagradiću sebi veliku kuću i prostrane kleti; i razvaljuje sebi prozore, i oblaže kedrom i maže crvenilom.
JER 22:15 Hoćeš li carovati kad se mešaš s kedrom? Otac tvoj nije li jeo i pio? Kad činjaše sud i pravdu, tada mu beše dobro.
JER 22:16 Davaše pravicu siromahu i ubogome, i beše mu dobro; nije li to poznavati me? Govori Gospod.
JER 22:17 Ali oči tvoje i srce tvoje idu samo za tvojim dobitkom i da prolivaš krv pravu i da činiš nasilje i krivdu.
JER 22:18 Zato ovako veli Gospod za Joakima sina Josije cara Judinog: Neće naricati za njim: Jaoh brate moj! Ili: Jaoh sestro! Neće naricati za njim: Jaoh gospodaru! Ili: Jaoh slavo njegova!
JER 22:19 Pogrebom magarećim pogrepšće se, izvući će se i baciće se iza vrata jerusalimskih.
JER 22:20 Iziđi na Livan i viči, i na Vasanu pusti glas svoj, i viči preko brodova, jer se satrše svi koji te ljube.
JER 22:21 Govorih ti u sreći tvojoj, a ti reče: Neću da slušam; to je put tvoj od detinjstva tvog da ne slušaš glas moj.
JER 22:22 Sve će pastire tvoje odneti vetar, i koji te ljubi otići će u ropstvo; tada ćeš se posramiti i postideti za svu zloću svoju.
JER 22:23 Ti sediš na Livanu, gnezdo viješ na kedrima, kako ćeš biti ljupka, kad ti dođu muke i bolovi kao porodilji!
JER 22:24 Kako sam ja živ, veli Gospod, da bi Honija sin Joakima cara Judinog bio prsten pečatni na desnoj ruci mojoj, i odande ću te otrgnuti.
JER 22:25 I daću te u ruke onima koji traže dušu tvoju, i u ruke onima kojih se bojiš, u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom i u ruke Haldejcima.
JER 22:26 I baciću tebe i mater tvoju koja te je rodila u zemlju tuđu, gde se niste rodili, i onde ćete pomreti.
JER 22:27 A u zemlju u koju ćete želeti da se vratite, nećete se vratiti u nju.
JER 22:28 Je li taj čovek Honija ništav idol izlomljen? Je li sud u kome nema miline? Zašto biše isterani, on i seme njegovo, i bačeni u zemlju, koje ne poznaju?
JER 22:29 O zemljo, zemljo, zemljo! Čuj reč Gospodnju.
JER 22:30 Ovako veli Gospod: Zapišite da će taj čovek biti bez dece i da neće biti srećan do svog veka; i niko neće biti srećan od semena njegovog, koji bi sedeo na prestolu Davidovom i još vladao Judom.
JER 23:1 Teško pastirima koji potiru i razmeću stado paše moje! Govori Gospod.
JER 23:2 Zato ovako veli Gospod Bog Izrailjev za pastire koji pasu narod moj: Vi razmetnuste ovce moje i razagnaste ih, i ne obilaziste ih; evo, ja ću vas obići za zloću dela vaših, govori Gospod.
JER 23:3 I ostatak ovaca svojih ja ću skupiti iz svih zemalja u koje ih razagnah, i vratiću ih u torove njihove, gde će se naploditi i umnožiti.
JER 23:4 I postaviću im pastire, koji će ih pasti, da se ne boje više i ne plaše i da ne pogine ni jedna, govori Gospod.
JER 23:5 Gle, idu dani, govori Gospod, u koje ću podignuti Davidu Klicu pravednu, koja će carovati i biti srećna i činiti sud i pravdu na zemlji.
JER 23:6 U Njegove dane spašće se Juda, i Izrailj će stanovati u miru, i ovo mu je ime kojim će se zvati: Gospod pravda naša.
JER 23:7 Zato, evo, idu dani, govori Gospod, u koje se neće više govoriti: Tako da je živ Gospod, koji je izveo sinove Izrailjeve iz zemlje misirske;
JER 23:8 nego: Tako da je živ Gospod, koji je izveo i doveo seme doma Izrailjevog iz severne zemlje i iz svih zemalja u koje ih bejah razagnao. I oni će sedeti u svojoj zemlji.
JER 23:9 Radi proroka puca srce u meni, trepeću sve kosti moje, kao pijan sam i kao čovek koga je osvojilo vino, Gospoda radi i Njegovih radi svetih reči.
JER 23:10 Jer je zemlja puna preljubočinaca, i s kletava tuži zemlja, posušiše se paše u pustinji; trk je njihov zao i moć njihova neprava.
JER 23:11 Jer i prorok i sveštenik skvrne je, nalazim i u domu svom zloću njihovu, govori Gospod.
JER 23:12 Za to će put njihov biti kao klizavica po tami, gde će popuznuti i pasti; jer ću pustiti na njih zlo, godine pohođenja njihovog, govori Gospod.
JER 23:13 U proroka samarijskih video sam bezumlje, prorokovahu Valom, prelašćivahu narod moj Izrailja;
JER 23:14 Ali u proroka jerusalimskih vidim strahotu: čine preljubu i hode u laži, ukrepljuju ruke zlikovcima da se niko ne vrati od svoje zloće; svi su mi kao Sodom, i stanovnici njegovi kao Gomor.
JER 23:15 Zato ovako veli Gospod nad vojskama o tim prorocima: Evo, ja ću ih nahraniti pelenom i napojiću ih žuči; jer od proroka jerusalimskih iziđe oskvrnjenje po svoj zemlji.
JER 23:16 Ovako veli Gospod nad vojskama: Ne slušajte šta govore proroci koji vam prorokuju; varaju vas, govore utvare svog srca, ne iz usta Gospodnjih.
JER 23:17 Jednako govore onima koji ne mare za me: Gospod je rekao: Imaćete mir; i svakome koji ide po misli srca svog govore: Neće doći na vas zlo.
JER 23:18 Jer ko je stajao u veću Gospodnjem, i video ili čuo reč Njegovu? Ko je pazio na reč Njegovu i čuo?
JER 23:19 Evo, vihor Gospodnji, gnev, izići će vihor, koji ne prestaje, pašće na glavu bezbožnicima.
JER 23:20 Neće se odvratiti gnev Gospodnji dokle ne učini i izvrši šta je u srcu naumio; najposle ćete razumeti to sasvim.
JER 23:21 Ne slah tih proroka, a oni trčaše; ne govorih im, a oni prorokovaše.
JER 23:22 Da su stajali u mom veću, tada bi kazivali moje reči narodu mom, i odvraćali bi ih s puta njihovog zlog i od zloće dela njihovih.
JER 23:23 Jesam li ja Bog iz bliza, govori Gospod, a nisam Bog i iz daleka?
JER 23:24 Može li se ko sakriti na tajno mesto da ga ja ne vidim? Govori Gospod; ne ispunjam li ja nebo i zemlju? Govori Gospod.
JER 23:25 Čujem šta govore ti proroci koji u ime moje prorokuju laž govoreći: Snio sam, snio sam.
JER 23:26 Dokle će to biti u srcu prorocima koji prorokuju laž, i prevaru srca svog prorokuju?
JER 23:27 Koji misle da će učiniti da narod moj zaboravi ime moje uza sne njihove, koje pripovedaju jedan drugom, kao što zaboraviše oci njihovi ime moje uz Vala.
JER 23:28 Prorok koji sni, neka pripoveda san; a u koga je reč moja, neka govori reč moju istinito; šta će pleva sa pšenicom? Govori Gospod.
JER 23:29 Nije li reč moja kao oganj, govori Gospod, i kao malj koji razbija kamen?
JER 23:30 Za to, evo me na te proroke, govori Gospod, koji kradu moje reči jedan od drugog.
JER 23:31 Evo me na te proroke, veli Gospod, koji dižu jezik svoj i govore: On veli.
JER 23:32 Evo me na one koji prorokuju lažne sne, veli Gospod, i pripovedajući ih zavode narod moj lažima svojim i hitrinom svojom; a ja ih nisam poslao niti sam im zapovedio; i neće ništa pomoći tome narodu, govori Gospod.
JER 23:33 Ako te zapita ovaj narod ili koji prorok ili sveštenik govoreći: Kako je breme Gospodnje? Tada im reci: Kako breme? Ostaviću vas, govori Gospod.
JER 23:34 A proroka i sveštenika i narod koji reče: Breme Gospodnje, ja ću pokarati tog čoveka i dom njegov.
JER 23:35 Nego ovako govorite svaki bližnjemu svom i svaki bratu svom: Šta odgovori Gospod? I: Šta reče Gospod?
JER 23:36 A bremena Gospodnjeg ne pominjite više, jer će svakome biti breme reč njegova, jer izvrćete reči Boga Živoga, Gospoda nad vojskama, Boga našeg.
JER 23:37 Ovako reci proroku: Šta ti odgovori Gospod? I šta ti reče Gospod?
JER 23:38 Ali kad kažete: Breme Gospodnje, zato ovako veli Gospod: Šta govorite tu reč: Breme Gospodnje, a ja slah k vama da vam kažu: Ne govorite: Breme Gospodnje,
JER 23:39 zato evo me, ja ću vas zaboraviti sasvim i odbaciću od sebe vas i grad koji sam dao vama i ocima vašim.
JER 23:40 I navaliću na vas porugu večnu i sramotu večnu koja se neće zaboraviti.
JER 24:1 Pokaza mi Gospod, i gle, dve kotarice smokava nameštene pred crkvom Gospodnjom, pošto Navuhodonosor, car vavilonski, zarobi Jehoniju sina Joakimovog cara Judinog, i knezove Judine, i drvodelje i kovače iz Jerusalima i odvede ih u Vavilon.
JER 24:2 U jednoj kotarici behu smokve vrlo dobre, kakve behu rane smokve, a u drugoj kotarici behu vrlo rđave smokve, koje se ne mogahu jesti, tako behu rđave.
JER 24:3 I reče mi Gospod: Šta vidiš, Jeremija? A ja rekoh: Smokve, jedne dobre smokve, vrlo dobre, a druge rđave, vrlo rđave, koje se ne mogu jesti, tako su rđave.
JER 24:4 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
JER 24:5 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Kakve su te smokve dobre, tako će mi biti dobra radi roblje Judino, koje odaslah iz ovog mesta u zemlju haldejsku.
JER 24:6 I obratiću oči svoje na njih dobra radi, i dovešću ih opet u ovu zemlju, i sazidaću ih i neću ih razoriti, i nasadiću ih i neću ih počupati.
JER 24:7 Jer ću im dati srce da me poznaju da sam ja Gospod, i biće mi narod i ja ću im biti Bog, jer će se obratiti k meni svim srcem svojim.
JER 24:8 A kakve su te rđave smokve da se ne mogu jesti, kako su rđave, takvim ću, veli Gospod, učiniti Sedekiju cara Judinog i knezove njegove i ostatak Jerusalimljana koji ostaše u ovoj zemlji i koji žive u zemlji misirskoj.
JER 24:9 Učiniću da se potucaju po svim carstvima zemaljskim na zlo, da budu sramota i priča i rug i uklin po svim mestima, kuda ih raselim.
JER 24:10 I poslaću na njih mač, glad i pomor, dokle se ne istrebe sa zemlje, koju sam dao njima i ocima njihovim.
JER 25:1 Reč koja dođe Jeremiji za sav narod Judin četvrte godine Joakima sina Josijinog cara Judinog, a to je prva godina Navuhodonosora cara vavilonskog,
JER 25:2 koju reče Jeremija prorok svemu narodu Judinom i svim stanovnicima jerusalimskim, govoreći:
JER 25:3 Od trinaeste godine Josije sina Amonovog cara Judinog do danas, za ove dvadeset i tri godine, dolazi mi reč Gospodnja i govorih vam zarana jednako, ali ne poslušaste.
JER 25:4 I sla vam Gospod sve sluge svoje proroke zarana jednako, ali ne poslušaste, niti prignuste uha svog da biste čuli.
JER 25:5 I govorahu: Vratite se svaki sa svog puta zlog i od zloće dela svojih, pa ćete ostati u zemlji koju dade Gospod vama i ocima vašim od veka do veka.
JER 25:6 I ne idite za drugim bogovima da im služite i da im se klanjate i ne gnevite me delom ruku svojih, i neću vam učiniti zla.
JER 25:7 Ali me ne poslušaste, govori Gospod, nego me gneviste delom ruku svojih na svoje zlo.
JER 25:8 Za to ovako veli Gospod nad vojskama: Što ne poslušaste moje reči,
JER 25:9 evo, ja ću poslati po sve narode severne, govori Gospod, i po Navuhodonosora cara vavilonskog slugu svog, i dovešću ih na tu zemlju i na stanovnike njene, i na sve te narode okolne, koje ću zatrti, i učiniću da budu čudo i podsmeh i pustoš večna.
JER 25:10 I učiniću da nestane među njima glas radostan i glas veseo, glas ženikov i glas nevestin, lupa od žrvanja i svetlost od žiška.
JER 25:11 I sva će ta zemlja biti pustoš i čudo, i ti će narodi služiti caru vavilonskom sedamdeset godina.
JER 25:12 A kad se navrši sedamdeset godina, onda ću pohoditi cara vavilonskog i onaj narod, govori Gospod, za bezakonje njihovo, i zemlju haldejsku, i obratiću je u pustoš večnu.
JER 25:13 I pustiću na tu zemlju sve što sam govorio o njoj, sve što je napisano u ovoj knjizi, što prorokova Jeremija za sve narode.
JER 25:14 Jer će veliki narodi i silni carevi i njih pokoriti; tada ću im platiti po delima njihovim i po onom što su činili rukama svojim.
JER 25:15 Jer ovako mi reče Gospod Bog Izrailjev: Uzmi iz moje ruke čašu vina, ovog gneva, i napoj iz nje sve narode ka kojima te ja pošaljem.
JER 25:16 Neka piju i smetu se i polude od oštrog mača koji ću ja poslati među njih.
JER 25:17 I uzeh čašu iz ruke Gospodu, i napojih sve te narode, ka kojima me posla Gospod:
JER 25:18 Jerusalim i gradove Judine i careve njegove i knezove njegove, da budu pustoš i čudo i podsmeh i uklin, kao što je danas,
JER 25:19 Faraona cara misirskog i sluge njegove i knezove njegove i sav narod njegov,
JER 25:20 i svu mešavinu, i sve careve zemlje Uza, sve careve zemlje filistejske, i Askalon i Gazu i Akaron i ostatak od Azota,
JER 25:21 Edomce i Moavce i sinove Amonove,
JER 25:22 i sve careve tirske i sve careve sidonske i careve na ostrvima preko mora,
JER 25:23 Dedana i Temu i Vuza, i sve koji se s kraja strižu,
JER 25:24 i sve careve arapske i sve careve od mešavine koji žive u pustinji,
JER 25:25 i sve careve zimrijske, i sve careve elamske, i sve careve midske,
JER 25:26 i sve careve severne, koji su blizu i koji su daleko, kako jednog tako drugog, i sva carstva zemaljska što su po zemlji; a car sisaški piće posle njih.
JER 25:27 I reci im: Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Pijte i opijte se, i bljujte i padajte, da ne ustanete od mača koji ću pustiti među vas.
JER 25:28 Ako li ne bi hteli uzeti čašu iz ruke tvoje da piju, tada im reci: Ovako veli Gospod nad vojskama: Zaista ćete piti.
JER 25:29 Jer evo počinjem puštati zlo na grad koji se naziva mojim imenom, a vi li ćete ostati bez kara? Nećete ostati bez kara, jer ću dozvati mač na sve stanovnike zemaljske, govori Gospod nad vojskama.
JER 25:30 Ti dakle prorokuj im sve ove reči i reci im: Gospod će s visine riknuti, i iz stana svetinje svoje pustiće glas svoj, silno će riknuti iz stana svog, kao oni što gaze grožđe podignuće viku na sve stanovnike zemaljske.
JER 25:31 Proći će graja do kraja zemlje, jer raspru ima Gospod s narodima, sudi se sa svakim telom, bezbožnike će dati pod mač, govori Gospod.
JER 25:32 Ovako veli Gospod nad vojskama: Evo, nevolja će poći od naroda do naroda, i velik će se vihor podignuti od krajeva zemaljskih.
JER 25:33 I u onaj će dan biti od kraja do kraja zemlje pobijeni od Gospoda, neće biti oplakani, niti će se pokupiti i pogrepsti, biće gnoj po zemlji.
JER 25:34 Ridajte, pastiri, i vičite i valjajte se po prahu, glavari stadu, jer se navršiše vaši dani da budete poklani, i da se razaspete, i pašćete kao skupocen sud.
JER 25:35 I neće biti utočišta pastirima, ni izbavljenja glavarima od stada.
JER 25:36 Vikaće pastiri i ridaće glavari od stada, jer će potrti Gospod pašu njihovu.
JER 25:37 I razvaliće se mirni torovi od žestokog gneva Gospodnjeg.
JER 25:38 Kao lavić ostavio je šator svoj, jer će zemlja njihova opusteti od žestine nasilnikove i od ljutog gneva njegovog.
JER 26:1 U početku carovanja Joakima, sina Josijinog, cara Judinog, dođe ova reč od Gospoda govoreći:
JER 26:2 Ovako govori Gospod: Stani u tremu doma Gospodnjeg, i govori svim gradovima Judinim, koji dolaze da se poklone u domu Gospodnjem, sve reči koje ti zapovedam da im kažeš, ne izostavi ni reči,
JER 26:3 ne bi li poslušali i vratili se svaki sa svog zlog puta, da mi se sažali sa zla koje im mislim učiniti za zloću dela njihovih.
JER 26:4 Reci im dakle: Ovako veli Gospod: ako me ne poslušate da hodite u mom zakonu koji sam stavio pred vas,
JER 26:5 da slušate reči sluga mojih proroka, koje vam šaljem, koje slah zarana jednako, ali ih ne poslušaste,
JER 26:6 učiniću s domom ovim kao sa Silomom, i grad ovaj daću u prokletstvo svim narodima na zemlji.
JER 26:7 A sveštenici i proroci i sav narod čuše Jeremiju gde govori te reči u domu Gospodnjem.
JER 26:8 I kad Jeremija izgovori sve što mu Gospod zapovedi da kaže svemu narodu, uhvatiše ga sveštenici i proroci i sav narod govoreći: Poginućeš.
JER 26:9 Zašto prorokova u ime Gospodnje govoreći: Ovaj će dom biti kao Silom, i ovaj će grad opusteti da neće u njemu niko živeti? I skupi se sav narod na Jeremiju u dom Gospodnji.
JER 26:10 A knezovi Judini čuvši to dođoše iz doma carskog u dom Gospodnji, i sedoše pred nova vrata Gospodnja.
JER 26:11 I rekoše sveštenici i proroci knezovima i svemu narodu govoreći: Ovaj je čovek zaslužio smrt, jer prorokova protiv ovog grada, kao što čuste svojim ušima.
JER 26:12 Tada progovori Jeremija svim knezovima i svemu narodu govoreći: Gospod me posla da prorokujem protiv ovog doma i protiv ovog grada sve što čuste.
JER 26:13 Zato popravite puteve svoje i dela svoja, i poslušajte reč Gospoda Boga svog, i sažaliće se Gospodu sa zla koje je izrekao za vas.
JER 26:14 A ja, evo sam u vašim rukama, činite od mene šta mislite da je dobro i pravo.
JER 26:15 Ali znajte zacelo, ako me ubijete, krv pravu svalićete na se i na ovaj grad i na stanovnike njegove, jer doista Gospod me posla k vama da govorim sve ove reči, da čujete.
JER 26:16 Tada rekoše knezovi i sav narod sveštenicima i prorocima: Nije ovaj čovek zaslužio smrt, jer nam je govorio u ime Gospoda Boga našeg.
JER 26:17 I ustaše neki od starešina zemaljskih, i progovoriše svemu zboru narodnom i rekoše:
JER 26:18 Mihej Morašćanin prorokova u vreme Jezekije, cara Judinog, i govori svemu narodu Judinom i reče: Ovako veli Gospod nad vojskama: Sion će se preorati kao njiva i grad će Jerusalim biti gomila kamenja, i gora ovog doma visoka šuma.
JER 26:19 Je li ga zato ubio Jezekija, car Judin i sav Juda? Nije li se pobojao Gospoda i molio se Gospodu? I Gospodu se sažali radi zla koje beše izrekao na njih; mi dakle činimo veliko zlo dušama svojim.
JER 26:20 I još beše jedan koji prorokova u ime Gospodnje, Urija sin Semajin iz Kirijat-Jarima; on prorokova protiv ovog grada i protiv ove zemlje isto onako kao Jeremija.
JER 26:21 I kad ču car Joakim i sve vojvode njegove i svi knezovi reči njegove, traži ga car da ga ubije; a Urija čuvši poboja se i pobeže i dođe u Misir.
JER 26:22 A car Joakim posla neke u Misir, Elnatana sina Ahovorovog i druge s njim.
JER 26:23 I oni izvedoše Uriju iz Misira i dovedoše k caru Joakimu, i ubi ga mačem, i baci telo njegovo u groblje prostog naroda.
JER 26:24 Ali ruka Ahikama, sina Safanovog, bi uz Jeremiju, te ga ne predaše u ruke narodu da ga pogube.
JER 27:1 U početku carovanja Joakima sina Josijinog cara Judinog dođe ova reč Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 27:2 Ovako mi reče Gospod: Načini sebi sveze i jaram, i metni sebi oko vrata.
JER 27:3 Po tom pošlji ih caru edomskom i caru moavskom i caru sinova Amonovih i caru tirskom i caru sidonskom, po poslanicima koji će doći u Jerusalim k Sedekiji caru Judinom.
JER 27:4 I naruči im neka kažu svojim gospodarima: Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: ovako recite svojim gospodarima:
JER 27:5 Ja sam stvorio zemlju i ljude i stoku, što je po zemlji, silom svojom velikom i mišicom svojom podignutom; i dajem je kome mi je drago.
JER 27:6 I sada ja dadoh sve te zemlje u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom sluzi svom, dadoh mu i zverje poljsko da mu služi.
JER 27:7 I svi će narodi služiti njemu i sinu njegovom i unuku njegovom dokle dođe vreme i njegovoj zemlji, i veliki narodi i silni carevi pokore ga.
JER 27:8 A koji narod ili carstvo ne bi hteo služiti Navuhodonosoru caru vavilonskom, i ne bi hteo saviti vrata svog u jaram cara vavilonskog, takav ću narod pohoditi mačem i glađu i pomorom, govori Gospod, dokle ih ne istrebim rukom njegovom.
JER 27:9 Ne slušajte dakle proroka svojih ni vrača svojih ni sanjača svojih ni gatara svojih ni bajača svojih, koji vam govore i vele: Nećete služiti caru vavilonskom.
JER 27:10 Jer vam oni laž prorokuju, kako bih vas daleko odveo iz zemlje vaše i izagnao vas da izginete.
JER 27:11 A narod koji bi savio vrat svoj pod jaram cara vavilonskog i služio mu, ostaviću ga na zemlji njegovoj, govori Gospod, da je radi i stanuje u njoj.
JER 27:12 I Sedekiji caru Judinom rekoh sve ovo govoreći: Savijte vrat svoj pod jaram cara vavilonskog i služite njemu i narodu njegovom, pa ćete ostati živi.
JER 27:13 Zašto da poginete ti i narod tvoj od mača i od gladi i od pomora, kako reče Gospod za narod koji ne bi služio caru vavilonskom?
JER 27:14 Ne slušajte, dakle, šta govore proroci koji vam kažu i vele: Nećete služiti caru vavilonskom, jer vam oni prorokuju laž.
JER 27:15 Jer ih ja nisam poslao, govori Gospod, nego lažno prorokuju u moje ime, kako bih vas prognao da izginete i vi i proroci koji vam prorokuju.
JER 27:16 I sveštenicima i svemu narodu govorih i rekoh: Ovako veli Gospod: ne slušajte šta govore vaši proroci koji vam prorokuju govoreći: Evo, posuđe doma Gospodnjeg vratiće se iz Vavilona skoro. Jer vam oni prorokuju laž.
JER 27:17 Ne slušajte ih; služite caru vavilonskom, i ostaćete živi; zašto taj grad da opusti?
JER 27:18 Ako li su proroci i ako je reč Gospodnja u njih, neka mole Gospoda nad vojskama da sudovi što su ostali u domu Gospodnjem i u domu cara Judinog i u Jerusalimu ne otidu u Vavilon.
JER 27:19 Jer ovako veli Gospod nad vojskama za stupove i za more i za podnožja i za druge sudove što su ostali u tom gradu,
JER 27:20 kojih ne uze Navuhodonosor car vavilonski kad odvede u ropstvo Jehoniju sina Joakimovog, cara Judinog, iz Jerusalima u Vavilon, i sve glavare Judine i jerusalimske;
JER 27:21 jer ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, za sudove što ostaše u domu Gospodnjem i u domu cara Judinog u Jerusalimu:
JER 27:22 U Vavilon će se odneti i onde će biti do dana kad ću ih pohoditi, veli Gospod, kad ću ih doneti i vratiti na ovo mesto.
JER 28:1 A iste godine, u početku carovanja Sedekije cara Judinog, četvrte godine, petog meseca, reče mi Ananija sin Azorov, prorok iz Gavaona, u domu Gospodnjem pred sveštenicima i svim narodom govoreći:
JER 28:2 Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Slomih jaram cara vavilonskog.
JER 28:3 Do dve godine ja ću vratiti na ovo mesto sve sudove doma Gospodnjeg, koje uze Navuhodonosor car vavilonski odavde i odnese u Vavilon.
JER 28:4 I Jehoniju sina Joakimovog cara Judinog i sve roblje Judino što ode u Vavilon, ja ću dovesti opet na ovo mesto, govori Gospod, jer ću slomiti jaram cara vavilonskog.
JER 28:5 Tada reče Jeremija prorok Ananiji proroku pred sveštenicima i pred svim narodom, koji stajaše u domu Gospodnjem.
JER 28:6 Reče Jeremija prorok: Amin, da Gospod učini tako, da Gospod ispuni tvoje reči što si prorokovao da bi vratio sudove doma Gospodnjeg i sve roblje iz Vavilona na ovo mesto.
JER 28:7 Ali čuj ovu reč koju ću ja kazati pred tobom i pred svim narodom:
JER 28:8 Proroci koji su bili pre mene i pre tebe od starine, oni prorokovaše mnogim zemljama i velikim carstvima rat i nevolju i pomor.
JER 28:9 Prorok koji proriče mir, kad se zbude reč tog proroka, onda se poznaje taj prorok da ga je zaista poslao Gospod.
JER 28:10 Tada Ananija prorok skide jaram s vrata Jeremiji proroku i slomi ga.
JER 28:11 I reče Ananija pred svim narodom govoreći: Ovako veli Gospod: Ovako ću slomiti jaram Navuhodonosora, cara vavilonskog, do dve godine s vrata svih naroda. I ode prorok Jeremija svojim putem.
JER 28:12 Ali dođe reč Gospodnja Jeremiji, pošto slomi Ananija prorok jaram s vrata Jeremiji proroku, i reče:
JER 28:13 Idi i kaži Ananiji i reci: Ovako veli Gospod: Slomio si jaram drveni, ali načini mesto njega gvozden jaram.
JER 28:14 Jer ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: gvozden ću jaram metnuti na vrat svim tim narodima da služe Navuhodonosoru, caru vavilonskom, i služiće mu, dao sam mu i zverje poljsko.
JER 28:15 Potom reče Jeremija prorok Ananiji proroku: Čuj, Ananija; nije te poslao Gospod, a ti si učinio da se narod ovaj pouzda u laž.
JER 28:16 Zato ovako veli Gospod: Evo, ja ću te skinuti sa zemlje, ove godine ti ćeš umreti; jer si kazivao odmet od Gospoda.
JER 28:17 I umre prorok Ananija te godine sedmog meseca.
JER 29:1 A ovo su reči u poslanici koju posla prorok Jeremija iz Jerusalima k ostatku starešina zarobljenih i sveštenicima i prorocima i svemu narodu što ga preseli Navuhodonosor iz Jerusalima u Vavilon,
JER 29:2 pošto otide iz Jerusalima car Jehonija i carica i dvorani i knezovi Judini i jerusalimski, i drvodelje i kovači.
JER 29:3 Po Elasi, sinu Safanovom, i Gemariji sinu Helkijinom, koje sla Sedekija car Judin u Vavilon k Navuhodonosoru caru vavilonskom; i u knjizi govoraše:
JER 29:4 Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, svemu roblju koje preselih iz Jerusalima u Vavilon:
JER 29:5 Gradite kuće i sedite u njima; sadite vrtove i jedite rod njihov;
JER 29:6 ženite se i rađajte sinove i kćeri; i sinove svoje ženite, i kćeri svoje udajte, neka rađaju sinove i kćeri, i množite se tu i ne umanjujte se.
JER 29:7 I tražite dobro gradu, u koji vas preselih, i molite se za nj Gospodu, jer u dobru njegovom biće vama dobro.
JER 29:8 Jer ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Nemojte da vas varaju vaši proroci što su među vama i vaši vrači, i ne gledajte na sne svoje što sanjate.
JER 29:9 Jer vam oni lažno prorokuju u moje ime, ja ih nisam poslao, govori Gospod.
JER 29:10 Jer ovako veli Gospod: Kad se navrši u Vavilonu sedamdeset godina, pohodiću vas, i izvršiću vam dobru reč svoju da ću vas vratiti na ovo mesto.
JER 29:11 Jer ja znam misli koje mislim za vas, govori Gospod, misli dobre a ne zle, da vam dam posledak kakav čekate.
JER 29:12 Tada ćete me prizivati i ići ćete i molićete mi se, i uslišiću vas.
JER 29:13 I tražićete me, i naći ćete me, kad me potražite svim srcem svojim.
JER 29:14 I daću vam se da me nađete, govori Gospod, i vratiću roblje vaše, i sabraću vas iz svih naroda i iz svih mesta u koja sam vas razagnao, govori Gospod, i dovešću vas opet na mesto, odakle sam vas iselio.
JER 29:15 Jer rekoste: Gospod nam podiže proroke u Vavilonu.
JER 29:16 Jer, ovako veli Gospod za cara koji sedi na prestolu Davidovom i za sav narod koji stoji u ovom gradu, za braću vašu što ne otidoše s vama u ropstvo.
JER 29:17 Ovako veli Gospod nad vojskama: Evo, ja ću pustiti na njih mač, glad i pomor, i učiniću ih da budu kao smokve rđave, koje se ne mogu jesti, kako su rđave.
JER 29:18 I goniću ih mačem i glađu i pomorom, i učiniću da se potucaju po svim carstvima zemaljskim, da budu uklin i čudo i podsmeh i rug u svih naroda, u koje ih pošaljem.
JER 29:19 Jer ne poslušaše moje reči, govori Gospod, kad slah k njima sluge svoje proroke zarana jednako; ali ne poslušaste, govori Gospod.
JER 29:20 Slušajte, dakle, reč Gospodnju vi svi zarobljeni, koje poslah iz Jerusalima u Vavilon.
JER 29:21 Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, za Ahava sina Kolajinog i za Sedekiju sina Masijinog, koji vam prorokuju u moje ime laž: evo, ja ću ih predati u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom, da ih pobije na vaše oči.
JER 29:22 I od njih će se uzeti uklin među sve roblje Judino što je u Vavilonu, te će govoriti: Gospod da učini od tebe kao od Sedekije i kao od Ahava, koje ispeče car vavilonski na ognju.
JER 29:23 Jer učiniše grdilo u Izrailju čineći preljubu sa ženama bližnjih svojih i govoreći laž na moje ime, što im ne zapovedih; ja znam to, i svedok sam, govori Gospod.
JER 29:24 I Semaji iz Nelama reci govoreći:
JER 29:25 Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, govoreći: Što si u svoje ime poslao knjige svemu narodu koji je u Jerusalimu, i Sofoniji sinu Masijinom svešteniku i svim sveštenicima, govoreći:
JER 29:26 Gospod te postavi sveštenikom na mesto Jodaja sveštenika, da pazite u domu Gospodnjem na svakog čoveka bezumnog i koji se gradi prorok, da ih mećeš u tamnicu i u klade.
JER 29:27 Zašto, dakle, ne ukori Jeremije Anatoćanina, koji se gradi prorok među vama?
JER 29:28 Jer posla k nama u Vavilon i poruči: Dugo će trajati; gradite kuće i sedite u njima, i sadite vrtove i jedite rod njihov.
JER 29:29 I Sofonija sveštenik pročita tu knjigu pred prorokom Jeremijom.
JER 29:30 I dođe reč Gospodnja Jeremiji govoreći:
JER 29:31 Pošalji ka svemu roblju i poruči: Ovako veli Gospod za Semaju iz Nelama; što vam prorokuje Semaja, a ja ga ne poslah, i čini da se uzdate u laž,
JER 29:32 zato ovako veli Gospod: Evo, ja ću pohoditi Semaju Nelamljanina i seme njegovo, neće od njega niko ostati u ovom narodu niti će videti dobra što ću ja učiniti narodu svom, govori Gospod, jer kaziva odmet od Gospoda.
JER 30:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 30:2 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev govoreći: Napiši u knjigu sve reči koje ti govorih.
JER 30:3 Jer evo idu dani, govori Gospod, kad ću povratiti roblje naroda svog Izrailja i Jude, govori Gospod, i dovešću ih natrag u zemlju koju sam dao ocima njihovim, i držaće je.
JER 30:4 I ovo su reči koje reče Gospod za Izrailja i Judu.
JER 30:5 Jer ovako veli Gospod: Čusmo viku od prepadanja, straha, a mira nema.
JER 30:6 Pitajte i vidite, eda li muško rađa? Zašto, dakle, vidim gde se svaki čovek drži rukama svojim za bedra svoja kao porodilja i u svih se promenila lica i pobledela?
JER 30:7 Jaoh! Jer je velik ovaj dan, nije bilo takvog, i vreme je muke Jakovljeve, ipak će se izbaviti iz nje.
JER 30:8 Jer u taj dan, govori Gospod nad vojskama, slomiću jaram njegov s vrata tvog, i sveze tvoje pokidaću; i neće ga više tuđini nagoniti da im služi.
JER 30:9 Nego će služiti Gospodu Bogu svom i Davidu caru svom, kog ću im podignuti.
JER 30:10 Ti se dakle ne boj, Jakove slugo moj, govori Gospod, i ne plaši se, Izrailju; jer, evo, ja ću te izbaviti iz daleke zemlje, i seme tvoje iz zemlje ropstva tvog, i Jakov će se vratiti i počivati, i biće miran, i niko ga neće plašiti.
JER 30:11 Jer sam ja s tobom, govori Gospod, da te izbavim; i učiniću kraj svim narodima, među koje sam te rasejao, ali tebi neću učiniti kraja, nego ću te pokarati s merom, a neću te ostaviti sa svim bez kara.
JER 30:12 Jer ovako veli Gospod: Smrtan je polom tvoj i rana tvoja ljuta.
JER 30:13 Nema nikoga koji bi se primio tvoje stvari da te leči, nema leka koji bi ti pomogao.
JER 30:14 Svi koji te ljube zaboraviše te, ne traže te, jer te udarih udarcem neprijateljskim, karom žestokim, za mnoštvo bezakonja tvog, za silne grehe tvoje.
JER 30:15 Zašto vičeš radi rane svoje, smrtnog bola svog? Za mnoštvo bezakonja tvog, za silne grehe tvoje činim ti to.
JER 30:16 Ali svi koji te proždiru, proždreće se, i neprijatelji tvoji svikoliki otići će u ropstvo, i koji te gaze, biće pogaženi, i sve koji te plene, daću ih da se oplene.
JER 30:17 Jer ću te isceliti, i rane ću ti izlečiti, govori Gospod, jer te zvaše oteranom: Sionom, kog niko ne traži.
JER 30:18 Ovako veli Gospod: Evo, ja ću povratiti iz ropstva šatore Jakovljeve i smilovaću se na stanove njegove; i grad će se sazidati na mestu svom, i dvor će stajati na svoj način.
JER 30:19 I iz njih će izlaziti hvale i glas ljudi veselih, jer ću ih umnožiti, i neće se umanjivati, i uzvisiću ih, i neće se poniziti.
JER 30:20 I sinovi će njegovi biti kao pre, i zbor će njegov biti utvrđen preda mnom, i pohodiću sve koji mu čine silu.
JER 30:21 I knez će njihov biti od njih, i vladalac će njihov izlaziti isred njih; i daću mu da pristupa, i pristupaće k meni; jer ko je taj koji se usuđuje pristupiti k meni? Govori Gospod.
JER 30:22 I bićete mi narod, i ja ću vam biti Bog.
JER 30:23 Gle, vihor Gospodnji, gnev, izići će, vihor, koji ne prestaje, pašće na glavu bezbožnicima.
JER 30:24 Neće se povratiti žestoki gnev Gospodnji dokle ne učini i izvrši šta je naumio u srcu svom; na posletku ćete razumeti to.
JER 31:1 U to vreme, govori Gospod, ja ću biti Bog svim porodicama Izrailjevim, i oni će mi biti narod.
JER 31:2 Ovako veli Gospod: Narod što osta od mača nađe milost u pustinji, kad iđah da dam odmor Izrailju.
JER 31:3 Odavna mi se javljaše Gospod. Ljubim te ljubavlju večnom, zato ti jednako činim milost.
JER 31:4 Opet ću te sazidati, i bićeš sazidana, devojko Izrailjeva, opet ćeš se veseliti bubnjevima svojim, i izlazićeš sa zborom igračkim.
JER 31:5 Opet ćeš saditi vinograde na brdima samarijskim, sadiće vinogradari i ješće rod.
JER 31:6 Jer će doći dan kad će vikati čuvari na gori Jefremovoj: Ustanite, da idemo na Sion, ka Gospodu Bogu svom.
JER 31:7 Jer ovako veli Gospod: Pevajte veselo radi Jakova, i podvikujte radi glave narodima; javljajte, hvalite i govorite: Spasi, Gospode, narod svoj, ostatak Izrailjev.
JER 31:8 Evo, ja ću ih dovesti iz zemlje severne, i sabraću ih s krajeva zemaljskih, i slepog i hromog, i trudnu i porodilju, sve zajedno, zbor veliki vratiće se ovamo.
JER 31:9 Ići će plačući, i s molitvama ću ih dovesti natrag; vodiću ih pokraj potoka pravim putem, na kome se neće spoticati; jer sam Otac Izrailju, i Jefrem je prvenac moj.
JER 31:10 Čujte, narodi, reč Gospodnju, i javljajte po dalekim ostrvima i recite: Koji raseja Izrailja, skupiće ga, i čuvaće ga kao pastir stado svoje.
JER 31:11 Jer iskupi Gospod Jakova, i izbavi ga iz ruku jačeg od njega.
JER 31:12 I doći će i pevaće na visini sionskoj, i steći će se k dobru Gospodnjem, k žitu, k vinu i k ulju, k jaganjcima i teocima; i duša će im biti kao vrt zaliven, i neće više tužiti.
JER 31:13 Tada će se veseliti devojka u kolu, i momci i starci zajedno, i promeniću žalost njihovu na radost, i utešiću ih, i razveseliću ih po žalosti njihovoj.
JER 31:14 I napitaću sveštenicima dušu pretilinom, i narod će se moj nasititi dobra mog, govori Gospod.
JER 31:15 Ovako veli Gospod: Glas u Rami ču se, naricanje i plač veliki; Rahilja plače za decom svojom, neće da se uteši za decom svojom, jer ih nema.
JER 31:16 Ovako veli Gospod: Ustavi glas svoj od plača i oči svoje od suza, jer ima plata delu tvom, govori Gospod, i oni će se vratiti iz zemlje neprijateljske.
JER 31:17 I imaš nadu za posledak, govori Gospod, da će se vratiti sinovi tvoji na međe svoje.
JER 31:18 Čujem doista Jefrema gde tuži: Pokarao si me, te sam pokaran kao june neuko; obrati me da se obratim, jer si Ti Gospod Bog moj.
JER 31:19 Jer pošto se obratih, pokajah se; i pošto se naučih, udarih se po bedru; jer se posramih i stidim se što nosim sramotu mladosti svoje.
JER 31:20 Nije li mi Jefrem mio sin? Nije li dete predrago? Od kad govorih protiv njega, jednako ga se opominjem; zato je srce moje ustreptalo njega radi, doista ću se smilovati na nj, govori Gospod.
JER 31:21 Podigni znake, nanesi gomile kamenja, zapamti put kojim si išla; vrati se, devojko Izrailjeva, vrati se u gradove svoje.
JER 31:22 Dokle ćeš lutati, kćeri odmetnice! Jer je Gospod učinio nešto novo na zemlji: žena će opkoliti čoveka.
JER 31:23 Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Još ću ovu reč govoriti u zemlji Judinoj i u gradovima njegovim kad natrag dovedem roblje njihovo: Gospod da te blagoslovi, stane pravde, sveta goro!
JER 31:24 Jer će se naseliti u njoj Juda, i svi gradovi njegovi, i ratari i koji idu za stadom.
JER 31:25 Jer ću napojiti umornu dušu, i nasititi svaku klonulu dušu.
JER 31:26 U tom se probudih i pogledah, i san mi beše sladak.
JER 31:27 Evo idu dani, govori Gospod, kad ću zasejati dom Izrailjev i dom Judin semenom čovečijim i semenom od stoke.
JER 31:28 I kao što sam pazio na njih da ih istrebljujem i razvaljujem, i kvarim i zatirem i mučim, tako ću paziti na njih da ih sazidam i posadim, govori Gospod.
JER 31:29 U te dane neće se više govoriti: Oci jedoše kiselo grožđe, a sinovima trnu zubi.
JER 31:30 Nego će svaki za svoje grehe poginuti; ko god jede kiselo grožđe, tome će zubi trnuti.
JER 31:31 Evo, idu dani, govori Gospod, kad ću učiniti s domom Izrailjevim i s domom Judinim nov zavet,
JER 31:32 ne kao onaj zavet, koji učinih s ocima njihovim, kad ih uzeh za ruku da ih izvedem iz zemlje misirske, jer onaj zavet moj oni pokvariše, a ja im bejah muž, govori Gospod.
JER 31:33 Nego ovo je zavet što ću učiniti s domom Izrailjevim posle ovih dana, govori Gospod: metnuću zavet svoj u njih, i na srcu njihovom napisaću ga, i biću im Bog i oni će mi biti narod.
JER 31:34 I neće više učiti prijatelj prijatelja ni brat brata govoreći: Poznajte Gospoda; jer će me znati svi od malog do velikog, govori Gospod; jer ću im oprostiti bezakonja njihova, i grehe njihove neću više pominjati.
JER 31:35 Ovako veli Gospod, koji daje sunce da svetli danju, i uredbe mesecu i zvezdama da svetle noću, koji raskida more i buče vali njegovi, kome je ime Gospod nad vojskama:
JER 31:36 Ako tih uredbi nestane ispred mene, govori Gospod, i seme će Izrailjevo prestati biti narod preda mnom na vek.
JER 31:37 Ovako veli Gospod: Ako se može izmeriti nebo gore i izvideti temelji zemaljski dole, tada ću i ja odbaciti sve seme Izrailjevo za sve što su učinili, veli Gospod.
JER 31:38 Evo idu dani, govori Gospod, u koje će se sazidati Gospodu ovaj grad od kule Ananeilove do vrata na uglu.
JER 31:39 I još će dalje otići uže meračko do huma Gariva i obrnuće se na Goat.
JER 31:40 I sva dolina od mrtvih telesa i pepela, i sva polja sve do potoka Kedrona, do ugla konjskih vrata k istoku, biće svetinja Gospodu; neće se razvaliti ni potrti doveka.
JER 32:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda desete godine Sedekije cara Judinog, koje je osamnaesta godina Navuhodonosorova;
JER 32:2 a tada vojska cara vavilonskog beše opkolila Jerusalim, i prorok Jeremija beše zatvoren u tremu od tamnice, koja beše u dvoru cara Judinog.
JER 32:3 Jer ga zatvori Sedekija, car Judin, govoreći: Zašto da prorokuješ govoreći: Ovako veli Gospod: Evo, ja ću predati taj grad u ruke caru vavilonskom i uzeće ga?
JER 32:4 I Sedekija car Judin neće uteći iz ruku haldejskih, nego će zacelo biti predan u ruke caru vavilonskom, i usta će ovog govoriti s ustima onog, oči će se ovog videti s očima onog.
JER 32:5 I odvešće Sedekiju u Vavilon, te će ostati onde dokle ga ne pohodim, govori Gospod; ako se bijete s Haldejcima, nećete biti srećni.
JER 32:6 Reče, dakle, Jeremija: Dođe mi reč Gospodnja govoreći:
JER 32:7 Evo, Anameilo, sin Saluma strica tvog, ide k tebi da ti kaže: Kupi njivu moju što je u Anatotu, jer ti imaš po srodstvu pravo da je kupiš.
JER 32:8 I dođe k meni Anameilo, sin strica mog, po reči Gospodnjoj u trem od tamnice, i reče mi: Hajde kupi moju njivu što je u Anatotu u zemlji Venijaminovoj, jer tebi pripada po nasledstvu i ti imaš pravo otkupiti je; kupi. I razumeh da je reč Gospodnja.
JER 32:9 I kupih od Anameila, sina strica svog tu njivu koja je u Anatotu, i izmerih mu novce, sedamnaest sikala srebra.
JER 32:10 I napisah knjigu, i zapečatih, i uzeh svedoke izmerivši novce na meru.
JER 32:11 I uzeh knjigu o kupovini zapečaćenu po zakonu i uredbama, i otvorenu,
JER 32:12 i dadoh knjigu o kupovini Varuhu, sinu Nirije sina Masijinog, pred Anameilom bratučedom svojim i pred svedocima koji se potpisaše na knjizi o kupovini i pred svim Judejcima koji seđahu u tremu od tamnice.
JER 32:13 I zapovedih Varuhu pred njima govoreći:
JER 32:14 Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Uzmi ovu knjigu, knjigu o kupovini, zapečaćenu i ovu knjigu otvorenu, i metni ih u zemljan sud da ostanu dugo vremena.
JER 32:15 Jer ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Još će se kupovati kuće i njive i vinogradi u ovoj zemlji.
JER 32:16 I davši knjigu o kupovini Varuhu, sinu Nirijinom, pomolih se Gospodu govoreći:
JER 32:17 Ah, Gospode Gospode! Eto, Ti si stvorio nebo i zemlju silom svojom velikom i mišicom svojom podignutom; ništa nije Tebi teško.
JER 32:18 Činiš milost na hiljadama, i vraćaš za bezakonje otačko u nedra sinovima njihovim nakon njih; Bože veliki, silni, kome je ime Gospod nad vojskama;
JER 32:19 veliki u namerama i silni u delima; jer su oči Tvoje otvorene na sve puteve ljudske da daš svakome prema putevima njegovim i prema plodu dela njegovih;
JER 32:20 koji si činio znake i čudesa do danas u zemlji misirskoj i u Izrailju i među svim ljudima, i stekao si sebi ime kako je danas;
JER 32:21 jer si izveo narod svoj Izrailja iz zemlje misirske znacima i čudesima i rukom krepkom i mišicom podignutom i strahotom velikom;
JER 32:22 i dao si im ovu zemlju, za koju se zakle ocima njihovim da ćeš im je dati, zemlju gde teče mleko i med.
JER 32:23 Ali ušavši u nju i nasledivši je ne poslušaše glas Tvoj, i po Tvom zakonu ne hodiše, i šta si im god zapovedio da čine, ne činiše, zato si učinio te ih snađe sve ovo zlo.
JER 32:24 Evo, opkopi dođoše do grada da ga uzmu; i od mača i gladi i pomora grad će se dati u ruke Haldejcima koji ga biju; i šta si god rekao, zbiva se, eto vidiš.
JER 32:25 A Ti mi veliš, Gospode, Gospode: Kupi tu njivu za novce i uzmi svedoke, a grad se predaje u ruke Haldejcima.
JER 32:26 Tada dođe reč Gospodnja Jeremiji govoreći:
JER 32:27 Gle, ja sam Gospod Bog svakog tela, eda li je meni šta teško?
JER 32:28 Za to ovako veli Gospod: Evo ja dajem taj grad u ruke Haldejcima i u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom da ga uzme.
JER 32:29 I Haldejci koji biju taj grad ući će u nj, i upaliće ognjem taj grad i spaliće ga i kuće gde na krovovima kadiše Valu i livaše nalive bogovima drugim da bi me razgnevili.
JER 32:30 Jer sinovi Izrailjevi i sinovi Judini činiše od detinjstva svog samo šta je zlo preda mnom, i sinovi Izrailjevi samo me gneviše delima ruku svojih, govori Gospod.
JER 32:31 Jer taj grad beše mi na gnev i na srdnju otkad ga sazidaše do danas da bih ga odbacio ispred sebe,
JER 32:32 za sve zlo sinova Izrailjevih i sinova Judinih što činiše gneveći me, oni, carevi njihovi, knezovi njihovi, sveštenici njihovi i proroci njihovi, Judejci i Jerusalimljani.
JER 32:33 I okrenuše mi leđa, a ne lice, i kad ih učah za rana jednako, ne poslušaše da bi primili nauku.
JER 32:34 Nego metnuše svoje gadove u dom koji se zove mojim imenom i oskvrniše ga.
JER 32:35 I sagradiše visine Valu što su u dolini sina Enomovog da vode sinove svoje i kćeri svoje Molohu, što im ja ne zapovedih niti mi dođe na um, da bi činili taj gad, i tako Judu navodili na greh.
JER 32:36 Ali zato opet ovako veli Gospod Bog Izrailjev za taj grad za koji velite da će se dati u ruke caru vavilonskom od mača i gladi i pomora:
JER 32:37 Evo, ja ću ih sabrati iz svih zemalja u koje ih razagnah u gnevu svom i u jarosti svojoj i u velikoj ljutini, i dovešću ih opet na ovo mesto i učiniti da nastavaju bez straha.
JER 32:38 I biće mi narod i ja ću im biti Bog.
JER 32:39 I daću im jedno srce i jedan put da bi me se bojali uvek na dobro svoje i sinova svojih nakon njih.
JER 32:40 I učiniću s njima zavet večan, da se neću odvratiti od njih čineći im dobro, i daću im strah svoj u srce da ne odstupe od mene.
JER 32:41 I radovaću im se čineći im dobro i zasadiću ih u ovoj zemlji tvrdo svim srcem svojim i svom dušom svojom.
JER 32:42 Jer ovako veli Gospod: Kao što sam doveo na taj narod sve ovo zlo veliko, tako ću dovesti na njih sve dobro koje im obričem.
JER 32:43 Tada će se kupovati njive u ovoj zemlji, za koju vi kažete da je pusta i da nema u njoj ni živinčeta i da je dana u ruke Haldejcima.
JER 32:44 Kupovaće njive za novce, i pisaće knjige i pečatiti i uzimati svedoke u zemlji Venijaminovoj i po okolini jerusalimskoj i u gradovima Judinim i u gradovima po gorama i u gradovima po ravnici i u gradovima južnim, jer ću povratiti roblje njihovo, govori Gospod.
JER 33:1 I dođe reč Gospodnja Jeremiji drugi put dok još beše zatvoren u tremu od tamnice, govoreći:
JER 33:2 Ovako veli Gospod koji čini to, Gospod koji udešava i potvrđuje to, kome je ime Gospod:
JER 33:3 Zovi me, i odazvaću ti se, i kazaću ti velike i tajne stvari, za koje ne znaš.
JER 33:4 Jer ovako veli Gospod Bog Izrailjev za domove ovog grada i za domove careva Judinih koji će se razvaliti opkopima i mačem,
JER 33:5 i za one koji dođoše da se biju s Haldejcima, ali će ih napuniti mrtvim telesima ljudi koje ću pobiti u gnevu svom i u jarosti svojoj odvrativši lice svoje od toga grada za svu zloću njihovu;
JER 33:6 evo, ja ću ga isceliti i zdravlje mu dati, isceliću ih i pokazaću im obilje mira, postojanog mira.
JER 33:7 Jer ću povratiti roblje Judino i roblje Izrailjevo, i sazidaću ih kao pre.
JER 33:8 I očistiću ih od svakog bezakonja njihova kojim mi sagrešiše, i oprostiću im sva bezakonja njihova, kojima mi sagrešiše i kojima se odmetnuše od mene.
JER 33:9 I biće mi milo ime i hvala i slava u svih naroda na zemlji koji će čuti za sve dobro što ću im učiniti, i uplašiće se i drhtaće radi svega dobra i radi svega mira što ću im ja dati.
JER 33:10 Ovako veli Gospod: Na ovom mestu, za koje vi velite da je pusto i nema u njemu ni čoveka ni živinčeta, u gradovima Judinim i po ulicama jerusalimskim opustelim da nema čoveka ni stanovnika ni živinčeta, opet će se čuti
JER 33:11 glas radostan i glas veseo, glas ženikov i glas nevestin, glas onih koji će govoriti: Slavite Gospoda nad vojskama, jer je dobar Gospod, jer je do veka milost Njegova; koji će prinositi prinose zahvalne u domu Gospodnjem; jer ću vratiti roblje ove zemlje kao što je bilo pre, govori Gospod.
JER 33:12 Ovako veli Gospod nad vojskama: Na ovom mestu pustom, gde nema čoveka ni živinčeta, i u svim gradovima njegovim opet će biti torovi pastirski da počivaju stada.
JER 33:13 U gradovima po gorama, u gradovima po ravnici i u gradovima južnim i u zemlji Venijaminovoj i oko Jerusalima i po gradovima Judinim opet će prolaziti stada ispod ruku brojačevih, veli Gospod.
JER 33:14 Evo, idu dani, govori Gospod, kad ću izvršiti ovu dobru reč koju rekoh za dom Izrailjev i za dom Judin.
JER 33:15 U te dane i u to vreme učiniću da proklija Davidu klica prava, koja će činiti sud i pravdu na zemlji.
JER 33:16 U te dane spašće se Juda, i Jerusalim će stajati bez straha, i zvaće se: Gospod pravda naša.
JER 33:17 Jer ovako veli Gospod: Neće nestati Davidu čoveka koji bi sedeo na prestolu doma Izrailjevog.
JER 33:18 Na sveštenicima Levitima neće nestati preda mnom čoveka koji bi prinosio žrtvu paljenicu i palio dar i klao žrtvu do veka.
JER 33:19 Po tom dođe reč Gospodnja Jeremiji govoreći:
JER 33:20 Ovako veli Gospod: Ako možete ukinuti zavet moj za dan i zavet moj za noć da ne bude dana ni noći na vreme,
JER 33:21 onda će se ukinuti i moj zavet s Davidom, slugom mojim, da nema sina koji bi carovao na prestolu njegovom, i s Levitima sveštenicima slugama mojim.
JER 33:22 Kao što se ne može izbrojati vojska nebeska ni izmeriti pesak morski, tako ću umnožiti seme Davida sluge svog i Levita sluga svojih.
JER 33:23 Opet dođe reč Gospodnja Jeremiji govoreći:
JER 33:24 Nisi li video šta reče taj narod govoreći: Dve porodice, koje beše izabrao Gospod, odbaci ih? I ruže moj narod kao da već nije narod pred njima.
JER 33:25 Ovako veli Gospod: Ako nisam postavio zavet svoj za dan i za noć i uredbe nebesima i zemlji,
JER 33:26 onda ću i seme Jakovljevo i Davida sluge svog odbaciti da ne uzimam od semena njegovog one koji će vladati semenom Avramovim, Isakovim i Jakovljevim; jer ću povratiti roblje njihovo i smilovaću se na njih.
JER 34:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda, kad Navuhodonosor car vavilonski i sva vojska njegova, i sva carstva zemaljska koja behu pod njegovom vlašću, i svi narodi vojevahu na Jerusalim i na sve gradove njegove, i reče:
JER 34:2 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Idi i kaži Sedekiji, caru Judinom, i reci mu: Ovako veli Gospod: Evo, ja ću predati taj grad u ruke caru vavilonskom, i on će ga spaliti ognjem.
JER 34:3 A ti nećeš uteći iz njegove ruke, nego ćeš biti uhvaćen i predan u njegove ruke, i oči će se tvoje videti s očima cara vavilonskog i njegova će usta govoriti s tvojim ustima, i otići ćeš u Vavilon.
JER 34:4 Ali čuj reč Gospodnju, Sedekija care Judin; ovako veli Gospod za te: Nećeš poginuti od mača.
JER 34:5 Nego ćeš umreti na miru, i kao što pališe ocima tvojim, pređašnjim carevima, koji su bili pre tebe, tako će paliti i tebi, i naricaće za tobom: Jaoh gospodaru! Jer ja rekoh ovo, govori Gospod.
JER 34:6 I kaza Jeremija prorok Sedekiji caru Judinom sve ove reči u Jerusalimu.
JER 34:7 A vojska cara vavilonskog udaraše na Jerusalim i na sve ostale gradove Judine, na Lahis i Aziku, jer ti behu ostali tvrdi gradovi između gradova Judinih.
JER 34:8 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda kad car Sedekija učini zavet sa svim narodom koji beše u Jerusalimu da im proglasi slobodu,
JER 34:9 da svaki otpusti slobodnog roba svog i robinju svoju, Jevrejina i Jevrejku, da ni u koga ne bude rob Judejac, brat njegov.
JER 34:10 I poslušaše svi knezovi i sav narod, koji prista na zavet, da svaki otpusti slobodnog roba svog i robinju svoju, da im ne budu više robovi, poslušaše i otpustiše.
JER 34:11 A posle, opet, staše uzimati robove i robinje, koje behu otpustili na volju, i nagoniše ih da im budu robovi i robinje.
JER 34:12 I dođe reč Gospodnja Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 34:13 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Ja učinih zavet s ocima vašim kad vas izvedoh iz zemlje misirske, iz doma ropskog, govoreći:
JER 34:14 Kad se svršuje sedma godina, otpuštajte svaki brata svog Jevrejina koji ti se bude prodao i služio ti šest godina, otpusti ga slobodnog od sebe. Ali ne poslušaše me oci vaši niti prignuše uha svog.
JER 34:15 I vi se bejaste sada obratili i učinili što je pravo preda mnom proglasivši slobodu svaki bližnjemu svom, učinivši zavet preda mnom u domu koji se zove mojim imenom.
JER 34:16 Ali udariste natrag i pogrdiste ime moje uzevši opet svaki roba svog i robinju svoju, koje bejaste otpustili slobodne na njihovu volju, i nateraste ih da vam budu robovi i robinje.
JER 34:17 Zato ovako veli Gospod: Vi ne poslušaste mene da proglasite slobodu svaki bratu svom i bližnjemu svom; evo, ja proglašujem slobodu suprot vama, govori Gospod, maču, pomoru i gladi, i predaću vas da se potucate po svim carstvima zemaljskim.
JER 34:18 I predaću ljude koji prestupiše moj zavet, koji ne izvršiše reči zaveta koji učiniše preda mnom, rasekavši tele na dvoje i prošavši između polovina,
JER 34:19 knezove Judine i knezove jerusalimske, dvorane i sveštenike i sav narod ove zemlje, koji prođoše između polovina onog teleta,
JER 34:20 predaću ih u ruke neprijateljima njihovim i u ruke onima koji traže dušu njihovu, i mrtva će tela njihova biti hrana pticama nebeskim i zverima zemaljskim.
JER 34:21 I Sedekiju, cara Judinog, i knezove njegove predaću u ruke neprijateljima njihovim i u ruke onima koji traže dušu njihovu, u ruke vojsci cara vavilonskog, koja se vratila od vas.
JER 34:22 Evo, ja ću im zapovediti, veli Gospod, i dovešću ih opet na ovaj grad, i biće ga i uzeće ga i spaliće ga ognjem; i gradove Judine obratiću u pustoš da niko neće stanovati u njima.
JER 35:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda u vreme Joakima, sina Josijinog cara Judinog, govoreći:
JER 35:2 Idi k domu sinova Rihavovih i govori s njima, te ih dovedi u dom Gospodnji, u koju klet, i podaj im vino, neka piju.
JER 35:3 Tada uzeh Jazaniju, sina Jeremije, sina Hovasijinog i braću njegovu i sve sinove i sav dom sinova Rihavovih.
JER 35:4 I dovedoh ih u dom Gospodnji, u klet sinova Anana sina Igdalijinog čoveka Božijeg, koja je do kleti knezovske, nad kleću Masije sina Salumovog, vratara.
JER 35:5 I metnuh pred sinove doma Rihavovog krčage pune vina, i čaše, pa im rekoh: Pijte vino.
JER 35:6 A oni rekoše: Nećemo piti vino, jer Jonadav, sin Rihavov, otac naš zabranio nam je rekavši: Ne pijte vino, ni vi ni sinovi vaši do veka;
JER 35:7 i kuće ne gradite, ni semena sejte, ni vinograda sadite niti ga držite, nego u šatorima živite svega veka svog, da biste dugo živeli na zemlji, gde ste došljaci.
JER 35:8 I poslušasmo glas Jonadava, sina Rihavovog oca svog, u svemu što nam zapovedi da ne pijemo vino svega veka svog, ni mi ni naše žene, ni sinovi naši ni kćeri naše,
JER 35:9 ni da gradimo kuća da u njima živimo, ni da imamo vinograda ni njive ni useva.
JER 35:10 Nego živimo u šatorima, i slušamo i činimo sve kako nam je zapovedio Jonadav, otac naš.
JER 35:11 A kad dođe Navuhodonosor, car vavilonski, u ovu zemlju, rekosmo: Hajde da otidemo u Jerusalim ispred vojske haldejske i vojske sirske; i tako ostasmo u Jerusalimu.
JER 35:12 Tada dođe reč Gospodnja Jeremiji govoreći:
JER 35:13 Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Idi reci Judejcima i Jerusalimljanima: Zar nećete da primite nauke da slušate reči moje? Govori Gospod.
JER 35:14 Izvršuju se reči Jonadava, sina Rihavovog, koji zabrani sinovima svojim da ne piju vino, i ne piju vino do danas, nego slušaju zapovest oca svog; a ja vam govorih zarana jednako, a vi me ne poslušaste.
JER 35:15 I slah k vama sve sluge svoje proroke zarana jednako govoreći: Vratite se svaki sa svog puta zlog, i popravite dela svoja i ne idite za drugim bogovima služeći im, pak ćete ostati u zemlji koju sam dao vama i ocima vašim, ali ne prignuste uha svog niti me poslušaste.
JER 35:16 Da, sinovi Jonadava sina Rihavovog izvršuju zapovest oca svog što im je zapovedio, a taj narod ne sluša mene.
JER 35:17 Zato ovako veli Gospod Bog nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo, ja ću pustiti na Judu i na sve stanovnike jerusalimske sve zlo što izrekoh za njih; jer im govorah, a oni ne poslušaše, i zvah ih a oni se ne odazvaše.
JER 35:18 A porodici Rihavovoj reče Jeremija: Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Što slušate zapovest Jonadava oca svog i držite sve zapovesti njegove i činite sve kako vam je zapovedio,
JER 35:19 zato ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Neće nestati Jonadavu, sinu Rihavovom čoveka koji bi stajao preda mnom do veka.
JER 36:1 A četvrte godine Joakima, sina Josijinog cara Judinog, dođe ova reč Jeremiji od Gospoda govoreći:
JER 36:2 Uzmi knjigu i napiši u nju sve reči koje sam ti rekao za Izrailja i Judu i za sve narode, od kada ti počeh govoriti, od vremena Josijinog, do danas;
JER 36:3 eda bi čuo dom Judin sve zlo koje im mislim učiniti i vratio se svak sa svog zlog puta, da bih im oprostio bezakonje i greh njihov.
JER 36:4 Tada Jeremija dozva Varuha, sina Nirijinog, i napisa Varuh u knjigu iz usta Jeremijinih sve reči Gospodnje koje mu govori.
JER 36:5 Potom zapovedi Jeremija Varuhu govoreći: Meni nije slobodno, te ne mogu otići u dom Gospodnji.
JER 36:6 Nego idi ti, i pročitaj iz knjige koju si napisao iz mojih usta, reči Gospodnje, narodu u domu Gospodnjem u dan posni, i svim Judejcima koji dođu iz gradova svojih pročitaj;
JER 36:7 ne bi li, moleći se, pripali ka Gospodu i vratili se svaki sa svog puta zlog, jer je velik gnev i jarost što je Gospod izrekao za taj narod.
JER 36:8 I učini Varuh, sin Nirijin, sve kako mu zapovedi prorok Jeremija, i pročita iz knjige reči Gospodnje u domu Gospodnjem.
JER 36:9 A pete godine Joakima sina Josijinog cara Judinog meseca devetog, oglasiše post pred Gospodom svemu narodu jerusalimskom i svemu narodu koji dođe iz gradova Judinih u Jerusalim.
JER 36:10 I pročita Varuh iz knjige reči Jeremijine u domu Gospodnjem, u kleti Gemarije, sina Safanovog pisara, u gornjem tremu kod novih vrata doma Gospodnjeg pred svim narodom.
JER 36:11 A kad ču Mihej, sin Gemarije, sina Safanovog, sve reči Gospodnje iz knjige,
JER 36:12 on siđe u dom carev u klet pisarevu, i gle, onde seđahu svi knezovi, Elisama pisar, i Delaja sin Semajin, i Elnatan sin Ahvorov, i Gemarija sin Safanov, i Sedekija sin Ananijin, i svi knezovi.
JER 36:13 I kaza im Mihej sve reči što ču kad Varuh čitaše knjigu narodu.
JER 36:14 Tada svi knezovi poslaše k Varuhu Judija, sina Natanije sina Selemije, sina Husijevog, i poručiše mu: Knjigu koju si čitao narodu uzmi u ruku i dođi ovamo. I uze knjigu u ruku Varuh, sin Nirijin, i dođe k njima.
JER 36:15 I oni mu rekoše: Sedi i čitaj da čujemo. I Varuh im je pročita.
JER 36:16 A kad čuše sve one reči, svi se uplašiše i rekoše Varuhu: Kazaćemo caru sve te reči.
JER 36:17 I zapitaše Varuha govoreći: Kaži nam kako si napisao sve te reči iz usta njegovih.
JER 36:18 A Varuh im reče: Iz usta svojih kaziva mi sve te reči, a ja pisah u knjigu mastilom.
JER 36:19 Tada rekoše knezovi Varuhu: Idi, sakrij se i ti i Jeremija, da niko na zna gde ste.
JER 36:20 Potom otidoše k caru u trem ostavivši knjigu u kleti Elisame pisara, i kazaše caru sve te reči.
JER 36:21 A car posla Judija da donese knjigu; i donese je iz kleti Elisame pisara, i stade čitati Judije pred carem i pred svim knezovima koji stajahu oko cara.
JER 36:22 A car seđaše u zimnoj kući devetog meseca, i pred njim beše živo ugljevlje.
JER 36:23 I kad Judije pročita tri četiri lista, iseče je car nožem pisarskim, i baci u oganj na žeravicu, te izgore sva knjiga ognjem na žeravici.
JER 36:24 Ali se ne uplašiše, niti razdreše haljine svoje car niti koji od sluga njegovih čuvši sve one reči.
JER 36:25 I premda Elnatan i Delaja i Gemarija moljahu cara da ne pali knjigu, on ih ne posluša.
JER 36:26 Nego zapovedi car Jerameilu, sinu carevom i Seraji sinu Azrilovom i Selemiji sinu Avdilovom, da uhvate Varuha pisara i Jeremiju proroka; ali ih sakri Gospod.
JER 36:27 I dođe reč Gospodnja Jeremiji, pošto car sažeže knjigu i reči koje napisa Varuh iz usta Jeremijinih, govoreći:
JER 36:28 Uzmi opet drugu knjigu, i napiši u nju sve pređašnje reči koje behu u prvoj knjizi, koju sažeže Joakim car Judin.
JER 36:29 A za Joakima cara Judinog reci: Ovako veli Gospod: Ti si sažegao onu knjigu govoreći: Zašto si napisao u njoj i rekao: Doći će car vavilonski i zatrti ovu zemlju i istrebiti iz nje i ljude i stoku?
JER 36:30 Zato, ovako veli Gospod za Joakima cara Judinog: Neće imati nikoga ko bi sedeo na prestolu Davidovom, i mrtvo će telo njegovo biti bačeno na pripeku obdan i na mraz obnoć.
JER 36:31 Jer ću pohoditi njega i seme njegovo i sluge njegove za bezakonje njihovo, i pustiću na njih i na stanovnike jerusalimske i na Judejce sve zlo, za koje im govorih ali ne poslušaše.
JER 36:32 I uze Jeremija drugu knjigu, i dade je Varuhu sinu Nirijinom pisaru, a on napisa u nju iz usta Jeremijinih sve reči što behu u onoj knjizi, koju sažeže Joakim, car Judin ognjem; i još bi dodano k onim mnogo onakvih reči.
JER 37:1 Potom carova Sedekija, sin Josijin, mesto Honije, sina Joakimovog, kog postavi carem u zemlji Judinoj Navuhodonosor car vavilonski.
JER 37:2 Ali ni on ni sluge njegove ni narod zemaljski ne slušahu reči Gospodnje koje govoraše preko Jeremije proroka.
JER 37:3 I posla car Sedekija Jeuhala sina Selemijinog, i Sofoniju sina Masijinog sveštenika k Jeremiji proroku, te mu rekoše: Pomoli se za nas Gospodu Bogu našem.
JER 37:4 I Jeremija iđaše među narod i još ga ne behu metnuli u tamnicu.
JER 37:5 I vojska Faraonova iziđe iz Misira, a Haldejci koji bijahu Jerusalim čuvši glas o njoj otidoše od Jerusalima.
JER 37:6 A reč Gospodnja dođe Jeremiji proroku govoreći:
JER 37:7 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev: Ovako recite caru Judinom, koji vas je poslao k meni da me pitate: Evo vojska Faraonova koja pođe vama u pomoć, vratiće se u svoju zemlju, u Misir.
JER 37:8 A Haldejci će opet doći i opkoliće taj grad i uzeće ga i spaliće ga ognjem.
JER 37:9 Ovako veli Gospod: Ne varajte se govoreći: Otići će od nas Haldejci, jer neće otići.
JER 37:10 I da pobijete svu vojsku haldejsku, koja će se biti s vama, i da ih ostane nekoliko ranjenika, i oni će ustati iz svojih šatora i spaliti taj grad ognjem.
JER 37:11 A kad otide vojska haldejska od Jerusalima radi vojske Faraonove,
JER 37:12 iziđe Jeremija iz Jerusalima da bi otišao u zemlju Venijaminovu i uklonio se odande među narod.
JER 37:13 Ali, kad beše na vratima Venijaminovim, onde beše starešina stražarski po imenu Jereja, sin Selemije sina Ananijinog, te uhvati Jeremiju proroka govoreći: Ti bežiš ka Haldejcima.
JER 37:14 A Jeremija reče: Nije istina, ne bežim ka Haldejcima. Ali ga ne hte slušati, nego uhvati Jereja Jeremiju i odvede ka knezovima.
JER 37:15 A knezovi se razgneviše na Jeremiju, i izbiše ga, i metnuše ga u tamnicu u kući Jonatana pisara, jer od nje behu načinili tamnicu.
JER 37:16 A kad Jeremija uđe u jamu, u tamnicu, osta onde dugo vremena.
JER 37:17 Potom posla car Sedekija, te ga izvadi, i upita ga u svojoj kući nasamo, i reče mu govoreći: Ima li reč od Gospoda? A Jeremija reče: Ima. Još reče: Bićeš predan u ruke caru vavilonskom.
JER 37:18 Po tom reče Jeremija caru Sedekiji: Šta sam ti skrivio ili slugama tvojim ili tom narodu, te me metnuste u tamnicu?
JER 37:19 I gde su vaši proroci koji vam prorokuju govoreći: Neće doći car vavilonski na vas ni na ovu zemlju?
JER 37:20 Sada dakle poslušaj, care gospodaru moj, pusti preda se molbu moju, nemoj me vraćati u kuću Jonatana pisara, da ne umrem onde.
JER 37:21 Tada zapovedi car Sedekija da zatvore Jeremiju u trem od tamnice i da mu daju svaki dan po hleb s ulice hlebarske, dokle traje hleba u gradu. Tako seđaše Jeremija u tremu od tamnice.
JER 38:1 A Sefatija, sin Matanov i Godolija sin Pashorov i Juhal sin Selemijin i Pashor sin Malhijin, čuše reči koje govori Jeremija svemu narodu rekavši:
JER 38:2 Ovako veli Gospod: Ko ostane u tom gradu, poginuće od mača, od gladi ili od pomora; a ko otide ka Haldejcima, ostaće živ, i duša će mu njegova biti mesto plena, i biće živ.
JER 38:3 Ovako veli Gospod: Doista će taj grad biti predan u ruke vojsci cara vavilonskog, i uzeće ga.
JER 38:4 I rekoše knezovi caru: Da se pogubi taj čovek, jer on oslabljava ruke vojnicima koji ostaše u ovom gradu, i ruke svemu narodu govoreći im takve reči, jer taj čovek ne traži dobra ovom narodu nego zlo.
JER 38:5 A car Sedekija reče: Eto, u vašim je rukama; jer car ne može ništa nasuprot vama.
JER 38:6 Tada uzeše Jeremiju, i baciše ga u jamu Malhije sina Amelehovog, koja beše u tremu od tamnice, i spustiše Jeremiju o užima; a u jami ne beše vode, nego glib, i Jeremija se uvali u glib.
JER 38:7 Ali kad ču Avdemeleh Etiopljanin, dvoranin, koji beše u dvoru carevom, da su metnuli Jeremiju u onu jamu, a car seđaše na vratima Venijaminovim,
JER 38:8 iziđe Avdemeleh iz dvora carevog i reče caru govoreći:
JER 38:9 Care gospodaru moj, zlo učiniše ti ljudi u svemu što učiniše Jeremiji proroku bacivši ga u jamu, jer bi i onde gde je bio od gladi umro, jer nema više hleba u gradu.
JER 38:10 Zato car zapovedi Avdemelehu Etiopljaninu govoreći: Uzmi odavde trideset ljudi i izvadi Jeremiju proroka iz jame dok nije umro.
JER 38:11 Tada uze Avdemeleh ljude, i dođe u dom carev pod riznicu, i uze odande iznošenih haljina i starih rita, i spusti ih Jeremiji u jamu o užima.
JER 38:12 I reče Avdemeleh Etiopljanin Jeremiji: Podmetni te stare haljine i rite pod pazuha ispod uža. I učini Jeremija tako.
JER 38:13 I izvukoše Jeremiju na užima i izvadiše ga iz jame; i osta Jeremija u tremu od tamnice.
JER 38:14 Potom car Sedekija posla po Jeremiju proroka, te ga dovedoše preda nj u treći ulazak koji beše u domu Gospodnjem; i reče car Jeremiji: Zapitaću te nešto, nemoj mi zatajiti.
JER 38:15 A Jeremija reče Sedekiji: Da ti kažem, nećeš li me pogubiti? A da te savetujem, nećeš me poslušati.
JER 38:16 Tada se car Sedekija zakle Jeremiji nasamo govoreći: Tako da je živ Gospod, koji nam je stvorio ovu dušu, neću te pogubiti niti ću te dati u ruke ljudima koji traže dušu tvoju.
JER 38:17 Tada Jeremija reče Sedekiji: Ovako veli Gospod Bog nad vojskama, Bog Izrailjev: Ako otideš ka knezovima cara vavilonskog, živa će ostati duša tvoja, i grad ovaj neće izgoreti ognjem, i tako ćeš ostati u životu ti i dom tvoj.
JER 38:18 Ako li ne otideš ka knezovima cara vavilonskog, ovaj će grad biti predan u ruke Haldejcima, koji će ga spaliti ognjem, i ti nećeš pobeći iz ruku njihovih.
JER 38:19 A car Sedekija reče Jeremiji: Ja se bojim Judejaca koji su prebegli ka Haldejcima, da me ne predaju u njihove ruke, te će mi se narugati.
JER 38:20 A Jeremija reče: Neće te predati; poslušaj glas Gospodnji, koji ti ja govorim, i dobro će ti biti i živa će biti tvoja duša.
JER 38:21 Ako li nećeš da iziđeš, ovo je šta mi pokaza Gospod:
JER 38:22 Gle, sve žene koje su ostale u domu cara Judinog, odvešće se ka knezovima cara vavilonskog, i one će reći: Nagovoriše te i prevariše te prijatelji tvoji; noge ti se uvališe u glib, a oni se povukoše natrag.
JER 38:23 Sve žene tvoje i sinovi tvoji odvešće se Haldejcima, i ti nećeš uteći iz ruku njihovih; nego ćeš dopasti u ruke caru vavilonskom, i ovaj će grad izgoreti ognjem.
JER 38:24 Tada reče Sedekija Jeremiji: Niko da ne dozna za te reči, da ne pogineš.
JER 38:25 Ako li knezovi, čuvši da sam govorio s tobom, dođu k tebi i kažu ti: Kaži nam šta si govorio caru, nemoj tajiti od nas, pa te nećemo pogubiti, i šta je car tebi govorio?
JER 38:26 Reci im: Ja pripadoh k caru moleći se da me ne pošalje natrag u dom Jonatanov da umrem onde.
JER 38:27 I dođoše svi knezovi k Jeremiji i pitaše ga; a on im odgovori sasvim kako mu zapovedi car. I okaniše ga se, jer ne doznaše ništa od toga.
JER 38:28 A Jeremija osta u tremu od tamnice do dana kad uzeše Jerusalim; i on beše onde kad uzeše Jerusalim.
JER 39:1 Devete godine Sedekije, cara Judinog, meseca desetog dođe Navuhodonosor, car vavilonski, sa svom vojskom svojom na Jerusalim i stade ga biti.
JER 39:2 Jedanaeste godine Sedekijine, meseca četvrtog, devetog dana tog meseca provališe u grad.
JER 39:3 I uđoše svi knezovi cara vavilonskog, i stadoše kod srednjih vrata Nergal-sareser, Samgar-nevon, Sarsehim, starešina nad dvoranima, Nergal-sareser, starešina nad vračima, i svi drugi knezovi cara vavilonskog.
JER 39:4 A kad ih vide Sedekija car Judin i svi vojnici, pobegoše i iziđoše noću iz grada pokraj vrta carskog, na vrata među dva zida; i iđahu preko polja.
JER 39:5 A vojska haldejska gonjaše ih, i stiže Sedekiju u polju jerihonskom, i uhvativši ga dovedoše ga k Navuhodonosoru caru vavilonskom u Rivlu, u zemlji ematskoj, te mu sudi.
JER 39:6 I zakla car vavilonski sinove Sedekijine u Rivli na njegove oči, i sve znatne ljude od Jude pokla car vavilonski.
JER 39:7 Iza toga Sedekiji iskopa oči, i sveza ga u dvoje verige bronzane, da ga odvede u Vavilon.
JER 39:8 A dom carev i domove narodne popališe Haldejci ognjem, i zidove jerusalimske raskopaše.
JER 39:9 A ostatak naroda što osta u gradu i prebege koji prebegoše k njemu, ostatak naroda što beše ostao, odvede Nevuzardan zapovednik stražarski u Vavilon.
JER 39:10 Samo najsiromašnije iz naroda, koji ništa nemahu, ostavi Nevuzardan zapovednik stražarski u zemlji Judinoj, i dade im tada vinograde i njive.
JER 39:11 A Navuhodonosor, car vavilonski, zapovedi za Jeremiju Nevuzardanu zapovedniku stražarskom govoreći:
JER 39:12 Uzmi ga i gledaj ga dobro, i ne čini mu zlo, nego mu čini šta ti god kaže.
JER 39:13 I poslaše Nevuzardan zapovednik stražarski i Nevusazvan, starešina nad dvoranima, i Nergal-sareser, starešina nad vračima, i svi knezovi cara vavilonskog,
JER 39:14 poslaše, te uzeše Jeremiju iz trema od tamnice, i predaše ga Godoliji sinu Ahikama sina Safanovog da ga odvede kući; tako osta među narodom.
JER 39:15 A Jeremiji dođe reč Gospodnja kad beše zatvoren u tremu od tamnice govoreći:
JER 39:16 Idi i reci Avdemelehu Etiopljaninu govoreći: Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Evo ja ću učiniti da se zbudu reči moje tome gradu na zlo, a ne na dobro, i navršiće se pred tobom u onaj dan.
JER 39:17 Ali ću tebe izbaviti u onaj dan, govori Gospod, i nećeš biti predan u ruke ljudima kojih se bojiš.
JER 39:18 Jer ću te doista sačuvati, te nećeš pasti od mača, i biće ti duša tvoja mesto plena zato što si se pouzdao u me, govori Gospod.
JER 40:1 Reč koja dođe Jeremiji od Gospoda kad ga Nevuzardan zapovednik stražarski pusti iz Rame uzevši ga pošto beše okovan u verige među svim robljem jerusalimskim i Judinim, koje se vođaše u Vavilon.
JER 40:2 I uzevši zapovednik stražarski Jeremiju reče mu: Gospod Bog tvoj izreče ovo zlo za ovo mesto;
JER 40:3 i nanese i učini kako reče, jer zgrešiste Gospodu i ne slušaste glas Njegov, zato vas snađe ovo.
JER 40:4 Ali sada, evo, ja te opraštam danas veriga što su ti na rukama; ako ti je volja poći sa mnom u Vavilon, hodi, ja ću se brinuti za te; ako li ti nije volja poći sa mnom u Vavilon, a ti nemoj; evo, sva ti je zemlja otvorena, idi kuda god hoćeš i kuda ti je drago.
JER 40:5 Ili kad se on još ne vraća, otidi k njemu, Godoliji sinu Ahikama, sina Safanovog, kog je postavio car vavilonski nad gradovima Judinim, i ostani s njim među narodom, ili idi kuda ti je drago. I dade mu zapovednik stražarski brašnjenice i dar, i otpusti ga.
JER 40:6 I tako dođe Jeremija ka Godoliji, sinu Ahikamovom u Mispu, i osta s njim u narodu, koji još osta u zemlji.
JER 40:7 A sve vojvode što behu u polju i ljudi njihovi kad čuše da je car vavilonski postavio Godoliju, sina Ahikamovog, nad zemljom, i da je na njemu ostavio ljude i žene i decu između siromašnog naroda u zemlji, koji ne bi odveden u Vavilon,
JER 40:8 dođoše u Mispu ka Godoliji Ismailo sin Netanijin i Joanan i Jonatan sinovi Karijini, i Seraja sin Tanumetov i sinovi Jofije Netofaćanina, i Jezanija sin nekog Mahaćanina, oni i ljudi njihovi.
JER 40:9 I zakle se Godolija sin Ahikama sina Safanovog njima i ljudima njihovim govoreći: Ne bojte se službe Haldejcima; ostanite u zemlji, i služite caru vavilonskom, i dobro će vam biti.
JER 40:10 A ja evo ću stajati u Mispi da dočekujem Haldejce koji će dolaziti k nama; a vi berite vinograde i voće i ulje, i ostavljajte u sudove svoje, i stojte u gradovima svojim koje držite.
JER 40:11 Tako i svi Judejci, koji behu među Moavcima i sinovima Amonovim i Edomcima i po svim zemljama, čuvši da je car vavilonski ostavio ostatak u Judeji i postavio nad njima Godoliju sina Ahikama sina Safanovog,
JER 40:12 vratiše se svi Judejci iz svih mesta kuda behu razagnani, i dođoše u zemlju Judinu ka Godoliji u Mispu, i nabraše vina i voća vrlo mnogo.
JER 40:13 A Joanan, sin Karijin i sve vojvode što behu u polju dođoše ka Godoliji u Mispu,
JER 40:14 i rekoše mu: Znaš li da je Valis car sinova Amonovih poslao Ismaila sina Netanijinog da te ubije? Ali im ne poverova Godolija, sin Ahikamov.
JER 40:15 Tada Joanan, sin Karijin, reče Godoliji nasamo u Mispi govoreći: Idem da ubijem Ismaila sina Netanijinog, niko neće doznati. Zašto da te ubije i da se raseju svi Judejci koji su se skupili oko tebe i da propadne ostatak Judin?
JER 40:16 Ali Godolija, sin Ahikamov, reče Joananu sinu Karijinom: Nemoj to činiti, jer nije istina šta kažeš za Ismaila.
JER 41:1 A sedmog meseca dođe Ismailo, sin Netanije sina Elisaminog, carskog roda, i knezovi carevi, deset ljudi s njim, ka Godoliji sinu Ahikamovom u Mispu, i jedoše onde u Mispi s njim.
JER 41:2 Potom usta Ismailo, sin Netanijin i deset ljudi što behu s njim, i ubiše mačem Godoliju, sina Ahikama sina Safanovog; tako pogubiše onog koga beše postavio car vavilonski nad zemljom.
JER 41:3 I sve Judejce koji behu s njim, s Godolijom, u Mispi, i Haldejce koji se zatekoše onde, vojnike, pobi Ismailo.
JER 41:4 A sutradan, pošto ubi Godoliju, dok još niko ne dozna,
JER 41:5 dođoše ljudi iz Sihema, iz Siloma i iz Samarije, osamdeset ljudi, obrijane brade i razdrtih haljina i isparani po telu, i imahu u rukama dar i kad, da prinesu u dom Gospodnji.
JER 41:6 Tada Ismailo, sin Netanijin, iziđe im iz Mispe na susret i iđaše plačući, i sretavši se s njima reče im: Hodite ka Godoliji, sinu Ahikamovom.
JER 41:7 A kad dođoše usred grada, pokla ih Ismailo, sin Netanijin, s ljudima koji behu s njim i baci ih u jamu.
JER 41:8 A među njima se nađe deset ljudi koji rekoše Ismailu: Nemoj nas pogubiti, jer imamo sakriveno blago u polju, pšenice i ječma i ulja i meda. I ostavi ih, i ne pobi ih s braćom njihovom.
JER 41:9 A jama u koju pobaca Ismailo sva telesa ljudi koje pobi uz Godoliju beše ona koju načini car Asa bojeći se Vase cara Izrailjevog; i Ismailo sin Netanijin napuni je pobijenih ljudi.
JER 41:10 I zarobi Ismailo sav ostatak naroda što beše u Mispi, kćeri careve i sav narod što beše ostao u Mispi, nad kojim beše postavio Nevuzardan zapovednik stražarski Godoliju, sina Ahikamovog; i zarobivši ih Ismailo, sin Netanijin, pođe da pređe k sinovima Amonovim.
JER 41:11 Ali Joanan, sin Karijin, i sve vojvode što behu s njim čuše sve zlo što učini Ismailo sin Netanijin.
JER 41:12 Tada uzeše sve svoje ljude i pođoše da udare na Ismaila, sina Netanijinog, kog nađoše kod velike vode u Gavaonu.
JER 41:13 I sav narod što beše s Ismailom kad vide Joanana sina Karijinog i sve vojvode što behu s njim, obradova se,
JER 41:14 i sav narod što Ismailo zarobi iz Mispe obrnu se i otide k Joananu, sinu Karijinom.
JER 41:15 A Ismailo sin Netanijin pobeže s osam ljudi od Joanana, i otide k sinovima Amonovim.
JER 41:16 I tako Joanan, sin Karijin i sve vojvode što behu s njim uzeše sav ostatak naroda što povratiše od Ismaila, sina Netanijinog, koji ubivši Godoliju, sina Ahikamovog, beše ih odveo iz Mispe, vojnike i žene i decu i dvorane, i odvedoše ih iz Gavaona;
JER 41:17 i otišavši stadoše u gostionici Himamovoj kod Vitlejema; da bi otišli i prešli u Misir,
JER 41:18 radi Haldejaca, jer ih se bojahu, što Ismailo, sin Netanijin, ubi Godoliju, sina Ahikamovog, kog beše postavio car vavilonski nad zemljom.
JER 42:1 Po tom dođoše sve vojvode i Joanan, sin Karijin i Jezanija sin Osajin, i sav narod, malo i veliko.
JER 42:2 I rekoše Jeremiji proroku: Pusti preda se našu molbu, i pomoli se za nas Gospodu Bogu svom, za sav ovaj ostatak, jer nas je ostalo malo od mnogih, kao što nas oči tvoje vide,
JER 42:3 da bi nam pokazao Gospod Bog tvoj put kojim ćemo ići i šta ćemo raditi.
JER 42:4 A Jeremija prorok reče im: Poslušaću; evo, pomoliću se Gospodu Bogu vašem po vašim rečima, i šta vam odgovori Gospod kazaću vam, neću vam zatajiti ni reč.
JER 42:5 A ovo rekoše Jeremiji: Gospod neka nam je svedok, istinit i veran, da ćemo činiti sve što ti Gospod Bog tvoj zapovedi za nas.
JER 42:6 Bilo dobro ili zlo, poslušaćemo reč Gospoda Boga svog ka kome te šaljemo, da bi nam dobro bilo kad poslušamo glas Gospoda Boga svog.
JER 42:7 A posle deset dana dođe reč Gospodnja Jeremiji;
JER 42:8 te sazva Joanana, sina Karijinog i sve vojvode što behu s njim, i sav narod, malo i veliko,
JER 42:9 i reče im: Ovako veli Gospod Bog Izrailjev, ka kome me poslaste da iznesem preda Nj molbu vašu:
JER 42:10 Ako ostanete u ovoj zemlji, sazidaću vas, i neću vas razoriti, i nasadiću vas i neću vas istrebiti; jer mi je žao sa zla koje sam vam učinio.
JER 42:11 Ne bojte se cara vavilonskog, kog se bojite; ne bojte ga se, govori Gospod, jer sam ja s vama da vas sačuvam i da vas izbavim iz njegove ruke.
JER 42:12 I učiniću vam milost da se smiluje na vas, i vrati vas u zemlju vašu.
JER 42:13 Ako li kažete: Nećemo da ostanemo u toj zemlji, ne slušajući glas Gospoda Boga svog
JER 42:14 govoreći: Ne, nego idemo u zemlju misirsku, da ne vidimo rat i glas trubni ne čujemo i ne budemo gladni hleba, i onde ćemo se naseliti,
JER 42:15 onda čujte reč Gospodnju, koji ste ostali od Jude; ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Ako vi okrenete lice svoje da idete u Misir i odete da se naselite onde,
JER 42:16 onde će vas u zemlji misirskoj stignuti mač kog se bojite, i glad, radi koje se brinete, goniće vas onde u Misiru i onde ćete pomreti.
JER 42:17 I svi ljudi koji su okrenuli lice svoje da idu u Misir da se onde nasele, izginuće od mača i od gladi i od pomora, i nijedan ih neće ostati niti će koji uteći od zla koje ću pustiti na njih.
JER 42:18 Jer ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Kao što se gnev moj i jarost moja izli na stanovnike jerusalimske, tako će se izliti gnev moj na vas, ako odete u Misir, i bićete uklin i čudo i kletva i rug, i nećete više videti ovog mesta.
JER 42:19 Gospod vam govori, ostanci Judini! Ne idite u Misir. Znajte da vam ja svedočim danas.
JER 42:20 Jer varaste duše svoje kad me poslaste ka Gospodu Bogu svom rekavši: Pomoli se za nas Gospodu Bogu našem, i kako kaže Gospod Bog naš, javi nam i učinićemo.
JER 42:21 A kad vam javih danas, nećete da poslušate glas Gospoda Boga svog niti išta što mi zapovedi za vas.
JER 42:22 Znajte, dakle, da ćete izginuti od mača i od gladi i od pomora na mestu kuda ste radi otići da se stanite.
JER 43:1 A kad izgovori Jeremija svem narodu sve reči Gospoda Boga njihovog koje mu Gospod Bog njihov zapovedi za njih, sve te reči,
JER 43:2 tada Azarija, sin Osajin, i Joanan, sin Karijin i svi oni ljudi oholi rekoše Jeremiji govoreći: Nije istina šta govoriš; nije te poslao Gospod Bog naš da nam kažeš: Ne idite u Misir da se onde stanite.
JER 43:3 Nego Varuh, sin Nirijin, podgovara te na nas da nas preda u ruke Haldejcima da nas pogube ili da nas presele u Vavilon.
JER 43:4 I tako Joanan, sin Karijin i sve vojvode i sav narod ne poslušaše glas Gospodnji da ostanu u zemlji Judinoj.
JER 43:5 Nego Joanan, sin Karijin i sve vojvode uzeše sav ostatak Judin koji se beše vratio da živi u zemlji Judinoj iz svih naroda u koje behu razagnani,
JER 43:6 ljude i žene i decu i kćeri careve, i sve duše što beše ostavio Nevuzardan zapovednik stražarski s Godolijom, sinom Ahikama, sina Safanovog, i Jeremiju proroka i Varuha sina Nirijinog,
JER 43:7 i odoše u zemlju misirsku, jer ne poslušaše glas Gospodnji; i dođoše do Tafnesa.
JER 43:8 I dođe reč Gospodnja Jeremiji u Tafnesu govoreći:
JER 43:9 Uzmi u ruke velikog kamenja, i pokrij ga kalom u peći za opeke što je na vratima doma Faraonovog u Tafnesu da vide Judejci;
JER 43:10 i reci im: Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo, ja ću poslati i dovesti Navuhodonosora cara vavilonskog, slugu svog, i metnuću presto njegov na ovo kamenje koje sakrih, i razapeće carski šator svoj na njemu.
JER 43:11 Jer će doći i zatrti zemlju misirsku; ko bude za smrt otići će na smrt, ko za ropstvo, u ropstvo, ko za mač, pod mač.
JER 43:12 I raspaliću oganj u kućama bogova misirskih; i popaliće ih i odvešće ih u ropstvo, i ogrnuće se zemljom misirskom kao što se pastir ogrće plaštem svojim, i otići će odande s mirom.
JER 43:13 I izlomiće stupove u domu sunčanom što je u zemlji misirskoj, i kuće bogova misirskih popaliće ognjem.
JER 44:1 Reč koja dođe Jeremiji za sve Judejce koji življahu u zemlji misirskoj, koji življahu u Migdolu i u Tafnesu i u Nofu i u zemlji Patrosu, govoreći:
JER 44:2 Ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Vi videste sve zlo što navedoh na Jerusalim i na sve gradove Judine, i evo su danas pusti i nema nikoga da živi u njima,
JER 44:3 za zloću njihovu koju činiše da bi me gnevili hodeći da kade i služe drugim bogovima, kojih ne znaše ni oni ni vi ni oci vaši.
JER 44:4 I slah k vama sve sluge svoje proroke zarana jednako govoreći: Ne činite taj gad na koji mrzim.
JER 44:5 Ali ne poslušaše niti prignuše uha svog da se vrate od zloće svoje, da ne kade drugim bogovima.
JER 44:6 Zato se izli jarost moja i gnev moj, i razgore se u gradovima Judinim i po ulicama jerusalimskim, te postaše razvaline i pustoš, kao što se vidi danas.
JER 44:7 A sada ovako veli Gospod Bog nad vojskama, Bog Izrailjev: zašto sami sebi činite tako veliko zlo da istrebite iz Jude ljude i žene, decu i koja sisaju, da ne ostane u vas ostatka,
JER 44:8 gneveći me delima ruku svojih, kadeći drugim bogovima u zemlji misirskoj, u koju dođoste da se stanite da biste se istrebili i postali kletva i rug u svih naroda na zemlji.
JER 44:9 Jeste li zaboravili zla otaca svojih i zla careva Judinih i zla žena njihovih, i svoja zla i zla žena svojih, koja činiše u zemlji Judinoj i po ulicama jerusalimskim?
JER 44:10 Ne pokoriše se do danas niti se pobojaše, niti hodiše po mom zakonu i uredbama mojim, koje stavih pred vas i pred oce vaše.
JER 44:11 Za to ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: evo, ja ću vam obratiti lice svoje na zlo, da istrebim sve Judejce.
JER 44:12 I uzeću ostatak Judin, koji okrenu lice svoje da ide u zemlju misirsku da se onde stani, i izginuće svi; u zemlji će misirskoj pasti i izginuti od mača i od gladi, malo i veliko, izginuće od mača i od gladi, i biće uklin i čudo i prokletstvo i rug.
JER 44:13 I pohodiću one koji nastavaju u zemlji misirskoj, kao što sam pohodio Jerusalim, mačem, glađu i pomorom;
JER 44:14 i nijedan od ostatka Judinog, što otidoše u zemlju misirsku da se onde stane, neće uteći niti se izbaviti da se vrate u zemlju Judinu, u koju se žele vratiti da se nasele; jer se neće vratiti, osim koji pobegnu.
JER 44:15 Tada odgovoriše Jeremiji svi ljudi koji znahu da žene njihove kade drugim bogovima, i sve žene, kojih stajaše onde velik zbor, i sav narod što življaše u zemlji misirskoj, u Patrosu, govoreći:
JER 44:16 Šta nam kaza u ime Gospodnje, nećemo te poslušati;
JER 44:17 nego ćemo činiti sve što je izašlo iz naših usta kadeći carici nebeskoj i lijući joj nalive, kao što smo činili mi i oci naši, carevi naši i knezovi naši po gradovima Judinim i po ulicama jerusalimskim, jer bejasmo siti hleba i beše nam dobro i zlo ne viđasmo.
JER 44:18 A od kad prestasmo kaditi carici nebeskoj i liti joj nalive, ništa nemamo i ginemo od mača i od gladi.
JER 44:19 I kad kadimo carici nebeskoj i lijemo joj nalive, eda li joj bez glavara svojih pečemo kolače služeći joj i lijemo joj nalive?
JER 44:20 Tada reče Jeremija svemu narodu, ljudima i ženama, i svemu narodu, koji mu onako odgovoriše, govoreći:
JER 44:21 Eda li se ne opomenu Gospod kada, kojim kadiste u gradovima Judinim i po ulicama jerusalimskim vi i oci vaši, carevi vaši i knezovi vaši i narod zemaljski? I ne dođe li Mu u srce?
JER 44:22 I ne može Gospod više podnositi zloću dela vaših i gadove koje činiste, te zemlja vaša posta pustoš i čudo i prokletstvo, da niko na živi u njoj, kako se vidi danas.
JER 44:23 Zato što kadiste i što grešiste Gospodu i ne slušaste glas Gospodnji, i po zakonu Njegovom i uredbama Njegovim i svedočanstvima Njegovim ne hodiste, zato vas zadesi ovo zlo, kako se vidi danas.
JER 44:24 Još reče Jeremija svemu narodu i svim ženama: Čujte reč Gospodnju, svi Judejci, koji ste u zemlji misirskoj.
JER 44:25 Ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, govoreći: vi i žene vaše rekoste ustima svojim i rukama svojim izvršiste govoreći: Izvršavaćemo zavete svoje što zavetovasmo kadeći carici nebeskoj i lijući joj nalive. Doista, ispuniste zavete svoje i izvršiste.
JER 44:26 Zato čujte Judejci reč Gospodnju, svi Judejci koji stanujete u zemlji misirskoj: evo, ja se zaklinjem velikim imenom svojim, veli Gospod, da se ime moje neće više izricati ustima ni jednog Judejca u svoj zemlji misirskoj da bi rekao: tako da je živ Gospod Gospod!
JER 44:27 Evo, ja ću paziti na njih zla radi, ne dobra radi, i Judejci koji su u zemlji misirskoj, svi će ginuti od mača i od gladi, dokle ih ne bude ni jednog.
JER 44:28 A koji uteku od mača, vratiće se iz zemlje misirske u zemlju Judinu, malo njih, jer sav ostatak Judin, što otidoše u zemlju misirsku da se onde nastane, poznaće čija će se reč navršiti, moja ili njihova.
JER 44:29 A ovo da vam je znak, govori Gospod, da ću vas pohoditi na tom mestu da znate da će se doista ispuniti reči moje vama na zlo;
JER 44:30 ovako veli Gospod: Evo, ja ću dati Faraona Vafrija, cara misirskog, u ruke neprijateljima njegovim i u ruke onim koji traže dušu njegovu, kao što sam dao Sedekiju cara Judinog u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom, neprijatelju njegovom i koji tražaše dušu njegovu.
JER 45:1 Reč koju reče Jeremija prorok Varuhu sinu Nirijinom, kad pisaše ove reči u knjigu iz usta Jeremijinih, četvrte godine Joakima, sina Josijinog, govoreći:
JER 45:2 Ovako veli Gospod Bog Izrailjev za tebe, Varuše:
JER 45:3 Rekao si: Teško meni! Jer Gospod dodade mi žalost na tugu; iznemogoh uzdišući, i mira ne nalazim.
JER 45:4 Reci mu ovo: Ovako veli Gospod: Evo, šta sam sagradio ja razgrađujem, i šta sam posadio iskorenjavam po svoj toj zemlji.
JER 45:5 A ti li ćeš tražiti sebi velike stvari? Ne traži; jer evo, ja ću pustiti zlo na svako telo, govori Gospod; ali ću tebi dati dušu tvoju mesto plena u svim mestima, kuda odeš.
JER 46:1 Reč Gospodnja koja dođe Jeremiji proroku za narode:
JER 46:2 Za Misirce, za vojsku Faraona Nehaona cara misirskog, koja beše na reci Efratu kod Harkemisa, i razbi je Navuhodonosor car vavilonski četvrte godine Joakima sina Josijinog cara Judinog.
JER 46:3 Pripravite štite i štitiće, i idite u boj;
JER 46:4 Prežite konje, i pojašite, konjici; postavite se sa šlemovima; utrite koplja, oblačite se u oklope.
JER 46:5 Zašto ih vidim gde se poplašiše, vraćaju se natrag, junaci njihovi polomiše se i beže bez obzira? Strah je od svuda, govori Gospod.
JER 46:6 Da ne uteče laki, niti se izbavi jaki; da se na severu na bregu reke Efrata spotaknu i padnu.
JER 46:7 Ko je to što se diže kao potok, i vode mu se kolebaju kao reke?
JER 46:8 Misir se diže kao potok i njegove se vode kolebaju kao reke; i veli: Idem, pokriću zemlju, zatrću grad i one koji žive u njemu.
JER 46:9 Izlazite, konji, besnite, kola; i neka izađu junaci, Husi i Fudi, koji nose štitove, i Ludeji, koji nose i natežu luk.
JER 46:10 Jer je ovaj dan Gospodu Gospodu nad vojskama dan osvete, da se osveti neprijateljima svojim; mač će ih proždreti i nasitiće se i opiće se krvlju njihovom; jer će biti žrtva Gospoda Gospoda nad vojskama u zemlji severnoj na reci Efratu.
JER 46:11 Iziđi u Galad i uzmi balsama, devojko kćeri misirska; zaludu su ti mnogi lekovi, nećeš se izlečiti.
JER 46:12 Narodi čuše sramotu tvoju, i vike tvoje puna je zemlja, jer se spotiču junak o junaka, te obojica padaju.
JER 46:13 Reč koju reče Gospod Jeremiji proroku o dolasku Navuhodonosora cara vavilonskog da potre zemlju misirsku:
JER 46:14 Javite u Misiru, i oglasite u Migdolu, oglasite i u Nofu i u Tafnesu, i recite: Stani i pripravi se, jer mač proždre šta je oko tebe.
JER 46:15 Zašto se povaljaše junaci tvoji? Ne stoje, jer ih Gospod obara.
JER 46:16 Čini, te se mnogi spotiču i padaju jedan na drugog, i govore: Ustani da se vratimo k narodu svom i na postojbinu svoju ispred mača nasilnikovog.
JER 46:17 Viču onde: Faraon car misirski propade, prođe mu rok.
JER 46:18 Tako da sam ja živ, govori car, kome je ime Gospod nad vojskama; kao Tavor među gorama i kao Karmil na moru doći će.
JER 46:19 Spremi šta ti treba da se seliš, stanovnice, kćeri misirska; jer će Nof opusteti i spaliće se da neće niko živeti u njemu.
JER 46:20 Misir je lepa junica; ali pogibao ide, ide sa severa.
JER 46:21 I najamnici su njegovi usred njega kao teoci ugojeni, ali se i oni obrnuše i pobegoše, ne ostaše, jer dođe na njih dan nesreće njihove, vreme pohođenja njihovog.
JER 46:22 Glas će njihov ići kao glas zmijinji, jer oni idu s vojskom i doći će sa sekirama na nj kao oni koji seku drva.
JER 46:23 I oni će poseći šumu njegovu, govori Gospod, ako joj i nema mere, jer ih je više nego skakavaca i nema im broja.
JER 46:24 Posrami se kći misirska, predana je u ruke narodu severnom.
JER 46:25 Govori Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo, ja ću pohoditi ljudstvo u Noji, i Faraona i Misir i bogove njegove i careve njegove, Faraona i sve koji se uzdaju u nj.
JER 46:26 I daću ih u ruke onima koji traže dušu njihovu, u ruke Navuhodonosoru caru vavilonskom i u ruke slugama njegovim; a posle će biti naseljen kao pre, govori Gospod.
JER 46:27 A ti se ne boj, slugo moj Jakove, i ne plaši se, Izrailju, jer evo ja ću te izbaviti iz daleke zemlje i seme tvoje iz zemlje ropstva njegovog; i Jakov će se vratiti i počivaće, i biće miran i niko ga neće plašiti.
JER 46:28 Ti se ne boj, slugo moj Jakove, govori Gospod, jer sam ja s tobom; jer ću učiniti kraj svim narodima, u koje te prognah, ali tebi neću učiniti kraja, nego ću te pokarati s merom, a neću te ostaviti sasvim bez kara.
JER 47:1 Reč Gospodnja koja dođe Jeremiji proroku za Filisteje pre nego Faraon osvoji Gazu.
JER 47:2 Ovako veli Gospod: Evo, voda dolazi sa severa, i biće kao potok koji se razliva, i potopiće zemlju i šta je u njoj, grad i one koji žive u njemu; i ljudi će vikati, i ridaće svi stanovnici zemaljski.
JER 47:3 Od topota kopita jakih konja njegovih, od tutnjave kola njegovih, i praske točkova njegovih, neće se obazreti očevi na sinove, jer će im ruke klonuti,
JER 47:4 Od onog dana koji će doći da istrebi sve Filisteje i da zatre Tir i Sidon i sve ostale pomoćnike, jer će Gospod istrebiti Filisteje, ostatak ostrva Kaftora.
JER 47:5 Oćelaviće Gaza, propašće Askalon i ostatak doline njihove; dokle ćeš se rezati?
JER 47:6 Jaoh, maču Gospodnji, kad ćeš se smiriti? Vrati se u korice svoje, stani i smiri se.
JER 47:7 Ali kako bi se smirio? Jer mu Gospod dade zapovest na Askalon i na primorje; onamo ga odredi.
JER 48:1 Za Moava ovako govori Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Teško Nevonu! Jer će se opustošiti; Kirijatajim će se posramiti i uzeti; Mizgav će se posramiti i prepasti.
JER 48:2 Neće se više hvaliti Moav Esevonom; jer mu zlo misle: Hodite da ga istrebimo da nije više narod. I ti, Madmane, opustećeš; mač će te goniti.
JER 48:3 Čuje se vika iz Oronajima, pustošenje i satiranje veliko.
JER 48:4 Moav se satre; stoji vika dece njegove.
JER 48:5 Jer će se putem luitskim dizati plač bez prestanka; i kako se silazi u Oronajim, neprijatelji će čuti strašnu viku;
JER 48:6 Bežite, izbavite duše svoje, i budite kao vres u pustinji.
JER 48:7 Jer što se uzdaš u svoja dela i u blago svoje, zato ćeš se i ti uzeti, i Hemos će otići u ropstvo, sveštenici njegovi i knezovi njegovi skupa.
JER 48:8 I doći će zatirač u svaki grad, neće se sačuvati ni jedan grad; dolina će propasti i ravnica će se opustošiti, jer Gospod reče.
JER 48:9 Podajte krila Moavu, neka brzo odleti; jer će gradovi njegovi opusteti da neće niko živeti u njima.
JER 48:10 Proklet bio ko nemarno radi delo Gospodnje, i proklet ko usteže mač svoj od krvi!
JER 48:11 Moav je bio u miru od detinjstva svog i počivao na droždini svojoj, niti se pretakao iz suda u sud, niti je u ropstvo išao; zato mu osta kus njegov, i miris se njegov nije promenio.
JER 48:12 Zato, evo, idu dani, govori Gospod, da mu pošaljem premetače, koji će ga premetnuti, i sudove njegove isprazniti i mehove njegove pokidati.
JER 48:13 I Moav će se osramotiti s Hemosa, kao što se osramotio dom Izrailjev s Vetilja, gada svog.
JER 48:14 Kako govorite: Jaki smo i junaci u boju?
JER 48:15 Moav će se opustošiti i gradovi će njegovi propasti, i najbolji mladići njegovi sići će na zaklanje, govori car, kome je ime Gospod nad vojskama.
JER 48:16 Blizu je pogibao Moavova, i zlo njegovo vrlo hiti.
JER 48:17 Žalite ga svi koji ste oko njega, i koji god znate za ime njegovo, recite: Kako se slomi jaki štap, slavna palica?
JER 48:18 Siđi sa slave svoje, i sedi na mesto zasušeno, kćeri, koja živiš u Devonu; jer će zatirač Moavov doći na tebe i raskopaće gradove tvoje.
JER 48:19 Stani na putu, i pogledaj, koja živiš u Aroiru, upitaj onog koji beži i onu koja gleda da se izbavi, reci: Šta bi?
JER 48:20 Posrami se Moav; jer se razbi; ridajte i vičite; javite u Arnon da se Moav opustoši.
JER 48:21 Jer sud dođe na zemlju ravnu, na Olon i na Jasu i Mifat,
JER 48:22 i na Devon i na Nevon i na Vet-Devlatajim,
JER 48:23 i na Kirijatajim i na Vet-Gamul i na Vet-Meon,
JER 48:24 i na Keriot i na Vosoru, i na sve gradove zemlje moavske, koji su daleko i koji su blizu.
JER 48:25 Odbijen je rog Moavu, i mišica se njegova slomi, govori Gospod.
JER 48:26 Opojte ga, jer se podigao na Gospoda; neka se valja Moav u bljuvotini svojoj, i bude i on podsmeh.
JER 48:27 Jer, nije li tebi Izrailj bio podsmeh? Je li se zatekao među lupežima, te kad god govoriš o njemu poskakuješ?
JER 48:28 Ostavite gradove i naselite se u steni, stanovnici moavski, i budite kao golubica koja se gnezdi u kraju i raselini.
JER 48:29 Čusmo ponos Moavov da je veoma ponosit, oholost njegovu i ponos, razmetanje njegovo i obest njegovu.
JER 48:30 Znam ja, govori Gospod, obest njegovu; ali neće biti tako; laži njegove neće učiniti ništa.
JER 48:31 Zato ću ridati za Moavom, vikati za svim Moavom, uzdisaće se za onima u Kir-eresu.
JER 48:32 Više nego za Jazirom plakaću za tobom, lozo sivamska; odvode tvoje pređoše more, dopreše do mora jazirskog; zatirač napade na letinu tvoju i na berbu tvoju.
JER 48:33 I radost i veselje otide s rodnog polja, iz zemlje moavske, i učinih te nesta u kacama vina; niko neće gaziti pevajući; pesma neće se više pevati.
JER 48:34 Od vike esevonske, koja dopre do Eleale, podigoše viku do Jase, od Sigora do Oronajima, kao junica od tri godine, jer će i voda nimrimskih nestati.
JER 48:35 I učiniću, govori Gospod, da ne bude Moavu čoveka koji bi prinosio žrtvu na visini i kadio bogovima svojim.
JER 48:36 Zato će srce moje pištati za Moavom kao svirala, i srce će moje pištati kao svirala za ljudima u Kir-eresu, jer će mu sva tečevina propasti.
JER 48:37 Jer će sve glave biti ćelave i sve brade obrijane, i sve ruke izrezane, i oko bedara kostret.
JER 48:38 Na svim krovovima Moavovim i po ulicama njegovim biće sam plač, jer ću razbiti Moava kao sud na kome nema miline, govori Gospod.
JER 48:39 Ridajte: Kako je satrven! Kako Moav obrnu pleći sramotan? I posta Moav podsmeh i strahota svima koji su oko njega.
JER 48:40 Jer ovako govori Gospod: Evo, kao orao doleteće i raširiće krila svoja nad Moavom.
JER 48:41 Keriot je pokoren i tvrda se mesta zauzeše, i srca će u junaka Moavovih biti u onaj dan kao srce u žene koja se porađa.
JER 48:42 I Moav će se istrebiti da ne bude narod, jer se podiže na Gospoda.
JER 48:43 Strah i jama i zamka oko tebe je, stanovniče moavski, govori Gospod.
JER 48:44 Ko uteče od straha, pašće u jamu, a ko izađe iz jame, uhvatiće se u zamku; jer ću pustiti na njega, na Moava, godinu pohođenja njihovog, govori Gospod.
JER 48:45 U senu esevonskom ustaviše se koji bežahu od sile; ali će oganj izaći iz Esevona i plamen isred Siona, i opaliće kraj Moavu i teme nemirnicima.
JER 48:46 Teško tebi, Moave, propade narod Hemosov, jer sinove tvoje zarobiše, i kćeri tvoje odvedoše u ropstvo.
JER 48:47 Ali ću povratiti roblje Moavovo u poslednje vreme, govori Gospod. Dovde je sud Moavu.
JER 49:1 Za sinove Amonove: Ovako veli Gospod: Zar Izrailj nema sinove? Zar nema naslednike? Zašto Malhom nasledi zemlju Gadovu? I zašto se narod njegov naseli u njegovim gradovima?
JER 49:2 Zato evo idu dani, govori Gospod, kad ću učiniti da se čuje vika ubojna u Ravi sinova Amonovih, i ona da bude gomila razvalina, i sela njena popaljena ognjem; i Izrailj će ovladati onima koji behu njim ovladali, govori Gospod.
JER 49:3 Ridaj Esevone, jer je Gaj opustošen, vičite sela ravska, pripašite oko sebe kostret, naričite i trčite oko plotova; jer će Malhom otići u ropstvo, sveštenici njegovi i knezovi njegovi skupa.
JER 49:4 Što se hvališ dolinama? Rastopila se dolina tvoja, kćeri odmetnico! Koja se uzdaš u blago svoje: Ko bi udario na me?
JER 49:5 Evo ja ću pustiti na te strah od svuda unaokolo, govori Gospod Gospod nad vojskama, i raspršaćete se svi, i neće biti nikoga da skupi bežan.
JER 49:6 Ali ću posle povratiti roblje sinova Amonovih, govori Gospod.
JER 49:7 Za Edoma, ovako veli Gospod nad vojskama: Zar nema više mudrosti u Temanu? Nesta li saveta razumnima? Iščile li mudrost njihova?
JER 49:8 Bežite, obratite pleći, zavrite se duboko, stanovnici dedanski, jer ću pustiti na Isava pogibao njegovu u vreme kad ću ga pohoditi.
JER 49:9 Da ti dođu berači, ne bi li ti ostavili pabiraka? Da dođu lupeži noću, ne bi li odneli koliko im je dosta?
JER 49:10 Ali ja ogoluznih Isava, otkrih potaje njegove da se ne može sakriti; propade seme njegovo, braća njegova i susedi njegovi, niko ne osta.
JER 49:11 Ostavi sirote svoje, ja ću im život sačuvati, i udovice tvoje neka se uzdaju u me.
JER 49:12 Jer ovako veli Gospod: Evo, koji ne bi trebalo da piju iz čaše, doista će piti; a ti li ćeš ostati bez kara? Nećeš ostati bez kara, nego ćeš zacelo piti.
JER 49:13 Jer sobom se zaklinjem, govori Gospod, da će Vosora biti pustoš, rug, čudo i prokletstvo, i svi će gradovi njeni biti pustinja večna.
JER 49:14 Čuh glas od Gospoda, i glasnik bi poslan k narodima da reče: Skupite se i idite na nju, i dignite se u boj.
JER 49:15 Jer gle, učiniću te da budeš mali među narodima i prezren među ljudima.
JER 49:16 Obest tvoja i ponositost srca tvog prevari tebe, koji živiš u raselinama kamenim i držiš se visokih humova; da načiniš sebi gnezdo visoko kao orao, i odande ću te svaliti, govori Gospod.
JER 49:17 I zemlja će edomska biti pustinja, ko prođe mimo nju, svak će se čuditi i zviždati radi svih rana njenih.
JER 49:18 Kao kad se zatre Sodom i Gomor i susedstvo njihovo, veli Gospod, neće se naseliti onde niko niti će se baviti onde sin čovečji.
JER 49:19 Gle, kao lav izaći će podižući se više nego Jordan na stan Silnoga; ali ću ga brzo oterati iz te zemlje, i postaviću nad njom onog ko je izabran; jer ko je kao ja? I ko će se preti sa mnom? I koji će mi pastir odoleti?
JER 49:20 Zato čujte nameru Gospodnju što je naumio za Edomce i misli njegove što je smislio za stanovnike temanske: zaista najmanji iz stada razvlačiće ih, zaista će opusteti stan s njima.
JER 49:21 Od praske padanja njihovog zemlja će se tresti, i vika će se njihova čuti na crvenom moru.
JER 49:22 Gle, doći će i doleteće kao orao i raširiće krila svoja nad Vosorom, i biće srce u junaka edomskih kao srce u žene koja se porađa.
JER 49:23 Za Damask. Posrami se Emat i Arfad, jer ču zle glase; rastopiše se, strah je na moru, ne može se umiriti.
JER 49:24 Damask klonu, obrati se da beži, drhat ga poduze, tuga i bolovi osvojiše ga kao porodilju.
JER 49:25 Kako se ne ostavi slavni grad? Grad radosti moje?
JER 49:26 Zato će popadati mladići njegovi na ulicama njegovim, i svi će vojnici njegovi izginuti u onaj dan, govori Gospod nad vojskama.
JER 49:27 I raspaliću oganj u zidovima damaštanskim, i proždreće dvore Ven-Adadove.
JER 49:28 Za Kidar i za carstva asorska, koja razbi Navuhodonosor car vavilonski, ovako veli Gospod: Ustanite, idite na Kidar, i zatrite sinove istočne.
JER 49:29 Uzeće im šatore i stada, zavese njihove i sudove njihove i kamile njihove oteće, i vikaće na njih strašno odsvuda.
JER 49:30 Bežite, selite se daleko, sakrijte se duboko, stanovnici asorski, govori Gospod, jer je Navuhodonosor car vavilonski namerio nameru protiv vas, i smislio misao protiv vas.
JER 49:31 Ustanite, idite k narodu mirnom, koji živi bez straha, govori Gospod, koji nema vrata ni prevornica, žive sami.
JER 49:32 I kamile će njihove biti plen, i mnoštvo stoke njihove grabež, i rasejaću ih u sve vetrove, one što se s kraja strižu, i dovešću pogibao na njih sa svih strana, govori Gospod.
JER 49:33 I Asor će biti stan zmajevski, pustinja do veka: niko se neće onde naseliti, niti će se baviti u njemu sin čovečji.
JER 49:34 Reč Gospodnja koja dođe Jeremiji proroku za Elam, u početku carovanja Sedekije cara Judinog, govoreći:
JER 49:35 Ovako veli Gospod nad vojskama: Evo, ja ću slomiti luk Elamu, glavnu silu njegovu;
JER 49:36 i dovešću na Elam četiri vetra s četiri kraja nebesa, i u sve te vetrove rasejaću ih, tako da neće biti naroda kuda neće otići prognanici elamski.
JER 49:37 I uplašiću Elamce pred neprijateljima njihovim, i pred onima koji traže dušu njihovu; i pustiću zlo na njih, žestinu gneva svog, govori Gospod, i pustiću za njima mač dokle ih ne zatrem.
JER 49:38 I namestiću presto svoj u Elamu, i istrebiću odande cara i knezove, govori Gospod.
JER 49:39 Ali u poslednje vreme povratiću roblje elamsko, govori Gospod.
JER 50:1 Reč koju reče Gospod za Vavilon i za zemlju haldejsku preko Jeremije proroka.
JER 50:2 Javite narodima i razglasite, podignite zastavu, razglasite, ne tajite, recite: Uze se Vavilon, posrami se Vil, razbi se Merodah; posramiše se idoli njegovi, razbiše se gadni bogovi njegovi.
JER 50:3 Jer se narod podiže na nj sa severa, koji će mu zemlju opusteti, da neće biti nikoga da živi u njoj; i ljudi i stoka pobeći će i otići.
JER 50:4 U te dane i u to vreme, govori Gospod, doći će sinovi Izrailjevi i sinovi Judini zajedno, ići će plačući i tražiće Gospoda Boga svog.
JER 50:5 Pitaće za put u Sion, i obrativši se onamo reći će: Hodite, sjedinimo se s Gospodom zavetom večnim, koji se ne zaboravlja.
JER 50:6 Narod je moj stado izgubljeno; pastiri njegovi zavedoše ga, te luta po gorama, ide s brda na humove, zaboravivši stan svoj.
JER 50:7 Ko ih nađe, proždiraše ih, i neprijatelji njihovi govoriše: Nećemo biti krivi, jer zgrešiše Gospodu, stanu pravde, Gospodu, nadi otaca njihovih.
JER 50:8 Bežite iz Vavilona i iziđite iz zemlje haldejske i budite kao ovnovi pred stadom.
JER 50:9 Jer, evo, ja ću podignuti i dovešću na Vavilon zbor velikih naroda iz zemlje severne, koji će se uvrstati da se biju s njim, i uzeće ga; strele su im kao u dobrog junaka, ne vraćaju se prazne.
JER 50:10 I zemlja će se haldejska opleniti, svi koji će je pleniti nasitiće se, govori Gospod.
JER 50:11 Jer se veseliste, jer se radovaste pleneći moje nasledstvo; jer besneste kao junica na travi i rzaste kao jaki konji.
JER 50:12 Mati se vaša osramoti vrlo, roditeljka vaša postide se; evo biće poslednja među narodima, pustinja, zemlja suva i pustoš.
JER 50:13 Od gneva Gospodnjeg neće se u njoj živeti, nego će sva opusteti; ko god prođe mimo Vavilon, čudiće se i zviždaće radi svih rana njegovih.
JER 50:14 Postavite se oko Vavilona svi koji natežete luk, streljajte ga, ne žalite strela; jer je sagrešio Gospodu.
JER 50:15 Vičite na nj unaokolo; pruža ruku; temelji mu padoše, zidovi su mu razvaljeni; jer je osveta Gospodnja, osvetite mu se; kako je činio, onako mu činite.
JER 50:16 Istrebite iz Vavilona sejača i onog koji maše srpom o žetvi; od mača nasilnikovog neka se vrati svaki svom narodu, i svaki u svoju zemlju neka beži.
JER 50:17 Izrailj je stado razagnano, lavovi ga rasplašiše; najpre ga jede car asirski, a posle mu kosti izlomi Navuhodonosor, car vavilonski.
JER 50:18 Zato ovako veli Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev: Evo, ja ću pohoditi cara vavilonskog i zemlju njegovu, kao što sam pohodio cara asirskog.
JER 50:19 I povratiću Izrailja u torove njegove, i pašće po Karmilu i Vasanu; i po gori Jefremovoj i Galadu sitiće se duša njegova.
JER 50:20 U one dane i u ono vreme, govori Gospod, tražiće se bezakonje Izrailjevo, ali ga neće biti; i gresi Judini, ali se neće naći, jer ću oprostiti onima koje ostavim.
JER 50:21 Iziđi na zemlju meratijamsku i na stanovnike fekodske; zatri i istrebi iza njih, govori Gospod, i učini sve kako ti zapovedim.
JER 50:22 Vika je ubojna u zemlji i polom velik.
JER 50:23 Kako se slomi i skrši malj cele zemlje? Kako Vavilon posta čudo među narodima?
JER 50:24 Ja ti metnuh zamku, Vavilone, i ti se uhvati ne doznavši, našao si se i uhvatio si se, jer si se zaratio s Gospodom.
JER 50:25 Gospod otvori riznicu svoju i izvadi oružje gneva svog; jer je to delo Gospoda Gospoda nad vojskama u zemlji haldejskoj.
JER 50:26 Hodite na nju s kraja zemlje, otvorite žitnice njene; gazite je kao stogove, i potrite je da ne ostane od nje ostatka.
JER 50:27 Pokoljite mačem sve teoce njene, neka siđu na zaklanje; teško njima! Jer dođe dan njihov, vreme pohođenja njihovog.
JER 50:28 Čuje se glas onih koji beže i koji pobegoše iz zemlje vavilonske da jave u Sionu osvetu Gospoda Boga našeg, osvetu dvora Njegovog.
JER 50:29 Sazovite na Vavilon mnoštvo; svi koji natežete luk, stanite u logor prema njemu unaokolo da ne pobegne ni jedan, platite mu po delima njegovim; kako je činio, onako mu učinite, jer se je suprot Gospodu uznosio, suprot Svecu Izrailjevom.
JER 50:30 Zato će mladići njegovi pasti po ulicama njegovim, i svi će vojnici njegovi izginuti u onaj dan, govori Gospod.
JER 50:31 Evo mene na tebe, ponositi, govori Gospod Gospod nad vojskama, jer dođe dan tvoj, vreme da te pohodim.
JER 50:32 Ponositi će se spotaći i pasti, i neće biti nikoga da ga podigne; i raspaliću oganj u gradovima njegovim, i spaliće svu okolinu njegovu.
JER 50:33 Ovako veli Gospod nad vojskama: Sila se čini sinovima Izrailjevim i sinovima Judinim; koji ih zarobiše, drže ih, neće da ih puste.
JER 50:34 Izbavitelj je njihov silan, ime Mu je Gospod nad vojskama, On će doista braniti stvar njihovu da umiri zemlju i smete stanovnike vavilonske.
JER 50:35 Mač na Haldejce, govori Gospod, i na stanovnike vavilonske i na knezove njegove i na mudrace njegove.
JER 50:36 Mač na laže njegove, i poludeće; mač na junake njegove, i prepašće se.
JER 50:37 Mač na konje njegove, i na kola njegova i na svu mešavinu što je usred njega, i postaće kao žene; mač na blago njegovo, i razgrabiće se.
JER 50:38 Suša na vode njegove, i usahnuće, jer je zemlja idolska, i oko lažnih bogova luduju.
JER 50:39 Zato će se onde nastaniti divlje zveri i buljine, i sove će onde stanovati; i neće se naseliti do veka i neće se u njoj živeti nikada.
JER 50:40 Kao kad Gospod zatre Sodom i Gomor i susedstvo njihovo, govori Gospod, neće se niko onde naseliti, niti će se baviti u njoj sin čovečji.
JER 50:41 Evo, narod će doći sa severa, velik narod, i carevi silni podignuće se od krajeva zemaljskih.
JER 50:42 Luk i koplje nosiće, žestoki će biti, niti će žaliti; glas će im kao more bučati i jahaće na konjima, spremni kao junaci za boj, na tebe, kćeri vavilonska.
JER 50:43 Car vavilonski kad čuje glas o njima, klonuće mu ruke, tuga će ga spopasti i bolovi kao porodilju.
JER 50:44 Gle, kao lav izaći će podižući se više nego Jordan na stan Silnoga; ali ću ga brzo oterati iz te zemlje, i postaviću nad njom onog ko je izabran; jer ko je kao ja? I ko će se preti sa mnom? I koji će mi pastir odoleti?
JER 50:45 Zato čujte nameru Gospodnju što je naumio za Vavilon, i misli Njegove što je smislio za zemlju haldejsku: zaista najmanji iz stada razvlačiće ih, zaista će opusteti stan s njima.
JER 50:46 Od praske kad se uzme Vavilon potrešće se zemlja, i vika će se čuti po narodima.
JER 51:1 Ovako govori Gospod: Evo, ja ću podignuti na Vavilon i na one koji žive usred onih koji ustaju na me, vetar koji mori.
JER 51:2 Poslaću na Vavilon vijače koji će ga razvijati i zemlju njegovu isprazniti, jer će ga opkoliti sa svih strana u dan nevolje njegove.
JER 51:3 Strelac neka nateže luk na strelca i na onog koji se ponosi svojim oklopom, i ne žalite mladića njegovih, potrite mu svu vojsku,
JER 51:4 Neka padnu pobijeni u zemlji haldejskoj i izbodeni na ulicama njegovim.
JER 51:5 Jer nije ostavio Izrailja i Jude Bog njihov, Gospod nad vojskama, ako i jeste zemlja njihova puna krivice Svecu Izrailjevom.
JER 51:6 Bežite iz Vavilona i izbavite svaki dušu svoju da se ne istrebite u bezakonju njegovom, jer je vreme osvete Gospodnje, plaća mu šta je zaslužio.
JER 51:7 Vavilon beše zlatna čaša u ruci Gospodnjoj, kojom opoji svu zemlju; vino njegovo piše narodi, zato poludeše narodi.
JER 51:8 Ujedanput pade Vavilon i razbi se; ridajte za njim; donesite balsama za rane njegove, ne bi li se iscelio.
JER 51:9 Lečismo Vavilon, ali se ne isceli; ostavite ga, i da idemo svaki u svoju zemlju; jer do neba dopire sud njegov i diže se do oblaka.
JER 51:10 Gospod je izneo pravdu našu; hodite, da pripovedamo na Sionu delo Gospoda Boga svog.
JER 51:11 Čistite strele, uzmite štitove; Gospod podiže duh careva midskih, jer je Vavilonu namislio da ga zatre; jer je osveta Gospodnja, osveta crkve Njegove.
JER 51:12 Na zidovima vavilonskim podignite zastavu, utvrdite stražu, postavite stražare, namestite zasede; jer je Gospod namislio, i učiniće šta je rekao za stanovnike vavilonske.
JER 51:13 O ti, što stanuješ kraj vode velike i imaš mnogo blaga! Dođe kraj tvoj i svršetak lakomstvu tvom.
JER 51:14 Gospod nad vojskama zakle se sobom: Napuniću te ljudima kao skakavcima, i oni će ti pevati pesmu.
JER 51:15 On je stvorio zemlju silom svojom, utvrdio vasiljenu mudrošću svojom, i razumom svojim razapeo nebesa.
JER 51:16 Kad pusti glas svoj, buče vode na nebesima, podiže paru s krajeva zemaljskih, i pušta munje s daždem, i izvodi vetar iz staja njegovih.
JER 51:17 Svaki čovek posta bezuman od znanja, svaki se zlatar osramoti likom rezanim; jer su laž likovi njegovi liveni i nema duha u njima.
JER 51:18 Taština su, delo prevarno; kad ih pohodim, poginuće.
JER 51:19 Nije takav deo Jakovljev; jer je On Tvorac svemu i On je deo nasledstva njegovog; ime Mu je Gospod nad vojskama.
JER 51:20 Ti si mi bio malj, oružje ubojno, i tobom satrh narode i tobom rasuh carstva.
JER 51:21 I tobom satrh konja i jahača njegovog; i tobom satrh kola i koji seđahu na njima.
JER 51:22 I tobom satrh čoveka i ženu, i satrh tobom starca i dete, i satrh tobom momka i devojku.
JER 51:23 I tobom satrh pastira i stado njegovo, i tobom satrh orača i volove njegove ujarmljene, i satrh tobom knezove i vlastelje.
JER 51:24 I platiću Vavilonu i svim stanovnicima haldejskim za sve zlo koje učiniše Sionu, na vaše oči, govori Gospod.
JER 51:25 Evo mene na tebe, goro, koja satireš, govori Gospod, koja zatireš svu zemlju, i zamahnuću rukom svojom na te i svaliću te sa stena, i načiniću od tebe goru izgorelu.
JER 51:26 I neće uzeti od tebe kamena za ugao ni kamena za temelj, jer ćeš biti pustoš večna, govori Gospod.
JER 51:27 Podignite zastavu u zemlji, zatrubite u trube među narodima, pripravite narode na nj, sazovite na nj carstvo araratsko, minijsko i ashanasko; postavite vojvodu suprot njemu, dovedite konje kao skakavce bodljikaste.
JER 51:28 Pripravite narode suprot njemu, careve midske i vojvode njihove i sve vlastelje njihove i svu zemlju države njihove.
JER 51:29 I zemlja će se zatresti i uzmučiti, jer će se misao Gospodnja izvršiti na Vavilonu da obrati zemlju vavilonsku u pustinju da niko ne živi u njoj.
JER 51:30 Prestaše vojevati junaci vavilonski, stoje u gradu, nesta sile njihove, postaše kao žene, izgoreše stanovi njihovi, prevornice polomiše se.
JER 51:31 Glasnik će sretati glasnika, i poslanik će sretati poslanika da jave caru vavilonskom da mu je uzet grad sa svih krajeva,
JER 51:32 I da se brodovi uzeše i jezera izgoreše ognjem i vojnici se prepali.
JER 51:33 Jer ovako veli Gospod nad vojskama Bog Izrailjev: Kći je vavilonska kao gumno; vreme je da se nabije, još malo, pa će doći vreme da se požnje.
JER 51:34 Izjede me i potre me Navuhodonosor, car vavilonski, načini od mene nepotreban sud, proždre me kao zmaj, napuni trbuh svoj milinama mojim, i otera me.
JER 51:35 Nepravda koja se čini meni i mom telu neka dođe na Vavilon, reći će stanovnica sionska, i krv moja na stanovnike haldejske, govoriće Jerusalim.
JER 51:36 Zato ovako veli Gospod: Evo, ja ću raspraviti parbu tvoju i osvetiću te; i osušiću more njegovo, i izvore ću njegove osušiti.
JER 51:37 I Vavilon će postati gomila, stan zmajevski, čudo i podsmeh, da niko neće živeti u njemu.
JER 51:38 Rikaće svi kao lavovi i viti kao lavići.
JER 51:39 Kad se ugreju, izneću im da piju, i opojiću ih da se razvesele i zaspe večnim snom, da se ne probude, govori Gospod.
JER 51:40 Svešću ih na zaklanje kao jaganjce, kao ovnove s jarcima.
JER 51:41 Kako se predobi Sisah i uze se hvala sve zemlje? Kako Vavilon posta čudo među narodima?
JER 51:42 More usta na Vavilon, pokri ga mnoštvo vala njegovih.
JER 51:43 Gradovi njegovi postaše pustoš, zemlja sasušena i pusta, zemlja gde niko ne živi, niti prolazi kroz nju sin čovečji.
JER 51:44 I pohodiću Vila u Vavilonu i izvući ću iz usta njegovih šta je proždrao, i neće se više sticati k njemu narodi, i zid će vavilonski pasti.
JER 51:45 Iziđi iz njega, narode moj, i izbavite svaki svoju dušu od žestokog gneva Gospodnjeg.
JER 51:46 Nemojte da odmekne srce vaše i da se uplašite od glasa koji će se čuti u zemlji; a doći će glas jedne godine, a posle njega drugi glas druge godine, i nasilje će biti u zemlji, i gospodar će ustati na gospodara.
JER 51:47 Zato evo idu dani kad ću pohoditi rezane likove vavilonske, i sva će se zemlja njegova posramiti, i svi će pobijeni njegovi pasti usred njega.
JER 51:48 Nebo i zemlja i sve što je u njima pevaće nad Vavilonom, jer će doći na nj sa severa zatirač, govori Gospod.
JER 51:49 I kao što je Vavilon učinio da padnu pobijeni Izrailjevi, tako će pasti u Vavilonu pobijeni sve zemlje.
JER 51:50 Koji utekoste od mača, idite, ne stojte; pominjite Gospoda izdaleka, i Jerusalim neka vam je u srcu.
JER 51:51 Posramismo se, što čusmo rug, stid popade lice naše, što tuđini uđoše u svetinju doma Gospodnjeg.
JER 51:52 Zato, gle, idu dani, govori Gospod, kad ću pohoditi rezane likove njegove, i po svoj zemlji njegovoj ječaće ranjenici.
JER 51:53 Da se Vavilon i na nebo popne, i na visini da utvrdi silu svoju, doći će od mene na nj zatirači, govori Gospod.
JER 51:54 Čuje se velika vika iz Vavilona, i velik polom iz zemlje haldejske.
JER 51:55 Jer Gospod zatire Vavilon, i ukida u njemu veliku vrevu; i vali će njihovi bučati kao velika voda, vika će se njihova razlegati.
JER 51:56 Jer dođe na nj, na Vavilon, zatirač, junaci se njegovi zarobiše, lukovi se njihovi potrše; jer je Gospod Bog koji plaća, doista će platiti.
JER 51:57 Opojiću knezove njegove i mudrace njegove, vojvode njegove i vlastelje njegove i junake njegove, da će zaspati večnim snom i neće se probuditi, govori car, kome je ime Gospod nad vojskama.
JER 51:58 Ovako veli Gospod nad vojskama: Široki zidovi vavilonski sasvim će se raskopati, i visoka vrata njegova ognjem će se spaliti, te su ljudi uzalud radili, i narodi se trudili za oganj.
JER 51:59 Reč što zapovedi prorok Jeremija Seraji sinu Nirije sina Masijinog, kad pođe od Sedekije, cara Judinog, u Vavilon četvrte godine carovanja njegovog; a Seraja beše glavni posteljnik.
JER 51:60 A Jeremija napisa u jednu knjigu sve zlo koje htede doći na Vavilon, sve ove reči što su napisane za Vavilon.
JER 51:61 I reče Jeremija Seraji: Kad dođeš u Vavilon, tada gledaj i pročitaj sve ove reči;
JER 51:62 i reci: Gospode, Ti si govorio za ovo mesto da ćeš ga zatrti da niko ne živi u njemu, ni čovek ni živinče, nego da je pustoš do veka.
JER 51:63 A kad pročitaš ovu knjigu, veži kamen za nju, i baci je u Efrat.
JER 51:64 I reci: Tako će potonuti Vavilon i neće se podignuti oda zla koje ću pustiti na nj, i oni će iznemoći. Dovde su reči Jeremijine.
JER 52:1 Dvadeset i jedna godina beše Sedekiji kad poče carovati, i carova jedanaest godina u Jerusalimu. Materi mu beše ime Amutala, kći Jeremijina, iz Livne.
JER 52:2 On činjaše što je zlo pred Gospodom sasvim kako je činio Joakim.
JER 52:3 Jer od gneva Gospodnjeg zbi se Jerusalimu i Judi, te ih odbaci ispred sebe. A Sedekija se odmetnu od cara vavilonskog.
JER 52:4 I tako, devete godine njegova carovanja, desetog dana dođe Navuhodonosor car vavilonski sa svom vojskom svojom na Jerusalim; i stadoše u logor pod njim, i načiniše opkope oko njega.
JER 52:5 I grad bi opkoljen do jedanaeste godine carovanja Sedekijinog.
JER 52:6 I devetog dana, četvrtog meseca, nasta velika glad u gradu, te narod zemaljski nemaše hleba.
JER 52:7 Tada grad bi provaljen, i vojnici svi pobegoše i iziđoše iz grada noću na vrata između dva zida uz vrt carev, a Haldejci behu svuda oko grada; i otidoše putem k pustinji.
JER 52:8 Ali vojska haldejska potera cara, i stigoše Sedekiju u polju jerihonskom, a sva vojska što beše s njim razbeže se od njega.
JER 52:9 I uhvatiše cara i odvedoše ga k caru vavilonskom u Rivlu u zemlji ematskoj; i onde mu sudi.
JER 52:10 I pokla car vavilonski sinove Sedekijine na njegove oči, i sve knezove Judine pokla u Rivli.
JER 52:11 I Sedekiji iskopa oči, i svezav ga u dvoje verige bronzane odvede ga car vavilonski u Vavilon i metnu ga u tamnicu gde osta do smrti svoje.
JER 52:12 A desetog dana petog meseca godine devetnaeste carovanja Navuhodonosora cara vavilonskog dođe u Jerusalim Nevuzardan, zapovednik stražarski, koji služaše caru vavilonskom.
JER 52:13 I popali dom Gospodnji i dom carski i sve domove u Jerusalimu; sve velike kuće popali ognjem.
JER 52:14 I sve zidove jerusalimske u naokolo razvali sva vojska haldejska što beše sa zapovednikom stražarskim.
JER 52:15 A narod siromašni i ostatak naroda što osta u gradu, i prebege što prebegoše k caru vavilonskom, i ostali prosti narod, odvede Nevuzardan, zapovednik stražarski.
JER 52:16 Samo od siromašnog naroda u zemlji ostavi Nevuzardan zapovednik stražarski koji će biti vinogradari i ratari.
JER 52:17 I stupove bronzane što behu u domu Gospodnjem, i podnožja i more bronzano koje beše u domu Gospodnjem, izlomiše Haldejci, i bronzu od njih odnesoše u Vavilon.
JER 52:18 I lonce i lopate i viljuške i kotliće i kadionice i sve sve sudove bronzane kojima služahu, uzeše.
JER 52:19 I umivaonice i klešta s kotlićima i loncima i svećnjacima i kadionicama i čašama, šta god beše zlatno i šta god beše srebrno, uze zapovednik stražarski.
JER 52:20 Dva stupa, jedno more, i dvanaest volova bronzanih što behu pod podnožjima, što načini car Solomun za dom Gospodnji, ne beše mere bronzi od svih tih sudova.
JER 52:21 A stupovi behu svaki od osamnaest lakata u visinu, a u naokolo od dvanaest lakata, a četiri prsta beše svaki debeo i šupalj;
JER 52:22 i ozgo na njemu beše oglavlje bronzano, i oglavlje beše visoko pet lakata, i pletenica i šipci oko oglavlja, sve od bronze; takav beše i drugi stup sa šipcima.
JER 52:23 I beše devedeset i šest šipaka sa svake strane; svega šipaka na pletenici u naokolo beše sto.
JER 52:24 Uze zapovednik stražarski i Seraju, prvog sveštenika, i Sofoniju, drugog sveštenika, i tri vratara.
JER 52:25 A iz grada uze jednog dvoranina, koji beše nad vojnicima, i sedam ljudi koji stajahu pred carem, koji se nađoše u gradu, i prvog pisara vojničkog, koji popisivaše narod po zemlji u vojsku, i šezdeset ljudi iz naroda zemaljskog, koji se nađoše u gradu.
JER 52:26 Uze ih Nevuzardan zapovednik stražarski i odvede k caru vavilonskom u Rivlu.
JER 52:27 A car ih vavilonski pobi i pogubi u Rivli u zemlji ematskoj. Tako bi preseljen Juda iz zemlje svoje.
JER 52:28 Ovo je narod što ga preseli Navuhodonosor: sedme godine tri hiljade i dvadeset i tri Judejca;
JER 52:29 godine osamnaeste Navuhodonosorove preseli iz Jerusalima osam stotina i trideset i dve duše;
JER 52:30 godine dvadeset treće Navuhodonosorove preseli Nevuzardan zapovednik stražarski Judejaca sedam stotina i četrdeset i pet duša; svega četiri hiljade i šest stotina duša.
JER 52:31 A trideset sedme godine od kako se zarobi Joahin car Judin, dvanaestog meseca, dvadeset petog dana, Evil-Merodah car vavilonski iste godine zacarivši se izvadi iz tamnice Joahina, cara Judinog.
JER 52:32 I lepo govori s njim, i namesti mu presto više prestola drugih careva koji behu kod njega u Vavilonu.
JER 52:33 I promeni mu haljine tamničke, i on jeđaše svagda s njim svega veka svog.
JER 52:34 I hrana mu se jednako davaše od cara vavilonskog, svaki dan, svega veka njegovog do smrti njegove.
LAM 1:1 Kako sedi sam, posta kao udovica, grad koji beše pun naroda! Velik među narodima, glava među zemljama potpade pod danak!
LAM 1:2 Jednako plače noću, i suze su mu na obrazima, nema nikoga od svih koji ga ljubljahu da ga poteši; svi ga prijatelji njegovi izneveriše, postaše mu neprijatelji.
LAM 1:3 Iseli se Juda od muke i ljutog ropstva; sedi među narodima, ne nalazi mir; svi koji ga goniše stigoše ga u tesnacu.
LAM 1:4 Putevi sionski tuže, jer niko ne ide na praznik; sva su vrata njegova pusta, sveštenici njegovi uzdišu, devojke su njegove žalosne, i sam je jadan.
LAM 1:5 Protivnici njegovi postaše glava, neprijateljima je njegovim dobro; jer ga Gospod ucveli za mnoštvo bezakonja njegovog; deca njegova idu u ropstvo pred neprijateljem.
LAM 1:6 I otide od kćeri sionske sva slava njena; knezovi su njeni kao jeleni koji ne nalaze paše; idu nemoćni pred onim koji ih goni.
LAM 1:7 Opominje se Jerusalim u muci svojoj i u jadu svom svih milina što je imao od starine, kad pada narod njegov od ruke neprijateljeve, a nikoga nema da mu pomogne; neprijatelji gledaju ga i smeju se prestanku njegovom.
LAM 1:8 Teško sagreši Jerusalim, zato posta kao nečista žena; svi koji su ga poštovali preziru ga, jer videše golotinju njegovu; a on uzdiše, i okreće se natrag.
LAM 1:9 Nečistota mu beše na skutovima; nije mislio na kraj svoj; pao je za čudo, a nema nikoga da ga poteši. Pogledaj, Gospode, muku moju, jer se neprijatelj poneo.
LAM 1:10 Neprijatelj poseže rukom na sve drage stvari njegove, i on gleda kako narodi ulaze u svetinju njegovu, za koje si zapovedio da ne dolaze na sabor Tvoj.
LAM 1:11 Sav narod njegov uzdiše tražeći hleba, daju dragocene stvari svoje za jelo da okrepe dušu. Pogledaj, Gospode, i vidi kako sam poništen.
LAM 1:12 Zar vam nije stalo, svi koji prolazite ovuda? Pogledajte i vidite, ima li bola kakav je moj, koji je meni dopao, kojim me ucveli Gospod u dan žestokog gneva svog.
LAM 1:13 S visine pusti oganj u kosti moje, koji ih osvoji; razape mrežu nogama mojim, obori me nauznako, pustoši me, te po vas dan tužim.
LAM 1:14 Svezan je rukom njegovom jaram od greha mojih, usukani su i dođoše mi na vrat; obori silu moju; predade me Gospod u ruke, iz kojih se ne mogu podignuti.
LAM 1:15 Polazi Gospod sve junake moje usred mene, sazva na me sabor da potre mladiće moje; kao grožđe u kaci izgazi Gospod devojku, kćer Judinu.
LAM 1:16 Zato ja plačem, oči moje, oči moje liju suze, jer je daleko od mene utešitelj, koji bi ukrepio dušu moju; sinovi moji propadoše, jer nadvlada neprijatelj.
LAM 1:17 Sion širi ruke svoje, nema nikoga da ga teši; Gospod zapovedi za Jakova, te ga opkoliše neprijatelji; Jerusalim posta među njima kao nečista žena.
LAM 1:18 Pravedan je Gospod, jer se suprotih zapovesti Njegovoj; čujte, svi narodi, i vidite bol moj; devojke moje i mladići moji otidoše u ropstvo.
LAM 1:19 Zvah prijatelje svoje, oni me prevariše; sveštenici moji i starešine moje pomreše u gradu tražeći hrane da okrepe dušu svoju.
LAM 1:20 Pogledaj, Gospode, jer mi je tuga, utroba mi se uskolebala, srce se moje prevrće u meni, jer se mnogo suprotih; napolju učini me sirotim mač, a kod kuće sama smrt.
LAM 1:21 Čuju gde uzdišem, ali nema nikoga da me poteši; svi neprijatelji moji čuše za nesreću moju i raduju se što si to učinio; dovešćeš dan koji si oglasio, te će oni biti kao ja.
LAM 1:22 Neka izađe preda te sva zloća njihova, i učini kao što si učinio meni za sve grehe moje; jer je mnogo uzdaha mojih i srce je moje žalosno.
LAM 2:1 Kako obastre Gospod oblakom u gnevu svom kćer sionsku! Svrže s neba na zemlju slavu Izrailjevu, i ne opomenu se podnožja nogu svojih u dan gneva svog!
LAM 2:2 Gospod potre nemilice sve stanove Jakovljeve, razvali u gnevu svom gradove kćeri Judine, i na zemlju obori, oskvrni carstvo i knezove njegove.
LAM 2:3 Odbi u žestokom gnevu sav rog Izrailju, obrati natrag desnicu svoju od neprijatelja, i raspali se na Jakova kao oganj plameni, koji proždire sve oko sebe.
LAM 2:4 Nateže luk svoj kao neprijatelj, podiže desnicu svoju kao protivnik, i pobi sve što beše drago očima; na šator kćeri sionske prosu kao oganj gnev svoj.
LAM 2:5 Gospod posta kao neprijatelj; potre Izrailja, potre sve dvore njegove, raskopa sve gradove njegove, i umnoži kćeri Judinoj žalost i jad.
LAM 2:6 Razvali mu ogradu kao vrtu; potre mesto sastancima njegovim; Gospod vrže u zaborav na Sionu praznike i subotu, i u žestini gneva svog odbaci cara i sveštenika.
LAM 2:7 Odbaci Gospod oltar svoj, omrze na svetinju svoju, predade u ruke neprijateljima zidove dvora sionskih; stade ih vika u domu Gospodnjem kao na praznik.
LAM 2:8 Gospod naumi da raskopa zid kćeri sionske, rasteže uže, i ne odvrati ruke svoje da ne zatre, i ojadi opkop i zid, iznemogoše skupa.
LAM 2:9 Utonuše u zemlju vrata njena, polomi i potre prevornice njene; car njen i knezovi njeni među narodima su; zakona nema, i proroci njeni ne dobijaju utvare od Gospoda.
LAM 2:10 Starešine kćeri sionske sede na zemlji i ćute, posule su prahom glavu i pripasale kostret; oborile su k zemlji glave svoje devojke jerusalimske.
LAM 2:11 Iščileše mi oči od suza, utroba se moja uskolebala, prosipa se na zemlju jetra moja od pogibli kćeri naroda mog, jer deca i koja sisaju obamiru na ulicama gradskim.
LAM 2:12 Govore materama svojim: Gde je žito i vino? Obamiru kao ranjenici na ulicama gradskim, i ispuštaju dušu svoju u naručju matera svojih.
LAM 2:13 Koga ću ti uzeti za svedoka? S čim ću te izjednačiti, kćeri jerusalimska? Kakvu ću ti priliku naći, da te utešim, devojko, kćeri sionska? Jer je nesreća tvoja velika kao more, ko će te isceliti?
LAM 2:14 Proroci tvoji prorokovaše ti laž i bezumlje, i ne otkrivaše bezakonja tvog da bi odvratili ropstvo tvoje; nego ti kazivaše utvare lažne i koje će te prognati.
LAM 2:15 Pljeskaju rukama nad tobom svi koji prolaze, zvižde i mašu glavom za kćerju jerusalimskom: To li je grad, za koji govorahu da je prava lepota, radost svoj zemlji?
LAM 2:16 Razvaljuju usta na te svi neprijatelji tvoji, zvižde i škrguću zubima govoreći: Proždresmo; ovo je doista dan koji čekasmo; dočekasmo, videsmo.
LAM 2:17 Učini Gospod šta naumi, ispuni reč svoju, koju kaza odavna; razori nemilice i razveseli tobom neprijatelja, podiže rog protivnicima tvojim.
LAM 2:18 Viče srce njihovo ka Gospodu: Zide kćeri sionske, prolivaj potokom suze dan i noć, ne daj sebi mira, i zenica oka tvog da ne staje.
LAM 2:19 Ustani, viči obnoć, u početku straže, prolivaj srce svoje kao vodu pred Gospodom, podiži k Njemu ruke svoje za dušu dece svoje koja obamiru od gladi na uglovima svojih ulica.
LAM 2:20 Pogledaj, Gospode, i vidi, kome si ovako učinio. Eda li žene jedu porod svoj, decu koju nose u naručju? Eda li se ubija u svetinji Gospodnjoj sveštenik i prorok?
LAM 2:21 Leže na zemlji po ulicama deca i starci, devojke moje i mladići moji padoše od mača, pobio si ih u dan gneva svog i poklao ne žaleći.
LAM 2:22 Sazvao si kao na praznik strahote moje od svuda, i u dan gneva Gospodnjeg niko ne uteče niti osta. Koje na ruku nosih i othranih, njih mi neprijatelj moj pobi.
LAM 3:1 Ja sam čovek koji videh muku od pruta gneva Njegovog.
LAM 3:2 Odvede me i opravi me u tamu, a ne na videlo.
LAM 3:3 Samo se na me obraća, obraća ruku svoju po vas dan.
LAM 3:4 Učini, te mi ostare telo i koža, potre kosti moje.
LAM 3:5 Zazida me, i optoči me žučju i mukom.
LAM 3:6 Posadi me u tamu kao umrle odavna.
LAM 3:7 Ogradi me da ne izađem, i metnu na me teške okove.
LAM 3:8 Kad vičem i vapim, odbija molitvu moju.
LAM 3:9 Zagradi puteve moje tesanim kamenom, i prevrati staze moje.
LAM 3:10 Posta mi kao medved u zasedi, kao lav u potaji.
LAM 3:11 Pomete puteve moje, i razdre me, i uništi me.
LAM 3:12 Nateže luk svoj, i metnu me streli za belegu.
LAM 3:13 Ustreli me u bubrege strelama iz tula svog.
LAM 3:14 Postah podsmeh svemu narodu svom i pesma njihova po vas dan.
LAM 3:15 Nasiti me gorčinom, opoji me pelenom.
LAM 3:16 Polomi mi zube kamenjem, uvali me u pepeo.
LAM 3:17 Udaljio si dušu moju od mira, zaboravih dobro.
LAM 3:18 I rekoh: Propade sila moja i nadanje moje od Gospoda.
LAM 3:19 Opomeni se muke moje i jada mog, pelena i žuči.
LAM 3:20 Duša se moja opominje bez prestanka, i poništila se u meni.
LAM 3:21 Ali ovo napominjem srcu svom, te se nadam:
LAM 3:22 Milost je Gospodnja što ne izgibosmo sasvim, jer milosrđa Njegovog nije nestalo.
LAM 3:23 Ponavlja se svako jutro; velika je vera tvoja.
LAM 3:24 Gospod je deo moj, govori duša moja; zato ću se u Njega uzdati.
LAM 3:25 Dobar je Gospod onima koji ga čekaju, duši, koja ga traži.
LAM 3:26 Dobro je mirno čekati spasenje Gospodnje.
LAM 3:27 Dobro je čoveku nositi jaram za mladosti svoje.
LAM 3:28 Sam će sedeti i ćutati, jer Bog metnu breme na nj.
LAM 3:29 Metnuće usta svoja u prah, eda bi bilo nadanja.
LAM 3:30 Podmetnuće obraz svoj onome koji ga bije, biće sit sramote.
LAM 3:31 Jer Gospod ne odbacuje za svagda.
LAM 3:32 Jer ako i ucveli, opet će se i smilovati radi mnoštva milosti svoje.
LAM 3:33 Jer ne muči iz srca svog ni cveli sinove čovečje.
LAM 3:34 Kad gaze nogama sve sužnje na zemlji,
LAM 3:35 Kad izvrću pravicu čoveku pred Višnjim,
LAM 3:36 Kad čine krivo čoveku u parnici njegovoj, ne vidi li Gospod?
LAM 3:37 Ko je rekao što i zbilo se, a Gospod da nije zapovedio?
LAM 3:38 Ne dolaze li i zla i dobra iz usta Višnjeg?
LAM 3:39 Zašto se tuži čovek živ, čovek na kar za grehe svoje?
LAM 3:40 Pretražimo i razgledajmo pute svoje, i povratimo se ka Gospodu.
LAM 3:41 Podignimo srce svoje i ruke k Bogu na nebesima.
LAM 3:42 Zgrešismo i nepokorni bismo; Ti ne praštaš.
LAM 3:43 Obastro si se gnevom, i goniš nas, ubijaš i ne žališ.
LAM 3:44 Obastro si si se oblakom da ne prodre molitva.
LAM 3:45 Načinio si od nas smetlište i odmet usred tih naroda.
LAM 3:46 Razvaljuju usta svoja na nas svi neprijatelji naši.
LAM 3:47 Strah i jama zadesi nas, pustošenje i zatiranje.
LAM 3:48 Potoci teku iz očiju mojih radi pogibli kćeri naroda mog.
LAM 3:49 Oči moje liju suze bez prestanka, jer nema odmora,
LAM 3:50 Dokle Gospod ne pogleda i ne vidi s neba.
LAM 3:51 Oko moje muči mi dušu radi svih kćeri grada mog.
LAM 3:52 Teraju me jednako kao pticu neprijatelji moji nizašta.
LAM 3:53 Svališe u jamu život moj i nabacaše kamenje na me.
LAM 3:54 Dođe mi voda svrh glave; rekoh: Pogiboh!
LAM 3:55 Prizivah ime Tvoje, Gospode, iz jame najdublje.
LAM 3:56 Ti ču glas moj; ne zatiskuj uha svog od uzdisanja mog, od vike moje.
LAM 3:57 Pristupao si kad Te prizivah, i govorio si: Ne boj se.
LAM 3:58 Raspravljao si, Gospode, parbu duše moje, i izbavljao si život moj.
LAM 3:59 Vidiš, Gospode, nepravdu koja mi se čini; raspravi parbu moju.
LAM 3:60 Vidiš svu osvetu njihovu, sve što mi misle.
LAM 3:61 Čuješ rug njihov, Gospode, sve što mi misle,
LAM 3:62 Šta govore oni koji ustaju na me i šta namišljaju protiv mene po vas dan.
LAM 3:63 Vidi, kad sedaju i kad ustaju, ja sam im pesma.
LAM 3:64 Plati im, Gospode, po delima ruku njihovih.
LAM 3:65 Podaj im uporno srce, prokletstvo svoje.
LAM 3:66 Goni ih gnevom, i istrebi ih ispod nebesa Gospodnjih.
LAM 4:1 Kako potamne zlato, promeni se čisto zlato? Kamenje je od svetinje razmetnuto po uglovima svih ulica.
LAM 4:2 Dragi sinovi sionski, cenjeni kao najčistije zlato, kako se cene zemljani sudovi, kao delo ruku lončarevih!
LAM 4:3 I zveri ističu sise svoje i doje mlad svoju, a kći naroda mog posta nemilostiva kao noj u pustinji.
LAM 4:4 Jezik detetu koje sisa prionu za grlo od žeđi; deca ištu hleba, a nema nikoga da im lomi.
LAM 4:5 Koji jeđahu poslastice, ginu na ulicama; koji odrastoše u skerletu, valjaju se po bunjištu.
LAM 4:6 I kar koji dopade kćeri naroda mog veći je od propasti koja dopade Sodomu, koji se zatre u času i ruke se ne zabaviše oko njega.
LAM 4:7 Nazireji njeni behu čistiji od snega, belji od mleka; telo im beše crvenije od dragog kamenja, glatki kao safir.
LAM 4:8 A sada im je lice crnje od uglja, ne poznaju se na ulicama; koža im se prilepila za kosti, osušila se kao drvo.
LAM 4:9 Bolje bi onima koji su pobijeni mačem nego onima koji mru od gladi, koji izdišu ubijeni od nestašice roda zemaljskog.
LAM 4:10 Svojim rukama žene žalostive kuvaše decu svoju, ona im biše hrana u pogibli kćeri naroda mog.
LAM 4:11 Navrši Gospod gnev svoj, izli žestoki gnev svoj, i raspali oganj na Sionu, koji mu proždre temelje.
LAM 4:12 Ne bi verovali carevi zemaljski i svi stanovnici po vasiljenoj da će neprijatelj i protivnik ući na vrata jerusalimska.
LAM 4:13 Ali bi za grehe proroka njegovih i za bezakonja sveštenika njegovih, koji prolivahu krv pravedničku usred njega.
LAM 4:14 Lutahu kao slepci po ulicama, kaljahu se krvlju, koje ne mogahu da se ne dotiču haljinama svojim.
LAM 4:15 Odstupite, nečisti, viču im, odstupite, odstupite, ne dodevajte se ničega. I odlaze i skitaju se; i među narodima se govori: Neće se više staniti.
LAM 4:16 Gnev Gospodnji raseja ih, neće više pogledati na njih; ne poštuju sveštenika, nisu žalostivi na starce.
LAM 4:17 Već nam oči iščileše izgledajući pomoć zaludnu; čekasmo narod koji ne može izbaviti.
LAM 4:18 Vrebaju nam korake, da ne možemo hoditi po ulicama svojim, približi se kraj naš, navršiše se dani naši, dođe kraj naš.
LAM 4:19 Koji nas goniše, behu lakši od orlova nebeskih, po gorama nas goniše, u pustinji nam zasedaše.
LAM 4:20 Disanje nozdrva naših, pomazanik Gospodnji, za kog govorasmo da ćemo živeti pod senom njegovim među narodima, uhvati se u jame njihove.
LAM 4:21 Raduj se i veseli se, kćeri edomska, koja živiš u zemlji Uzu! Doći će do tebe čaša, opićeš se, i otkrićeš se.
LAM 4:22 Svrši se kar za bezakonje tvoje, kćeri sionska; neće te više voditi u ropstvo; pohodiće tvoje bezakonje, kćeri edomska, otkriće grehe tvoje.
LAM 5:1 Opomeni se, Gospode, šta nas zadesi; pogledaj i vidi sramotu našu.
LAM 5:2 Nasledstvo naše privali se tuđincima, domovi naši inostrancima.
LAM 5:3 Postasmo sirote, bez oca, matere naše kao udovice.
LAM 5:4 Svoju vodu pijemo za novce, svoja drva kupujemo.
LAM 5:5 Na vratu nam je jaram, i gone nas; umoreni nemamo odmora.
LAM 5:6 Pružamo ruku k Misircima i Asircima, da se nasitimo hleba.
LAM 5:7 Oci naši zgrešiše, i nema ih, a mi nosimo bezakonja njihova.
LAM 5:8 Robovi nam gospodare, nema nikoga da izbavi iz ruku njihovih.
LAM 5:9 Sa strahom za život svoj od mača u pustinji donosimo sebi hleb.
LAM 5:10 Koža nam pocrne kao peć od ljute gladi.
LAM 5:11 Sramote žene na Sionu i devojke po gradovima Judinim.
LAM 5:12 Knezove vešaju svojim rukama, ne poštuju lice staračko.
LAM 5:13 Mladiće uzimaju pod žrvnje, i deca padaju pod drvima.
LAM 5:14 Staraca nema više na vratima, ni mladića na pevanju.
LAM 5:15 Nesta radosti srcu našem, igra naša pretvori se u žalost.
LAM 5:16 Pade venac s glave naše; teško nama, što zgrešismo!
LAM 5:17 Stoga je srce naše žalosno, stoga oči naše potamneše,
LAM 5:18 Sa gore Siona, što opuste, i lisice idu po njoj.
LAM 5:19 Ti, Gospode, ostaješ doveka, presto Tvoj od kolena do kolena.
LAM 5:20 Zašto hoćeš da nas zaboraviš doveka, da nas ostaviš zadugo?
LAM 5:21 Obrati nas, Gospode, k sebi, i obratićemo se; ponovi dane naše kako behu pre.
LAM 5:22 Jer eda li ćeš nas sasvim odbaciti i gneviti se na nas veoma?
EZE 1:1 Godine tridesete, meseca četvrtog, petog dana, kad bejah među robljem na reci Hevaru, otvoriše se nebesa, i videh utvare Božje.
EZE 1:2 Petog dana tog meseca, pete godine od kako se zarobi car Joahin,
EZE 1:3 dođe reč Gospodnja Jezekilju sinu Vuzijevom, svešteniku, u zemlji haldejskoj na reci Hevaru, i onde dođe ruka Gospodnja nada nj.
EZE 1:4 I videh, i gle, silan vetar dolažaše od severa, i velik oblak i oganj koji se razgorevaše, i oko njega svetlost, a isred ognja kao jaka svetlost;
EZE 1:5 isred njega još kao četiri životinje, koje na oči behu nalik na čoveka;
EZE 1:6 i u svake behu četiri lica, i četiri krila u svake;
EZE 1:7 i noge im behu prave, a u stopalu behu im noge kao u teleta; i sevahu kao uglađena bronza.
EZE 1:8 I ruke im behu čovečje pod krilima nad četiri strane, i lica im i krila behu na četiri strane.
EZE 1:9 Sastavljena im behu krila jedno s drugim; i ne okretahu se idući, nego svaka iđaše na prema se.
EZE 1:10 I lice beše u sve četiri lice čovečje i lice lavovo s desne strane, a s leve strane lice volujsko i lice orlovo u sve četiri.
EZE 1:11 I lica im i krila behu razdeljena ozgo; u svake se dva krila sastavljahu jedno s drugim, a dva pokrivahu im telo.
EZE 1:12 I svaka iđaše pravo na prema se; iđahu kuda duh iđaše, i ne okretahu se idući.
EZE 1:13 I na oči behu te životinje kao živo ugljevlje, gorahu na oči kao sveće; taj oganj prolažaše između životinja i svetljaše se, i iz ognja izlažaše munja.
EZE 1:14 I životinje trčahu i vraćahu se kao munja.
EZE 1:15 I kad gledah životinje, gle, točak jedan beše na zemlji uza svaku životinju prema četiri lica njihova.
EZE 1:16 Obličjem i napravom behu točkovi kao boje hrisolitove, i sva četiri behu jednaka, i obličjem i napravom behu kao da je jedan točak u drugom.
EZE 1:17 Kad iđahu, iđahu sva četiri svaki na svoju stranu, i idući ne skretahu.
EZE 1:18 I naplaci im behu visoki strahota; i behu naplaci puni očiju unaokolo u sva četiri.
EZE 1:19 I kad iđahu životinje, iđahu i točkovi uz njih; i kad se životinje podizahu od zemlje, podizahu se i točkovi.
EZE 1:20 Kuda duh iđaše, onamo iđahu, i podizahu se točkovi prema njima, jer duh životinjski beše u točkovima.
EZE 1:21 Kad one iđahu, iđahu i oni; i kad one stajahu, stajahu i oni; i kad se one podizahu od zemlje, podizahu se i točkovi prema njima, jer duh životinjski beše u točkovima.
EZE 1:22 A nad glavama životinjama beše kao nebo, po viđenju kao kristal, strašno, razastrto ozgo, nad glavama njihovim.
EZE 1:23 A pod tim nebom behu im krila pružena, jedno prema drugom, a dva krila svakoj pokrivahu telo.
EZE 1:24 I čuh huku krila njihovih kad iđahu kao da beše huka velike vode, kao glas Svemogućeg i kao graja u logoru; i kad stajahu, spuštahu krila.
EZE 1:25 I kad stavši spuštahu krila, čujaše se glas ozgo iz neba, koje beše nad glavama njihovim.
EZE 1:26 I ozgo na onom nebu što im beše nad glavama, beše kao presto, po viđenju kao kamen safir, i na prestolu beše po obličju kao čovek.
EZE 1:27 I videh kao jaku svetlost, i u njoj unutra kao oganj naokolo, od bedara gore, a od bedara dole videh kao oganj i svetlost oko njega.
EZE 1:28 Kao duga u oblaku kad je kiša, takva na oči beše svetlost unaokolo. To beše viđenje slave Božje na očima; i kad videh, padoh na lice svoje, i čuh glas Nekoga koji govoraše.
EZE 2:1 I reče mi: Sine čovečji, ustani na noge da govorim s tobom.
EZE 2:2 I uđe u me duh kad mi progovori, i postavi me na noge, i slušah Onog koji mi govoraše.
EZE 2:3 I reče mi: Sine čovečji, ja te šaljem k sinovima Izrailjevim, k narodima odmetničkim, koji se odmetnuše mene; oni i oci njihovi biše mi neverni do ovog dana.
EZE 2:4 K sinovima tvrdog obraza i upornog srca šaljem te ja, pa im reci: Tako veli Gospod;
EZE 2:5 i poslušali ili ne poslušali, jer su dom odmetnički, neka znaju da je prorok bio među njima.
EZE 2:6 I ti, sine čovečji, ne boj ih se niti se boj njihovih reči, što su ti uporni i kao trnje i živiš među skorpijama; ne boj se njihovih reči i ne plaši se od njih što su dom odmetnički.
EZE 2:7 Nego im kaži reči moje, poslušali ili ne poslušali, jer su odmetnici.
EZE 2:8 Ali ti, sine čovečji, slušaj šta ću ti kazati, ne budi nepokoran kao taj dom nepokorni; otvori usta, i pojedi šta ću ti dati.
EZE 2:9 I pogledah, a to ruka pružena k meni, i gle, u njoj savijena knjiga.
EZE 2:10 I razvi je preda mnom, i beše ispisana iznutra i spolja, i beše u njoj napisan plač i naricanje i jaoh.
EZE 3:1 I reče mi: Sine čovečji, pojedi šta je pred tobom, pojedi ovu knjigu, pa idi, govori domu Izrailjevom.
EZE 3:2 I otvorih usta, i založi me onom knjigom.
EZE 3:3 I reče mi: Sine čovečji, nahrani trbuh svoj i creva svoja napuni ovom knjigom koju ti dajem. I pojedoh je, i beše mi u ustima slatka kao med.
EZE 3:4 Zatim reče mi: Sine čovečji, idi k domu Izrailjevom, i govori i moje reči.
EZE 3:5 Jer se ne šalješ k narodu nepoznatog jezika i nerazumljivog govora, nego k domu Izrailjevom;
EZE 3:6 ne k mnogim narodima nepoznatog jezika i nerazumljivog govora kojima reči ne bi razumeo; k njima da te pošaljem, poslušali bi te.
EZE 3:7 Ali dom Izrailjev neće te poslušati, jer neće mene da poslušaju; jer je sav dom Izrailjev tvrdog obraza i upornog srca.
EZE 3:8 Evo dadoh tebi obraz tvrd prema njihovom obrazu i čelo tvrdo prema njihovom čelu.
EZE 3:9 Kao kamen dijamant, tvrđe od stene dadoh ti čelo; ne boj ih se, niti se plaši od njih, zato što su dom odmetnički.
EZE 3:10 Potom reče mi: Sine čovečji, sve reči moje što ću ti govoriti primaj u srce svoje i slušaj ušima svojim.
EZE 3:11 I k roblju, k sinovima naroda svog, i govori im i reci im: Tako veli Gospod Gospod; poslušali ili ne poslušali.
EZE 3:12 Tada podiže me duh, i čuh za sobom glas gde se silno razleže: Blagoslovena slava Gospodnja s mesta Njegovog;
EZE 3:13 i lupu krila onih životinja koja udarahu jedno u drugo i prasku točkova prema njima, glas koji se silno razlegaše.
EZE 3:14 I duh me podiže i odnese i iđah žalostan od srdnje u duhu svom; ali ruka Gospodnja silna beše nada mnom.
EZE 3:15 I dođoh k roblju u Telaviv, koje stanovaše na reci Hevaru, i sedoh gde oni seđahu, i sedeh onde među njima čudeći se.
EZE 3:16 A posle sedam dana dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 3:17 Sine čovečji, postavih te stražarem domu Izrailjevom, da slušaš reči iz mojih usta i opominješ ih od mene.
EZE 3:18 Kad kažem bezbožniku: Poginućeš, a ti ga ne opomeneš i ne govoriš mu da bi odvratio bezbožnika od bezbožnog puta njegovog, da bi ga sačuvao u životu, onaj će bezbožnik poginuti sa svog bezakonja; ali ću krv njegovu iskati iz tvojih ruku.
EZE 3:19 A kad ti opomeneš bezbožnika, a on se ne vrati od bezbožnosti svoje i sa zlog puta svog, on će poginuti s bezakonja svog, a ti ćeš sačuvati dušu svoju.
EZE 3:20 Ako li se pravednik odvrati od pravde svoje, i stane činiti bezakonje, i ja mu podmetnem na šta će se spotaći, te pogine, a ti ga ne opomenu, on će poginuti sa svog greha, i neće se pomenuti pravedna dela njegova što je činio, ali ću krv njegovu iskati iz tvoje ruke.
EZE 3:21 Ako li ti opomeneš pravednika da ne greši pravednik, i on prestane grešiti, on će živeti, jer primi opomenu, a ti ćeš sačuvati dušu svoju.
EZE 3:22 I dođe onde nada me ruka Gospodnja, i reče mi: Ustani, iziđi u polje, i onde ću govoriti s tobom.
EZE 3:23 I ustavši otidoh u polje, a gle, slava Gospodnja stajaše onde kao slava koju videh na reci Hevaru, i padoh na lice svoje.
EZE 3:24 I uđe u me duh, i postavi me na noge; i progovori sa mnom i reče mi: Idi, zatvori se u kuću svoju.
EZE 3:25 Jer, sine čovečji, evo, metnuće na te uzice, i svezaće te njima, i nećeš izlaziti među njih.
EZE 3:26 I ja ću učiniti da ti se jezik prilepi za grlo, te ćeš onemeti, i nećeš ih karati, jer su dom odmetnički.
EZE 3:27 Ali kad ti progovorim, otvoriću ti usta, i kazaćeš im: Ovako veli Gospod Gospod; ko će slušati, neka sluša, a ko neće slušati, neka ne sluša: jer su dom odmetnički.
EZE 4:1 A ti, sine čovečji, uzmi opeku, i metni je preda se, i izreži na njoj grad Jerusalim.
EZE 4:2 I postavi oko njega opsadu, i načini kule prema njemu, i iskopaj oko njega opkop, i postavi vojsku oko njega, i namesti ubojne sprave oko njega.
EZE 4:3 Po tom uzmi tavicu gvozdenu, i metni je kao gvozden zid između sebe i grada, i okreni lice svoje suprot njemu, i on će se opsesti, i ti ćeš ga opsesti. To će biti znak domu Izrailjevom.
EZE 4:4 Potom lezi na levu stranu svoju, i metni na nju bezakonje doma Izrailjevog; koliko dana uzležiš na njoj toliko ćeš nositi njihovo bezakonje.
EZE 4:5 A ja ti dajem godine bezakonja njihova brojem dana, trista i devedeset dana, i toliko ćeš nositi bezakonje doma Izrailjevog.
EZE 4:6 A kad ih navršiš, onda lezi na desnu stranu svoju, i nosi bezakonje doma Judinog četrdeset dana; po jedan dan dajem ti za godinu.
EZE 4:7 I okreni lice svoje prema opkoljenom Jerusalimu zagalivši mišicu svoju, i prorokuj protiv njega.
EZE 4:8 I evo, vezaću te uzicama da se ne prevrneš s jedne strane na drugu dokle ne navršiš dane opsade tvoje.
EZE 4:9 I uzmi pšenice i ječma i boba i leća i prosa i krupnika, i saspi sve u jedan sud, i načini od toga sebi hleba prema broju dana u koje ćeš ležati na svojoj strani, tri stotine i devedeset dana ješćeš ga.
EZE 4:10 I jela tvog što ćeš jesti neka bude merom dvadeset sikala na dan; na rokove jedi ga.
EZE 4:11 I vodu pij merom, po šestinu ina, pij na rokove.
EZE 4:12 A hleb presan ječmen jedi, ispekavši ga na kalu čovečjem na njihove oči.
EZE 4:13 I reče Gospod: Tako će jesti sinovi Izrailjevi hleb svoj nečist među narodima u koje ću ih razagnati.
EZE 4:14 Tada rekoh: Ah Gospode Gospode, gle, duša se moja nije oskvrnila, jer od detinjstva svog do sada nisam jeo mrcinoga ni šta bi zverka razdrla, niti je ušlo u usta moja meso nečisto.
EZE 4:15 A On mi reče: Vidi, dajem ti goveđu balegu mesto čovečjeg kala, da na njoj ispečeš sebi hleb.
EZE 4:16 Zatim reče mi: Sine čovečji, evo ja ću slomiti potporu u hlebu u Jerusalimu, te će jesti hleb na meru i u brizi, i vodu će piti na meru i u čudu.
EZE 4:17 Jer će im nestati hleba i vode da će se čuditi među sobom i sasušiće se od bezakonja svog.
EZE 5:1 Potom, sine čovečji, uzmi nož oštar, britvu brijačku uzmi, i pusti je po glavi svojoj i po bradi svojoj, pa uzmi merila i razdeli.
EZE 5:2 Trećinu sažezi ognjem usred grada, kad se navrše dani opsade, a drugu trećinu uzmi i iseci mačem oko njega, a ostalu trećinu razmetni u vetar, i ja ću izvući mač za njima.
EZE 5:3 Ali uzmi malo, i zaveži u skut svoj.
EZE 5:4 I od toga još uzmi i baci u oganj i sažezi ognjem; odatle će izaći oganj na sav dom Izrailjev.
EZE 5:5 Ovako veli Gospod Gospod: Ovo je Jerusalim koji postavih usred naroda i optočih ga zemljama.
EZE 5:6 Ali promeni zakone moje na bezakonje većma nego narodi, i uredbe moje većma nego zemlje što su oko njega, jer odbaciše moje zakone, i ne hodiše po mojim uredbama.
EZE 5:7 Zato ovako veli Gospod Gospod: Što postaste gori od naroda koji su oko vas, ne hodiste po mojim uredbama i ne izvršavaste moje zakone, pa ni po uredbama naroda koji su oko vas ne činiste,
EZE 5:8 zato ovako veli Gospod Gospod: Evo i mene na te, i izvršiću usred tebe sudove na vidiku narodima;
EZE 5:9 i učiniću ti šta još nisam učinio niti ću više učiniti za sve gadove tvoje.
EZE 5:10 Zato oci će jesti sinove usred tebe, i sinovi će jesti oce svoje, i izvršiću na tebi sudove i rasejaću sav ostatak tvoj u sve vetrove.
EZE 5:11 Zato, tako ja živ bio, veli Gospod Gospod, što si oskvrnio moju svetinju svakojakim nečistotama svojim i svakojakim gadovima svojim, zato ću i ja tebe potrti, i neće oko moje žaliti, niti ću se smilovati.
EZE 5:12 Trećina će tvoja pomreti od pomora, i od gladi će izginuti usred tebe, a druga će trećina pasti od mača oko tebe, a trećinu ću rasejati u sve vetrove, i izvući ću mač za njima.
EZE 5:13 I tako će se izvršiti gnev moj i namiriću jarost svoju na njima i zadovoljiću se, i oni će poznati da sam ja Gospod govorio u revnosti svojoj kad izvršim gnev svoj na njima.
EZE 5:14 I učiniću od tebe pustoš i rug među narodima koji su oko tebe pred svakim koji prolazi.
EZE 5:15 I bićeš rug i sramota i nauk i čudo narodima što su oko tebe kad izvršim sudove na tebi gnevom, jarošću i ljutim karanjem; ja Gospod rekoh;
EZE 5:16 kad pustim na vas ljute strele gladi, koje će biti smrtne, koje ću pustiti da vas zatrem, i kad glad navalim na vas i slomim vam potporu u hlebu,
EZE 5:17 kad pustim na vas glad i ljute zveri, koje će ti decu izjesti, i kad pomor i krv prođu kroza te, i kad pustim mač na te. Ja Gospod rekoh.
EZE 6:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 6:2 Sine čovečji, okreni lice svoje prema gorama Izrailjevim, i prorokuj protiv njih,
EZE 6:3 i reci: Gore Izrailjeve, čujte reč Gospoda Gospoda, ovako veli Gospod Gospod gorama i humovima, potocima i dolinama: Evo me, ja ću pustiti na vas mač i oboriću visine vaše.
EZE 6:4 I vaši će se oltari raskopati, i sunčani likovi vaši izlomiće se, i povaljaću pobijene vaše pred gadnim bogovima vašim.
EZE 6:5 I pobacaću mrtva telesa sinova Izrailjevih pred gadne bogove njihove, i razmetnuću kosti vaše oko oltara vaših.
EZE 6:6 Svuda gde nastavate gradovi će se opustošiti i visine će opusteti, i oltari će se vaši raskopati i opusteti, i gadni bogovi vaši izlomiće se i neće ih više biti, i sunčani likovi vaši iseći će se, i dela će se vaša uništiti.
EZE 6:7 I pobijeni će padati usred vas, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 6:8 Ali ću vas ostaviti nekoliko koji bi utekli od mača među narodima kad se rasijete po zemljama.
EZE 6:9 I koji od vas pobegnu, opomenuće se mene među narodima, gde budu u ropstvu, kako mi dotužaše srcem svojim kurvarskim koje odstupi od mene, i očima svojim kurvarskim, kojima idoše za gadnim bogovima svojim, i sami će sebi biti mrski za zla koja činiše u svim gradovima svojim.
EZE 6:10 I poznaće da sam ja Gospod i da nisam govorio uzalud da ću im učiniti to zlo.
EZE 6:11 Ovako veli Gospod Gospod: Pljesni rukama i lupi nogom, i reci: Jaoh! Radi svih gadnih zala doma Izrailjevog, jer će pasti od mača, od gladi i od pomora.
EZE 6:12 Ko bude daleko, umreće od pomora; a ko bude blizu, pašće od mača; a ko ostane i bude opkoljen, umreće od gladi; tako ću navršiti gnev svoj na njima.
EZE 6:13 I poznaćete da sam ja Gospod kad budu pobijeni njihovi među gadnim bogovima njihovim, oko oltara njihovih, na svakom visokom humu i na svim vrhovima gorskim i pod svakim zelenim drvetom i pod svakim granatim hrastom, svuda gde su kadili ugodnim mirisima svim gadnim bogovima svojim.
EZE 6:14 Jer ću zamahnuti rukom svojom na njih, i obratiću zemlju njihovu u pustoš goru od pustinje Divlate po svim stanovima njihovim; i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 7:1 Potom dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 7:2 Sine čovečji, ovako kaže Gospod Gospod za zemlju Izrailjevu: Kraj, dođe kraj na četiri strane zemlji.
EZE 7:3 Dođe ti kraj, i pustiću gnev svoj na te, i sudiću ti po putevima tvojim i obratiću na te sve gadove tvoje.
EZE 7:4 I oko moje neće te požaliti, niti ću se smilovati, nego ću puteve tvoje obratiti na te, i gadovi će tvoji biti usred tebe, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 7:5 Ovako veli Gospod Gospod: Zlo, jedno zlo, evo ide.
EZE 7:6 Kraj dođe, kraj dođe, usta na te, evo dođe.
EZE 7:7 Dođe jutro tebi, stanovniče zemaljski, dođe vreme, približi se dan, kad će biti polom, a ne jeka gorska.
EZE 7:8 Sada ću odmah izliti jarost svoju na te, i navršiću gnev svoj na tebi, i sudiću ti po tvojim putevima, i obratiću na te sve gadove tvoje.
EZE 7:9 Neće žaliti oko moje, niti ću se smilovati, daću ti po putevima tvojim, i gadovi će tvoji biti usred tebe, i poznaćete da sam ja Gospod, koji bije.
EZE 7:10 Evo dana, evo dođe, jutro nasta, procvate prut, ponositost napupi.
EZE 7:11 Nasilje naraste prut bezakonja, niko neće ostati od njih ni od mnoštva njihovog ni od buke njihove, niti će biti naricanja za njima.
EZE 7:12 Dođe vreme, prispe dan; ko kupuje neka se ne raduje, i ko prodaje neka ne žali, jer će doći gnev na sve ljudstvo njihovo.
EZE 7:13 Jer ko prodaje, neće opet doći do onog što proda, ako i ostane živ; jer utvara za sve mnoštvo njihovo neće se vratiti natrag, i niko se neće okrepiti bezakonjem svojim da sačuva život svoj.
EZE 7:14 Zatrubiše u trube, i spremiše sve; ali nema nikoga da izađe u boj, jer se gnev moj raspalio na sve ljudstvo njihovo.
EZE 7:15 Napolju mač, a unutra pomor i glad; ko bude u polju, poginuće od mača; a ko bude u gradu, njega će glad i pomor proždreti.
EZE 7:16 A koji ih uteku, izbaviće se i biće po gorama kao golubovi iz dolina, svi će uzdisati, svaki za svoje bezakonje.
EZE 7:17 Sve će ruke klonuti i sva će kolena postati kao voda.
EZE 7:18 I pripasaće oko sebe kostret, i drhat će ih popasti, i na svakom će licu biti stid, i sve će im glave biti ćelave.
EZE 7:19 Srebro će svoje pobacati po ulicama, i zlato će njihovo biti kao nečistota; srebro njihovo i zlato njihovo neće ih moći izbaviti u dan gneva Gospodnjeg; neće nasititi duše svoje niti će napuniti trbuha svog, jer im je bezakonje njihovo spoticanje.
EZE 7:20 Jer slavni nakit svoj obratiše na oholost, i načiniše od njega likove gadova svojih, gnusobe svoje; zato učinih da im je nečistota.
EZE 7:21 I daću ga u ruke inostrancima da ga razgrabe, i bezbožnicima na zemlji da je plen, i oskvrniće ga.
EZE 7:22 I odvratiću lice svoje od njih, i oskvrniće svetinju moju, i ući će u nju lupeži i oskvrniće je.
EZE 7:23 Načini verige, jer je zemlja puna krvnog suda, i grad je pun nasilja.
EZE 7:24 Zato ću dovesti najgore između naroda da naslede kuće njihove, i ukinuću oholost silnih, i sveta mesta njihova oskvrniće se.
EZE 7:25 Ide pogibao; oni će tražiti mira, ali ga neće biti.
EZE 7:26 Nevolja za nevoljom dolaziće, i glas za glasom stizaće; i oni će tražiti utvaru od proroka; zakona će nestati u sveštenika i saveta u staraca.
EZE 7:27 Car će tužiti, i knezovi će se obući u žalost, i ruke narodu zemaljskom drhtaće; učiniću im po putevima njihovim i sudiću im prema sudovima njihovim; i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 8:1 A šeste godine, šestog meseca, dana petog, kad seđah u svojoj kući i starešine Judine seđahu preda mnom, pade onde na me ruka Gospoda Gospoda.
EZE 8:2 I videh, a to oblik na oči kao oganj, od bedara Mu dole beše oganj, a od bedara gore beše kao svetlost, kao jaka svetlost.
EZE 8:3 I pruži kao ruku, i uhvati me za kosu na glavi, i podiže me duh među nebo i zemlju, i odnese me u Jerusalim u utvari Božjoj na vrata unutrašnja koja gledaju na sever, gde stajaše idol od revnosti, koji draži na revnost.
EZE 8:4 I gle, onde beše slava Boga Izrailjevog na oči kao ona što je videh u polju.
EZE 8:5 I reče mi: Sine čovečji, podigni oči svoje k severu. I podigoh oči svoje k severu, i gle, sa severa na vratima oltarskim beše onaj idol od revnosti na ulasku.
EZE 8:6 Potom mi reče: Sine čovečji, vidiš li šta ti rade? Velike gadove koje tu čini dom Izrailjev da otidem daleko od svetinje svoje? Ali ćeš još videti većih gadova.
EZE 8:7 I odvede me na vrata od trema, i pogledah, a to jedna rupa u zidu.
EZE 8:8 A On mi reče: Sine čovečji, prokopaj ovaj zid. I prokopah zid, a to jedna vrata.
EZE 8:9 Tada mi reče: Uđi i vidi opake gadove koje čine tu.
EZE 8:10 I ušavši videh, i gle, svakojake životinje što gamižu i svakojaki gadni skotovi, i svi gadni bogovi doma Izrailjevog behu napisani po zidu svuda unaokolo.
EZE 8:11 I pred njima stajaše sedamdeset ljudi između starešina doma Izrailjevog s Jazanijom, sinom Safanovim, koji stajaše među njima, svaki s kadionicom svojom u ruci, i podizaše se gust oblak od kada.
EZE 8:12 Tada mi reče: Vidiš li, sine čovečji, šta čine starešine doma Izrailjevog u mraku svak u svojoj pisanoj kleti? Jer govore: Ne vidi nas Gospod, ostavio je Gospod ovu zemlju.
EZE 8:13 Potom mi reče: Još ćeš videti većih gadova koje oni čine.
EZE 8:14 I odvede me na vrata doma Gospodnjeg koja su sa severa; i gle, žene seđahu i plakahu za Tamuzom.
EZE 8:15 I reče mi: Jesi li video, sine čovečji? Još ćeš videti većih gadova od tih.
EZE 8:16 I odvede me u trem unutrašnji doma Gospodnjeg; i gle, na ulasku u crkvu Gospodnju između trema i oltara beše oko dvadeset i pet ljudi okrenutih leđima k crkvi Gospodnjoj, licem k istoku, i klanjahu se suncu prema istoku.
EZE 8:17 Tada mi reče: Jesi li video, sine čovečji? Malo li je domu Judinom što čine te gadove koje čine ovde? Nego još napuniše zemlju nasilja i okrenuše se da me draže; i eto drže granu pred nosom svojim.
EZE 8:18 Zato ću i ja učiniti u gnevu, neće žaliti oko moje, niti ću se smilovati, i kad stanu vikati glasno u moje uši, neću ih uslišiti.
EZE 9:1 Potom povika glasno, te čuh, i reče: Pristupite koji ste poslani na grad svaki s oružjem svojim smrtnim u ruci.
EZE 9:2 I gle, šest ljudi dođe do visokih vrata, koja gledaju na sever, svaki sa svojim oružjem smrtnim u ruci, i među njima beše jedan čovek obučen u platno s opravom pisarskom uz bedricu; i došavši stadoše kod oltara bronzanog.
EZE 9:3 A slava Boga Izrailjevog podiže se s heruvima, na kojima beše, na prag od doma, i viknu čoveka obučenog u platno koji imaše uz bedricu opravu pisarsku.
EZE 9:4 I reče mu Gospod: Prođi posred grada, posred Jerusalima, i zabeleži belegom čela onim ljudima koji uzdišu i koji ridaju radi svih gadova što se čine usred njega.
EZE 9:5 A drugima reče i čuh: Prođite za njim po gradu, i pobijte, neka ne žali oko vaše niti se smilujte;
EZE 9:6 starce i mladiće, i devojke i decu i žene pobijte da se istrebe; ali na kome god bude znak, k njemu ne pristupajte; i počnite od moje svetinje. I počeše od moje svetinje. I počeše od starešina što behu pred domom.
EZE 9:7 I reče im: Oskvrnite dom, i napunite tremove pobijenih; idite. I izašavši stadoše ubijati.
EZE 9:8 A kad ubijahu i ja ostah, padoh na lice svoje i povikah i rekoh: Jaoh Gospode Gospode, eda li ćeš zatrti sav ostatak Izrailjev izlivši gnev svoj na Jerusalim?
EZE 9:9 A On mi reče: Bezakonje doma Izrailjevog i Judinog preveliko je, i puna je zemlja krvi, i grad je pun opačine; jer rekoše: Gospod je ostavio zemlju, i Gospod ne vidi.
EZE 9:10 Zato ni moje oko neće žaliti, niti ću se smilovati; put njihov obratiću na glavu njihovu.
EZE 9:11 I gle, čovek obučeni u platno, kome uz bedricu beše oprava pisarska, javi govoreći: Učinio sam kako si mi zapovedio.
EZE 10:1 Potom videh, i gle, na nebu koje beše nad glavama heruvimima pokaza se nad njima kao kamen safir na oči kao presto.
EZE 10:2 I progovori čoveku obučenom u platno, i reče: Uđi među točkove pod heruvimima, i uzmi pune pregršti žeravice između heruvima i razaspi na grad. I uđe na moje oči.
EZE 10:3 A heruvimi stajahu s desne strane doma kad uđe čovek, i oblak napuni unutrašnji trem.
EZE 10:4 I slava Gospodnja podiže se s heruvima na prag od doma, i napuni se dom oblaka, a trem se napuni svetlosti slave Gospodnje.
EZE 10:5 I lupa krila u heruvima čujaše se do spoljašnjeg trema kao glas Boga Svemogućeg kad govori.
EZE 10:6 I kad zapovedi čoveku obučenom u platno govoreći: Uzmi ognja između točkova između heruvima; on uđe i stade kod točkova.
EZE 10:7 I jedan heruvim pruži ruku svoju između heruvima k ognju koji beše među heruvimima, i uze i metnu u pregršti obučenom u platno i on primi i iziđe.
EZE 10:8 A viđaše se u heruvima kao ruka čovečija pod krilima.
EZE 10:9 I videh, i gle, četiri točka kod heruvima, po jedan točak kod jednog heruvima, i točkovi behu na oči kao kamen hrisolit.
EZE 10:10 I na oči behu sva četiri točka jednaka, i kao da je točak u točku.
EZE 10:11 Kad iđahu, iđahu sva četiri, svaki na svoju stranu, i idući ne skretahu, nego kuda gledaše glava onamo iđahu i idući ne skretahu.
EZE 10:12 A sve im telo i leđa i ruke i krila i točkovi, sva četiri točka njihova, behu puna očiju svuda unaokolo.
EZE 10:13 A točkovi se zvahu kako čuh: kola.
EZE 10:14 A četiri lica imaše svaka životinja: jedno lice heruvimsko, drugo lice čovečije i treće lice lavovo i četvrto lice orlovo.
EZE 10:15 I podigoše se heruvimi u vis; to behu iste životinje koje videh na reci Hevaru.
EZE 10:16 A kad iđahu heruvimi, iđahu i točkovi uz njih, i kad heruvimi mahahu krilima svojim da se podignu od zemlje, točkovi se ne odmicahu od njih.
EZE 10:17 Kad se oni ustavljahu, ustavljahu se i točkovi; a kad se oni podizahu, podizahu se i točkovi; jer beše duh životinjski u njima.
EZE 10:18 I slava Gospodnja otide iznad praga od doma, i stade nad heruvime.
EZE 10:19 I heruvimi mahnuvši krilima podigoše se od zemlje preda mnom polazeći, i točkovi prema njima; i stadoše na istočnim vratima doma Gospodnjeg, i slava Boga Izrailjevog beše ozgo nad njima.
EZE 10:20 To behu iste životinje koje videh pod Bogom Izrailjevim na reci Hevaru, i poznah da su heruvimi.
EZE 10:21 Svaka imaše četiri lica i četiri krila, i kao ruka čovečija beše im pod krilima.
EZE 10:22 I lica im behu ista koja videh na reci Hevaru; obličja behu ista, isti behu; svaki iđaše pravo na prema se.
EZE 11:1 Tada me podiže duh, i odnese me na istočna vrata doma Gospodnjeg, koja gledaju na istok, i gle, na vratima beše dvadeset i pet ljudi, i među njima videh Jezaniju, sina Azurovog i Felatiju sina Venajinog, poglavare narodne.
EZE 11:2 I reče mi: Sine čovečji, ovi ljudi smišljaju bezakonje, i zlo savetuju u tom gradu,
EZE 11:3 govoreći: Nije blizu; da gradimo kuće; ovaj je grad lonac a mi meso.
EZE 11:4 Zato prorokuj protiv njih, prorokuj, sine čovečji.
EZE 11:5 I pade na me duh Gospodnji i reče mi: Reci: Ovako veli Gospod: Dome Izrailjev, tako govoriste, i znam misli srca vašeg.
EZE 11:6 Mnoge pobiste u tom gradu, i napuniste ulice njihove pobijenih.
EZE 11:7 Zato ovako veli Gospod Gospod: Koje pobiste i pobacaste usred njega, oni su meso, a on je lonac, a vas ću izvesti iz njega.
EZE 11:8 Bojite se mača; mač ću pustiti na vas, govori Gospod Gospod.
EZE 11:9 I izvešću vas iz njega, i daću vas u ruke tuđincima, i izvršiću na vama sudove.
EZE 11:10 Od mača ćete pasti, na međi Izrailjevoj sudiću vam, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 11:11 Ovaj grad neće vam biti lonac niti ćete vi biti u njemu meso; na međi Izrailjevoj sudiću vam.
EZE 11:12 I poznaćete da sam ja Gospod, jer po uredbama mojim ne hodiste niti zakone moje izvršavaste, nego činiste po zakonima tih naroda što su oko vas.
EZE 11:13 A kad prorokovah, umre Felatija sin Venajin; tada padoh na lice svoje i povikah glasno i rekoh: Jaoh Gospode Gospode! Hoćeš li da istrebiš ostatak Izrailjev?
EZE 11:14 A glas Gospodnji dođe mi govoreći:
EZE 11:15 Sine čovečji, braća su tvoja, braća tvoja, rodbina tvoja i dom Izrailjev vaskoliki, kojima govoriše Jerusalimljani: Idite daleko od Gospoda, nama je data zemlja u nasledstvo.
EZE 11:16 Zato reci: Ovako veli Gospod Gospod: Ako ih i odagnah daleko među narode, ako ih i rasejah po zemljama, opet ću im biti svetinja za malo u zemljama u koje otidoše.
EZE 11:17 Zato reci: Ovako veli Gospod Gospod: Sabraću vas iz naroda i pokupiću vas iz zemalja u koje se rasejaste, i daću vam zemlju Izrailjevu.
EZE 11:18 I kad dođu u nju, izbaciće iz nje sve gadove njene i sve gnusobe njene.
EZE 11:19 I daću im jedno srce, i nov duh metnuću u njih, i izvadiću iz tela njihovog kameno srce i daću im srce mesno,
EZE 11:20 da bi hodili po mojim uredbama i držali moje zakone i izvršavali ih; i biće mi narod, i ja ću im biti Bog.
EZE 11:21 A kojima srce ide po želji gnusoba njihovih i gadova njihovih, njihov ću put obratiti na njihovu glavu, govori Gospod Gospod.
EZE 11:22 Potom mahnuše heruvimi krilima svojim, i točkovi otidoše prema njima, i slava Boga Izrailjevog beše ozgo nad njima.
EZE 11:23 I podiže se slava Gospodnja isred grada, i stade na gori koja je s istoka gradu.
EZE 11:24 A mene duh podiže i odnese u utvari duhom Božjim u Haldejsku k roblju: i utvara koju videh otide od mene.
EZE 11:25 I kazah roblju sve reči Gospodnje što mi pokaza.
EZE 12:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 12:2 Sine čovečji, usred doma odmetničkog sediš, koji ima oči da vidi i ne vidi, ima uši da čuje i ne čuje; jer su dom odmetnički.
EZE 12:3 Zato ti, sine čovečji, spremi šta treba za seobu, i seli se obdan na njihove oči; i iseli se iz svog mesta na drugo mesto na njihove oči, ne bi li videli, jer su dom odmetnički.
EZE 12:4 I iznesi stvari svoje kao kad se ko seli obdan na njihove oči, a sam iziđi uveče na njihove oči kao oni koji se sele.
EZE 12:5 Na njihove oči prokopaj zid i iznesi svoje stvari.
EZE 12:6 Na njihove oči digni na ramena i iznesi po mraku, lice svoje pokrij da ne vidiš zemlje, jer te dadoh da budeš znak u domu Izrailjevom.
EZE 12:7 I učinih tako kako mi se zapovedi; stvari svoje iznesoh obdan kao kad se seli; a uveče prokopah zid rukom; i po mraku iznesoh na ramenima noseći na njihove oči.
EZE 12:8 A u jutru dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 12:9 Sine čovečji, reče li ti dom Izrailjev, dom odmetnički: Šta radiš?
EZE 12:10 Reci im: Ovako veli Gospod Gospod: Ovo je breme za kneza, koji je u Jerusalimu, i za sav dom Izrailjev što je onde.
EZE 12:11 Reci: Ja sam vam znak, kako ja učinih tako će im biti; preseliće se i otići u ropstvo.
EZE 12:12 I knez koji je među njima noseći na ramenima po mraku će izaći; oni će prokopati zid da iznesu, on će pokriti lice svoje da ne vidi zemlje očima.
EZE 12:13 Ali ću mu razapeti mrežu svoju i uhvatiće se u zamku moju, i odvešću ga u Vavilon, u zemlju haldejsku, ali je neće videti, a onde će umreti.
EZE 12:14 I sve koji su oko njega, pomoćnike njegove, i svu vojsku njegovu, rasejaću u sve vetrove, i izvući ću mač za njima.
EZE 12:15 I poznaće da sam ja Gospod, kad ih rasejem po narodima, i razaspem po zemljama.
EZE 12:16 A ostaviću ih nekoliko ljudi koji će ostati od mača i od gladi i od pomora da pripovedaju sve gadove svoje među narodima u koje otidu; i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 12:17 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 12:18 Sine čovečji, hleb svoj jedi prezajući i vodu svoju pij drhćući i brinući se.
EZE 12:19 I reci narodu zemaljskom: Ovako veli Gospod Gospod za stanovnike jerusalimske, za zemlju Izrailjevu: hleb će svoj jesti u brizi i vodu će svoju piti prepadajući se, jer će zemlja opusteti i ostati bez svega što je u njoj za bezakonje svih koji žive u njoj.
EZE 12:20 I gradovi u kojima žive opusteće, i zemlja će biti pusta, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 12:21 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 12:22 Sine čovečji, kakva je to priča u vas o zemlji Izrailjevoj što govorite: Protežu se dani, i od utvare neće biti ništa?
EZE 12:23 Zato im reci: Ovako veli Gospod Gospod: Ukinuću tu priču i neću je više govoriti u Izrailju; nego im reci: Blizu su dani i reč svake utvare.
EZE 12:24 Jer neće više biti u domu Izrailjevom zaludne utvare ni gatanja kojim se laska.
EZE 12:25 Jer ću ja, Gospod, govoriti i šta kažem zbiće se; neće se više odgađati, nego za vašeg vremena, dome odmetnički, reći ću reč i izvršiću je, govori Gospod Gospod.
EZE 12:26 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 12:27 Sine čovečji, gle, dom Izrailjev govori: Utvara koju taj vidi, do nje ima mnogo vremena, i za daleko vreme taj prorokuje.
EZE 12:28 Zato im reci: Ovako veli Gospod Gospod: Neće se više odgađati ni jedna moja reč; reč koju kažem zbiće se, govori Gospod Gospod.
EZE 13:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 13:2 Sine čovečji, prorokuj protiv proroka Izrailjevih koji prorokuju, i reci tim koji prorokuju iz svog srca: Čujte reč Gospodnju.
EZE 13:3 Ovako govori Gospod Gospod: Teško ludim prorocima koji idu za svojim duhom, a ništa nisu videli.
EZE 13:4 Proroci su tvoji, Izrailju, kao lisice po pustinjama.
EZE 13:5 Ne izlazite na prolome i ne ograđujete dom Izrailjev da bi se održao u boju u dan Gospodnji.
EZE 13:6 Vide taštinu i gatanje lažno, pa govore: Gospod kaže, a Gospod ih nije poslao, i daju nadu da će se reč ispuniti.
EZE 13:7 Ne viđate li taštu utvaru i ne govorite li lažno gatanje? A opet kažete: Gospod reče; a ja ne rekoh.
EZE 13:8 Zato ovako veli Gospod Gospod: Zato što govorite taštinu i vidite laž, za to evo mene na vas, govori Gospod Gospod.
EZE 13:9 I ruka će moja biti protiv proroka koji vide taštinu i gataju laž; neće ih biti u zboru naroda mog, i u prepisu doma Izrailjevog neće biti zapisani, niti će doći u zemlju Izrailjevu; i poznaćete da sam ja Gospod Gospod.
EZE 13:10 Zato, zato što prelastiše narod moj govoreći: Mir je, a mira ne beše; i jedan ozida zid, a drugi ga namazaše krečem nevaljalim;
EZE 13:11 reci onim što mažu nevaljalim krečem da će pasti; doći će silan dažd, i vi, kamenje velikog grada, pašćete i oluja će razvaliti.
EZE 13:12 I gle, kad padne zid, neće li vam se reći: Gde je kreč kojim mazaste?
EZE 13:13 Zato ovako veli Gospod Gospod: Razvaliću olujom u gnevu svom, i silan će dažd doći u gnevu mom, i kamenje velikog grada u jarosti mojoj da potre.
EZE 13:14 I razvaliću zid koji namazaste nevaljalim krečem, i oboriću ga na zemlju da će mu se otkriti temelj, i pašće, i vi ćete izginuti usred njega, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 13:15 I tako ću navršiti gnev svoj na zidu i na onima koji ga mažu krečem nevaljalim, i reći ću vam: Nema zida, niti onih koji ga mazaše,
EZE 13:16 proroka Izrailjevih koji prorokuju Jerusalimu i vide mu utvare za mir, a mira nema, govori Gospod Gospod.
EZE 13:17 A ti, sine čovečji, okreni lice svoje prema kćerima naroda svog, koje prorokuju iz svog srca, i prorokuj protiv njih.
EZE 13:18 I reci: Ovako veli Gospod Gospod: teško onima koje šiju uzglavlja pod sve laktove i grade pokrivala na glavu svakog rasta da love duše. Lovite duše mog naroda, a svoje li ćete duše sačuvati?
EZE 13:19 I skvrnite me kod naroda mog za grst ječma i za zalogaj hleba ubijajući duše, koje ne bi trebalo da umru, i čuvajući u životu duše koje ne treba da žive, lažući narodu mom, koji sluša laž.
EZE 13:20 Zato ovako veli Gospod Gospod: Evo mene na vaša uzglavlja, na koja lovite duše da vam doleću, i poderaću ih ispod lakata vaših, i pustiću duše koje lovite da vam doleću.
EZE 13:21 I poderaću pokrivala vaša i izbaviću svoj narod iz vaših ruku, i neće više biti u vašim rukama da vam budu lov, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 13:22 Jer žalostiste lažju srce pravedniku, kog ja ne ožalostih, i krepiste ruke bezbožniku da se ne vrati sa svog zlog puta da se sačuva u životu.
EZE 13:23 Zato nećete viđati taštine i nećete više gatati, nego ću izbaviti narod svoj iz vaših ruku, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 14:1 Potom dođoše k meni neki od starešina Izrailjevih i sedoše preda me.
EZE 14:2 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 14:3 Sine čovečji, ovi su ljudi stavili u srca svoja gadne bogove svoje, i metnuli su preda se o šta se spotiču na bezakonje svoje; traže li me doista?
EZE 14:4 Zato govori im i reci im: Ovako veli Gospod Gospod: Ko je god od doma Izrailjevog stavio u srce svoje gadne bogove svoje i metnuo preda se o šta se spotiče na bezakonje svoje, pa dođe k proroku, ja Gospod odgovoriću mu kad dođe za mnoštvo gadnih bogova njegovih,
EZE 14:5 da uhvatim dom Izrailjev za srce njihovo što su se odvratili od mene svi za gadnim bogovima svojim.
EZE 14:6 Zato reci domu Izrailjevom: Ovako veli Gospod Gospod: Obratite se i odstupite od gadnih bogova svojih, odvratite lice svoje od svih gadova svojih.
EZE 14:7 Jer ko bi god od doma Izrailjevog ili od inostranaca koji žive u Izrailju odstupio od mene, i stavio u srce svoje gadne bogove svoje, i metnuo preda se o šta će se spoticati na bezakonje svoje, pa bi došao k proroku da me upita preko njega, njemu ću odgovoriti ja sam Gospod sobom.
EZE 14:8 I okrenuću lice svoje prema tom čoveku, i učiniću od njega znak i priču, i istrebiću ga iz naroda svog, te ćete poznati da sam ja Gospod.
EZE 14:9 I ako bi se prorok prevario, te rekao što, ja Gospod prevarih onog proroka, i dignuću ruku svoju na nj, i istrebiću ga iz naroda svog Izrailja.
EZE 14:10 I poneće obojica svoje bezakonje: kako je bezakonje onog koji pita tako će biti i prorokovo bezakonje,
EZE 14:11 da više dom Izrailjev ne odstupa od mene i da se više ne skvrne svakojakim prestupima svojim, nego da mi budu narod, i ja da im budem Bog, govori Gospod Gospod.
EZE 14:12 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 14:13 Sine čovečji, ako mi koja zemlja zgreši učinivši neveru, i ja dignem ruku svoju na nju i slomim joj potporu u hlebu, i pustim na nju glad i istrebim u njoj ljude i stoku,
EZE 14:14 ako bi u njoj bila ova tri čoveka: Noje, Danilo i Jov, oni će pravdom svojom izbaviti duše svoje, govori Gospod Gospod.
EZE 14:15 Ako pustim ljute zveri u zemlju, te pomore ljude, i ona opusti da niko ne može prolaziti od zverja;
EZE 14:16 ako bi u njoj bila ta tri čoveka, tako ja živ bio, govori Gospod Gospod, neće izbaviti sinove ni kćeri, nego će se sami izbaviti, a zemlja će opusteti.
EZE 14:17 Ili ako mač pustim na tu zemlju, i kažem: Maču, prođi tu zemlju, da istrebim u njoj ljude i stoku;
EZE 14:18 ako bi ta tri čoveka bila u njoj, tako ja bio živ, govori Gospod Gospod, neće izbaviti sinove ni kćeri, nego će se sami izbaviti.
EZE 14:19 Ili ako pustim pomor na zemlju i izlijem gnev svoj na nju da bi krv tekla da istrebim u njoj ljude i stoku;
EZE 14:20 ako bi Noje, Danilo i Jov bili u njoj, tako ja živ bio, govori Gospod Gospod, neće izbaviti sina ni kćeri, nego će svoje duše izbaviti pravdom svojom.
EZE 14:21 Jer ovako veli Gospod Gospod: A kamo li kad pustim četiri ljuta zla svoja, mač i glad i zle zveri i pomor na Jerusalim, da istrebim u njemu ljude i stoku.
EZE 14:22 I opet, gle, nekoliko će ih ostati u njemu koji će se izbaviti, sinovi ili kćeri, oni će izaći k vama, i videćete put njihov i dela njihova, i utešićete se za zlo koje ću pustiti na Jerusalim, za sve što ću pustiti na nj.
EZE 14:23 I oni će vas utešiti kad vidite put njihov i dela njihova; i poznaćete da nisam bez uzroka učinio šta sam god učinio u njemu, govori Gospod Gospod.
EZE 15:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 15:2 Sine čovečji, šta je drvo od loze vinove prema svakom drugom drvetu, ili loza vinova prema drveću u šumi?
EZE 15:3 Uzima li se od nje drvo da se načini šta? Uzima li se od nje klin da se obesi o njemu kakav sud?
EZE 15:4 Gle, meće se u oganj da izgori; kad joj oba kraja sažeže oganj, i sredina joj izgori, hoće li još biti za šta?
EZE 15:5 Gle, dok beše cela, ne mogaše se ništa od nje načiniti, a kamo li će biti za šta kad je oganj proždre i izgore.
EZE 15:6 Zato ovako veli Gospod Gospod: Kakvo je među drvetima šumskim drvo od vinove loze, koje dadoh ognju da ga jede, tako ću učiniti stanovnike jerusalimske.
EZE 15:7 Jer ću im na suprot okrenuti lice svoje; kad iziđu iz jednog ognja, drugi će ih oganj proždreti, i poznaćete da sam ja Gospod, kad okrenem lice svoje na suprot njima.
EZE 15:8 I obratiću zemlju u pustinju, jer učiniše neveru, govori Gospod Gospod.
EZE 16:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 16:2 Sine čovečji, pokaži Jerusalimu gadove njegove,
EZE 16:3 i reci: Ovako veli Gospod Gospod Jerusalimu: Postanjem i rodom ti si iz zemlje hananske; otac ti beše Amorejac a mati Hetejka.
EZE 16:4 A o rođenju tvom, kad si se rodila, nije ti pupak odrezan i nisi okupana vodom da bi bila čista, niti si solju natrvena ni pelenama povita.
EZE 16:5 Oko te ne požali da ti učini šta od toga i da ti se smiluje: Nego ti bi bačena u polje, jer beše mrska duša tvoja onog dana kad si se rodila.
EZE 16:6 I idući mimo tebe i videvši te gde se valjaš u svojoj krvi, rekoh ti: Da si živa u svojoj krvi! I opet ti rekoh: Da si živa u svojoj krvi!
EZE 16:7 I učinih da rasteš na hiljade kao trava u polju; i ti naraste i posta velika i dođe do najveće lepote; dojke ti napupiše, i dlake te probiše; ali ti beše gola naga.
EZE 16:8 I idući mimo tebe pogledah te, i gle, godine ti behu godine za ljubljenje; i raširih skut svoj na te, i pokrih golotinju tvoju, i zakleh ti se i učinih veru s tobom, govori Gospod Gospod, i ti posta moja.
EZE 16:9 I okupah te vodom, i sprah s tebe krv tvoju, i pomazah te uljem.
EZE 16:10 I obukoh ti vezenu haljinu, i obuh ti crevlje od jazavca, i opasah te tankim platnom i zastreh te svilom.
EZE 16:11 I nakitih te nakitom, i metnuh ti narukvice na ruke i grivnu oko vrata.
EZE 16:12 I grivnu oko čela metnuh ti, i oboce u uši, slavan venac na glavu.
EZE 16:13 I ti beše okićena zlatom i srebrom, i odelo ti beše od tankog platna i od svile i vezeno, jeđaše belo brašno i med i ulje, i beše vrlo lepa, i prispe do carstva.
EZE 16:14 I raziđe se glas o tebi po narodima radi lepote tvoje, jer beše savršena krasotom mojom, koju metnuh na te, govori Gospod Gospod.
EZE 16:15 Ali se ti osloni na lepotu svoju, i prokurva se s glasa svog, te si prosipala kurvarstvo svoje svakome koji prolažaše, i bivala si njegova.
EZE 16:16 I uzevši od haljina svojih načinila si šarene visine, i kurvala si se na njima, kako nikada nije bilo niti će biti.
EZE 16:17 I uzevši krasni nakit svoj od mog zlata i od mog srebra što ti dadoh, načinila si sebi muške likove, i kurvala si se s njima.
EZE 16:18 I uzevši vezene haljine svoje zaodela si ih, i ulje moje i kad moj stavila si pred njih.
EZE 16:19 I hleb moj, koji ti dadoh, belo brašno i ulje i med, čim te hranjah, postavila si pred njih za miris ugodni. Tako je bilo, govori Gospod Gospod.
EZE 16:20 I uzimala si sinove svoje i kćeri svoje koje si rodila, i njih si im prinosila da se spale. Malo li beše kurvarstva tvog,
EZE 16:21 te si i sinove moje klala i davala si ih da im se provedu kroz oganj?
EZE 16:22 I uza sve gadove svoje i kurvarstva svoja nisi se opominjala dana mladosti svoje kad si bila gola i naga i valjala se u krvi svojoj.
EZE 16:23 I posle sve zloće svoje, (teško, teško tebi! Govori Gospod Gospod,)
EZE 16:24 sagradila si sebi kuću kurvarsku, i načinila si sebi visine na svakoj ulici,
EZE 16:25 na svakoj rasputici načinila si sebi visinu, i nagrdila si svoju lepotu, i razmetala si noge svoje svakome koji prolažaše, i umnožila si kurvarstvo svoje.
EZE 16:26 Kurvala si se sa sinovima misirskim, susedima svojim velikog tela, i umnožila si kurvarstvo svoje da bi me razgnevila.
EZE 16:27 Zato gle, digoh ruku svoju na te i umalih obrok tvoj, i dadoh te na volju nenavidnicima tvojim, kćerima filistejskim, koje beše stid od sramotnog puta tvog.
EZE 16:28 Kurvala si se sa sinovima asirskim, jer se ne mogaše nasititi; kurvala si se s njima, i opet se nisi nasitila.
EZE 16:29 I umnožila si kurvarstvo svoje u zemlji hananskoj sve do haldejske, i ni tako se nisi nasitila.
EZE 16:30 Kako je iznemoglo srce tvoje, govori Gospod Gospod, kad činiš sve što čini najgora kurva,
EZE 16:31 kad si gradila kurvarsku kuću na svakoj rasputici i činila visinu na svakoj ulici! A ni kao kurva nisi, jer nisi marila za platu;
EZE 16:32 nego kao žena preljubočinica, koja mesto muža svog prima druge.
EZE 16:33 Svim kurvama daje se plata, a ti si davala platu svim milosnicama svojim i darivala si ih da dolaze k tebi sa svih strana da se kurvaju s tobom.
EZE 16:34 I tako je u tebe naopako prema ženama u tvom kurvarstvu: Jer niko ne ide za tobom da se kurva, i ti daješ platu, a ne daje se tebi plata; to je naopako.
EZE 16:35 Zato, kurvo, čuj reč Gospodnju.
EZE 16:36 Ovako veli Gospod Gospod: Što se otrov tvoj prosu, i što se u kurvanju tvom otkrivala golotinja tvoja tvojim milosnicima i svim gadnim idolima tvojim, i za krv sinova tvojih, koje si im dala,
EZE 16:37 zato, evo, ja ću skupiti sve milosnike tvoje, s kojima si se milovala, i sve koje si ljubila, i sve na koje si mrzela, skupiću ih sve oko tebe, i otkriću im golotinju tvoju da vide svu golotinju tvoju.
EZE 16:38 I sudiću ti kako se sudi onima koje čine preljubu i onima koje krv prolivaju, i daću te na smrt gnevu i revnosti.
EZE 16:39 I predaću te u njihove ruke, te će razoriti tvoju kuću kurvarsku i raskopati visine tvoje, i svući će haljine s tebe, i uzeće ti krasni nakit i ostaviće te golu nagu.
EZE 16:40 I dovešće na te ljudstvo, te će te zasuti kamenjem, i izbošće te mačevima svojim.
EZE 16:41 I popaliće kuće tvoje ognjem, i izvršiće na tebi sud pred mnogim ženama, i učiniću te ćeš se okaniti kurvanja i nećeš više davati plate.
EZE 16:42 I namiriću gnev svoj nad tobom, i revnost će se moja ukloniti od tebe, i umiriću se, i neću se više gneviti.
EZE 16:43 Zato što se nisi opominjala dana mladosti svoje, nego si me dražila svim tim, zato, evo, i ja ću obratiti put tvoj na tvoju glavu, govori Gospod Gospod, te nećeš činiti grdila niti kakvih gadova svojih.
EZE 16:44 Gle, ko god govori priče, govoriće o tebi priču, i reći će: Kakva mati, takva joj kći.
EZE 16:45 Ti si kći matere svoje, koja se odmetnula od muža svog i dece svoje, i sestra si sestara svojih, koje se odmetnuše od muževa svojih i dece svoje, mati vam je Hetejka a otac Amorejac.
EZE 16:46 A starija ti je sestra Samarija s kćerima svojim, koja ti sedi s leve strane, a mlađa ti je sestra koja ti sedi s desne strane Sodom sa kćerima svojim.
EZE 16:47 A ti ni njihovim putem nisi hodila, niti si činila po njihovim gadovima, kao da ti to beše malo, nego si bila gora od njih na svim putevima svojim.
EZE 16:48 Tako ja živ bio, govori Gospod Gospod, sestra tvoja Sodom i kćeri njene nisu činile kako si činila ti i tvoje kćeri.
EZE 16:49 Evo, ovo beše bezakonje sestre tvoje Sodoma: U ponosu, u izobilju hleba i bezbrižnom miru beše ona i kćeri njene, a ne pomagahu siromahu i ubogom;
EZE 16:50 nego se ponašahu i činjahu gadove preda mnom, za to ih zatrh kad videh.
EZE 16:51 Samarija nije zgrešila pola koliko ti, jer si počinila gadova svojih više nego one, te si opravdala sestre svoje svim gadovima svojim koje si učinila.
EZE 16:52 I ti dakle, koja si sudila sestrama svojim, nosi sramotu svoju za grehe svoje, kojima si postala grđa od njih; one su pravednije od tebe; i ti se dakle stidi i nosi sramotu, kad si opravdala sestre svoje.
EZE 16:53 Ako dovedeš natrag njihovo roblje, roblje sodomsko i kćeri njene, i roblje samarijsko i kćeri njene, dovešću i tvoje roblje iz ropstva među njima.
EZE 16:54 Da nosiš sramotu svoju i da se stidiš za sve što si činila, i da im budeš uteha.
EZE 16:55 Ako se sestre tvoje, Sodom i kćeri njene povrate kao što su bile, i ako se Samarija i kćeri njene povrate kao što su bile, povratićeš se i ti i kćeri tvoje kao što ste bile.
EZE 16:56 Jer usta tvoja ne pominjaše Sodom, sestru tvoju, u vreme oholosti tvoje,
EZE 16:57 pre nego se otkri zloća tvoja kao u vreme sramote od kćeri sirskih i od svih što su oko njih, kćeri filistejskih, koje te sramoćahu sa svih strana.
EZE 16:58 Nosi nevaljalstvo svoje i gadove svoje, govori Gospod.
EZE 16:59 Jer ovako veli Gospod Gospod: Učiniću ti kako si ti učinila prezrevši zakletvu i prestupivši zavet.
EZE 16:60 Ali ću se ja opomenuti zaveta svog koji sam učinio s tobom u vreme mladosti tvoje, i utvrdiću ti večan zavet.
EZE 16:61 Tada ćeš se opomenuti puteva svojih i postidećeš se kad primiš sestre svoje starije od sebe i mlađe, koje ću ti dati za kćeri, ali ne po tvom zavetu.
EZE 16:62 I ja ću utvrditi zavet svoj s tobom, i poznaćeš da sam ja Gospod,
EZE 16:63 da se opomeneš i postidiš i da ne otvoriš više usta od sramote, kad ti oprostim sve što si učinila, govori Gospod Gospod
EZE 17:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 17:2 Sine čovečji, zagonetni zagonetku i kaži priču o domu Izrailjevom,
EZE 17:3 i reci: Ovako veli Gospod Gospod: Orao velik, velikih krila, dugih pera, pun perja, šaren, dođe na Livan i uze vrh od kedra,
EZE 17:4 odlomi vrh od mladih grana njegovih, i odnese ga u zemlju trgovačku, u grad trgovački metnu ga.
EZE 17:5 I uze seme iz one zemlje, i metnu ga na njivu, odnese ga gde ima mnogo vode, i ostavi ga dobro.
EZE 17:6 I izniče, i posta busat čokot, nizak, kome se loze pružahu k njemu a žile behu pod njim; posta čokot, i pusti grane i izbi odvode.
EZE 17:7 A beše drugi orao velik, velikih krila i pernat, i gle, taj čokot pusti k njemu žile svoje i grane svoje pruži k njemu da bi ga zalivao iz brazda svog sada.
EZE 17:8 Posađen beše u dobroj zemlji kod mnoge vode, da pusti grane i rađa rod i bude krasna loza.
EZE 17:9 Kaži: Ovako veli Gospod Gospod: Hoće li napredovati? Neće li mu počupati žile i rod mu odlomiti da se posuši? Sve će mu se grane što je pustio posušiti, i bez velike sile i bez mnogog naroda iščupaće ga iz korena.
EZE 17:10 Eto, posađen je, hoće li napredovati? I neće li se sa svim posušiti čim ga se dohvati ustoka? Posušiće se u brazdi gde je posađen.
EZE 17:11 Potom, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 17:12 Kaži tom domu odmetničkom: Ne znate li šta je ovo? Reci: Evo, dođe car vavilonski u Jerusalim, i uze mu cara i knezove, i odvede ih sa sobom u Vavilon.
EZE 17:13 I uze jednog od carskog semena, i učini s njom veru, i zakle ga, i uze silne u zemlji,
EZE 17:14 da bi carstvo bilo sniženo da se ne bi podiglo, nego da bi držeći veru s njim stajalo.
EZE 17:15 Ali se odmetnu od njega poslavši poslanike svoje u Misir da mu da konja i mnogo naroda. Hoće li biti srećan? Hoće li uteći ko tako čini? Ko prestupa veru hoće li uteći?
EZE 17:16 Tako ja živ bio, govori Gospod Gospod, u mestu onog cara koji ga je zacario, kome je zakletvu prezreo i kome je veru prestupio, kod njega će u Vavilonu umreti.
EZE 17:17 Niti će mu Faraon s velikom vojskom i mnogim narodom pomoći u ratu, kad iskopa opkope i pogradi kule da pogubi mnoge duše.
EZE 17:18 Jer prezre zakletvu prestupajući veru; i gle, davši ruku čini sve to; neće pobeći.
EZE 17:19 Zato ovako veli Gospod Gospod: Tako ja živ bio, obratiću mu na glavu zakletvu svoju koju prezre i veru svoju koju prestupi.
EZE 17:20 Jer ću razapeti nad njim mrežu svoju i uhvatiće se u zamku moju; i odvešću ga u Vavilon, i onde ću se suditi s njim za bezakonje koje mi učini.
EZE 17:21 I sva bežan njegova sa svom vojskom njegovom pašće od mača, a koji ostanu raspršaće se u sve vetrove, i poznaćete da sam ja Gospod govorio.
EZE 17:22 Ovako veli Gospod Gospod: Ali ću ja uzeti s vrha od tog visokog kedra, i posadiću; s vrha od mladih grana njegovih odlomiću grančicu, i posadiću na gori visokoj i uzdignutoj.
EZE 17:23 Na visokoj gori Izrailjevoj posadiću je, i pustiće grane, i rodiće, i postaće krasan kedar, i pod njim će nastavati svakojake ptice, u hladu grana njegovih nastavaće.
EZE 17:24 I sva će drveta poljska poznati da ja Gospod snizih visoko drvo i uzvisih nisko drvo, posuših zeleno drvo i učinih da ozeleni suvo drvo. Ja Gospod rekoh, i učiniću.
EZE 18:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 18:2 Šta hoćete vi koji govorite priču o zemlji Izrailjevoj govoreći: Oci jedoše kiselo grožđe, a sinovima trnu zubi?
EZE 18:3 Tako ja bio živ, govori Gospod Gospod, nećete više govoriti te priče u Izrailju.
EZE 18:4 Gle, sve su duše moje, kako duša očeva tako i duša sinovljeva moja je, koja duša zgreši ona će poginuti.
EZE 18:5 Jer ako je ko pravedan i čini sud i pravdu,
EZE 18:6 na gorama ne jede i očiju svojih ne podiže ka gadnim bogovima doma Izrailjevog, i ne skvrni žene bližnjeg svog i ne ide k ženi odvojenoj radi nečistote,
EZE 18:7 i nikome ne čini nasilja, zalog dužniku svom vraća, ništa ne otima, hleb svoj daje gladnome i gologa odeva,
EZE 18:8 ne daje na dobit i ne uzima pridavka, od nepravde usteže ruku svoju, i pravo sudi između jednog čoveka i drugog,
EZE 18:9 po uredbama mojim hodi, i drži zakone moje tvoreći istinu; taj je pravedan, doista će živeti, govori Gospod Gospod.
EZE 18:10 Ako rodi sina lupeža, koji bi krv prolivao ili bi činio takvo šta,
EZE 18:11 a ne bi činio sve ono, nego bi jeo na gorama, i ženu bližnjeg svog skvrnio,
EZE 18:12 siromahu i ubogome nasilje činio, otimao šta, zalog ne bi vraćao, i ka gadnim bogovima podizao bi oči svoje čineći gad,
EZE 18:13 davao bi na dobit, i uzimao pridavak; hoće li taj živeti? Neće živeti; učinio je sve te gadove, doista će poginuti, krv će njegova na njemu biti.
EZE 18:14 Ali gle, ako rodi sina koji bi video sve grehe oca svog što čini, i uzeo bi na um, te ne bi činio onako,
EZE 18:15 ne bi jeo na gorama, niti bi očiju svojih podizao ka gadnim bogovima doma Izrailjevog, žene bližnjeg svog ne bi skvrnio,
EZE 18:16 i nikome ne bi činio nasilja, zalog ne bi uzimao i ne bi ništa otimao, davao bi hleb svoj gladnome i golog bi odevao,
EZE 18:17 od siromaha bi ustezao ruku svoju, ne bi uzimao dobiti ni pridavka, zakone bi moje izvršio i po uredbama mojim hodio; taj neće poginuti za bezakonje oca svog, doista će živeti.
EZE 18:18 A otac njegov, što je činio nasilje, otimao od brata svog i činio šta nije dobro u narodu svom, gle, on će poginuti za svoje bezakonje.
EZE 18:19 Ali govorite: Zašto da ne nosi sin bezakonje očevo? Jer sin čini sud i pravdu, sve uredbe moje drži i izvršuje; doista će živeti.
EZE 18:20 Koja duša zgreši ona će umreti, sin neće nositi bezakonje očevo niti će otac nositi bezakonje sinovljevo; na pravedniku će biti pravda njegova, a na bezbožniku će biti bezbožnost njegova.
EZE 18:21 Ako li bi se bezbožnik obratio od svih greha svojih koje učini, i držao bi sve uredbe moje i tvorio sud i pravdu, doista će živeti, neće poginuti.
EZE 18:22 Bezakonja njegova što ih je god učinio neće mu se više spominjati, u pravdi svojoj koju čini živeće.
EZE 18:23 Eda li je meni milo da pogine bezbožnik? Govori Gospod, a ne da se odvrati od puteva svojih i bude živ?
EZE 18:24 Ali kad bi se pravednik odvratio od pravde svoje i činio nepravdu, i radio po svim gadovima koje čini bezbožnik, hoće li on živeti? Pravedna dela njegova, šta je god činio, neće se spomenuti; za bezakonje svoje koje učini za greh svoj kojim zgreši poginuće.
EZE 18:25 Još govorite: Nije prav put Gospodnji. Čujte, dome Izrailjev, moj li put nije prav? Nisu li vaši putevi nepravi?
EZE 18:26 Kad se pravednik odvrati od pravde svoje i čini zlo i umre za to, umreće za zlo svoje koje učini.
EZE 18:27 A kad se bezbožnik odvrati od bezbožnosti svoje koju je činio, i čini sud i pravdu, on će sačuvati u životu dušu svoju.
EZE 18:28 Jer uzevši na um vrati se od svih bezakonja svojih koja učini; doista će živeti, i neće poginuti.
EZE 18:29 Ali dom Izrailjev veli: Put Gospodnji nije prav. Moji li putevi nisu pravi? Dome Izrailjev, nisu li vaši putevi nepravi?
EZE 18:30 Zato, dome Izrailjev, sudiću vam svakome po putevima njegovim, govori Gospod; obratite se i prođite se svih greha svojih, i neće vam bezakonje biti na spoticanje.
EZE 18:31 Odbacite od sebe sva bezakonja koja činiste, i načiniste sebi novo srce i nov duh; i zašto da mrete? Dome Izrailjev.
EZE 18:32 Jer mi nije mila smrt onog koji mre, govori Gospod Gospod; obratite se dakle i budite živi.
EZE 19:1 A ti nariči za knezovima Izrailjevim;
EZE 19:2 i reci: Šta beše mati tvoja? Lavica; među lavovima ležaše, mlad svoju među lavovima hranjaše.
EZE 19:3 I othrani jedno mlado svoje, i posta lavić, i naučiv se loviti žderaše ljude.
EZE 19:4 I čuše narodi za nj; uhvati se u jamu njihovu, i odvedoše ga u verigama u zemlju misirsku.
EZE 19:5 A ona kad vide gde se nadala, ali joj nada propade, uze jedno mlado svoje, i učini od njega lavića.
EZE 19:6 I on idući među lavovima posta lavić, i nauči se loviti i žderaše ljude.
EZE 19:7 I pozna dvore njihove, i pustošaše gradove njihove tako da opuste zemlja i šta je u njoj od rike njegove.
EZE 19:8 I ustaše na nj narodi iz okolnih zemalja, i razapeše mu mrežu svoju, i uhvati se u jamu njihovu.
EZE 19:9 I metnuše ga u krletku u verigama, i odvedoše ga caru vavilonskom, i metnuše ga u grad da mu se više ne čuje glas po gorama Izrailjevim.
EZE 19:10 Dok beše miran, mati tvoja beše kao vinova loza, posađena kraj vode, rodna i granata beše od mnoge vode.
EZE 19:11 I behu na njoj jaki prutovi za palicu vladalačku, i rastom svojim uzvisi se iznad gustih grana, i bi naočita visinom svojom, mnoštvom grana svojih.
EZE 19:12 Ali bi iščupana u gnevu i na zemlju bačena, i ustoka osuši rod njen; polomiše se i posušiše se jaki prutovi njeni; oganj ih proždre.
EZE 19:13 A sada je posađena u pustinji, u zemlji suvoj i bezvodnoj.
EZE 19:14 I izađe oganj iz pruta grana njenih i proždre rod njen da nema na njoj pruta jakog za palicu vladalačku. To je naricanje, i biće naricanje.
EZE 20:1 A sedme godine, petog meseca, dana desetog, dođoše neki od starešina Izrailjevih da upitaju Gospoda, i sedoše preda mnom.
EZE 20:2 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 20:3 Sine čovečji, kaži starešinama Izrailjevim i reci im: Ovako veli Gospod Gospod: Dođoste li da me pitate? Tako ja živ bio, nećete me pitati, govori Gospod Gospod.
EZE 20:4 Hoćeš li da im sudiš? Hoćeš li da im sudiš? Sine čovečji. Pokaži im gadove otaca njihovih.
EZE 20:5 I reci im: Ovako veli Gospod Gospod: Kog dana izabrah Izrailja i podigoh ruku svoju semenu doma Jakovljevog, i pokazah im se u zemlji misirskoj, i podigoh im ruku svoju govoreći: Ja sam Gospod Bog vaš;
EZE 20:6 onog dana podigoh im ruku svoju da ću ih odvesti iz zemlje misirske u zemlju koju sam pronašao za njih, gde teče mleko i med, koja je dika svim zemljama.
EZE 20:7 I rekoh im: Odbacite svaki gadove ispred svojih očiju, i nemojte se skvrniti o gadne bogove misirske, ja sam Gospod Bog vaš.
EZE 20:8 Ali se odvrgoše od mene, i ne hteše me poslušati, nijedan ih ne odbaci gadova ispred očiju svojih, i gadnih bogova misirskih ne ostaviše; zato rekoh da ću izliti jarost svoju na njih da izvršim gnev svoj na njima usred zemlje misirske.
EZE 20:9 Ali imena svog radi, da se ne oskvrni pred onim narodima među kojima behu, pred kojima im se pokazah, učinih da ih izvedem iz zemlje misirske.
EZE 20:10 I izvedoh ih iz zemlje misirske, i dovedoh ih u pustinju.
EZE 20:11 I dadoh im uredbe svoje, i objavih im zakone svoje, koje ko vrši, živ će biti kroz njih.
EZE 20:12 I subote svoje dadoh im da su znak između mene i njih da bi znali da sam ja Gospod koji ih posvećujem.
EZE 20:13 Ali se odvrže od mene dom Izrailjev u pustinji; ne hodiše po mojim uredbama, i zakone moje odbaciše, koje ko vrši živi kroz njih, i subote moje grdno oskvrniše; zato rekoh da ću izliti gnev svoj na njih u pustinji da ih istrebim.
EZE 20:14 Ali učinih, imena svog radi, da se ne oskvrni pred narodima pred kojima ih izvedoh.
EZE 20:15 I ja im još podigoh ruku svoju u pustinji da ih neću odvesti u zemlju koju im dadoh, gde teče mleko i med, koja je dika svim zemljama;
EZE 20:16 jer odbaciše moje zakone i po uredbama mojim ne hodiše, i subote moje oskvrniše, jer srce njihovo iđaše za gadnim bogovima njihovim.
EZE 20:17 Ali ih požali oko moje, te ih ne istrebih, i ne zatrh ih u pustinji.
EZE 20:18 Nego rekoh sinovima njihovim u pustinji: Ne idite po uredbama otaca svojih i ne držite njihove zakone, i ne skvrnite se gadnim bogovima njihovim.
EZE 20:19 Ja sam Gospod Bog vaš, po mojim uredbama hodite, i moje zakone držite i izvršujte;
EZE 20:20 i subote moje svetkujte da su znak između mene i vas, da znate da sam ja Gospod Bog vaš.
EZE 20:21 Ali se odvrgoše od mene i sinovi, ne hodiše po mojim uredbama, i zakone moje ne držaše da ih izvršuju, koje ko vrši živi kroz njih; subote moje oskvrniše; zato rekoh da ću izliti jarost svoju na njih i navršiti gnev svoj na njima u pustinji.
EZE 20:22 Ali povratih ruku svoju i učinih imena svog radi da se ne oskvrni pred narodima pred kojima ih izvedoh.
EZE 20:23 I ja im još podigoh ruku svoju u pustinji da ću ih rasejati po narodima i razasuti po zemljama.
EZE 20:24 Jer zakone moje ne izvršavaše i uredbe moje odbaciše i subote moje oskvrniše, i oči im gledahu za gadnim bogovima otaca njihovih.
EZE 20:25 Zato im i ja dadoh uredbe ne dobre i zakone kroz koje neće živeti.
EZE 20:26 I oskvrnih ih darovima njihovim što propuštahu kroz oganj sve što otvori matericu, da ih potrem, da poznadu da sam ja Gospod.
EZE 20:27 Zato govori domu Izrailjevom, sine čovečji, i kaži im: Ovako veli Gospod Gospod: Još me i ovim ružiše oci vaši čineći mi bezakonje:
EZE 20:28 Kad ih odvedoh u zemlju, za koju podigoh ruku svoju da ću im je dati, gde god videše visok hum i drvo granato, onde prinosiše svoje žrtve i stavljaše svoje dare, kojima dražahu, i metaše mirise svoje ugodne, i onde liše nalive svoje.
EZE 20:29 I rekoh im: Šta je visina, na koju idete? I opet se zove visina do danas.
EZE 20:30 Zato reci domu Izrailjevom: Ovako veli Gospod Gospod: Ne skvrnite li se na putu otaca svojih? I za gadovima njihovim ne kurvate li se?
EZE 20:31 I prinoseći dare svoje, provodeći sinove svoje kroz oganj ne skvrnite li se o sve gadne bogove svoje do danas, i mene li ćete pitati, dome Izrailjev? Tako ja živ bio, govori Gospod Gospod, nećete me pitati.
EZE 20:32 A šta mislite, neće biti nikako, što govorite: Bićemo kao narodi, kao plemena po zemljama, služeći drvetu i kamenu.
EZE 20:33 Tako ja bio živ, govori Gospod Gospod, rukom krepkom i mišicom podignutom i izlivenim gnevom carovaću nad vama.
EZE 20:34 I izvešću vas iz naroda, i sabraću vas iz zemalja po kojima ste rasejani, rukom krepkom i mišicom podignutom i izlivenim gnevom.
EZE 20:35 I odvešću vas u pustinju tih naroda, i onde ću se suditi s vama licem k licu.
EZE 20:36 Kako sam se sudio s ocima vašim u pustinji zemlje misirske, tako ću se suditi s vama, govori Gospod Gospod.
EZE 20:37 I propustiću vas ispod štapa i dovesti vas u sveze zavetne.
EZE 20:38 I odlučiću između vas odmetnike i koji odustaju mene; izvešću ih iz zemlje gde su došljaci, ali neće ući u zemlju Izrailjevu, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 20:39 Vi, dakle, dome Izrailjev, ovako veli Gospod Gospod: Idite, služite svaki gadnim bogovima svojim i u napredak, kad nećete da me slušate; ali imena mog svetog ne skvrnite više darovima svojim i gadnim bogovima svojim.
EZE 20:40 Jer na mojoj gori svetoj, na visokoj gori Izrailjevoj, govori Gospod Gospod, onde će mi služiti sav dom Izrailjev, koliko ih god bude u zemlji, onde će mi biti mili i onde ću iskati prinose vaše i prvine od darova vaših sa svim svetim stvarima vašim.
EZE 20:41 Mili ćete mi biti s ugodnim mirisom, kad vas izvedem iz naroda i saberem vas iz zemalja u koje ste rasejani; i biću posvećen u vama pred narodima.
EZE 20:42 I poznaćete da sam ja Gospod kad vas dovedem u zemlju Izrailjevu, u zemlju za koju podigoh ruku svoju da ću je dati ocima vašim.
EZE 20:43 I onde ćete se opomenuti puteva svojih i svih dela svojih, kojima se oskvrniste, i sami ćete sebi biti mrski za sva zla svoja koja činiste.
EZE 20:44 I poznaćete da sam ja Gospod kad vam učinim radi imena svog; ne po vašim zlim putevima niti po opakim delima vašim, dome Izrailjev, govori Gospod Gospod.
EZE 21:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 21:2 Sine čovečji, okreni lice svoje na jug i pokaplji prema jugu, i prorokuj na šumu u južnom polju.
EZE 21:3 I reci šumi južnoj: Čuj reč Gospodnju, ovako veli Gospod Gospod, evo ja ću raspaliti u tebi oganj koji će proždreti u tebi svako drvo zeleno i svako drvo suvo; plamen razgoreli neće se ugasiti, i izgoreće od njega sve od juga do severa.
EZE 21:4 I svako će telo videti da sam ja zapalio; neće se ugasiti.
EZE 21:5 A ja rekoh: Jaoh Gospode Gospode, oni govore za me: Ne govori li taj same priče?
EZE 21:6 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 21:7 Sine čovečji, okreni lice svoje prema Jerusalimu, i pokaplji prema svetim mestima, i prorokuj protiv zemlje Izrailjeve.
EZE 21:8 I reci zemlji Izrailjevoj: Ovako veli Gospod: Evo me na te; izvući ću mač svoj iz korica, i istrebiću iz tebe pravednog i bezbožnog.
EZE 21:9 Da istrebim iz tebe pravednog i bezbožnog, zato će izaći mač moj iz korica svojih na svako telo od juga do severa.
EZE 21:10 I poznaće svako telo da sam ja Gospod izvukao mač svoj iz korica njegovih, neće se više vratiti.
EZE 21:11 A ti, sine čovečji, uzdiši kao da su ti bedra polomljena, i gorko uzdiši pred njima.
EZE 21:12 A kad ti kažu: Zašto uzdišeš? Ti reci: Za glas što ide, od kog će se rastopiti svako srce i klonuti sve ruke i svakog će duha nestati, i svaka će kolena postati kao voda; evo, ide, i navršiće se, govori Gospod Gospod.
EZE 21:13 Potom dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 21:14 Sine čovečji, prorokuj i reci: Ovako veli Gospod Gospod: Reci: mač, mač je naoštren, i uglađen je.
EZE 21:15 Naoštren je da kolje, uglađen je da seva; hoćemo li se radovati kad prut sina mog ne haje ni za kako drvo?
EZE 21:16 Dao ga je da se ugladi da se uzme u ruku; mač je naoštren i uglađen, da se da u ruku ubici.
EZE 21:17 Viči i ridaj, sine čovečji; jer on ide na narod moj, na sve knezove Izrailjeve; pod mač će biti okrenuti s narodom mojim, za to udri se po bedru.
EZE 21:18 Kad beše karanje, šta bi? Eda li ni od pruta koji ne haje neće biti ništa? Govori Gospod Gospod.
EZE 21:19 Ti dakle, sine čovečji, prorokuj i pljeskaj rukama, jer će mač doći i drugom i trećom, mač koji ubija, mač koji velike ubija, koji prodire u kleti.
EZE 21:20 Da se rastope srca i umnoži pogibao, metnuo sam na sva vrata njihova strah od mača; jaoh! Pripravljen je da seva, naoštren da kolje.
EZE 21:21 Stegni se, udri nadesno, nalevo, kuda se god obrneš.
EZE 21:22 Jer ću i ja pljeskati rukama, i namiriću gnev svoj. Ja Gospod rekoh.
EZE 21:23 Još mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 21:24 A ti, sine čovečji, načini dva puta, kuda će doći mač cara vavilonskog; iz jedne zemlje neka izlaze oba; i izberi stranu, gde se počinje put gradski, izberi.
EZE 21:25 Načini put kojim će doći mač na Ravu sinova Amonovih, i u Judeju na tvrdi Jerusalim.
EZE 21:26 Jer će car vavilonski stati na rasputici, gde počinju dva puta, te će vračati, gladiće strele, pitaće likove, gledaće u jetru.
EZE 21:27 Nadesno će mu vračanje pokazati Jerusalim da namesti ubojne sprave, da otvori usta na klanje, da podigne glas podvikujući, da namesti ubojne sprave prema vratima, da načini opkope, da pogradi kule.
EZE 21:28 I učiniće se vračanje zaludno zakletima, a to će napomenuti bezakonje da se uhvate.
EZE 21:29 Zato ovako veli Gospod Gospod: Što napominjete svoje bezakonje, te se otkriva nevera vaša i gresi se vaši vide u svim delima vašim, za to što dođoste na pamet, bićete pohvatani rukom.
EZE 21:30 A ti, nečisti bezbožniče, kneže Izrailjev, kome dođe dan kad bi na kraju bezakonje,
EZE 21:31 ovako veli Gospod Gospod: Skini tu kapu i svrzi taj venac, neće ga biti; niskog ću uzvisiti a visokog ću poniziti.
EZE 21:32 Uništiću, uništiću, uništiću ga, i neće ga biti, dokle ne dođe onaj kome pripada, i njemu ću ga dati.
EZE 21:33 A ti, sine čovečji, prorokuj i reci: Ovako veli Gospod Gospod za sinove Amonove i za njihovu sramotu; reci dakle: mač, mač je izvučen, uglađen da kolje, da zatire, da seva,
EZE 21:34 dokle ti viđaju taštinu, dokle ti gataju laž, da te metnu na vratove pobijenim bezbožnicima, kojima dođe dan kad bi kraj bezakonju.
EZE 21:35 Ostavi mač u korice, na mestu gde si se rodio, u zemlji gde si postao, sudiću ti;
EZE 21:36 i izliću na te gnev svoj, ognjem gneva svog dunuću na te i predaću te u ruke žestokim ljudima, veštim u zatiranju.
EZE 21:37 Ognju ćeš biti hrana, krv će ti biti posred zemlje, nećeš se spominjati, jer ja Gospod rekoh.
EZE 22:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 22:2 A ti, sine čovečji, hoćeš li suditi, hoćeš li suditi gradu krvničkom? I hoćeš li mu pokazati sve gadove njegove?
EZE 22:3 Reci: Ovako veli Gospod Gospod: ide vreme gradu koji proliva krv u sebi i gradi gadne bogove sebi da se skvrni.
EZE 22:4 Skrivio si krvlju koju si prolio, i oskvrnio si se o gadne bogove svoje koje si načinio; i učinio si te se približiše dani tvoji, i došao si do godina svojih; zato ću učiniti od tebe rug među narodima i podsmeh po svim zemljama;
EZE 22:5 koje su blizu tebe i koje su daleko podsmevaće ti se, gadni imenom, veliki smetnjom!
EZE 22:6 Gle, knezovi Izrailjevi u tebi dadoše se da prolivaju krv svaki svom silom svojom.
EZE 22:7 Oca i mater preziru u tebi, čine krivo inostrancu usred tebe, siroti i udovici čine nasilje u tebi;
EZE 22:8 svete stvari moje prezireš, i subote moje skvrniš.
EZE 22:9 U tebi su opadači da prolivaju krv, i na gorama jedu u tebi, grdila čine usred tebe.
EZE 22:10 Golotinju očevu otkrivaju u tebi, ležu u tebi sa ženom za nečistote njene.
EZE 22:11 I jedan čini gad sa ženom bližnjeg svog; a drugi skvrni snahu svoju grdilom; a drugi siluje sestru svoju, kćer oca svog, u tebi.
EZE 22:12 Mito primaju u tebi da prolivaju krv; ujam i pridavak uzimaš, i tražiš dobitak od bližnjih svojih prevarom, a mene si zaboravio, govori Gospod Gospod.
EZE 22:13 Zato, evo, pljeskam rukama svojim radi tvog nepravednog dobitka, koji dobijaš, i radi krvi što je u tebi.
EZE 22:14 Hoće li se održati srce tvoje, ili ruke tvoje hoće li biti jake u one dane kad stanem raditi s tobom? Ja Gospod rekoh, i učiniću.
EZE 22:15 Jer ću te rasejati po narodima i razasuti po zemljama, i istrebiću nečistotu tvoju iz tebe.
EZE 22:16 I bićeš skvrnavan sobom pred narodima, i poznaćeš da sam ja Gospod.
EZE 22:17 Potom dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 22:18 Sine čovečji, dom Izrailjev posta mi droždina; svi su bronza i kositer i gvožđe i olovo u peći; droždina od srebra postaše.
EZE 22:19 Zato ovako veli Gospod Gospod: Što svi vi postaste droždina, zato, evo, ja ću vas skupiti u Jerusalim.
EZE 22:20 Kako se skuplja srebro i bronza i gvožđe i olovo i kositer usred peći, te se raspali oganj oko njega da se istopi, tako ću vas skupiti gnevom svojim i jarošću, i složivši rastopiću vas.
EZE 22:21 Da, skupiću vas, i raspaliću oko vas oganj gneva svog, i istopićete se usred njega.
EZE 22:22 Kako se topi srebro u peći, tako ćete se vi istopiti u njemu, i poznaćete da sam ja Gospod izlio gnev svoj na vas.
EZE 22:23 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 22:24 Sine čovečji, kaži joj: Ti si zemlja koja se nisi očistila; neće pasti na te dažd u dan gneva.
EZE 22:25 Proroci njeni složiše se u njoj, kao lav su, koji riče i grabi plen, žderu duše, otimaju blago i dragocene stvari, umnožavaju udovice usred nje.
EZE 22:26 Sveštenici njeni prestupaju zakon moj i skvrne moje svete stvari, ne razlikuju sveto od oskvrnjenog, i nečisto od čistog ne raspoznaju, kriju oči svoje od subota mojih, i bivam oskvrnjen među njima.
EZE 22:27 Knezovi su njeni usred nje kao vuci, koji grabe plen, prolivajući krv, gubeći duše sramotnog dobitka radi.
EZE 22:28 I proroci njeni mažu je nevaljalim krečem, viđaju taštinu i gataju im laž govoreći: Tako reče Gospod Gospod; a Gospod ne reče.
EZE 22:29 Narod zemaljski vara i otima, i siromahu i ubogome čini nasilje, i došljaku čini krivo.
EZE 22:30 I tražih među njima koji bi opravio ogradu i stao na prolomu preda me za tu zemlju, da je ne zatrem; ali ne nađoh nikoga.
EZE 22:31 Zato ću izliti na njih gnev svoj, ognjem jarosti svoje istrebiću ih, put njihov obratiću im na glavu, govori Gospod Gospod.
EZE 23:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 23:2 Sine čovečji, behu dve žene, kćeri jedne matere.
EZE 23:3 One se kurvahu u Misiru, u mladosti svojoj kurvahu se, onde im pipaše grudi, i onde im zgnječiše dojke devojačke.
EZE 23:4 A imena im behu, starijoj Ola, a sestri joj Oliva; one postaše moje, i rodiše sinove i kćeri. Imena im behu Ola Samariji, a Oliva Jerusalimu.
EZE 23:5 I Ola kad beše moja kurvaše se, i upaljivaše se za svojim milosnicima, Asircima susedima,
EZE 23:6 koji nošahu porfiru, i behu knezovi i vlastelji, sve lepi mladići, vitezovi, koji jahahu na konjima.
EZE 23:7 I udari u kurvanje s njima, koji svi behu najlepši između sinova asirskih, i za kojima se god upaljivaše, skvrnjaše se o sve gadne bogove njihove.
EZE 23:8 A ni s Misircima ne okani se kurvanja svog, jer spavahu s njom od mladosti njene i oni joj gnječiše devojačke dojke i s njom se kurvaše.
EZE 23:9 Zato je dadoh u ruke milosnicima njenim, u ruke Asircima, za kojima se upaljivaše.
EZE 23:10 Oni otkriše golotinju njenu, uzeše joj sinove i kćeri, a nju mačem ubiše; i ona izađe na glas među ženama kad sudove izvršiše na njoj.
EZE 23:11 A sestra njena Oliva, videći to, upaljivaše se još gore nego ona, i kurvarstvo njeno beše gore od kurvarstva sestre joj.
EZE 23:12 Upaljivaše se za Asircima, knezovima i vlasteljima, susedima, krasno odevenim, vitezima koji jahahu na konjima i svi behu lepi mladići.
EZE 23:13 I videh gde se oskvrni, i gde obe idu jednim putem.
EZE 23:14 I ova se još više kurvaše; jer kad bi videla ljude napisane na zidu, likove haldejske napisane crvenilom,
EZE 23:15 opasane pojasima po bedrima, sa šarenim kapama na glavi, koji svi behu na oči kao vojvode nalik na sinove vavilonske iz zemlje haldejske, svoje postojbine,
EZE 23:16 upaljivaše se za njima čim ih viđaše očima svojim, i slaše poslanike k njima u haldejsku.
EZE 23:17 I Vavilonjani dolažahu k njoj na postelju ljubavnu, i skvrnjahu je kurvarstvom svojim, i pošto bi se oskvrnila s njima, odvraćaše se duša njena od njih.
EZE 23:18 I kad otkri kurvarstva svoja i otkri golotinju svoju, odvrati se duša moja od nje kao što se odvrati duša moja od sestre njene.
EZE 23:19 Jer umnoži kurvarstva svoja opominjući se dana mladosti svoje kad se kurvaše u zemlji misirskoj,
EZE 23:20 i upaljivaše se za svojim milosnicima, u kojih je telo kao u magarca, i tečenje kao u konja.
EZE 23:21 I tako si se vratila na nevaljalstvo mladosti svoje kad ti pipahu grudi u Misiru radi devojačkih dojaka tvojih.
EZE 23:22 Za to, Olivo, ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću podignuti milosnike tvoje na te, one od kojih se odvratila duša tvoja, i dovešću ih na te od svuda,
EZE 23:23 Vavilonjane i sve Haldejce, Fekođane i Sojane i Kojane, sve Asirce s njima, lepe mladiće, knezove i vlastelje sve, vitezove i ljude čuvene, koji svi jašu na konjima.
EZE 23:24 I doći će na te s kolima i s kolicima i s točkovima i s mnoštvom naroda, i opkoliće te sa štitovima i štitićima i šlemovima; i njima ću dati sud da ti sude svojim sudom.
EZE 23:25 I staviću revnost svoju tebi na suprot, te će raditi s tobom gnevno, nos i uši odseći će ti, i šta te ostane pašće od mača, i uzeće sinove tvoje i kćeri tvoje, i šta te ostane proždreće oganj.
EZE 23:26 I svući će s tebe haljine, i uzeće krasni nakit tvoj.
EZE 23:27 Tako ću učiniti kraj grdilu tvom i tvom kurvanju u zemlji misirskoj, te nećeš podignuti očiju svojih k njima i nećeš se više sećati Misiraca.
EZE 23:28 Jer ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću te dati u ruke onima na koje mrziš, u ruke onima od kojih se odvratila duša tvoja.
EZE 23:29 I oni će raditi s tobom neprijateljski, i uzeće svu muku tvoju, i ostaviće te golu nagu, te će se otkriti golotinja kurvarstva tvog, i grdilo tvoje i kurvarstvo tvoje.
EZE 23:30 To ću ti učiniti što si se kurvala za narodima, što si se oskvrnila o njihove gadne bogove.
EZE 23:31 Putem sestre svoje išla si, zato ću dati čašu njenu tebi u ruku.
EZE 23:32 Ovako veli Gospod Gospod: Čašu sestre svoje ispićeš duboku i široku, bićeš podsmeh i rug, jer čaša mnogo bere.
EZE 23:33 Napunićeš se pijanstva i žalosti čašom pustošenja i zatiranja, čašom sestre svoje Samarije.
EZE 23:34 I ispićeš je i iscediti, i razbićeš je, i dojke ćeš svoje pokidati, jer ja rekoh, govori Gospod Gospod.
EZE 23:35 Zato ovako veli Gospod Gospod: Što si me zaboravila i bacila me za leđa svoja, za to i ti nosi grdilo svoje i kurvarstva svoja.
EZE 23:36 Po tom reče mi Gospod: Sine čovečji, hoćeš li suditi Oli i Olivi? Pokaži im gadove njihove,
EZE 23:37 da su činile preljubu i da je krv na rukama njihovim i da su činile preljubu s gadnim bogovima svojim i vodile kroz oganj sinove svoje koje su mi rodile, da ih jedu.
EZE 23:38 Još i ovo mi činiše: Skvrniše svetinju moju u isti dan, i subote moje przniše.
EZE 23:39 Jer zaklavši sinove svoje gadnim bogovima svojim dolaziše u svetinju moju istog dana da je oskvrne; i gle, tako činiše usred doma mog.
EZE 23:40 I još slaše po ljude da bi došli iz daleka, i oni, čim poslanik bi poslan k njima, gle, odmah dolaziše, i njih radi si se kupala, mazala oči svoje i kitila si se nakitom.
EZE 23:41 I sedala si na krasan odar, pred kojim beše sto postavljen, i na nj si metala kad moj i ulje moje.
EZE 23:42 I beše onde vika veselog mnoštva, i osim ljudi iz gomile dovođahu Saveje iz pustinje, koji im metahu narukvice na ruke i krasne vence na glave.
EZE 23:43 I rekoh za ostarelu u kurvarstvu: Još će se kurvati.
EZE 23:44 I dolažahu k njoj kao što idu k ženi kurvi; tako dolažahu k Oli i Olivi, ženama nevaljalim.
EZE 23:45 Zato će im pravedni ljudi suditi kao što se sudi ženama preljubočinicama i kao što se sudi onima koje prolivaju krv; jer su preljubočinice i krv je na rukama njihovim.
EZE 23:46 Zato ovako govori Gospod Gospod: Dovešću na njih ljudstvo, i daću ih da se zlostave i oplene.
EZE 23:47 I ljudstvo će ih zasuti kamenjem, i iseći će ih mačevima svojim; sinove će njihove i kćeri njihove pobiti, i kuće će njihove spaliti ognjem.
EZE 23:48 I tako ću ukinuti nevaljalstvo u zemlji, i naučiće se sve žene da ne rade po vašem nevaljalstvu.
EZE 23:49 I vrći će vaše nevaljalstvo na vas, i nosićete grehe gadnih bogova svojih, i poznaćete da sam ja Gospod Gospod.
EZE 24:1 Potom godine devete, desetog meseca, desetog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 24:2 Sine čovečji, zapiši ime ovog dana, ovog istog dana; u taj dan dođe car vavilonski na Jerusalim.
EZE 24:3 I kaži priču tom domu odmetničkom, i reci im: Ovako veli Gospod Gospod: pristavi lonac, pristavi, i nalij u nj vode.
EZE 24:4 Složi u nj delove, sve dobre delove, stegno i pleće, i napuni ga najboljih kostiju.
EZE 24:5 Uzmi najbolje iz stada, i naloži kosti ispod njega, i uzvari dobro da se i kosti raskuvaju u njemu.
EZE 24:6 Jer ovako veli Gospod Gospod: Teško gradu krvničkom, loncu, na kome stoji zagorel, s kog neće da siđe zagorel; povadi deo po deo; žreb da se ne baci za nj.
EZE 24:7 Jer je krv njegova usred njega; na go kamen metnu je, ne proli je na zemlju da se pokrije prahom.
EZE 24:8 Raspalivši gnev da učinim osvetu, metnuću krv njegovu na go kamen da se ne pokrije.
EZE 24:9 Zato ovako govori Gospod Gospod: Teško gradu krvničkom! I ja ću naložiti velik oganj.
EZE 24:10 Nanesi drva, i raspali oganj, neka se straši meso, začini korenjem, i kosti neka izgore.
EZE 24:11 Metni ga praznog na živo ugljevlje da se ugreje i izgori bronza njegova i da se stopi u njemu nečistota njegova i da nestane zagoreli njegove.
EZE 24:12 Lažima dosadio mi je; zato neće izaći iz njega mnoga zagorel njegova; u oganj će zagorel njegova.
EZE 24:13 U nečistoti je tvojoj grdilo tvoje; jer sam te čistio, ali se ti ne očisti; nećeš se više čistiti od nečistote svoje, dokle ne namirim gnev svoj nad tobom.
EZE 24:14 Ja Gospod govorih; doći će, i izvršiću; neću odustati niti ću žaliti niti ću se raskajati, po putevima tvojim i po delima tvojim sudiće ti, govori Gospod Gospod.
EZE 24:15 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 24:16 Sine čovečji, evo ja ću ti uzeti želju očiju tvojih zlom, ali ne tuži ni plači, niti suza roni.
EZE 24:17 Nemoj uzdisati, ne žali kako biva za mrtvim, metni kapu na glavu, i obuću svoju obuj na noge, i usta svojih nemoj pokriti i hleba ničijeg ne jedi.
EZE 24:18 I govorih ujutru narodu, a uveče mi umre žena; i sutradan učinih kako mi beše zapoveđeno.
EZE 24:19 I reče mi narod: Hoćeš li nam kazati šta nam je to što radiš?
EZE 24:20 I odgovorih im: Dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 24:21 Reci domu Izrailjevom: Ovako veli Gospod Gospod: evo, ja ću oskvrniti svetinju svoju, veličanstvo sile vaše, želju očiju vaših i šta je milo duši vašoj; i sinovi će vaši i kćeri vaše koje ostaviste pasti od mača.
EZE 24:22 I činićete kako ja činim: usta nećete pokriti i hleba ničijeg nećete jesti;
EZE 24:23 i kape će vam biti na glavama i obuća na nogama; nećete tužiti ni plakati, nego ćete sa bezakonja svojih čileti i uzdisaćete jedan s drugim.
EZE 24:24 I Jezekilj će vam biti znak: činićete sve što on čini; kad to dođe, poznaćete da sam ja Gospod Gospod.
EZE 24:25 A ti, sine čovečji, u onaj dan kad im uzmem silu njihovu, radost slave njihove, želju očiju njihovih i za čim teži duša njihova, sinove njihove i kćeri njihove,
EZE 24:26 u taj dan ko pobegne, neće li doći k tebi da ti donese glas?
EZE 24:27 U taj će se dan otvoriti usta tvoja prema onom ko pobegne, i govorićeš i nećeš više biti nem; i bićeš im znak, i oni će poznati da sam ja Gospod.
EZE 25:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 25:2 Sine čovečji, okreni lice svoje prema sinovima Amonovim i prorokuj na njih.
EZE 25:3 I reci sinovima Amonovim: Čujte reč Gospoda Gospoda: Ovako veli Gospod Gospod: Što si govorio: Aha! Za svetinju moju, što se oskvrni, i za zemlju Izrailjevu, što opuste, i za dom Judin, što otide u ropstvo;
EZE 25:4 zato, evo, ja ću te dati u nasledstvo istočnim narodima, i pogradiće u tebi dvorove sebi, i načiniće sebi kolibe u tebi; oni će jesti plodove tvoje i piti mleko tvoje.
EZE 25:5 I od Rave ću načiniti obor kamilama i od zemlje sinova Amonovih tor ovčiji, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 25:6 Jer ovako veli Gospod Gospod: Što si pljeskao rukama i lupao nogom i veselio se iz srca što si opustošio svu zemlju Izrailjevu,
EZE 25:7 zato, evo, ja ću dignuti ruku svoju na te, i daću te narodima da te plene, i istrebiću te između naroda i zatrću te između zemalja, i iskoreniću te, i poznaćeš da sam ja Gospod.
EZE 25:8 Ovako veli Gospod Gospod: Što govori Moav i Sir: Eto, dom je Judin kao svi narodi;
EZE 25:9 zato, evo, ja ću otvoriti stranu Moavovu od gradova, od gradova na međi, krasnu zemlju vet-jesimotsku, valmeonsku i Kirijat-ajimsku,
EZE 25:10 narodima istočnim iza zemlje sinova Amonovih, i daću im je u nasledstvo da nema spomena sinovima Amonovim među narodima.
EZE 25:11 I na Moavcima ću izvršiti svoje sudove, i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 25:12 Ovako veli Gospod Gospod: Što se Edom osveti domu Judinom i teško skrivi osvetivši im se,
EZE 25:13 zato ovako veli Gospod Gospod: Dignuću ruku svoju na edomsku i istrebiću iz nje i ljude i stoku, i obratiću je u pustoš, od Temana do Dedana pašće od mača.
EZE 25:14 I osvetiću se Edomcima rukom naroda svog Izrailja, i učiniće s Edomcima po gnevu mom i po jarosti mojoj, i poznaće moju osvetu, govori Gospod Gospod.
EZE 25:15 Ovako veli Gospod Gospod: Što Filisteji radiše iz osvete, i osvetiše se radujući se iz srca i potirući iz stare mržnje,
EZE 25:16 zato ovako veli Gospod Gospod: Evo ja ću dignuti ruku svoju na Filisteje, i istrebiću Hereteje, i potrću ostatak od primorja.
EZE 25:17 I učiniću na njima veliku osvetu karanjem gnevnim, i poznaće da sam ja Gospod kad izvršim osvetu svoju na njima.
EZE 26:1 A jedanaeste godine prvi dan meseca dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 26:2 Sine čovečji, što Tir govori za Jerusalim: Ha, ha! Razbiše se vrata narodima, obratiše se k meni, napuniću se kad opuste;
EZE 26:3 zato ovako veli Gospod Gospod: Evo mene na te, Tire, i dovešću mnoge narode na te kao da bih doveo more s valima njegovim.
EZE 26:4 I oni će obaliti zidove tirske i kule u njemu raskopati, i omešću prah njegov i pretvoriću ga u go kamen.
EZE 26:5 I postaće mesto da se razastiru mreže usred mora, jer ja govorih, veli Gospod Gospod, i biće grabež narodima.
EZE 26:6 I kćeri njegove po polju izginuće od mača, i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 26:7 Jer ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću dovesti na Tir Navuhodonosora, cara vavilonskog sa severa, cara nad carevima, s konjima i s kolima i s konjicima i s vojskama i mnogim narodom.
EZE 26:8 Kćeri tvoje po polju pobiće mačem, i načiniće prema tebi kule, i iskopaće opkope prema tebi, i podignuće prema tebi štitove.
EZE 26:9 I namestiće ubojne sprave prema zidovima tvojim, i razvaliće kule tvoje oružjem svojim.
EZE 26:10 Od mnoštva konja njegovih pokriće te prah, od praske konjika i točkova i kola zatrešće se zidovi tvoji, kad stane ulaziti na tvoja vrata kao što se ulazi u grad isprovaljivan.
EZE 26:11 Kopitima konja svojih izgaziće sve ulice tvoje, pobiće narod tvoj mačem, i stupovi sile tvoje popadaće na zemlju.
EZE 26:12 I popleniće blago tvoje i razgrabiti trg tvoj, i razvaliće zidove tvoje i lepe kuće tvoje razoriti, i kamenje tvoje i drva tvoja i prah tvoj baciće u vodu.
EZE 26:13 I prekinuću jeku pesama tvojih, i glas kitara tvojih neće se više čuti.
EZE 26:14 I učiniću od tebe go kamen, bićeš mesto gde se razastiru mreže, ne nećeš se više sazidati; jer ja Gospod govorih, veli Gospod Gospod.
EZE 26:15 Ovako veli Gospod Gospod Tiru: Neće li se zadrmati ostrva od praske padanja tvog, kad zajauču ranjenici, kad pokolj bude u tebi?
EZE 26:16 Svi će knezovi morski sići s prestola svojih i skinuće sa sebe plašte i svući sa sebe vezene haljine, i obući će se u strah; sedeće na zemlji, i drhtaće svaki čas i čuditi se tebi.
EZE 26:17 I naricaće za tobom i govoriće ti: Kako propade, slavni grade! U kome življahu pomorci, koji beše jak na moru, ti i stanovnici tvoji, koji strah zadavahu svima koji življahu u tebi.
EZE 26:18 Sad će se uzdrhtati ostrva kad padneš, i smešće se ostrva po moru od propasti tvoje.
EZE 26:19 Jer ovako veli Gospod Gospod: Kad te učinim pustim gradom, kao što su gradovi u kojima se ne živi, kad pustim na te bezdanu, i velika te voda pokrije,
EZE 26:20 i kad te svalim s onima koji silaze u jamu k starom narodu, i namestim te na najdonjim krajevima zemlje, u pustinji staroj s onima koji silaze u jamu, da se ne živi u tebi, tada ću opet postaviti slavu u zemlji živih.
EZE 26:21 Učiniću da budeš strahota kad te nestane, i tražiće te i nećeš se naći do veka, govori Gospod Gospod.
EZE 27:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 27:2 I ti sine čovečji, nariči za Tirom,
EZE 27:3 i reci Tiru, koji stoji na ulasku morskom, koji trguje s narodima na mnogim ostrvima: Ovako veli Gospod Gospod: Tire, ti govoraše: Ja sam sasvim lep.
EZE 27:4 Međe su ti u srcu morskom; koji te zidaše, načiniše te sasvim lepim.
EZE 27:5 Od jela senirskih gradiše ti daske, kedre s Livana uzimaše da ti grade stupove.
EZE 27:6 Od hrastova vasanskih gradiše ti vesla, sedišta ti gradiše od slonove kosti i od šimšira s ostrva kitejskih.
EZE 27:7 Tanko platno misirsko izmetano razapinjao si da su ti jedra; porfirom i skerletom s ostrva eliskih pokrivao si se.
EZE 27:8 Stanovnici sidonski i arvadski behu ti veslari; mudraci tvoji, Tire, što behu u tebi, behu ti krmari.
EZE 27:9 Starešine i mudraci gevalski opravljahu u tebi šta bi ti se pokvarilo; sve lađe morske i lađari behu u tebi trgujući s tobom.
EZE 27:10 Persijanci i Ludeji i Puteji behu u vojsci tvojoj tvoji vojnici; štitove i šlemove vešahu u tebi; oni te ukrašavahu.
EZE 27:11 Sinovi arvadski s tvojom vojskom behu na zidovima tvojim unaokolo, i Gamadeji behu u kulama tvojim, štitove svoje vešahu na zidovima tvojim unaokolo, oni ti dovršivahu lepotu.
EZE 27:12 Tarsis trgovaše s tobom mnogim svakojakim blagom; sa srebrom, s gvožđem, s kositerom i s olovom dolažahu na sajmove tvoje.
EZE 27:13 Javan, Tuval i Meseh behu tvoji trgovci; s dušama ljudskim i sudima bronzanim dolažahu na sajmove tvoje.
EZE 27:14 A koji su od doma Togarminog, s konjima i konjicima i mazgama dolažahu na sajmove tvoje.
EZE 27:15 Sinovi Dedanovi behu trgovci tvoji, mnogih ostrva trgovina beše u tvojim rukama; kosti slonove i drvo evenovo donošahu ti u promenu.
EZE 27:16 Sirija trgovaše s tobom mnoštvom dela tvojih, dolažaše na sajmove tvoje sa smaragdom i porfirom i uzvodom i tankim platnom, i koralom i ahatom.
EZE 27:17 Juda i zemlja Izrailjeva behu tvoji trgovci, dolažahu na sajmove tvoje sa pšenicom minitskom i finičkom i medom i uljem i balsamom.
EZE 27:18 Damask trgovaše s tobom mnoštvom dela tvojih, mnoštvom svakog blaga, vinom helvonskim i belom vunom.
EZE 27:19 I Dan i Javan i Mosel dolažahu na sajmove tvoje; urađeno gvožđe i kasiju i cimet menjahu s tobom.
EZE 27:20 Dedan trgovaše s tobom skupocenim prostirkama za kola.
EZE 27:21 Arapi i svi knezovi kidarski trgovahu s tobom; s jaganjcima i ovnovima i jarcima dolažahu na sajmove tvoje.
EZE 27:22 Trgovci savski i ramski trgovahu s tobom; dolažahu na sajmove tvoje sa svakojakim mirisima i svakojakim dragim kamenjem i zlatom.
EZE 27:23 Haran i Kana i Eden, trgovci savski, Asur i Hilmad trgovahu s tobom.
EZE 27:24 Ti trgovahu s tobom svakojakim stvarima, porfirom i uzvodom i kovčezima bogatih nakita, koji se svezivahu užima i behu od kedra.
EZE 27:25 Lađe tarsiske behu prve u tvojoj trgovini, i ti beše veoma pun i veoma slavan u srcu morskom.
EZE 27:26 Veslari tvoji odvezoše te na pučinu; vetar istočni razbi te usred mora.
EZE 27:27 Blago tvoje i sajmovi tvoji, trgovina tvoja, lađari tvoji i krmari tvoji i koji opravljahu kvarne lađe tvoje, i trgovci tvoji i svi vojnici tvoji i sav narod što beše u tebi pašće u srce moru kad ti propadneš.
EZE 27:28 Od vike tvojih krmara uskolebaće se vali morski.
EZE 27:29 I izaći će iz loža svojih svi veslari, lađari, svi krmari morski, i staće na zemlju.
EZE 27:30 I povikaće za tobom glasno i zaridati gorko, i posuće prahom glave svoje i po pepelu će se valjati.
EZE 27:31 I za tobom će se načiniti ćelavi, i pripasaće kostret, i plakaće za tobom gorko iz srca, i gorko će ridati.
EZE 27:32 I za tobom će zapevati u žalosti svojoj i naricaće za tobom: Ko je bio kao Tir, oboreni usred mora?
EZE 27:33 Kad izlažahu trgovi tvoji iz mora, sitio si mnoge narode, mnoštvom svog bogatstva i trgovine svoje obogaćivao si careve zemaljske.
EZE 27:34 Kad te razbi more na dubokoj vodi, trgovina tvoja i sav narod tvoj u tebi pade.
EZE 27:35 Svi ostrvljani prepadoše se od tebe, i carevi njihovi uzdrhtaše se i prebledeše u licu.
EZE 27:36 Trgovci po narodima zazviždaše nad tobom: postao si strahota, i neće te biti do veka.
EZE 28:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 28:2 Sine čovečji, reci knezu tirskom: Ovako veli Gospod Gospod: Što se ponese srce tvoje, te veliš: Ja sam Bog, sedim na prestolu Božjem usred mora; a čovek si a ne Bog, i izjednačuješ srce svoje sa srcem Božjim;
EZE 28:3 Eto mudriji si od Danila, nikakva tajna nije sakrivena od tebe;
EZE 28:4 Stekao si blago mudrošću svojom i razumom svojim, i nasuo si zlata i srebra u riznice svoje;
EZE 28:5 Veličinom mudrosti svoje u trgovini svojoj umnožio si blago svoje, te se ponese srce tvoje blagom tvojim;
EZE 28:6 Zato ovako veli Gospod Gospod: Što izjednačuješ srce svoje sa srcem Božjim,
EZE 28:7 Zato, evo, ja ću dovesti na tebe inostrance najljuće između naroda, i oni će istrgnuti mačeve svoje na lepotu mudrosti tvoje, i ubiće svetlost tvoju.
EZE 28:8 Svaliće te u jamu i umrećeš usred mora smrću pobijenih.
EZE 28:9 Hoćeš li pred krvnikom svojim kazati: Ja sam Bog, kad si čovek, a ne Bog u ruci onog koji će te ubiti?
EZE 28:10 Umrećeš smrću neobrezanih od ruke tuđinske; jer ja rekoh, govori Gospod Gospod.
EZE 28:11 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 28:12 Sine čovečji, nariči za carem tirskim, i reci mu: Ovako veli Gospod Gospod: Ti si pečat savršenstva, pun si mudrosti, i sasvim si lep.
EZE 28:13 Bio si u Edemu, vrtu Božjem; pokrivalo te je svako drago kamenje: sarad, topaz, dijamant, hrisolit, onih, jaspis, safir, karbunkul, smaragd i zlato; onaj dan kad si se rodio načinjeni ti biše bubnji tvoji i svirale.
EZE 28:14 Ti si bio heruvim, pomazan da zaklanjaš; i ja te postavih; ti beše na svetoj gori Božijoj, hođaše posred kamenja ognjenog.
EZE 28:15 Savršen beše na putevima svojim od dana kad se rodi dokle se ne nađe bezakonje na tebi.
EZE 28:16 Od mnoštva trgovine svoje napunio si se iznutra nasilja, i grešio si; zato ću te baciti kao nečistotu s gore Božje, i zatrću te između kamenja ognjenog, heruvime zaklanjaču!
EZE 28:17 Srce se tvoje ponese lepotom tvojom, ti pokvari mudrost svoju svetlošću svojom; baciću te na zemlju, pred careve ću te položiti da te gledaju.
EZE 28:18 Od mnoštva bezakonja svog, od nepravde u trgovini svojoj oskvrnio si svetinju svoju; zato ću izvesti oganj ispred tebe, koji će te proždreti, i obratiću te u pepeo na zemlji pred svima koji te gledaju.
EZE 28:19 Svi koji te poznaju među narodima prepašće se od tebe; bićeš strahota, i neće te biti do veka.
EZE 28:20 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 28:21 Sine čovečji, okreni lice svoje prema Sidonu, i prorokuj protiv njega,
EZE 28:22 i reci: Ovako veli Gospod Gospod: Evo me na tebe, Sidone, i proslaviću se usred tebe, i poznaće se da sam ja Gospod kad izvršim sudove na njemu i posvetim se u njemu.
EZE 28:23 I poslaću pomor u nj, i krv na ulice njegove, i pobijeni će padati usred njega od mača, koji će navaliti na njih sa svih strana, i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 28:24 I neće više biti domu Izrailjevom trn koji bode ni žalac koji zadaje bol više od svih suseda njihovih, koji ih plene; i poznaće da sam ja Gospod Gospod.
EZE 28:25 Ovako veli Gospod Gospod: Kad skupim dom Izrailjev iz naroda među koje su rasejani, i posvetim se u njima pred narodima i nasele se u svojoj zemlji koju dadoh sluzi svom Jakovu,
EZE 28:26 tada će živeti u njoj bez straha, i gradiće kuće, i sadiće vinograde, i živeće bez straha kad izvršim sudove na svima koji ih pleniše sa svih strana, i poznaće da sam ja Gospod Bog njihov.
EZE 29:1 Godine desete, desetog meseca, dvanaestog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 29:2 Sine čovečji, okreni lice svoje prema Faraonu caru misirskom, i prorokuj protiv njega i protiv svega Misira.
EZE 29:3 Govori i reci: Ovako veli Gospod Gospod: evo me na te, Faraone care misirski, zmaju veliki što ležiš usred reka svojih, koji reče: Moja je reka; ja sam je načinio sebi.
EZE 29:4 Zato ću ti metnuti u čeljusti udicu, i učiniću da se ribe u rekama tvojim nahvataju na krljušti tvoje; i izvući ću te iz reka tvojih i sve ribe iz reka tvojih nahvatane na krljušti tvoje.
EZE 29:5 I ostaviću u pustinji tebe i sve ribe iz tvojih reka, i pašćeš na zemlju i nećeš se pokupiti ni sabrati, zverima zemaljskim i pticama nebeskim daću te da te jedu.
EZE 29:6 I svi će stanovnici misirski poznati da sam ja Gospod. Jer su štap od trske domu Izrailjevom.
EZE 29:7 Kad te uhvatiše u ruku, ti se slomi i raseče im sve rame; a kad se nasloniše na te, ti se prebi i probode im sva bedra.
EZE 29:8 Zato ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću pustiti na te mač, i istrebiću iz tebe ljude i stoku.
EZE 29:9 I zemlja će se misirska opustošiti i biti pusta, i poznaće se da sam ja Gospod, jer reče: Moja je reka, i ja sam je načinio.
EZE 29:10 Zato evo me na tebe i na reke tvoje, i obratiću zemlju misirsku u pustoš i samu pustinju, od kule sinske do međe etiopske.
EZE 29:11 Neće prelaziti preko nje nogom svojom čovek, niti će živinče nogom svojom prelaziti preko nje, i neće se živeti u njoj četrdeset godina.
EZE 29:12 I učiniću od zemlje misirske pustoš među zemljama opustošenim, i gradovi će njeni među pustim gradovima biti pustoš četrdeset godina, i rasejaću Misirce među narode i razasuću ih po zemljama.
EZE 29:13 Jer ovako veli Gospod Gospod: Posle četrdeset godina skupiću Misirce iz naroda u koje budu rasejani.
EZE 29:14 I povratiću roblje misirsko, i dovešću ih opet u zemlju Patros, na postojbinu njihovu, i onde će biti malo carstvo.
EZE 29:15 Malo će biti mimo ostalih carstava, niti će se više uzdignuti nad narode, jer ću ih smanjiti da ne vladaju narodima.
EZE 29:16 I neće više biti domu Izrailjevom uzdanica da napominje bezakonje kad bi gledali za njima; i poznaće da sam ja Gospod Gospod.
EZE 29:17 A dvadeset sedme godine, prvog meseca, prvog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 29:18 Sine čovečji, Navuhodonosor car vavilonski zadade vojsci svojoj tešku službu protiv Tira; svaka glava oćelavi i svako se rame odre, a plate ne bi ni njemu ni vojsci njegovoj od Tira za službu kojom služiše protiv njega.
EZE 29:19 Zato ovako veli Gospod Gospod: Evo ja dajem Navuhodonosoru caru vavilonskom zemlju misirsku, i on će odvesti narod i odneti plen i pograbiti grabež, i to će biti plata njegovoj vojsci.
EZE 29:20 Za trud kojim se trudio oko toga dadoh mu zemlju misirsku, jer se za me trudiše, govori Gospod Gospod.
EZE 29:21 U onaj ću dan učiniti da naraste rog domu Izrailjevom, i tebi ću otvoriti usta među njima, i znaće da sam ja Gospod.
EZE 30:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 30:2 Sine čovečji prorokuj i reci: Ovako veli Gospod Gospod: Ridajte: Jaoh dana!
EZE 30:3 Jer je blizu dan, blizu je dan Gospodnji, oblačan dan, vreme narodima.
EZE 30:4 I mač će doći na Misir, i strah će biti u etiopskoj, kad stanu padati pobijeni u Misiru, kad se zarobi mnoštvo njegovo i raskopaju se temelji njegovi.
EZE 30:5 Etiopljani i Puteji i Ludeji i sva mešavina i Huveji i sinovi zemalja među kojima je vera, pašće s njima od mača.
EZE 30:6 Ovako veli Gospod: Pašće koji podupiru Misir, i ponos sile njegove oboriće se, od kule sinske pašće u njemu, govori Gospod Gospod.
EZE 30:7 I biće pusti među pustim zemljama, i gradovi će njegovi biti među pustim gradovima.
EZE 30:8 I poznaće da sam ja Gospod kad zapalim oganj u Misiru i svi se pomoćnici njegovi satru.
EZE 30:9 U onaj će dan izaći poslanici od mene na lađama da uplaše etiopsku bezbrižnu, i biće među njima strah velik kao dana misirskog; jer evo, ide.
EZE 30:10 Ovako veli Gospod Gospod: Pogubiću mnoštvo misirsko rukom Navuhodonosora cara vavilonskog.
EZE 30:11 On i narod njegov s njim, najljući između naroda, biće dovedeni da zatru zemlju, i izvući će mačeve svoje na Misir i napuniće zemlju pobijenih.
EZE 30:12 I isušiću reke, i predaću zemlju u ruke zlim ljudima; i opusteću zemlju i šta je u njoj rukom tuđinskom. Ja Gospod govorih.
EZE 30:13 Ovako veli Gospod Gospod: i gadne ću bogove potrti, i istrebiću likove u Nofu, i neće više biti kneza iz zemlje misirske, i pustiću strah u zemlju misirsku.
EZE 30:14 I opustošiću Patros, i upaliću Soan, i izvršiću sud na Novu.
EZE 30:15 I izliću gnev svoj na Sin, grad misirski, i istrebiću ljudstvo u Novu.
EZE 30:16 Kad zapalim oganj u Misiru, ljuto će se uzmučiti Sin, i Nov će se raspasti, i Nof će biti u teskobi svaki dan.
EZE 30:17 Mladići avinski i pi-vesetski pašće od mača, a devojke će otići u ropstvo.
EZE 30:18 I u Tafnesu će pomrknuti dan kad polomim onde prevornice misirske i nestane u njemu ponosa sile njegove; oblak će ga pokriti; a kćeri će njegove otići u ropstvo.
EZE 30:19 I izvršiću sudove na Misiru, i oni će poznati da sam ja Gospod.
EZE 30:20 Opet jedanaeste godine, prvog meseca, sedmog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 30:21 Sine čovečji, slomih mišicu Faraonu caru misirskom, i eto neće se zaviti da se leči, neće se metnuti zavoj niti će se zaviti da bi se okrepila i mogla držati mač.
EZE 30:22 Zato ovako veli Gospod Gospod: Evo me na Faraona cara misirskog, i slomiću mu mišice, i zdravu i slomljenu, i izbiću mu mač iz ruke.
EZE 30:23 I rasejaću Misirce po narodima, i razasuću ih po zemljama.
EZE 30:24 I ukrepiću mišicu caru vavilonskom, i daću mu u ruku svoj mač, i polomiću mišice Faraonu, i ječaće pred njim kao što ječi čovek ranjen na smrt.
EZE 30:25 Da, ukrepiću mišice caru vavilonskom, a Faraonu će mišice klonuti, i poznaće se da sam ja Gospod, kad dam mač svoj u ruku caru vavilonskom da njim zamahne na zemlju misirsku.
EZE 30:26 I rasejaću Misirce među narodima i razasuću ih po zemljama, i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 31:1 A jedanaeste godine, trećeg meseca, prvog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 31:2 Sine čovečji, kaži Faraonu caru misirskom i narodu njegovom: Na šta si nalik u veličini svojoj?
EZE 31:3 Eto, Asirac beše kedar na Livanu, lepih grana i debelog hlada i visokog rasta, kome vrhovi behu među gustim granama.
EZE 31:4 Voda ga odgoji, bezdana ga uzvisi; ona rekama svojim tečaše oko njegovog stabla i puštaše potoke svoje k svim drvetima poljskim.
EZE 31:5 Zato rast njegov nadvisi sva drveta poljska, i umnožiše se grane njegove, i od mnoštva vode raširiše se odvode njegove kad ih puštaše.
EZE 31:6 Na granama njegovim vijahu gnezda sve ptice nebeske, i pod granama njegovim sve zveri poljske ležahu se, i u hladu njegovom seđahu svi veliki narodi.
EZE 31:7 I beše lep veličinom svojom i dužinom grana svojih, jer mu koren beše kod velike vode.
EZE 31:8 Kedri u vrtu Božjem ne mogahu ga zakloniti, jele ne mogahu se izjednačiti s njegovim granama, i javori ne behu kao ogranci njegovi; nijedno drvo u vrtu Božjem ne beše na lepotu tako kao on.
EZE 31:9 Učinih ga lepog mnoštvom grana da mu zaviđahu sva drveta edemska što behu u vrtu Božjem.
EZE 31:10 Zato ovako veli Gospod Gospod: Što je visok narastao, i digao vrh svoj među guste grane, i srce se njegovo ponelo visinom njegovom,
EZE 31:11 zato ga dadoh u ruku najsilnijem među narodima da čini s njim šta hoće, odvrgoh ga za bezbožnost njegovu.
EZE 31:12 I tuđinci, najljući između naroda, posekoše ga i ostaviše ga; grane mu popadaše po gorama i po svim dolinama, i ogranci mu se izlomiše po svim potocima na zemlji; i svi narodi zemaljski otidoše iz hlada njegovog i ostaviše ga.
EZE 31:13 Na izvaljenom panju njegovom stanuju sve ptice nebeske, i na granama su njegovim sve zveri poljske,
EZE 31:14 da se ne ponosi visinom svojom ni jedno drvo kraj vode i ne diže vrha svog među guste grane, i od svih što se natapaju da se ni jedno ne uzda u sebe radi svoje veličine; jer su svi predani na smrt, bačeni u najdonji kraj zemlje među sinove ljudske s onima koji silaze u jamu.
EZE 31:15 Ovako veli Gospod Gospod: U koji dan siđe u grob, učinih žalost, pokrih bezdanu njega radi, i ustavih reke njene, i velika voda stade, i rascvelih za njim Livan, i sva drveta poljska povenuše za njim.
EZE 31:16 Praskom padanja njegovog ustresoh narode, kad ga svalih u grob s onima koji silaze u jamu; i utešiše se na najdonjoj strani zemlje sva drveta edemska, što je najbolje i najlepše na Livanu, sva što se natapahu.
EZE 31:17 I oni siđoše s njim u grob k onima što su pobijeni mačem, i mišica njegova, i koji seđahu u hladu njegovom među narodima.
EZE 31:18 Na koje si među drvetima edemskim nalik slavom i veličinom? Ali ćeš biti oboren s drvetima edemskim u najdonji kraj zemlje, među neobrezanima ćeš ležati, s onima koji su pobijeni mačem. To je Faraon i sav narod njegov, govori Gospod Gospod.
EZE 32:1 Opet dvanaeste godine, dvanaestog meseca, prvog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 32:2 Sine čovečji, nariči za Faraonom carem misirskim, i reci mu: Ti si kao lavić među narodima i kao zmaj u moru, i prolaziš reke svoje i mutiš vodu nogama svojim i gaziš po rekama njenim.
EZE 32:3 Ovako veli Gospod Gospod: Razapeću ti mrežu svoju sa zborom mnogih naroda, i izvući će te u mojoj mreži.
EZE 32:4 I ostaviću te na zemlji, i baciću te u polje, i pustiću sve ptice nebeske da sedaju na te, i nasitiću tobom zveri sa sve zemlje.
EZE 32:5 I razmetnuću meso tvoje po gorama i napuniću doline gomilama od tebe.
EZE 32:6 I zemlju gde plivaš napojiću krvlju tvojom do vrh gora, i potoci će biti puni tebe.
EZE 32:7 I kad te ugasim, zastreću nebo, i zvezde na njemu pomračiti, sunce ću zakloniti oblakom, i mesec neće svetliti svetlošću svojom.
EZE 32:8 Sva ću svetla videla na nebu pomračiti za tobom, i pustiću tamu na tvoju zemlju, govori Gospod Gospod.
EZE 32:9 I ustrašiću srce mnogih naroda kad objavim propast tvoju među narodima, po zemljama kojih ne znaš.
EZE 32:10 I udiviću tobom mnoge narode, i carevi će se njihovi zgroziti od tebe, kad mahnem mačem svojim pred njima, i drhtaće svaki čas svaki za dušu svoju u dan kad padneš.
EZE 32:11 Jer ovako veli Gospod Gospod: Mač cara vavilonskog doći će na te.
EZE 32:12 Mačevima junačkim povaljaću mnoštvo tvoje, mačevima najljućih između naroda. Oni će razoriti ponos Misiru, i sve će se mnoštvo njegovo potrti.
EZE 32:13 I potrću svu stoku njegovu pokraj velikih voda, te ih neće više mutiti noga čovečija niti će ih papak od kakve životinje mutiti.
EZE 32:14 Tada ću stišati vodu njihovu, i učiniću da potoci njihovi teku kao ulje, govori Gospod Gospod.
EZE 32:15 Kad opustim zemlju misirsku i ona bude bez svega što je u njoj, i pobijem sve koji žive u njoj, tada će poznati da sam ja Gospod.
EZE 32:16 Ovo je naricanje što će se naricati; tako će naricati kćeri narodne, za Misirom i za svim mnoštvom njegovim naricaće, govori Gospod Gospod.
EZE 32:17 Po tom dvanaeste godine, petnaesti dan istog meseca, dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 32:18 Sine čovečji, nariči za mnoštvom misirskim, i svali njih i kćeri jakih naroda u najdonji kraj zemlje s onima koji silaze u jamu.
EZE 32:19 Od koga si lepši? Siđi i lezi s neobrezanima.
EZE 32:20 Pašće posred pobijenih mačem, mač je dat, vucite ga i sve mnoštvo njegovo.
EZE 32:21 Govoriće mu najhrabriji junaci isred groba s pomoćnicima njegovim, koji siđoše i leže neobrezani, pobijeni mačem.
EZE 32:22 Onde je Asirac i sav zbor njegov, grobovi su mu oko njega, svi su pobijeni, pali od mača.
EZE 32:23 Grobovi su mu u dnu jame, a zbor mu je oko njegovog groba; svi su pobijeni, pali od mača, koji zadavahu strah zemlji živih.
EZE 32:24 Onde je Elam i sve mnoštvo njegovo oko njegovog groba; svi su pobijeni, pali od mača, koji siđoše neobrezani na najdonji kraj zemlje, koji zadavahu strah zemlji živih; i nose sramotu svoju s onima koji silaze u jamu.
EZE 32:25 Među pobijenima namestiše postelju njemu i svemu mnoštvu njegovom, grobovi su mu oko njega, svi su neobrezani pobijeni mačem, koji zadavahu strah zemlji živih; i nose sramotu svoju s onima koji silaze u jamu, metnuti su među pobijene.
EZE 32:26 Onde je Meseh, Tuval i sve mnoštvo njegovo, grobovi su mu oko njega, svi su neobrezani pobijeni mačem, koji zadavahu strah zemlji živih.
EZE 32:27 Ali ne leže među junacima koji padoše između neobrezanih, koji siđoše u grob s oružjem svojim, i metnuše mačeve pod glave svoje, i bezakonje njihovo leži na kostima njihovim, ako i behu junaci strašni na zemlji živih.
EZE 32:28 I ti ćeš se satrti među neobrezanima, i ležaćeš kod pobijenih mačem.
EZE 32:29 Onde je Edom, carevi njegovi i svi knezovi njegovi, koji su sa silom svojom metnuti među pobijene mačem; leže među neobrezanima i s onima koji siđoše u jamu.
EZE 32:30 Onde su svi knezovi severni i svi Sidonci, koji siđoše k pobijenima sa strahom svojim, stideći se sile svoje; i leže neobrezani s onima koji su pobijeni mačem, i nose sramotu svoju s onima koji siđoše u jamu.
EZE 32:31 Njih će videti Faraon, i utešiće se za svim mnoštvom svojim, Faraon i sva vojska njegova, pobijeni mačem, govori Gospod Gospod.
EZE 32:32 Jer zadadoh svoj strah zemlji živih, i Faraon će i sve mnoštvo njegovo ležati među neobrezanima s onima koji su pobijeni mačem, govori Gospod Gospod.
EZE 33:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 33:2 Sine čovečji, govori sinovima naroda svog, i kaži im: Kad pustim na koju zemlju mač, ako narod one zemlje uzme koga između sebe, i postave ga sebi za stražara,
EZE 33:3 i on videvši mač gde ide na zemlju zatrubi u trubu, i opomene narod,
EZE 33:4 ako se ko čuvši trubu ne uzme na um, i mač došavši pogubi ga, krv će njegova biti na njegovoj glavi.
EZE 33:5 Jer ču glas trubni, i ne uze se na um, krv će njegova biti na njemu; da se uze na um, sačuvao bi dušu svoju.
EZE 33:6 Ako li stražar videvši mač gde ide ne zatrubi u trubu i narod ne bude opomenut, a mač došav pogubi koga između njih, taj će poginuti za svoje bezakonje, ali ću krv njegovu iskati iz ruke stražareve.
EZE 33:7 I tebe, sine čovečji, tebe postavih stražarem domu Izrailjevom; slušaj dakle reč iz mojih usta i opominji ih od mene.
EZE 33:8 Kad kažem bezbožniku: Bezbožniče, poginućeš; a ti ne progovoriš i ne opomeneš bezbožnika da se prođe puta svog; taj će bezbožnik poginuti za svoje bezakonje; ali ću krv njegovu iskati iz tvoje ruke.
EZE 33:9 Ako li ti opomeneš bezbožnika da se vrati sa svog puta, a on se ne vrati sa svog puta, on će poginuti za svoje bezakonje, a ti ćeš sačuvati dušu svoju.
EZE 33:10 Zato ti, sine čovečji, reci domu Izrailjevom: Vi govorite ovako i kažete: Prestupi naši i gresi naši na nama su, i s njih propadamo; kako bismo živeli?
EZE 33:11 Reci im: Tako bio ja živ, govori Gospod Gospod, nije mi milo da umre bezbožnik, nego da se vrati bezbožnik sa svog puta i bude živ; vratite se, vratite se sa zlih puteva svojih, jer zašto da mrete, dome Izrailjev?
EZE 33:12 Zato ti, sine čovečji, reci sinovima naroda svog: Pravednog neće izbaviti pravda njegova kad zgreši, i bezbožnik neće propasti sa bezbožnosti svoje kad se vrati od bezbožnosti svoje, kao što pravednik ne može s nje živeti kad zgreši.
EZE 33:13 Kad kažem pravedniku da će doista živeti, a on se pouzda u pravdu svoju pa učini nepravdu, od sve pravde njegove ništa se neće spomenuti, nego će poginuti s nepravde svoje koju učini.
EZE 33:14 A kad kažem bezbožniku: Doista ćeš poginuti, a on se obrati od greh svog i stane činiti sud i pravdu,
EZE 33:15 i vrati bezbožnik zalog, i vrati šta je oteo, i stane hoditi po uredbama životnim ne čineći bezakonja, doista će biti živ, neće umreti.
EZE 33:16 Od svih greha što je zgrešio ništa mu se neće spomenuti; činio je sud i pravdu, doista će živ biti.
EZE 33:17 A sinovi naroda tvog govore: Nije prav put Gospodnji; a njihov put nije prav.
EZE 33:18 Kad se pravednik odvrati od pravde svoje i učini nepravdu, poginuće s toga.
EZE 33:19 A kad se bezbožnik odvrati od svoje bezbožnosti i učini sud i pravdu, on će živ biti s toga.
EZE 33:20 A vi govorite: Nije prav put Gospodnji. Sudiću vam, dome Izrailjev, svakome po putevima njegovim.
EZE 33:21 A dvanaeste godine robovanja našeg, desetog meseca, petog dana dođe k meni jedan koji uteče iz Jerusalima, i reče: Uze se grad.
EZE 33:22 A ruka Gospodnja dođe nada me uveče pre nego dođe onaj što pobeže, i otvori mi usta dokle onaj dođe k meni ujutru; otvoriše mi se usta, te više ne ćutah.
EZE 33:23 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
EZE 33:24 Sine čovečji, koji žive u onim pustolinama u zemlji Izrailjevoj govore i kažu: Avram beše jedan, i nasledi ovu zemlju; a nas je mnogo; nama je data ova zemlja u nasledstvo.
EZE 33:25 Zato im reci: Ovako veli Gospod Gospod: Jedete s krvlju, i oči svoje podižete ka gadnim bogovima svojim, i krv prolivate, i hoćete da nasledite zemlju?
EZE 33:26 Opirete se na mač svoj, činite gadove, i skvrnite svaki ženu bližnjeg svog, i hoćete da nasledite zemlju?
EZE 33:27 Ovako im reci: Ovako veli Gospod Gospod: Tako ja živ bio, koji su u pustolinama, pašće od mača; i koji je u polju, zverima ću ga dati da ga izjedu; a koji su po gradovima i po pećinama, od pomora će pomreti.
EZE 33:28 Tako ću sasvim opusteti tu zemlju, i nestaće ponosa sile njene, i opusteće gore Izrailjeve da neće niko prolaziti.
EZE 33:29 I oni će poznati da sam ja Gospod kad zemlju sasvim opustim za sve gadove njihove što činiše.
EZE 33:30 A o tebi, sine čovečji, sinovi naroda tvog kazuju o tebi uza zidove i na vratima kućnim, i govore jedan drugom, svaki bratu svom, i vele: Hodite i čujte kakva reč dođe od Gospoda.
EZE 33:31 I dolaze k tebi kao kad se narod skuplja, i narod moj seda pred tobom, i sluša reči tvoje, ali ih ne izvršuje; u ustima su im ljupke, a srce njihovo ide za svojim lakomstvom.
EZE 33:32 I gle, ti si im kao ljupka pesma, kao čovek lepog glasa i koji dobro svira; slušaju reči tvoje, ali ih ne izvršuju.
EZE 33:33 Ali kad to dođe, a evo ide, onda će poznati da je bio prorok među njima.
EZE 34:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 34:2 Sine čovečji, prorokuj protiv pastira Izrailjevih, prorokuj i reci tim pastirima: Ovako veli Gospod Gospod: Teško pastirima Izrailjevim koji pasu sami sebe! Ne treba li stado da pasu pastiri?
EZE 34:3 Pretilinu jedete i vunom se odevate, koljete tovno, stada ne pasete.
EZE 34:4 Slabih ne krepite, i bolesne ne lečite, ranjene ne zavijate, odagnane ne dovodite natrag, izgubljene ne tražite, nego silom i žestinom gospodarite nad njima.
EZE 34:5 I raspršaše se nemajući pastira, i raspršavši se postaše hrana svim zverima poljskim.
EZE 34:6 Ovce moje lutaju po svim gorama i po svim visokim humovima; i po svoj zemlji raspršane su ovce moje, i nema nikoga da pita za njih, nikoga da ih traži.
EZE 34:7 Zato, pastiri, čujte reč Gospodnju;
EZE 34:8 tako ja bio živ, govori Gospod Gospod, što stado moje posta grabež, i ovce moje postaše hrana svim zverima poljskim nemajući pastira, i pastiri moji ne traže stada mog, nego pastiri pasu sami sebe, a stada mog ne pasu;
EZE 34:9 zato, pastiri, čujte reč Gospodnju;
EZE 34:10 ovako veli Gospod Gospod: Evo me na te pastire, i iskaću stado svoje iz njihovih ruku, i neću im dati više da pasu stado, i neće više pastiri pasti sami sebe, nego ću oteti ovce svoje iz usta njihovih i neće im biti hrana.
EZE 34:11 Jer ovako veli Gospod Gospod: Evo me, ja ću tražiti ovce svoje i gledati ih.
EZE 34:12 Kao što pastir traži stado svoje kad je kod ovaca svojih raspršenih, tako ću tražiti ovce svoje i oteću ih iz svih mesta kuda se raspršaše kad beše oblačno i mračno.
EZE 34:13 I izvešću ih iz naroda, i pokupiću ih iz zemalja, i dovešću ih u zemlju njihovu, i pašću ih na gorama Izrailjevim pokraj potoka i po svim mestima naseljenim u zemlji.
EZE 34:14 Na dobroj paši pašću ih, i tor će im biti na visokim gorama Izrailjevim; onde će ležati u dobrom toru i po obilatoj će paši pasti na gorama Izrailjevim.
EZE 34:15 Ja ću pasti stado svoje, i ja ću ih odmarati, govori Gospod Gospod.
EZE 34:16 Tražiću izgubljenu, i dovešću natrag odagnanu, i ranjenu ću zaviti i bolesnu okrepiti; a tovnu ću i jaku potrti, pašću ih pravo.
EZE 34:17 A vama, stado moje, ovako govori Gospod Gospod: Evo ja ću suditi između ovce i ovce, između ovnova i jaraca.
EZE 34:18 Malo li vam je što pasete na dobroj paši, nego ostatak paše svoje gazite nogama svojim? I što pijete bistru vodu, nego ostatak mutite nogama svojim?
EZE 34:19 A moje ovce pasu što vi nogama svojim izgazite, i piju što vi zamutite nogama svojim.
EZE 34:20 Zato ovako im veli Gospod Gospod: Evo me, ja ću suditi između ovce debele i ovce mršave.
EZE 34:21 Što bocima i ramenima otiskujete i rozima svojim bodete sve bolesne tako da ih razagnaste napolje,
EZE 34:22 zato ću izbaviti stado svoje da ne bude više grabež, i sudiću između ovce i ovce.
EZE 34:23 I podignuću im jednog pastira koji će ih pasti, slugu svog Davida; on će ih pasti i biće im pastir.
EZE 34:24 A ja Gospod biću im Bog, i sluga moj David knez među njima. Ja Gospod rekoh.
EZE 34:25 I učiniću s njima zavet mirni, istrebiću zle zveri iz zemlje, i oni će živeti u pustinji bez straha i spavaće u šumama.
EZE 34:26 I blagosloviću njih i šta je oko gore moje, i puštaću dažd na vreme; daždi će blagoslovni biti.
EZE 34:27 I drveta će poljska rađati svoj rod, i zemlja će rađati svoj rod; i oni će biti u svojoj zemlji bez straha, i poznaće da sam ja Gospod kad polomim palice jarma njihovog, i izbavim ih iz ruku onih koji ih zarobiše.
EZE 34:28 I neće više biti plen narodima, i zveri zemaljske neće ih jesti, nego će živeti bez straha i niko ih neće plašiti.
EZE 34:29 I podignuću im biljku za slavu, i neće više umirati od gladi u zemlji, niti će podnositi sramotu od naroda.
EZE 34:30 I poznaće da sam ja Gospod Bog njihov s njima, i oni, dom Izrailjev, da su moj narod, govori Gospod Gospod.
EZE 34:31 A vi ste stado moje, ovce paše moje, vi ljudi, a ja sam Bog vaš, govori Gospod Gospod.
EZE 35:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 35:2 Sine čovečji, okreni lice svoje prema gori Siru i prorokuj protiv nje.
EZE 35:3 I reci: Ovako veli Gospod Gospod: evo me na tebe, goro Sire! I dignuću ruku svoju na te, i opusteću te sasvim.
EZE 35:4 Gradove ću tvoje opusteti, i ti ćeš biti pustoš, i poznaćeš da sam ja Gospod.
EZE 35:5 Što je u tebe večno neprijateljstvo, i rasipaš sinove Izrailjeve mačem u nevolji njihovoj, kad je kraj bezakonju njihovom,
EZE 35:6 zato, tako ja bio živ, govori Gospod Gospod, krvi ću te predati i krv će te goniti, jer ne mrziš na krv, krv će te goniti.
EZE 35:7 I obratiću goru Sir sasvim u pustoš, da niko neće dolaziti ni odlaziti.
EZE 35:8 I napuniću gore njene pobijenih njenih; na humovima tvojim i u dolinama tvojim i po svim potocima tvojim padaće pobijeni od mača.
EZE 35:9 Večnu pustinju načiniću od tebe i gradovi se tvoji neće opraviti, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 35:10 Što govoriš: Ova dva naroda i ove dve zemlje moje će biti, i nasledićemo ih, ako i jeste Gospod bio onde,
EZE 35:11 zato, tako ja živ bio, govori Gospod Gospod, učiniću po gnevu tvom i po zavisti tvojoj, s kojom si postupala iz mržnje prema njima, i biću poznat među njima kad ti sudim.
EZE 35:12 I poznaćeš da sam ja Gospod čuo sve tvoje hule koje si govorila na gore Izrailjeve rekavši: Opusteše, nama su dane da ih jedemo.
EZE 35:13 I veličaste se suprot meni ustima svojim, i množiste na me reči svoje; čuo sam.
EZE 35:14 Ovako veli Gospod Gospod: Kad se sva zemlja stane veseliti, tebe ću opusteti.
EZE 35:15 Kako si se ti veselila nasledstvu doma Izrailjevog što opuste, tako ću i tebe učiniti: opustećeš, goro Sire, i sva zemljo edomska; i poznaće se da sam ja Gospod.
EZE 36:1 Ti, sine čovečji, prorokuj gorama Izrailjevim, i reci: Gore Izrailjeve, čujte reč Gospodnju.
EZE 36:2 Ovako veli Gospod Gospod: Što neprijatelj govori za vas: Ha ha! Večne visine postaše naše nasledstvo;
EZE 36:3 zato prorokuj i reci: Ovako veli Gospod Gospod: Što vas pustoše i proždiru sa svih strana, da postanete nasledstvo ostalim narodima, i postaste priča i rug narodima,
EZE 36:4 zato, gore Izrailjeve, čujte reč Gospoda Gospoda; ovako veli Gospod gorama Izrailjevim i humovima, potocima i dolinama, i pustim razvalinama i gradovima ostavljenim, koje postaše grabež i podsmeh ostalim narodima unaokolo,
EZE 36:5 zato ovako veli Gospod Gospod: U ognju revnosti svoje govorih protiv ostalih naroda i protiv sve edomske, što osvojiše moju zemlju radujući se iz svega srca i rugajući se iz duše da bi je oplenili.
EZE 36:6 Zato prorokuj za zemlju Izrailjevu, i reci gorama i humovima, potocima i dolinama: Ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja govorih u revnosti svojoj i u jarosti svojoj; što podnosite sramotu od naroda,
EZE 36:7 zato ovako veli Gospod Gospod: Ja podigoh ruku svoju da će narodi što su oko nas nositi sramotu svoju.
EZE 36:8 A vi, gore Izrailjeve, puštaćete grane svoje, i rod svoj nosićete narodu mom Izrailju, jer će skoro doći.
EZE 36:9 Jer evo me kod vas, i gledaću vas, i bićete rađene i zasevane.
EZE 36:10 I umnožiću u vama ljude, dom Izrailjev sav koliki je, i gradovi će se naseliti i pustoline sagraditi.
EZE 36:11 Umnožiću u vama ljude i stoku, i namnožiće se i naploditi, i naseliću vas kako biste pre; i učiniću vam dobra više nego pre; i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 36:12 I dovešću k vama ljude, narod svoj Izrailja, i naslediće vas, i bićete im nasledstvo, i nećete ih više zatirati.
EZE 36:13 Ovako veli Gospod Gospod: Što vam govore da ste zemlja koja proždire ljude i zatire svoje narode,
EZE 36:14 zato nećeš više proždirati ljudi, i naroda svojih nećeš više zatirati, govori Gospod Gospod.
EZE 36:15 I neću dati da se više u tebi čuje sramota od naroda, i ruga od naroda nećeš više podnositi, i nećeš više zatirati svojih naroda, govori Gospod Gospod.
EZE 36:16 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 36:17 Sine čovečji, dom Izrailjev živeći u svojoj zemlji oskvrni je svojim putem i svojim delima; put njihov beše preda mnom kao nečistota žene odvojene.
EZE 36:18 Zato izlih gnev svoj na njih radi krvi koju proliše na zemlju i radi gadnih bogova njihovih, kojima je oskvrniše.
EZE 36:19 I rasejah ih po narodima, i razasuše se po zemljama; po putevima njihovim i po delima njihovim sudih im.
EZE 36:20 I kad dođoše među narode, gde god dođoše oskvrniše sveto ime moje, a za njih se govoraše da su Gospodnji narod i da su iz zemlje njegove izašli.
EZE 36:21 Ali mi se sažali radi svetog imena mog, koje oskvrni dom Izrailjev u narodima u koje dođe.
EZE 36:22 Zato reci domu Izrailjevom: Ovako veli Gospod Gospod: Neću vas radi učiniti, dome Izrailjev, nego radi svetog imena svog, koje oskvrniste u narodima u koje dođoste;
EZE 36:23 i posvetiću ime svoje veliko oskvrnjeno u narodima, koje vi oskvrniste među njima; i narodi će poznati da sam ja Gospod, govori Gospod Gospod, kad se posvetim u vama pred njima.
EZE 36:24 Jer ću vas uzeti iz naroda, i pokupiću vas iz svih zemalja, i dovešću vas u vašu zemlju.
EZE 36:25 I pokropiću vas vodom čistom, i bićete čisti; ja ću vas očistiti od svih nečistota vaših i od svih gadnih bogova vaših.
EZE 36:26 I daću vam novo srce, i nov ću duh metnuti u vas, i izvadiću kameno srce iz tela vašeg, i daću vam srce mesno.
EZE 36:27 I duh svoj metnuću u vas, i učiniću da hodite po mojim uredbama i zakone moje da držite i izvršujete.
EZE 36:28 I nastavaćete u zemlji koju sam dao ocima vašim, i bićete mi narod i ja ću vam biti Bog.
EZE 36:29 I oprostiću vas svih nečistota vaših, i dozvaću žito i umnožiću ga, i neću pustiti na vas gladi.
EZE 36:30 I umnožiću rod na drvetima i rod na njivi, te nećete više podnositi sramote među narodima sa gladi.
EZE 36:31 I opomenućete se zlih puteva svojih i dela svojih koja ne behu dobra, i sami ćete sebi biti mrski za bezakonja svoja i za gadove svoje.
EZE 36:32 Neću vas radi učiniti, govori Gospod Gospod; znajte; posramite se i postidite se puteva svojih, dome Izrailjev.
EZE 36:33 Ovako veli Gospod Gospod: Kad vas očistim od svih bezakonja vaših, naseliću gradove, i pustoline će se opet sagraditi.
EZE 36:34 I pusta će se zemlja raditi, što je bila pusta pred svakim koji prolažaše.
EZE 36:35 I reći će se: Zemlja ova što beše pusta posta kao vrt edemski, i gradovi što behu pusti, razvaljeni i raskopani, utvrdiše se i naseliše se.
EZE 36:36 I narodi koji ostanu oko vas poznaće da ja Gospod sagrađujem razvaljeno i zasađujem opustelo. Ja Gospod rekoh, i učiniću.
EZE 36:37 Ovako veli Gospod Gospod: još će me tražiti dom Izrailjev da im učinim, da ih umnožim ljudima kao stado.
EZE 36:38 Kao sveto stado, kao stado u Jerusalimu o praznicima njihovim, tako će pusti gradovi biti puni stada ljudi, i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 37:1 Ruka Gospodnja dođe nada me, i Gospod me izvede u duhu, i postavi me usred polja, koje beše puno kosti.
EZE 37:2 I provede me pokraj njih unaokolo, i gle, beše ih vrlo mnogo u polju, i gle, behu vrlo suve.
EZE 37:3 I reče mi: Sine čovečji, hoće li oživeti ove kosti? A ja rekoh: Gospode Gospode, Ti znaš.
EZE 37:4 Tada mi reče: Prorokuj za te kosti, i kaži im: Suhe kosti, čujte reč Gospodnju.
EZE 37:5 Ovako govori Gospod Gospod ovim kostima: Gle, ja ću metnuti u vas duh, i oživećete.
EZE 37:6 I metnuću na vas žile, i obložiću vas mesom, i navući ću na vas kožu, i metnuću u vas duh, i oživećete, i poznaćete da sam ja Gospod.
EZE 37:7 Tada stadoh prorokovati, kako mi se zapovedi; a kad prorokovah, nasta glas, i gle potres, i kosti se pribirahu svaka ka svojoj kosti.
EZE 37:8 I pogledah, i gle, po njima iziđoše žile i meso, i ozgo se koža navuče; ali duha ne beše u njima.
EZE 37:9 Tada mi reče: Prorokuj duhu, prorokuj, sine čovečji, i reci duhu: Ovako veli Gospod Gospod: Od četiri vetra dođi, duše, i duni na ove pobijene da ožive.
EZE 37:10 I prorokovah, kako mi se zapovedi, i uđe u njih duh, i oživeše, i stadoše na noge, beše vojska vrlo velika.
EZE 37:11 Tada mi reče: Sine čovečji, ove su kosti sav dom Izrailjev; gle, govore: Posahnuše kosti naše i prođe nadanje naše, propadosmo.
EZE 37:12 Zato prorokuj, i kaži im: Ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću otvoriti grobove vaše, i izvešću vas iz grobova vaših, narode moj, i dovešću vas u zemlju Izrailjevu.
EZE 37:13 I poznaćete da sam ja Gospod, kad otvorim grobove vaše, i izvedem vas iz grobova vaših, narode moj.
EZE 37:14 I metnuću duh svoj u vas da oživite, i naseliću vas u vašoj zemlji, i poznaćete da ja govorim i činim, govori Gospod.
EZE 37:15 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 37:16 Ti, sine čovečji, uzmi jedno drvo, i napiši na njemu: Judi i sinovima Izrailjevim, drugovima njegovim. Pa onda uzmi drugo drvo, i na njemu napiši: Josifu drvo Jefremovo i svega doma Izrailjevog, drugova njegovih.
EZE 37:17 I sastavi ih jedno s drugim da budu kao jedno u tvojoj ruci.
EZE 37:18 I kad ti kažu sinovi tvog naroda govoreći: Hoćeš li nam kazati šta ti je to?
EZE 37:19 Reci im: Ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću uzeti drvo Josifovo, što je u Jefremovoj ruci, i plemena Izrailjevih, drugova njegovih, i sastaviću ga s drvetom Judinim, i načiniću od njih jedno drvo, i biće jedno u mojoj ruci.
EZE 37:20 I drveta, na kojima napišeš, neka ti budu u ruci pred njima.
EZE 37:21 I reci im: Ovako veli Gospod Gospod: Evo, ja ću uzeti sinove Izrailjeve iz naroda u koje otidoše, i sabraću ih odsvuda, i dovešću ih u zemlju njihovu.
EZE 37:22 I načiniću od njih jedan narod u zemlji, na gorama Izrailjevim, i jedan će car biti car svima njima, niti će više biti dva naroda, niti će više biti razdeljeni u dva carstva.
EZE 37:23 I neće se više skvrniti gadnim bogovima svojim ni gnusobama svojim niti kakvim prestupima svojim, i izbaviću ih iz svih stanova njihovih u kojima grešiše, i očistiću ih, i oni će mi biti narod i ja ću im biti Bog.
EZE 37:24 I sluga moj David biće im car, i svi će imati jednog pastira, i hodiće po mojim zakonima, i uredbe će moje držati i izvršavati.
EZE 37:25 I sediće u zemlji koju dadoh sluzi svom Jakovu, u kojoj sedeše oci vaši; u njoj će sedeti oni i sinovi njihovi i sinovi sinova njihovih doveka, i David sluga moj biće im knez do veka.
EZE 37:26 I učiniću s njima zavet mirni, biće večan zavet s njima, i utvrdiću ih i umnožiću ih, i namestiću svetinju svoju usred njih navek.
EZE 37:27 I šator će moj biti kod njih, i ja ću im biti Bog i oni će mi biti narod.
EZE 37:28 I narod će poznati da sam ja Gospod koji posvećujem Izrailja, kad svetinja moja bude usred njih do veka.
EZE 38:1 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći:
EZE 38:2 Sine čovečji, okreni lice svoje prema Gogu u zemlji Magogu, knezu i glavi u Mesehu i Tuvalu, i prorokuj na nj;
EZE 38:3 i reci: Ovako veli Gospod Gospod: evo me na tebe, Gože, kneže i glavo Mesehu i Tuvalu;
EZE 38:4 i vratiću te natrag, i metnuću ti žvale u čeljusti, i izvešću tebe i svu vojsku tvoju, konje i konjike, sve dobro odevene, zbor veliki sa štitovima i štitićima, sve koji mačem mašu,
EZE 38:5 s njima Persijance, Etiopljane i Puteje, sve sa štitovima i pod šlemovima,
EZE 38:6 Gomera i sve čete njegove, dom Togarmin sa severnog kraja i sve čete njegove, mnoge narode s tobom.
EZE 38:7 Pripravi sve i spremi se ti i sve ljudstvo tvoje, što se sabralo kod tebe, i budi im stražar.
EZE 38:8 Posle mnogo vremena bićeš pohođen, i poslednjih godina doći ćeš u zemlju izbavljenu od mača i sabranu iz mnogih naroda, u gore Izrailjeve, koje behu jednako puste, a oni će izvedeni iz naroda svi živeti bez straha.
EZE 38:9 I podignućeš se, i doći ćeš kao bura, bićeš kao oblak da pokriješ zemlju ti i sve čete tvoje i mnogi narodi s tobom.
EZE 38:10 Ovako veli Gospod Gospod: i tada će ti doći u srce stvari, i smišljaćeš zle misli.
EZE 38:11 I reći ćeš: Idem na zemlju gde su sela, i udariću na mirni narod koji živi bez straha, koji svi žive u mestima bez zidova i nemaju ni prevornica ni vrata,
EZE 38:12 da napleniš plena i nagrabiš grabeža, da posegneš rukom svojom na pustinje naseljene i na narod sabrani iz naroda, koji se bavi stokom i imanjem, i živi usred zemlje.
EZE 38:13 Sava i Dedan i trgovci tarsiski i svi lavići njegovi kazaće ti: Jesi li došao da pleniš plen? Jesi li skupio ljudstvo svoje da grabiš grabež? Da odneseš srebro i zlato, da uzmeš stoku i trg, da napleniš mnogo plena?
EZE 38:14 Zato prorokuj, sine čovečji, i reci Gogu: Ovako veli Gospod Gospod: U ono vreme, kad će moj narod Izrailj živeti bez straha, nećeš li znati?
EZE 38:15 I doći ćeš iz svog mesta, sa severnog kraja, ti i mnogi narodi s tobom, svi jašući na konjima, mnoštvo veliko i vojska velika.
EZE 38:16 I podignućeš se na moj narod Izrailja kao oblak da pokriješ zemlju, u poslednje vreme dovešću te na zemlju svoju da me poznadu narodi kad se posvetim u tebi pred njima, Gože!
EZE 38:17 Ovako veli Gospod Gospod: Nisi li ti onaj o kome govorih u staro vreme preko sluga svojih, proroka Izrailjevih, koji prorokovaše u ono vreme godinama da ću te dovesti na njih.
EZE 38:18 A kad dođe Gog na zemlju Izrailjevu, govori Gospod Gospod, onda će se podignuti jarost moja u gnevu mom.
EZE 38:19 I u revnosti svojoj, u ognju gneva svog govoriću: doista, tada će biti drhat veliki u zemlji Izrailjevoj.
EZE 38:20 I ribe morske i ptice nebeske i zveri poljske i sve što gamiže po zemlji, i svi ljudi po zemlji zadrhtaće od mene, i gore će se razvaliti i vrleti popadati, i svi će zidovi popadati na zemlju.
EZE 38:21 I dozvaću na nj mač po svim gorama svojim, govori Gospod Gospod: Mač će se svakog obratiti na brata njegovog.
EZE 38:22 I sudiću mu pomorom i krvlju; i pustiću na nj i na čete njegove i na mnoge narode, koji budu s njim, silan dažd, kamenje od grada, oganj i sumpor.
EZE 38:23 I proslaviću se i posvetiću se i biću poznat pred mnogim narodima, i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 39:1 Ti dakle, sine čovečji, prorokuj protiv Goga, i reci: Ovako veli Gospod Gospod: Evo me na te, Gože, kneže i glavo Mesehu i Tuvalu.
EZE 39:2 I vratiću te natrag i vodiću te, i izvešću te iz severnih krajeva i dovešću te na gore Izrailjeve.
EZE 39:3 I izbiću ti luk tvoj iz leve ruke, i prosuću ti iz desne ruke strele.
EZE 39:4 Na gorama ćeš Izrailjevim pasti ti i sve čete tvoje i narodi koji budu s tobom; pticama, svakojakim pticama krilatim i zverima poljskim daću te da te izjedu.
EZE 39:5 Na polju ćeš pasti, jer ja rekoh, govori Gospod Gospod.
EZE 39:6 I pustiću oganj na Magoga i na one koji žive na ostrvima bez straha; i poznaće da sam ja Gospod.
EZE 39:7 I sveto ime svoje obznaniću usred naroda svog Izrailja, i neću više dati da se skvrni sveto ime moje, nego će poznati narodi da sam ja Gospod, Svetac u Izrailju.
EZE 39:8 Evo, doći će, i zbiće se, govori Gospod Gospod; to je dan za koji govorih.
EZE 39:9 Tada će izaći stanovnici gradova Izrailjevih, i naložiće na oganj i spaliće oružje i štitove i štitiće, lukove i strele, sulice i koplja, i ložiće ih na oganj sedam godina.
EZE 39:10 I neće nositi drva iz polja, niti će seći u šumi, nego će oružje ložiti na oganj, i opleniće one koji ih pleniše, i pootimaće od onih koji od njih otimaše, govori Gospod Gospod.
EZE 39:11 I u to ću vreme dati Gogu mesto za grob onde u Izrailju, dolinu kojom se ide na istok k moru, i ona će stisnuti usta putnicima; onde će biti pogreben Gog i sve mnoštvo njegovo, i prozvaće se dolina mnoštva Gogovog.
EZE 39:12 I ukopavaće ih dom Izrailjev sedam meseci, da bi očistili zemlju.
EZE 39:13 I ukopavaće ih sav narod, i biće im na slavu u onaj dan kad se proslavim, govori Gospod Gospod.
EZE 39:14 I odvojiće ljude koji će jednako ići po zemlji i s onima koji prolaze ukopavati one koji bi ostali po zemlji da je očiste; posle sedam meseca tražiće.
EZE 39:15 I prohodiće zemlju i ići po njoj, i ko vidi kosti ljudske, načiniće kod njih znak, dokle ih ne ukopaju grobari u dolini mnoštva Gogovog.
EZE 39:16 A i gradu će biti ime Amona; i tako će očistiti zemlju.
EZE 39:17 Ti, dakle, sine čovečji, ovako govori Gospod Gospod, reci pticama, svakojakim pticama i svim zverima poljskim: Skupite se i hodite, saberite se sa svih strana na žrtvu moju, koju koljem za vas, na veliku žrtvu na gorama Izrailjevim, i ješćete mesa i pićete krvi;
EZE 39:18 ješćete mesa junačkog i pićete krvi knezova zemaljskih, ovnova, jaganjaca i jaraca i telaca, sve ugojene stoke vasanske.
EZE 39:19 I ješćete pretiline da ćete se nasititi, i pićete krvi da ćete se opiti od žrtava mojih što ću vam naklati.
EZE 39:20 I nasitićete se za mojim stolom konja i konjika, junaka i svakojakih vojnika, govori Gospod Gospod.
EZE 39:21 I pustiću slavu svoju među narode, i svi će narodi videti sud moj koji ću učiniti i moju ruku koju ću dignuti na njih.
EZE 39:22 I poznaće dom Izrailjev da sam ja Gospod Bog njihov, od onog dana i posle.
EZE 39:23 I narodi će poznati da se za svoje bezakonje zarobi dom Izrailjev, što meni zgrešiše, te sakrih lice svoje od njih, i dadoh ih u ruke neprijateljima njihovim, i svi padoše od mača.
EZE 39:24 Po nečistoti njihovoj i po prestupu njihovu učinih im i sakrih lice svoje od njih.
EZE 39:25 Toga radi ovako govori Gospod Gospod: Povratiću roblje Jakovljevo i smilovaću se svemu domu Izrailjevom i revnovaću za sveto ime svoje,
EZE 39:26 pošto podnesu sramotu svoju i sve prestupe svoje, kojima mi prestupiše dok seđahu u svojoj zemlji bez straha i nikoga ne beše da ih plaši,
EZE 39:27 kad ih dovedem natrag iz naroda i saberem ih iz zemalja neprijatelja njihovih, i posvetim se u njima pred mnogim narodima.
EZE 39:28 I poznaće da sam ja Gospod Bog njihov kad odvedavši ih u ropstvo među narode opet ih saberem u zemlju njihovu ne ostavivši ih nijednoga onde.
EZE 39:29 I neću više kriti lice svoje od njih kad izlijem Duh svoj na dom Izrailjev, govori Gospod Gospod.
EZE 40:1 Dvadeset pete godine robovanja našeg, u početku godine, deseti dan meseca, četrnaeste godine od kako se uze grad, isti dan dođe nada me ruka Gospodnja i odvede me onamo.
EZE 40:2 Utvarama Božjim odvede me u zemlju Izrailjevu, i postavi me na goru vrlo visoku, na kojoj beše s juga kao sagrađen grad.
EZE 40:3 I odvede me onamo, i gle, čovek, koji na oči beše kao od bronze, s užem lanenim u ruci i s trskom meračkom, i stajaše na vratima.
EZE 40:4 I progovori mi taj čovek: Sine čovečji, gledaj očima svojim i slušaj ušima svojim, i uzmi na um sve što ću ti pokazati, jer si doveden ovamo da ti pokažem; kaži domu Izrailjevom sve što vidiš.
EZE 40:5 I gle, beše zid spolja oko doma, a u ruci onom čoveku trska meračka od šest lakata, a lakat beše s podlanice duži od običnog; i izmeri građevinu u širinu, i beše jedna trska, i u visinu, i beše jedan trska.
EZE 40:6 Pa dođe na vrata koja behu prema istoku, i iziđe uz basamake, i izmeri jedan prag vratima, i beše u širinu jedna trska, i drugi prag, i beše u širinu jedna trska;
EZE 40:7 i kleti, i svaka beše jednu trsku duga i jednu trsku široka; a između kleti beše pet lakata; i prag na vratima kod trema na unutrašnjim vratima, i beše s jedne trske.
EZE 40:8 I izmeri trem na vratima unutrašnjim, i beše jedna trska.
EZE 40:9 I izmeri trem na vratima, i beše osam lakata; i dovratnike im, i behu dva lakta; a trem na vratima beše iznutra;
EZE 40:10 i kleti kod vrata prema istoku behu tri amo i tri tamo, jedne mere sve tri, i jedne mere behu dovratnici tamo i amo.
EZE 40:11 I izmeri širinu vratima, i beše deset lakata, i trinaest lakata beše u dužinu vratima.
EZE 40:12 I pred kletima beše mesta jedan lakat, i za jedan lakat beše mesta s druge strane, i u svakoj kleti beše šest lakata od tuda i šest lakata od ovuda.
EZE 40:13 Posle izmeri vrata od krova jedne kleti do krova druge, i beše u širinu dvadeset i pet lakata, vrata prema vratima.
EZE 40:14 I načini dovratnike od šezdeset lakata, i pred dovratnicima trem na vratima unaokolo.
EZE 40:15 I od lica vrata na koja se ulazi do lica trema na unutrašnjim vratima beše pedeset lakata.
EZE 40:16 I behu prozori na kletima i na dovratnicima njihovim suženi unutra oko vrata, tako i na tremovima, prozori behu iznutra svuda unaokolo, i po dovratnicima palme.
EZE 40:17 Potom me uvede u spoljašnji trem, i gle, behu kleti i pod načinjen svuda unaokolo u tremu, trideset kleti na podu.
EZE 40:18 A taj pod pokraj vrata prema dužini vrata beše niži pod.
EZE 40:19 Potom izmeri širinu od lica donjih vrata do lica unutrašnjeg trema spolja, i beše sto lakata k istoku i severu.
EZE 40:20 I vrata koja behu k severu na tremu spoljašnjem izmeri u dužinu i u širinu;
EZE 40:21 i behu tri kleti tamo i tri amo, i dovratnici im i tremovi behu iste mere kao u prvih vrata; pedeset lakata beše u dužinu a u širinu dvadeset i pet lakata;
EZE 40:22 i prozori im i tremovi i palme behu na meru kao na vratima koja gledaju na istok, i iđaše se k njima uza sedam basamaka, i tremovi behu pred njima.
EZE 40:23 I vrata od unutrašnjeg trema behu prema vratima severnim i istočnim, i izmeri od vrata do vrata, i beše sto lakata.
EZE 40:24 Posle me odvede k jugu, i gle, behu vrata prema jugu; i izmeri im dovratnike i tremove, i beše ista mera.
EZE 40:25 I behu prozori na njima i na tremovima njihovim unaokolo kao oni prozori; pedeset lakata beše u dužinu i dvadeset i pet lakata u širinu.
EZE 40:26 I iđaše se k njima uza sedam basamaka, i tremovi behu pred njima, i palme jedna od tuda, a jedna od ovuda po dovratnicima.
EZE 40:27 I vrata od unutrašnjeg trema behu prema jugu; i izmeri od vrata do vrata k jugu, i beše sto lakata.
EZE 40:28 Tada me uvede u unutrašnji trem južnim vratima; i izmeri južna vrata, i beše ista mera.
EZE 40:29 I kleti njihove i dovratnici i tremovi behu iste mere, i prozori na njima i na tremovima unaokolo; pedeset lakata beše u dužinu, i dvadeset i pet lakata u širinu.
EZE 40:30 I tremovi behu unaokolo, dvadeset i pet lakata u dužinu i pet lakata u širinu.
EZE 40:31 I tremovi im behu prema spoljašnjem tremu, i palme po dovratnicima, i uz osam basamaka iđaše se k njima.
EZE 40:32 Potom me odvede u unutrašnji trem k istoku, i izmeri vrata, i beše ista mera;
EZE 40:33 i kleti im i dovratnici i tremovi behu iste mere; i behu prozori na njima i na tremovima njihovim unaokolo; u dužinu beše pedeset lakata, a u širinu dvadeset i pet lakata;
EZE 40:34 i tremovi im behu prema spoljašnjem tremu, i palme po dovratnicima i tamo i amo, i uz osam basamaka iđaše se k njima.
EZE 40:35 Potom odvede me na severna vrata i izmeri ih, i behu iste mere.
EZE 40:36 Tako i kleti im i dovratnici i tremovi i prozori unaokolo; u dužinu pedeset lakata, a u širinu dvadeset i pet lakata.
EZE 40:37 I dovratnici im behu prema spoljašnjem tremu, i palme po dovratnicima i tamo i amo, i uz osam basamaka iđaše se k njima.
EZE 40:38 I kleti s vratima behu kod dovratnika tih vrata, onde se prahu žrtve paljenice.
EZE 40:39 A u tremu od vrata behu dva stola s jedne strane i dva stola s druge strane da se na njima kolju žrtve paljenice i žrtve za greh i za krivicu;
EZE 40:40 i na strani spolja kako se ulazi na severna vrata behu dva stola, i na drugoj strani u tremu od istih vrata behu dva stola;
EZE 40:41 četiri stola behu s jedne strane i četiri s druge strane uz vrata, osam stolova, na kojima se koljaše.
EZE 40:42 A četiri stola za žrtvu paljenicu behu od tesanog kamena, u dužinu podrug lakta, i podrug lakta u širinu a u visinu jedan lakat, i na njima se ostavljaše oruđe kojima se koljahu žrtve paljenice i druge žrtve.
EZE 40:43 I unutra behu kuke s podlanice svuda u naokolo, a na stolove se metaše meso od žrtava.
EZE 40:44 I spolja pred vratima unutrašnjim behu kleti za pevače u unutrašnjem tremu; jedne behu uz vrata severna i gledahu prema jugu, a druge behu uz istočna vrata i gledahu prema severu.
EZE 40:45 Tada mi reče: Ove kleti što gledaju na jug jesu za sveštenike koji služe oko doma;
EZE 40:46 a one kleti što gledaju na sever jesu za sveštenike koji služe kod oltara; to su sinovi Sadokovi, koji između sinova Levijevih pristupaju ka Gospodu da Mu služe.
EZE 40:47 Potom izmeri trem, i beše u dužinu sto lakata i u širinu sto lakata, četvrtast; i oltar beše pred domom.
EZE 40:48 Posle me odvede u trem od doma, i izmeri dovratnike tremu, i beše pet lakata otud i pet lakata odovud; a vrata behu široka tri lakta otud i tri lakta odovud;
EZE 40:49 dužina tremu beše dvadeset lakata, a širina jedanaest lakata, i uz basamake se iđaše k njemu, i stupovi behu uz dovratnike, jedan otud i jedan odovud.
EZE 41:1 Posle me odvede u crkvu, i izmeri dovratnike, i beše šest lakata u širinu otuda i šest lakata u širinu odovuda, prema širini šatoru.
EZE 41:2 A vratima širina beše deset lakata, a strane vratima behu od pet lakata od tuda i od pet lakata od ovuda; po tom izmeri joj dužinu, i beše četrdeset lakata, i širinu, i beše dvadeset lakata.
EZE 41:3 Pa uđe unutra i izmeri dovratnike, i behu od dva lakta; a vrata behu od šest lakata, a širina vratima sedam lakata.
EZE 41:4 I izmeri dužinu onde, i beše dvadeset lakata, a širina dvadeset lakata unutra u crkvi; i reče mi: Ovo je svetinja nad svetinjama.
EZE 41:5 I izmeri zid domu, i beše šest lakata, i širina kleti unaokolo u domu beše četiri lakta.
EZE 41:6 A kleti behu po tri jedna nad drugom, i beše ih trideset, i dopirahu do zida koji beše u domu unaokolo za kleti da ih drži, a ne držaše ih zid od doma.
EZE 41:7 Jer se raširivaše građevina ozgo unaokolo za kleti koje behu oko doma ozgo svuda unaokolo, i zato građevina beše ozgo šira, i najniže kleti behu ozgo šire za srednje.
EZE 41:8 I videh uz dom visinu unaokolo; a pod u kleti beše s cele trske, šest lakata.
EZE 41:9 Širina zidu uz kleti spolja beše pet lakata, a beše prazno mesto kletima koja behu uz dom.
EZE 41:10 I među kletima beše dvadeset lakata širine oko doma.
EZE 41:11 A vrata od kleti behu k praznom mestu, jedna prema severu, a jedna prema jugu, a širina onom praznom mestu pet lakata svuda unaokolo.
EZE 41:12 A građevina koja beše pred odeljenom stranom k zapadu imaše sedamdeset lakata u širinu, a zid te građevine beše pet lakata širok unaokolo, i devedeset lakata dug.
EZE 41:13 Potom izmeri dom, i beše u dužinu sto lakata; odeljena strana i građevina i zidovi joj, sve zajedno u dužinu sto lakata.
EZE 41:14 I širina pred domom i odeljenom stranom k istoku imaše sto lakata.
EZE 41:15 I izmeri dužinu građevini pred odeljenom stranom što beše iza nje, i kleti njene od tuda i od ovuda, i beše sto lakata. I unutrašnji dom i hodnike od trema;
EZE 41:16 pragove i prozore sužene, i kleti unaokolo u tri reda, prema pragu, što beše obloženo drvetom svuda unaokolo, od zemlje do prozora, i prozori behu obloženi;
EZE 41:17 do vrh vrata i do doma unutrašnjeg, i spolja, i sav zid unaokolo iznutra i spolja na meru.
EZE 41:18 I behu načinjeni heruvimi i palme, jedna palma među dva heruvima, i u svakog heruvima behu dva lica:
EZE 41:19 Lice čovečje prema palmi od tuda, i lice lavovo prema palmi od ovuda; tako beše načinjeno po svemu domu unaokolo;
EZE 41:20 od zemlje do vrh vrata behu heruvimi i palme načinjene, tako i po zidu u crkvi.
EZE 41:21 U crkvi dovratnici behu na četiri ugla; i svetinji lice beše onako.
EZE 41:22 Oltar beše drven, tri lakta visok, i dva lakta dug, s uglovima, i dužina i strane behu od drveta. I reče mi: To je sto koji stoji pred Gospodom.
EZE 41:23 Dvoja vrata behu u crkvi i svetinji;
EZE 41:24 a u vratima behu dva krila, koja se obrtahu, dva krila u jednih vrata i dva u drugih.
EZE 41:25 I na vratima crkvenim behu načinjeni heruvimi i palme, kao po zidovima; i grede drvene behu pred tremom spolja.
EZE 41:26 I behu uski prozori i palme od tuda i od ovuda po stranama tremu i po kletima u domu i po gredama.
EZE 42:1 I izvede me u spoljašnji trem prema severu, i dovede me ka kletima, koje behu prema odeljenoj strani i prema građevini na severu.
EZE 42:2 S lica beše u dužinu sto lakata kod severnih vrata, a u širinu pedeset lakata.
EZE 42:3 Prema unutrašnjem tremu od dvadeset lakata i prema podu spoljašnjeg trema behu kleti prema kletima u tri reda.
EZE 42:4 I pred kletima beše hodnik u širinu od deset lakata, unutra, put k njima od jednog lakta, i vrata behu prema severu.
EZE 42:5 A najgornje kleti behu tešnje, jer kleti donje i srednje u zgradi izlažahu većma nego one.
EZE 42:6 Jer behu na tri poda, ali nemahu stupova kao u tremu, i zato se sužavaše iznad donjeg i srednjeg od zemlje.
EZE 42:7 A ograda koja beše spolja prema kletima k tremu spoljašnjem pred kletima imaše u dužinu pedeset lakata.
EZE 42:8 Jer dužina kletima, koje behu u tremu spoljašnjem, beše pedeset lakata. I gle, pred crkvom beše sto lakata.
EZE 42:9 A pod tim kletima beše ulaz s istoka, kojim se ulažaše u njih iz spoljašnjeg trema.
EZE 42:10 U širini ograde tog trema k istoku pred odeljenom stranom i pred građevinom behu kleti.
EZE 42:11 A pred njima beše put kao kod severnih kleti; jednake dužine i jednake širine behu, i izlazi im i vrata behu jednaka.
EZE 42:12 I kakva behu vrata u kleti koje behu prema jugu, takva behu vrata gde se počinjaše put pred ogradom pravo k istoku, kad se ide k njima.
EZE 42:13 I reče mi: Severne kleti i južne kleti pred odeljenom stranom jesu svete kleti, gde sveštenici koji pristupaju ka Gospodu jedu presvete stvari, onde će ostavljati presvete stvari i dar i prinos za greh i prinos za krivicu, jer je sveto mesto.
EZE 42:14 Kad sveštenici uđu, neće izlaziti iz svetinje u spoljašnji trem, nego će onde ostavljati haljine svoje u kojima služe, jer su svete, i oblačiće druge haljine, pa onda izlaziti k narodu.
EZE 42:15 I izmerivši dom unutrašnji odvede me na vrata istočna i izmeri svuda unaokolo.
EZE 42:16 Izmeri istočnu stranu trskom meračkom, i beše pet stotina trsaka, trskom meračkom unaokolo.
EZE 42:17 Izmeri severnu stranu, i beše pet stotina trsaka, trskom meračkom unaokolo.
EZE 42:18 Izmeri južnu stranu, i beše pet stotina trsaka, trskom meračkom.
EZE 42:19 I okrenuvši se na zapadnu stranu, izmeri, i beše pet stotina trsaka, trskom meračkom.
EZE 42:20 Izmeri sa četiri strane, i beše zid unaokolo pet stotina trsaka dug i pet stotina širok da razdvaja sveto mesto od svetskog.
EZE 43:1 Potom me odvede k vratima koja gledaju na istok.
EZE 43:2 I gle, slava Boga Izrailjevog dohođaše od istoka, i glas joj beše kao glas velike vode, i zemlja se sjaše od slave Njegove.
EZE 43:3 I utvara koju videh beše kao utvara koju videh kad dođoh da zatrem grad: beše utvara kao ona koju videh na reci Hevaru; i padoh na lice svoje.
EZE 43:4 A slava Gospodnja uđe u dom na vrata koja gledaju na istok.
EZE 43:5 I podiže me duh i odvede me u unutrašnji trem; i gle, dom beše puna slave Gospodnje.
EZE 43:6 I čuh gde mi progovori iz doma, i Čovek stajaše kod mene.
EZE 43:7 I reče mi: Sine čovečji, ovo je mesto prestola mog i mesto stopa nogu mojih, gde ću nastavati usred sinova Izrailjevih do veka; i dom Izrailjev neće više skvrniti sveto ime moje, ni oni ni carevi njihovi kurvarstvom svojim i mrtvim telesima careva svojih na visinama svojim.
EZE 43:8 Metaše prag svoj do mog praga, i dovratnike svoje do mojih dovratnika i pregradu između mene i sebe, te skvrniše sveto ime moje gadovima svojim koje činjahu; zato ih satrh u gnevu svom.
EZE 43:9 Sada neka uklone daleko od mene kurvarstvo svoje i mrtva telesa careva svojih, i nastavaću usred njih do veka.
EZE 43:10 Ti, sine čovečji, pokaži domu Izrailjevom ovaj dom, neka se postide bezakonja svog, i neka izmere sve.
EZE 43:11 I kad se postide svega što su činili, pokaži im oblik od doma i red i izlaske i ulaske, i sve oblike i svu uredbu i sve oblike i sve zakone, i opiši im ga da paze na sav oblik njegov i na sve uredbe, i tako čine.
EZE 43:12 A ovo je zakon za dom: navrh gore koliko zauzima unaokolo da bude svetinja nad svetinjama. Eto, to je zakon za dom.
EZE 43:13 A ovo je mera za oltar na lakte, a u laktu je jedan običan lakat i podlanica: podnožje mu lakat visoko i lakat široko, a oplata na njemu po kraju unaokolo s pedi; takva je gornja strana oltaru.
EZE 43:14 A od podnožja na zemlji do nižeg pojasa dva lakta, i u širinu jedan lakat; a od manjeg pojasa do većeg pojasa četiri lakta, i u širinu lakat.
EZE 43:15 A sam oltar da bude četiri lakta visok, od oltara gore da budu četiri roga.
EZE 43:16 A oltar da bude dvanaest lakata dug i dvanaest lakata širok, i četvrtast na četiri strane.
EZE 43:17 I pojas da je četrnaest lakata dug i četrnaest lakata širok na četiri strane, a oplata oko njega od po lakta, i podnožje mu od lakta unaokolo, i basamaci mu da budu okrenuti na istok.
EZE 43:18 I reče mi: Sine čovečji, ovako veli Gospod Gospod, ovo su naredbe za oltar kad se načini da se na njemu prinose žrtve paljenice i da se kropi krvlju.
EZE 43:19 I sveštenicima Levitima koji su od semena Sadokovog, koji pristupaju k meni, govori Gospod Gospod, da mi služe, daćeš junca za žrtvu za greh.
EZE 43:20 I uzmi krvi njegove, i pomaži mu četiri roga i četiri ugla od pojasa i oplatu unaokolo, tako ćeš ga očistiti i učiniti očišćenje za nj.
EZE 43:21 Potom uzmi junca za greh, i neka se spali na mestu određenom u domu izvan svetinje.
EZE 43:22 A drugi dan prinesi jarca zdravog za greh, i neka očiste njim oltar kako su očistili juncem.
EZE 43:23 A kad očistiš, prinesi junca zdravog i ovna od stada zdravog.
EZE 43:24 I kad ih prineseš pred Gospodom, neka sveštenici bace na njih soli i prinesu ih na žrtvu paljenicu Gospodu.
EZE 43:25 Sedam dana prinosi jarca za greh svaki dan; i junca i ovna iz stada zdravog neka prinose.
EZE 43:26 Sedam dana neka čine očišćenje za oltar, i očiste ga i posvete.
EZE 43:27 A kad se navrše ti dani, osmog dana i posle neka prinose sveštenici na oltaru žrtve vaše paljenice i žrtve vaše zahvalne, i primiću vas, govori Gospod Gospod.
EZE 44:1 I odvede me opet k vratima spoljašnjim od svetinje, koja gledaju na istok, a ona behu zatvorena.
EZE 44:2 I reče mi Gospod: Ova vrata neka budu zatvorena i da se ne otvaraju, i niko da ne ulazi na njih, jer je Gospod Bog Izrailjev ušao na njih; zato neka budu zatvorena.
EZE 44:3 Za kneza su; sam knez neka seda na njima da jede hleb pred Gospodom; kroz trem od ovih vrata neka ulazi i istim putem neka izlazi.
EZE 44:4 I odvede me k severnim vratima pred dom; i videh, i gle, dom Gospodnji beše pun slave Gospodnje, i padoh na lice svoje.
EZE 44:5 I reče mi Gospod: Sine čovečji, pazi srcem svojim i vidi očima svojim i slušaj ušima svojim šta ću ti kazati za sve uredbe doma Gospodnjeg i za sve zakone Njegove; pazi srcem svojim na sve ulaze u dom i na sve izlaze iz svetinje.
EZE 44:6 I reci odmetničkom domu Izrailjevom: Ovako veli Gospod Gospod: Dosta je gadova vaših, dome Izrailjev,
EZE 44:7 što uvodiste tuđince neobrezanog srca i neobrezanog tela da budu u mojoj svetinji da skvrne dom moj, i prinosiste moj hleb, pretilinu i krv, i tamo prestupaše moj zavet osim svih gadova vaših;
EZE 44:8 i ne izvršavaste šta treba za moju svetinju, nego postaviste ljude po svojoj volji da izvršuju šta treba u mojoj svetinji.
EZE 44:9 Ovako veli Gospod Gospod: Ni jedan tuđin neobrezanog srca i neobrezanog tela da ne dolazi u moju svetinju, ni jedan od svih tuđinaca koji su među sinovima Izrailjevim.
EZE 44:10 A Leviti koji odstupaše od mene kad zađe Izrailj, koji zađoše od mene za gadnim bogovima svojim, nosiće bezakonje svoje.
EZE 44:11 I biće sluge u mojoj svetinji u službi na vratima od doma služeći domu; oni će klati žrtve paljenice i druge žrtve narodu, i stajaće pred njima služiće im.
EZE 44:12 Što im služiše pred gadnim bogovima njihovim i biše domu Izrailjevom spoticanje na bezakonje, zato podigoh ruku svoju na njih, govori Gospod Gospod, da će nositi bezakonje svoje,
EZE 44:13 i neće pristupati k meni da mi vrše svešteničku službu, niti kojoj svetinji mojoj, ni svetinji nad svetinjama neće pristupati, nego će nositi sramotu svoju i gadove svoje, koje činiše.
EZE 44:14 Nego ću ih postaviti za čuvare domu na svaku službu njegovu i na sve što biva u njemu.
EZE 44:15 A sveštenici Leviti sinovi Sadokovi, koji izvršavahu šta treba u mojoj svetinji, kad sinovi Izrailjevi zađoše od mene, oni će pristupati k meni da mi služe, i stajaće preda mnom prinoseći mi pretilinu i krv, govori Gospod Gospod.
EZE 44:16 Oni neka ulaze u moju svetinju i oni neka pristupaju k stolu mom da mi služe i neka izvršuju šta sam zapovedio da se izvršuje.
EZE 44:17 I kad ulaze na vrata unutrašnjeg trema, neka obuku lanene haljine, i ništa da ne bude na njima vuneno kad služe na vratima unutrašnjeg trema i u njemu.
EZE 44:18 Na glavama neka im budu kape lanene i gaće lanene po bedrima, i da se ne pašu ničim oda šta bi se znojili.
EZE 44:19 A kad izlaze u trem spoljašnji, u spoljašnji trem k narodu, neka svuku sa sebe haljine u kojima služe, i ostave ih u kletima svetim, pa neka obuku druge haljine, da ne osvećuju narod haljinama svojim.
EZE 44:20 I glave svoje da ne briju, a ni kose da ne ostavljaju, nego neka strižu glave svoje.
EZE 44:21 I vino da ne pije nijedan sveštenik kad hoće da uđe u unutrašnji trem.
EZE 44:22 I udovicom ni puštenicom da se ne žene, nego devojkom od semena doma Izrailjevog ili udovicom svešteničkom neka se žene.
EZE 44:23 I narod moj neka uče šta je sveto šta li nije sveto, i neka ih uče raspoznavati nečisto od čistog.
EZE 44:24 A u raspri neka stanu da sude, po mojim zakonima neka sude, i zakone moje i uredbe moje neka drže o svim praznicima mojim, i subote moje neka svetkuju.
EZE 44:25 I k mrtvacu da ne idu da se ne oskvrne; samo za ocem i za materom i za sinom i za kćerju, za bratom i za sestrom neudatom mogu se oskvrniti.
EZE 44:26 A kad se očisti, neka mu se broji sedam dana.
EZE 44:27 I u koji bi dan ušao u svetinju, u trem unutrašnji, da služi u svetinji, neka prinese žrtvu za greh svoj, govori Gospod Gospod.
EZE 44:28 A nasledstvo što će imati, ja sam njihovo nasledstvo; i vi im ne dajte dostojanja u Izrailju, ja sam njihovo dostojanje.
EZE 44:29 Dar i žrtvu za greh i žrtvu za krivicu oni će jesti; i sve zavetovano u Izrailju njihovo će biti.
EZE 44:30 I prvine od svakog prvog roda i svi prinosi podizani od svega između svih prinosa vaših biće sveštenicima; i prvine od testa svog davaćete svešteniku da bi počivao blagoslov na domovima vašim.
EZE 44:31 Sveštenici da ne jedu mrcino ni šta zverka raskine, bilo ptica ili šta od stoke.
EZE 45:1 A kad stanete deliti zemlju u nasledstvo, prinesite prinos Gospodu, sveti deo od zemlje, u dužinu dvadeset i pet hiljada lakata, i u širinu deset hiljada, to neka bude sveto po svim međama svojim unaokolo.
EZE 45:2 Od toga neka bude za svetinju pet stotina lakata u dužinu i pet stotina u širinu, četvrtasto od svuda, i pedeset lakata u naokolo za podgrađa.
EZE 45:3 Po toj meri izmeri u dužinu dvadeset i pet hiljada i u širinu deset hiljada, i tu neka bude svetinja i svetinja nad svetinjama.
EZE 45:4 To neka bude svet deo od zemlje sveštenicima, koji služe u svetinji, koji pristupaju da služe Gospodu, i neka im bude mesto za kuće i sveto mesto za svetinju.
EZE 45:5 A dvadeset i pet hiljada lakata u dužinu i deset hiljada u širinu neka bude Levitima koji služe u domu u državu s dvadeset kleti.
EZE 45:6 I gradu podajte dostojanje pet hiljada lakata u širinu i dvadeset i pet hiljada u dužinu prema svetom delu; to neka je za sav dom Izrailjev.
EZE 45:7 A knezu neka bude s obe strane svetog dela i dostojanja gradskog pred svetim delom i pred gradskim dostojanjem, sa zapadne strane na zapad i s istočne strane na istok, a dužina da bude prema svakom od tih delova od zapadne međe do istočne međe.
EZE 45:8 Ta zemlja da mu je dostojanje u Izrailju, da više ne otimaju knezovi moji od naroda mog, nego ostalu zemlju da daju domu Izrailjevom po plemenima njihovim.
EZE 45:9 Ovako veli Gospod Gospod: Dosta je, knezovi Izrailjevi; prođite se nasilja i otimanja, i tvorite sud i pravdu, i skinite teške poslove svoje s mog naroda, govori Gospod Gospod.
EZE 45:10 Merila da su vam prava, i efa prava, i vat prav.
EZE 45:11 Efa i vat da su jedne mere, da vat bere desetinu homora, i efa desetinu homora; mera da im je prema homoru.
EZE 45:12 I sikal da je dvadeset gera, a mina da vam je dvadeset sikala, dvadeset i pet sikala, i petnaest sikala.
EZE 45:13 Ovo je prinos što ćete prinositi: Šestina efe od homora pšenice, tako i od ječma dajte šestinu efe od homora.
EZE 45:14 A za ulje je uredba ova: vat je mera za ulje; desetina vata od jednog kora, koji je homor od deset vata, jer je deset vata homor.
EZE 45:15 A od sitne stoke jedno od dve stotine s dobrih pasišta sinova Izrailjevih za dar i za žrtvu paljenicu i za žrtvu zahvalnu, da se čini očišćenje za njih, govori Gospod Gospod.
EZE 45:16 Sav narod zemaljski da daje ovaj prinos knezu Izrailjevom.
EZE 45:17 A knez je dužan davati žrtve paljenice s darom i nalivom na praznike i na mladine i u subote, o svim svetkovinama doma Izrailjevog; on neka prinosi žrtvu za greh s darom i žrtvu paljenicu i zahvalnu da čini očišćenje za dom Izrailjev.
EZE 45:18 Ovako veli Gospod Gospod: Prvog dana prvog meseca uzmi junca zdravog, i očisti svetinju njim.
EZE 45:19 I neka sveštenik uzme krvi od te žrtve za greh, i pomaže njom dovratnike na domu i četiri ugla od pojasa na oltaru i dovratnike od vrata na unutrašnjem tremu.
EZE 45:20 Tako učini i sedmog dana istog meseca za svakog koji zgreši iz neznanja i za prostog; tako ćete očistiti dom.
EZE 45:21 Prvog meseca četrnaestog dana da vam je pasha, praznik sedam dana, hlebovi presni da se jedu.
EZE 45:22 I taj dan neka prinese knez za se i za sav narod zemaljski junca na žrtvu za greh.
EZE 45:23 A za sedam dana praznika neka prinosi na žrtvu paljenicu Gospodu po sedam junaca i sedam ovnova zdravih na dan, za onih sedam dana, i na žrtvu za greh jarca na dan.
EZE 45:24 I za dar po efu na junca i efu na ovna neka prinosi, i in ulja na svaku efu.
EZE 45:25 Sedmog meseca petnaestog dana na praznik neka prinosi isto tako za sedam dana i žrtvu za greh i žrtvu paljenicu i dar i ulje.
EZE 46:1 Ovako veli Gospod Gospod: Vrata unutrašnjeg trema, koja gledaju na istok, neka su zatvorena u šest dana težatnih, a u subotu neka se otvaraju, i na dan mladine neka se otvaraju.
EZE 46:2 I knez neka dođe kroz trem od vrata spoljašnjih, i neka stane kod dovratnika, a sveštenici neka prinesu njegovu žrtvu paljenicu i žrtvu zahvalnu, i on poklonivši se na pragu neka otide, a vrata da se ne zatvaraju do večera.
EZE 46:3 I narod zemaljski neka se poklanja Gospodu na istim vratima u subote i na mladine.
EZE 46:4 A žrtva paljenica, što će prinositi knez Gospodu subotom, biće šest jaganjaca zdravih i ovan zdrav;
EZE 46:5 a dar efa na ovna, a na jaganjce dar koliko mu ruka može, i in ulja na efu;
EZE 46:6 a o mladini da bude junac zdrav, i šest jaganjaca i ovan, sve zdravo;
EZE 46:7 i dar da prinese efu na junca i efu na ovna, a na jaganjce koliko mu može ruka, i ulja in na efu.
EZE 46:8 A knez kad ide, neka ide kroz trem od vrata, i istim putem neka odlazi.
EZE 46:9 A kad narod zemaljski dohodi pred Gospoda o praznicima, ko uđe na severna vrata da se pokloni, neka izlazi na južna vrata; a ko uđe na južna vrata, neka izlazi na severna vrata; neka se ne vraća na vrata na koja uđe, nego neka izlazi na ona koja su na suprot.
EZE 46:10 A knez s njima neka ulazi kad oni ulaze, i neka izlazi kad oni izlaze.
EZE 46:11 I o praznicima i o svetkovinama dar neka je efa na junca, i efa na ovna, a na jaganjce koliko mu ruka dade, a ulja in na efu.
EZE 46:12 A kad knez prinosi dragovoljnu žrtvu, paljenicu ili zahvalnu, od svoje volje Gospodu, tada neka mu se otvore vrata koja gledaju na istok, i neka prinese žrtvu svoju paljenicu i zahvalnu, kako čini subotom; po tom neka iziđe, i vrata neka se zatvore kad iziđe.
EZE 46:13 I prinosi svaki dan Gospodu na žrtvu paljenicu jagnje od godine zdravo; svako jutro prinosi ga.
EZE 46:14 I dodaj na nj dar svako jutro šestinu efe i ulja trećinu ina, da se pokropi belo brašno; to je vazdašnji dar Gospodu uredbom večnom.
EZE 46:15 I tako neka prinose jagnje i dar i ulje svako jutro, žrtvu paljenicu svagdašnju.
EZE 46:16 Ovako veli Gospod Gospod: Ako knez da dar kome sinu svom od svog nasledstva, neka bude sinovima njegovim, njihovo je dostojanje.
EZE 46:17 Ako li da dar od svog nasledstva kome sluzi svom, neka mu bude do godine oprosne, a onda neka se vrati knezu, jer je njegovo nasledstvo, sinovima njegovim neka bude.
EZE 46:18 I knez da ne uzima narodu ništa od nasledstva terajući ih s njihovog nasledstva; od svog dostojanja neka daje sinovima svojim nasledstvo da se ne razgoni moj narod, niko sa svog nasledstva.
EZE 46:19 Po tom me odvede kroz ulaz koji je pokraj vrata u svete kleti svešteničke koje gledaju na sever, i gle, onde beše neko mesto u dnu prema zapadu.
EZE 46:20 I reče mi: Ovo je mesto gde će sveštenici variti prinos za krivicu i za greh, gde će peći dar da ne iznose u spoljašnji trem i narod posvećuju.
EZE 46:21 Tada me izvede u spoljašnji trem, i provede me u četiri ugla od trema, i gle, u svakom uglu od trema beše trem.
EZE 46:22 U četiri ugla od trema behu tremovi s dimnjacima, u dužinu od četrdeset lakata a u širinu od trideset lakata, sva četiri na uglovima behu jedne mere.
EZE 46:23 U njima četirima beše zid unaokolo, a pod tim zidom behu ognjišta svuda unaokolo.
EZE 46:24 I reče mi: Ovo su kuhinje, gde će žrtve narodne kuvati koji služe domu.
EZE 47:1 Potom odvede me opet k vratima od doma, i gle, voda izlažaše ispod praga od doma k istoku, jer lice domu beše prema istoku; i voda tečaše dole s desne strane doma, s južne strane oltara.
EZE 47:2 Potom me izvede vratima severnim, i provede me okolo spoljašnjim putem k spoljašnjim vratima, putem koji gleda na istok, i gle, voda tečaše s desne strane.
EZE 47:3 I kad čovek iziđe na istok s merom u ruci, izmeri hiljadu lakata, i prevede me preko vode, i voda beše do gležanja.
EZE 47:4 Potom opet izmeri hiljadu lakata, i prevede me preko vode, a voda beše do kolena; opet izmeri hiljadu lakata, i prevede me, a voda beše do pojasa.
EZE 47:5 I opet izmeri hiljadu lakata, i posta reka, koje ne mogoh preći, jer voda ustade da trebaše plivati, posta reka koja se ne može pregaziti.
EZE 47:6 Tada mi reče: Vide li, sine čovečji? I odvede me i povrati me na breg reci.
EZE 47:7 A kad se vratih, gle, po bregu reci vrlo mnogo drva otud i odovud.
EZE 47:8 I reče mi: Ova voda teče u Galileju prvu, i spušta se u polje, i uteče u more, i kad dođe u more, njegova će voda postati zdrava.
EZE 47:9 I sve životinje što se miču kuda god dođu ove reke, biće žive i biće veliko mnoštvo riba, jer kad dođe ova voda onamo, druga će postati zdrava, i sve će biti živo gde ova reka dođe.
EZE 47:10 I ribari će stajati kraj njega od Engada do En-eglaima i razapinjati mreže; i biće riba svakojakih vrlo mnogo kao u velikom moru.
EZE 47:11 A bare njegove i glibovi neće biti zdravi, nego će ostati slani.
EZE 47:12 A kraj reke po bregu otud i odovud rašće drveta svakojaka rodna, kojima lišće neće opadati niti će roda na njima nestajati; svakog će meseca rađati nov rod, jer joj voda teče iz svetinje; zato će rod njihov biti za jelo i lišće njihovo za lek.
EZE 47:13 Ovako veli Gospod Gospod: Ovo su međe u kojima ćete naslediti zemlju po dvanaest plemena Izrailjevih: Josifu dva dela.
EZE 47:14 Nasledićete je kako jedan tako drugi, za koju podigoh ruku svoju da ću je dati ocima vašim; i pripašće vam ta zemlja u nasledstvo.
EZE 47:15 Ovo je dakle međa zemlje: na severnoj strani od velikog mora na Etlon kako se ide u Sedad,
EZE 47:16 Emat, Virota, Sivrajim, koji je između međe damaštanske i međe ematske, Asaratihon, koji je na međi avranskoj.
EZE 47:17 Tako će biti međe od mora Asarenan, međa damaštanska i severna strana na sever, i međa ematska; to je severna strana.
EZE 47:18 A istočnu stranu izmerite od Avrana i od Damaska i od Galada i od zemlje Izrailjeve na Jordanu, od te međe do mora istočnog. I to je istočna strana.
EZE 47:19 A južna strana prema jugu od Tamara do vode Merive u Kadisu, duž potoka do velikog mora. I to je južna strana prema jugu.
EZE 47:20 A zapadna će strana biti veliko more, od te međe do prema ulasku u Emat; to je zapadna strana.
EZE 47:21 I razdelite tu zemlju među se po plemenima Izrailjevim.
EZE 47:22 A razdelite je u nasledstvo među se i među inostrance koji se bave među vama, koji bi izrodili sinove među vama, i oni neka su vam kao domorodac među sinovima Izrailjevim, s vama neka dobiju nasledstvo među plemenima Izrailjevim.
EZE 47:23 I u kome se plemenu inostranac bavi, u onom mu podajte nasledstvo, govori Gospod Gospod.
EZE 48:1 A ovo su imena plemenima. Od kraja prema severu, uz put etlonski kako se ide u Emat i Asarenan, na među damaštansku na sever pokraj Emata, od istočne strane do zapadne, Danovo, jedno.
EZE 48:2 A uz među Danovu, od istočne strane do zapadne, Asirovo, jedno.
EZE 48:3 A uz među Asirovu, od istočne strane do zapadne, Neftalimovo, jedno.
EZE 48:4 A uz među Neftalimovu, od istočne strane do zapadne, Manasijino, jedno.
EZE 48:5 A uz među Manasijinu, od istočne strane do zapadne, Jefremovo, jedno.
EZE 48:6 A uz među Jefremovu, od istočne strane do zapadne, Ruvimovo, jedno.
EZE 48:7 A uz među Ruvimovu, od istočne strane do zapadne, Judino, jedno.
EZE 48:8 A uz među Judinu, od istočne strane do zapadne, neka bude prinos što ćete prineti, dvadeset i pet hiljada lakata u širinu, a u dužinu kao koji drugi deo, od istočne strane do zapadne, i svetinja da bude usred njega.
EZE 48:9 Prinos koji ćete prineti Gospodu, neka bude od dvadeset i pet hiljada lakata u dužinu i od deset hiljada u širinu.
EZE 48:10 I taj će sveti prinos biti sveštenicima, sa severa dvadeset i pet hiljada lakata u dužinu, a sa zapada deset hiljada u širinu, i s istoka deset hiljada u širinu, a s juga dvadeset i pet hiljada u dužinu; i svetinja Gospodnja da bude usred njega.
EZE 48:11 To će biti sveštenicima posvećenim između sinova Sadokovih koji držaše šta sam naredio da se drži i ne zađoše kao drugi Leviti, kad zađoše sinovi Izrailjevi.
EZE 48:12 Njihov će biti sveti prinos od zemlje, svetinja nad svetinjama, uz međe levitske.
EZE 48:13 A Leviti da imaju uz međe svešteničke dvadeset i pet hiljada lakata u dužinu, i deset hiljada u širinu; sva dužina da bude dvadeset i pet hiljada, a širina deset hiljada.
EZE 48:14 A od toga ništa da ne prodaju ni promenjuju, ni da prenose prvina zemaljskih, jer je svetinja Gospodu.
EZE 48:15 A pet hiljada lakata što ostaje u širinu prema dvadeset i pet hiljada biće mesto posvećeno, za grad, za naselje, i za podgrađa, i grad da bude usred njega.
EZE 48:16 A ovo da mu je mera: sa severne strane četiri hiljada i pet stotina lakata, i s južne strane četiri hiljada i pet stotina, i s istočne strane četiri hiljada i pet stotina, i sa zapadne strane četiri hiljada i pet stotina.
EZE 48:17 I podgrađe će biti dvesta i pedeset lakata sa severa, i dvesta i pedeset s juga, i dvesta i pedeset s istoka, i dvesta i pedeset sa zapada.
EZE 48:18 A šta ostane u dužinu prema svetom prinosu, deset hiljada lakata na istok i deset hiljada na zapad, prema svetom prinosu, od toga dohodak neka bude hrana slugama gradskim.
EZE 48:19 A sluge koje će služiti gradu biće iz svih plemena Izrailjevih.
EZE 48:20 Sav ovaj prinos, dvadeset i pet hiljada lakata uz dvadeset i pet hiljada, četvrtast, prineće u prinos sveti za dostojanje gradu.
EZE 48:21 A šta ostane s obe strane svetom prinosu i dostojanju gradskom, prema dvadeset i pet hiljada lakata prinosa do međe istočne, i sa zapada prema dvadeset i pet hiljada lakata duž zapadne međe prema delovima, to da je kneževo; tako će sveti prinos i svetinja doma biti u sredi.
EZE 48:22 A od dostojanja levitskog i od dostojanja gradskog, usred onog što je kneževo, između međe Judine i međe Venijaminove, da je kneževo.
EZE 48:23 A ostala plemena biće: od istočne strane do zapadne strane Venijaminovo, jedno;
EZE 48:24 a uz među Venijaminovu, od istočne strane do zapadne, Simeunovo, jedno;
EZE 48:25 a uz među Simeunovu, od istočne strane do zapadne, Isaharovo, jedno;
EZE 48:26 a uz među Isaharovu, od istočne strane do zapadne, Zavulonovo, jedno;
EZE 48:27 a uz među Zavulonovu, od istočne strane do zapadne, Gadovo, jedno;
EZE 48:28 a uz među Gadovu s južne strane, na jug, međa je od Tamara do vode Merive u Kadisu, duž potoka do velikog mora.
EZE 48:29 To je zemlja koju ćete žrebom razdeliti plemenima Izrailjevim u nasledstvo, i to su im delovi, govori Gospod Gospod.
EZE 48:30 A ovo su krajevi gradu: sa severne strane četiri hiljada i pet stotina lakata da bude mera;
EZE 48:31 a vrata gradska da se nazovu imenima plemena Izrailjevih, troja vrata sa severa: jedna vrata Ruvimova, jedna vrata Judina, jedna vrata Levijeva;
EZE 48:32 i s istočne strane četiri hiljada i pet stotina lakata, i troja vrata: jedna vrata Josifova, jedna vrata Venijaminova, jedna vrata Danova;
EZE 48:33 i s južne strane četiri hiljada i pet stotina lakata da bude mera, i troja vrata: jedna vrata Simeunova, jedna vrata Isaharova, jedna vrata Zavulonova;
EZE 48:34 sa zapadne strane četiri hiljada i pet stotina lakata, i troja vrata: jedna vrata Gadova, jedna vrata Asirova, jedna vrata Neftalimova.
EZE 48:35 Unaokolo će biti osamnaest hiljada lakata, a ime će gradu od tog dana biti: Gospod je tu.
DAN 1:1 Godine treće carovanja Joakima, cara Judinog dođe Navuhodonosor, car vavilonski na Jerusalim, i opkoli ga.
DAN 1:2 I Gospod mu dade u ruku Joakima, cara Judinog i deo sudova doma Božijeg, i odnese ih u zemlju Senar u dom boga svog, i metnu sudove u riznicu boga svog.
DAN 1:3 I reče car Asfenazu starešini svojih dvorana da dovede između sinova Izrailjevih, i od carskog semena i od knezova,
DAN 1:4 mladiće na kojima nema mane, i koji su lepog lica i naučeni svakoj mudrosti i vešti znanju i razumni i koji mogu stajati u carskom dvoru, pa da ih uči knjigu i jezik haldejski.
DAN 1:5 I odredi im car obrok na dan od jela carskog i od vina koje on pijaše, da se hrane tri godine, a posle da stoje pred carem.
DAN 1:6 A među njima behu od sinova Judinih Danilo, Ananija, Misailo i Azarija.
DAN 1:7 A starešina nad dvoranima dade im imena, i Danilu nade ime Valtasar, a Ananiji Sedrah, a Misailu Misah, a Azariji Avdenago.
DAN 1:8 Ali Danilo naumi da se ne skvrni obrokom jela carevog i vinom koje on pijaše, i zamoli se starešini nad dvoranima da se ne skvrni.
DAN 1:9 I dade Bog Danilu te nađe milost i ljubav u starešine nad dvoranima.
DAN 1:10 I reče starešina nad dvoranima Danilu: Bojim se gospodara svog cara, koji vam je odredio jelo i piće; jer kad car vidi lica vaša lošija nego u ostalih mladića, vaših vrsnika, zašto da mi učinite da budem glavom kriv caru?
DAN 1:11 A Danilo reče Amelsaru, kog starešina nad dvoranima postavi nad Danilom, Ananijom, Misailom i Azarijom:
DAN 1:12 Ogledaj sluge svoje za deset dana, neka nam se daje varivo da jedemo i voda da pijemo.
DAN 1:13 Pa onda neka nam se vide lica pred tobom i lica mladića koji jedu carsko jelo, pa kako vidiš, onako čini sa slugama svojim.
DAN 1:14 I posluša ih u tom, i ogleda ih za deset dana.
DAN 1:15 A posle deset dana lica im dođoše lepša i mesnatija nego u svih mladića koji jeđahu carsko jelo.
DAN 1:16 I Amelsar uzimaše jelo njihovo i vino koje njima trebaše piti, i davaše im variva.
DAN 1:17 I dade Bog svoj četvorici mladića znanje i razum u svakoj knjizi i mudrosti; a Danilu dade da razume svaku utvaru i sne.
DAN 1:18 I kad prođe vreme po kome car beše rekao da ih izvedu, izvede ih starešina nad dvoranima pred Navuhodonosora.
DAN 1:19 I govori car s njima, i ne nađe se među svima njima ni jedan kao Danilo, Ananija, Misailo i Azarija; i stajahu pred carem.
DAN 1:20 I u svemu čemu treba mudrost i razum, za šta ih car zapita, nađe da su deset puta bolji od svih vrača i zvezdara što ih beše u svemu carstvu njegovom.
DAN 1:21 I osta Danilo do prve godine cara Kira.
DAN 2:1 A druge godine carovanja Navuhodonosorovog usni Navuhodonosor san, i uznemiri mu se duh i san ga prođe.
DAN 2:2 I reče car da dozovu vrače i zvezdare i gatare i Haldeje da kažu caru san njegov. I dođoše i staše pred carem.
DAN 2:3 I reče im car: Usnih san, i uznemiri mi se duh kako bih doznao šta sam snio.
DAN 2:4 A Haldeji rekoše caru sirski: Care, da si živ doveka! Pripovedi san slugama svojim, pa ćemo ti kazati šta znači.
DAN 2:5 A car odgovori i reče Haldejima: Zaboravio sam, ako mi ne kažete šta sam snio i šta znači, bićete isečeni i kuće će vaše biti bunjišta.
DAN 2:6 Ako li mi kažete šta sam snio i šta znači, dobićete od mene dare i poklone i veliku čast; kažite mi dakle šta sam snio i šta znači.
DAN 2:7 Odgovoriše opet i rekoše: Neka car pripovedi san slugama svojim, pa ćemo kazati šta znači.
DAN 2:8 Car odgovori i reče: Doista vidim da hoćete vremena da dobijete; jer vidite da sam zaboravio.
DAN 2:9 Ali ako mi ne kažete šta sam snio i šta znači, jedan vam je sud; jer ste se dogovorili da kažete preda mnom laž i prevaru dok se promeni vreme; zato kažite mi san, pa ću videti da mi možete kazati šta znači.
DAN 2:10 Odgovoriše Haldeji caru i rekoše: Nema čoveka na zemlji koji bi mogao kazati caru to šta ište; zato nijedan car ni knez ni vlastelin nije nikada iskao takvo šta od vrača ili zvezdara ili Haldejca.
DAN 2:11 I šta car ište vrlo je teško; niti ima drugog koji bi mogao kazati caru osim bogova, koji ne žive među ljudima.
DAN 2:12 Zato se car razljuti i razgnevi vrlo, i zapovedi da se pogube svi mudraci vavilonski.
DAN 2:13 I kad iziđe zapovest, te ubijahu mudrace, tražahu i Danila i drugove njegove da ih ubiju.
DAN 2:14 Tada Danilo odgovori mudro i razumno Ariohu zapovedniku stražarskom, koji beše izašao da ubija mudrace vavilonske;
DAN 2:15 odgovori i reče Ariohu, vlastelinu carevom: Zašto je tako nagla zapovest od cara? Tada Arioh kaza stvar Danilu.
DAN 2:16 A Danilo otide i zamoli cara da mu ostavi vremena, pa će kazati caru šta san znači.
DAN 2:17 Potom otide Danilo kući svojoj, i kaza stvar Ananiji, Misailu i Azariji, drugovima svojim,
DAN 2:18 da se mole za milost Bogu nebeskom radi te tajne, da ne bi poginuli Danilo i drugovi mu s ostalim mudracima vavilonskim.
DAN 2:19 I objavi se tajna Danilu, u noćnoj utvari; tada Danilo blagoslovi Boga nebeskog.
DAN 2:20 Progovori Danilo i reče: Da je blagosloveno ime Gospodnje od veka do veka; jer je Njegova mudrost i sila;
DAN 2:21 I On menja vremena i čase; smeće careve, i postavlja careve; daje mudrost mudrima i razum razumnima.
DAN 2:22 On otkriva šta je duboko i sakriveno, zna šta je u mraku, i svetlost kod Njega stanuje.
DAN 2:23 Tebe, Bože otaca mojih, hvalim i slavim, šta si mi dao mudrost i silu, i šta si mi objavio za šta Te molismo objaviv nam stvar carevu.
DAN 2:24 Tada otide Danilo k Ariohu, kog car beše odredio da pogubi mudrace vavilonske; i došav ovako mu reče: Ne gubi mudraca vavilonskih; izvedi me pred cara da kažem caru šta san znači.
DAN 2:25 Tada Arioh brže izvede Danila pred cara, i ovako mu reče: Nađoh čoveka između roblja Judinog, koji će kazati caru šta san znači.
DAN 2:26 A car progovori i reče Danilu, koji se zvaše Valtasar: Možeš li mi kazati san koji sam snio i šta znači?
DAN 2:27 Odgovori Danilo caru i reče: Tajnu koju car ište ne mogu kazati caru mudraci ni zvezdari ni vrači ni gatari.
DAN 2:28 Nego ima Bog na nebu koji otkriva tajne i javlja caru Navuhodonosoru šta će biti do kraja. San tvoj i šta ti je videla glava na postelji tvojoj ovo je:
DAN 2:29 Tebi, care, dođoše misli na postelji šta će biti posle, i Onaj koji objavljuje tajne pokaza ti šta će biti.
DAN 2:30 A meni se ova tajna nije objavila mudrošću koja bi u mene bila mimo sve žive, nego zato da se javi caru šta san znači i da doznaš misli srca svog.
DAN 2:31 Ti, care, vide, a to lik velik; velik beše lik i svetlost mu silna, i stajaše prema tebi, i strašan beše na očima.
DAN 2:32 Glava tom liku beše od čistog zlata, prsi i mišice od srebra, trbuh i bedra od bronze,
DAN 2:33 noge mu od gvožđa, a stopala koje od gvožđa koje od zemlje.
DAN 2:34 Ti gledaše dokle se odvali kamen bez ruku, i udari lik u stopala bronzana i zemljana, i satre ih.
DAN 2:35 Tada se satre i gvožđe i zemlja i bronza i srebro i zlato, i posta kao pleva na gumnu u leto, te odnese vetar, i ne nađe mu se mesto; a kamen, koji udari lik, posta gora velika i ispuni svu zemlju.
DAN 2:36 To je san; a sada ćemo kazati caru šta znači.
DAN 2:37 Ti si, care, car nad carevima, jer ti Bog nebeski dade carstvo, silu i krepost i slavu,
DAN 2:38 i gde god žive sinovi ljudski, zveri poljske i ptice nebeske, dao ti je u ruke, i postavio te gospodarem nad svim tim. Ti si ona glava zlatna.
DAN 2:39 A nakon tebe nastaće drugo carstvo, manje od tvog; a potom treće carstvo, bronzano, koje će vladati po svoj zemlji.
DAN 2:40 A četvrto će carstvo biti tvrdo kao gvožđe, jer gvožđe satire i troši sve, i kao gvožđe što sve lomi, tako će satrti i polomiti.
DAN 2:41 A što si video stopala i prste koje od kala lončarskog koje od gvožđa, biće carstvo razdeljeno, ali će biti u njemu tvrđe od gvožđa, jer si video gvožđe pomešano s kalom lončarskim.
DAN 2:42 I što prsti na nogama behu koje od gvožđa koje od kala, carstvo će biti nešto jako, a nešto trošno.
DAN 2:43 A što si video gvožđe pomešano sa kalom lončarskim, to će se oni pomešati sa semenom čovečijim, ali neće prionuti jedan za drugog kao što se gvožđe ne može smešati s kalom.
DAN 2:44 A u vreme tih careva Bog će nebeski podignuti carstvo koje se do veka neće rasuti, i to se carstvo neće ostaviti drugom narodu; ono će satrti i ukinuti sva ta carstva, a samo će stajati do veka.
DAN 2:45 Kako si video gde se od gore odvali kamen bez ruku i satre gvožđe, bronzu, kao, srebro i zlato. Bog veliki javi caru šta će biti posle; san je istinit, i tumačenje mu verno.
DAN 2:46 Tada car Navuhodonosor pade na lice svoje, i pokloni se Danilu, i zapovedi da mu prinesu prinos i kad.
DAN 2:47 Car progovori Danilu i reče: Doista, vaš je Bog Bog nad bogovima i Gospodar nad carevima, i koji objavljuje tajne, kad si mogao otkriti ovu tajnu.
DAN 2:48 Tada car uzvisi Danila, i dade mu mnoge velike darove i učini ga gospodarem svoj zemlji vavilonskoj i poglavarem nad svim mudracima vavilonskim.
DAN 2:49 I Danilo izmoli u cara, te postavi nad poslovima zemlje vavilonske Sedraha, Misaha i Avdenaga, a Danilo osta na dvoru carevom.
DAN 3:1 Car Navuhodonosor načini zlatan lik, kome visina beše šezdeset lakata, a širina šest lakata; i namesti ga u polju Duri u zemlji vavilonskoj.
DAN 3:2 I posla car Navuhodonosor da saberu knezove, upravitelje i vojvode, starešine, rizničare, sudije, nastojnike i sve vlastelje zemaljske, da dođu da se osveti lik što ga postavi car Navuhodonosor.
DAN 3:3 Tada se skupiše knezovi, upravitelji i vojvode, starešine, rizničari, sudije, nastojnici, i svi vlastelji zemaljski, da se osveti lik šta ga postavi car Navuhodonosor; i stadoše pred likom što ga postavi Navuhodonosor.
DAN 3:4 A glasnik povika glasno: Narodi, plemena i jezici, vama se govori.
DAN 3:5 Kad čujete rog, svirale, kitare, gusle, psaltire, pevanje i svakojake svirke, popadajte i poklonite se zlatnom liku, koji postavi car Navuhodonosor.
DAN 3:6 A ko ne bi pao i poklonio se, onaj čas biće bačen u peć ognjenu užarenu.
DAN 3:7 Zato svi narodi kako čuše rog, svirale, kitare, gusle, psaltire i svakojake svirke, popadaše svi narodi, plemena i jezici, i pokloniše se zlatnom liku koji postavi car Navuhodonosor.
DAN 3:8 A neki Haldeji taj čas dođoše i tužiše Jevreje,
DAN 3:9 i progovoriše i rekoše caru Navuhodonosoru: Care, da si živ do veka!
DAN 3:10 Ti si, care, zapovedio, svaki ko čuje rog, svirale, kitare, gusle, psaltire, i pevanje i svakojake svirke, da padne i pokloni se zlatnom liku;
DAN 3:11 a ko ne bi pao i poklonio se, da se baci u peć ognjenu užarenu.
DAN 3:12 A imaju ljudi Jevreji, koje si postavio nad poslovima zemlje vavilonske, Sedrah, Misah i Avdenago; ti ljudi, care, ne haju za te, ne poštuju tvoje bogove, i ne klanjaju se zlatnom liku, koji si postavio.
DAN 3:13 Tada Navuhodonosor u gnevu i ljutini zapovedi da dovedu Sedraha, Misaha i Avdenaga. I dovedoše te ljude pred cara.
DAN 3:14 Navuhodonosor progovori i reče im: Je li istina Sedraše, Misaše i Avdenago, da vi ne služite mojim bogovima i da se ne klanjate zlatnom liku koji postavih?
DAN 3:15 Jeste li dakle gotovi, kad čujete rog, svirale, kitare, gusle, psaltire i pevanje i svakojake svirke, da padnete i poklonite se liku koji načinih? Ako li se ne poklonite, onaj čas bićete bačeni u peć ognjenu užarenu; a koji je bog što će vas izbaviti iz mojih ruku?
DAN 3:16 Odgovoriše Sedrah, Misah i Avdenago, i rekoše caru Navuhodonosoru: Nije nam potrebno da ti odgovorimo na to.
DAN 3:17 Evo, Bog naš, kome mi služimo, može nas izbaviti iz peći ognjene užarene; i izbaviće nas iz tvojih ruku care.
DAN 3:18 A i da ne bi, znaj, care, da bogovima tvojim nećemo služiti niti ćemo se pokloniti zlatnom liku, koji si postavio.
DAN 3:19 Tada se Navuhodonosor napuni gneva, i lice mu se promeni na Sedraha, Misaha i Avdenaga, i odgovarajući zapovedi da se užari peć sedam puta većma nego šta beše običaj.
DAN 3:20 I zapovedi najjačim ljudima što behu u vojsci njegovoj da svežu Sedraha, Misaha i Avdenaga, i da ih bace u peć ognjenu užarenu.
DAN 3:21 Tada svezaše one ljude u plaštima njihovim i u obući i pod kapama i u svemu odelu njihovom, i baciše ih u peć ognjenu užarenu.
DAN 3:22 Kako zapovest careva beše hitna i peć vrlo užarena, plamen ognjeni ubi one ljude koji bacahu Sedraha, Misaha i Avdenaga.
DAN 3:23 A ta tri čoveka, Sedrah, Misah i Avdenago, padoše usred peći ognjene užarene.
DAN 3:24 Tada se prepade car Navuhodonosor, i brže ustav progovori i reče svojim dvoranima: Ne bacismo li tri čoveka svezana u oganj? Odgovoriše i rekoše caru: Da, care.
DAN 3:25 Odgovori i reče: Eno, vidim četiri čoveka odrešena gde hode posred ognja i nije im ništa, i četvrti kao da je Sin Božji.
DAN 3:26 Tada pristupi Navuhodonosor na vrata ognjenoj peći užarenoj, i progovori i reče: Sedraše, Misaše i Avdenago, sluge Boga Višnjeg, iziđite i hodite. Tada Sedrah, Misah i Avdenago iziđoše isred ognja.
DAN 3:27 I sabraše se knezovi i upravitelji i vojvode i većnici carevi, i videše te ljude gde im telu oganj ništa ne može, niti im se kosa na glavi opali, niti im se plašti šta promeniše, niti zadah od ognja prionu za njih.
DAN 3:28 Progovori Navuhodonosor i reče: Da je blagosloven Bog Sedrahov, Misahov i Avdenagov, koji posla anđela svog i izbavi sluge svoje, koje se u Nj pouzdaše i ne poslušaše zapovesti careve i dadoše telesa svoja da ne bi služili niti se poklonili drugom bogu osim svog Boga.
DAN 3:29 Zato zapovedam da se svaki kog mu drago naroda i plemena i jezika, koji bi pohulio na Boga Sedrahovog, Misahovog i Avdenagovog, da se iseče i kuća da mu bude bunjište, jer nema drugog boga koji može tako izbaviti.
DAN 3:30 Tada car uzvisi Sedraha, Misaha i Avdenaga u zemlji vavilonskoj.
DAN 4:1 Car Navuhodonosor svim narodima, plemenima i jezicima što su po svoj zemlji, mir da vam se umnoži.
DAN 4:2 Svide mi se da objavim znake i čudesa što mi učini Bog Višnji.
DAN 4:3 Znaci Njegovi kako su veliki! I čudesa Njegova kako su silna! Carstvo je Njegovo carstvo večno, i vlast Njegova od kolena do kolena.
DAN 4:4 Ja Navuhodonosor bejah miran u kući svojoj i cvetah u dvoru svom.
DAN 4:5 Usnih san, koji me uplaši, i misli na postelji mojoj i utvare glave moje uznemiriše me.
DAN 4:6 I zapovedih da se dovedu preda me svi mudraci vavilonski da mi kažu šta znači san.
DAN 4:7 Tada dođoše vračari, zvezdari, Haldeji i gatari, i pripovedih im san, ali mi ne mogoše kazati šta znači.
DAN 4:8 Najposle dođe preda me Danilo, koji se zove Valtasar po imenu boga mog, i u kome je duh svetih bogova, i pripovedih mu san.
DAN 4:9 Valtasare, poglavare vračima, znam da je duh svetih bogova u tebi i nikakva tajna nije ti teška; kaži san moj što sam snio i šta znači.
DAN 4:10 A utvara glave moje na postelji mojoj beše: Videh, gle, drvo usred zemlje, i visina mu velika.
DAN 4:11 Drvo beše veliko i jako, i visina mu dosezaše do neba, i viđaše se do kraja sve zemlje.
DAN 4:12 Lišće mu beše lepo i rod obilat, i na njemu beše hrane svemu, zverje poljsko odmaraše se u hladu njegovom, i na granama njegovim stanovahu ptice nebeske, i od njega se hranjaše svako telo.
DAN 4:13 Videh u utvarama glave svoje na postelji svojoj, i gle, Stražar i Svetac siđe s neba.
DAN 4:14 Povika jako i reče ovako: Posecite drvo, i okrešite mu grane, pokidajte mu lišće i razmetnite mu rod; neka pobegnu zveri ispod njega i ptice s grana njegovih.
DAN 4:15 Ali panj sa žilama ostavite mu u zemlji, u okovima gvozdenim i bronzanim u travi poljskoj, neka ga kvasi rosa nebeska i deo da mu je sa zverjem od trave zemaljske.
DAN 4:16 Srce čovečje neka mu se promeni, i srce životinjsko neka mu se da, i sedam vremena neka prođe preko njega.
DAN 4:17 To su odredili stražari i izrekli sveti da bi poznali živi da Višnji vlada carstvom ljudskim, i daje ga kome hoće, i postavlja nad njim najnižeg između ljudi.
DAN 4:18 Taj san snih ja, car Navuhodonosor; a ti, Valtasare, kaži šta znači, jer nijedan mudrac u carstvu mom ne može da mi kaže šta znači; a ti možeš, jer je u tebi duh svetih bogova.
DAN 4:19 Tada Danilo, koji se zvaše Valtasar, osta u čudu za jedan sat, i misli ga uznemiravahu. A car progovori i reče: Valtasare, san i značenje mu da te ne uznemiruje. A Valtasar odgovori i reče: Gospodaru moj, san da bude tvojim nenavidnicima, i značenje njegovo neprijateljima tvojim.
DAN 4:20 Drvo što si video, veliko i jako, kome visina dosezaše do neba i koje se viđaše po svoj zemlji,
DAN 4:21 kome lišće beše lepo i rod obilan, i na kome beše hrane svemu, pod kojim stanovaše zverje poljsko i na granama mu seđahu ptice nebeske,
DAN 4:22 to si ti, care, koji si velik i silan, i veličina je tvoja visoka i doseže do neba i vlast tvoja do krajeva zemaljskih.
DAN 4:23 A što car vide Stražara i Sveca gde silažaše s neba i govoraše: Posecite drvo i potrite ga, ali mu panj sa žilama ostavite u zemlji u okovima gvozdenim i bronzanim u travi poljskoj, da ga kvasi rosa nebeska, i sa zverjem poljskim neka mu je deo dokle sedam vremena prođe preko njega,
DAN 4:24 ovo znači, care, i ovo je naredba Višnjeg koja će se izvršiti na mom gospodaru caru:
DAN 4:25 Bićeš prognan između ljudi, i sa zverima ćeš poljskim živeti, i hraniće te travom kao goveda, i rosa će te nebeska kvasiti, i sedam će vremena proći preko tebe dokle poznaš da Višnji vlada carstvom ljudskim i daje ga kome hoće.
DAN 4:26 A što se reče da se ostavi panj sa žilama od drveta, carstvo će ti ostati, kad poznaš da nebesa vladaju.
DAN 4:27 Zato, care, da ti je ugodan moj savet, oprosti se greha svojih pravdom, i bezakonja svojih milošću prema nevoljnima, e da bi ti se produžio mir.
DAN 4:28 Sve ovo dođe na cara Navuhodonosora.
DAN 4:29 Posle dvanaest meseci hodaše po carskom dvoru u Vavilonu.
DAN 4:30 I progovori car i reče: Nije li to Vavilon veliki što ga ja sazidah jakom silom svojom da je stolica carska, i slava veličanstvu mom?
DAN 4:31 Te reči još behu u ustima caru, a glas dođe s neba: Tebi se govori, care Navuhodonosore: Carstvo se uze od tebe.
DAN 4:32 I bićeš prognan između ljudi, i živećeš sa zverjem poljskim, hraniće te travom kao goveda, i sedam će vremena proći preko tebe dokle poznaš da Višnji vlada carstvom ljudskim i daje ga kome hoće.
DAN 4:33 U taj čas ispuni se ta reč na Navuhodonosoru; i bi prognan između ljudi i jede travu kao goveda, i rosa nebeska kvasi mu telo da mu narastoše dlake kao pera u orla i nokti kao u ptica.
DAN 4:34 Ali posle tog vremena ja Navuhodonosor podigoh oči svoje k nebu, i um moj vrati mi se, i blagoslovih Višnjeg, i hvalih i slavih Onog koji živi doveka, čija je vlast vlast večna i čije je carstvo od kolena do kolena.
DAN 4:35 I svi stanovnici zemaljski ništa nisu prema Njemu, i radi šta hoće s vojskom nebeskom i sa stanovnicima zemaljskim, i nema nikoga da bi Mu ruku zaustavio i rekao Mu: Šta radiš?
DAN 4:36 U to vreme um moj vrati mi se, i na slavi carstva mog vrati mi se veličanstvo moje i svetlost moja; i dvorani moji i knezovi moji potražiše me, i utvrdih se u carstvu svom, i doda mi se više veličanstva.
DAN 4:37 Sada ja Navuhodonosor hvalim, uzvišujem i slavim cara nebeskog, čija su sva dela istina i čiji su putevi pravedni i koji može oboriti one koji hode ponosito.
DAN 5:1 Car Valtasar učini veliku gozbu hiljadi knezova svojih, i pijaše vino pred hiljadom njih.
DAN 5:2 Napiv se vina Valtasar zapovedi da se donesu sudovi zlatni i srebrni, koje beše odneo Navuhodonosor otac mu iz crkve jerusalimske, da iz njih piju car i knezovi mu i žene njegove i inoče njegove.
DAN 5:3 I donesoše zlatne sudove koje behu odneli iz crkve doma Gospodnjeg u Jerusalimu, i pijahu iz njih car i knezovi njegovi, žene njegove i inoče njegove.
DAN 5:4 Pijahu vino, i hvaljahu bogove zlatne i srebrne i bronzane i drvene i kamene.
DAN 5:5 U taj čas iziđoše prsti ruke čovečije i pisahu prema svećnjaku po okrečenom zidu od carskog dvora, i car vide ruku koja pisaše.
DAN 5:6 Tada se promeni lice caru, i misli ga njegove uznemiriše i pojas se oko njega raspasa i kolena mu udarahu jedno o drugo.
DAN 5:7 Povika car glasno, te dovedoše zvezdare, Haldeje i gatare; i progovori car i reče mudracima vavilonskim: Ko pročita ovo pismo i kaže mi šta znači, onaj će se obući u skerlet, i nosiće zlatnu verižicu o vratu, i biće treći gospodar u carstvu.
DAN 5:8 Tada pristupiše svi mudraci carevi; ali ne mogoše pročitati pisma niti kazati caru šta znači.
DAN 5:9 Tada se car Valtasar vrlo uznemiri, i lice mu se sasvim izmeni; i knezovi se njegovi prepadoše.
DAN 5:10 Dođe carica radi toga što se dogodi caru i knezovima njegovim u kuću gde beše gozba, i progovori carica i reče: Care, da si živ doveka! Da te ne uznemiruju misli tvoje, i da ti se lice ne menja.
DAN 5:11 Ima čovek u tvom carstvu, u kome je duh svetih bogova; i u vreme oca tvog nađe se u njega videlo i razum i mudrost, kakva je u bogova, i car Navuhodonosor, otac tvoj, care, postavi ga glavarem vračarima, zvezdarima, Haldejima i gatarima;
DAN 5:12 jer velik duh i znanje i razum za kazivanje snova i pogađanje zagonetki i razmršivanje zamršenih stvari nađe se u Danila, kome car nade ime Valtasar; neka sada dozovu Danila, i on će kazati šta znači.
DAN 5:13 Tada Danilo bi doveden pred cara. Car progovori Danilu i reče: Jesi li ti Danilo između roblja Judina, koje dovede iz judejske car otac moj?
DAN 5:14 Čuh za tebe da je duh svetih bogova u tebi, i videlo i razum i mudrost velika da se nađe u tebe.
DAN 5:15 A sada su dovedeni preda me mudraci, zvezdari, da pročitaju pismo i kažu mi šta znači; ali ne mogu da kažu šta to znači.
DAN 5:16 A za tebe ja čuh da možeš protumačiti i zamršene stvari razmrsiti. Ako, dakle, možeš pročitati ovo pismo i kazati mi šta znači, obući ćeš se u skerlet, i zlatnu verižicu nosićeš o vratu, i bićeš treći gospodar u carstvu.
DAN 5:17 Tada odgovori Danilo i reče pred carem: Darovi tvoji neka tebi, i podaj drugom poklone svoje; a pismo ću ja pročitati caru i kazati šta znači.
DAN 5:18 Care, Bog Višnji dade carstvo veličinu i slavu i čast Navuhodonosoru, ocu tvom.
DAN 5:19 I od veličine koju mu dade svi narodi, plemena i jezici drhtahu pred njim i bojahu ga se; ubijaše koga hoćaše, i ostavljaše u životu koga hoćaše, uzvišavaše koga hoćaše, i ponižavaše koga hoćaše.
DAN 5:20 Ali kada mu se podiže srce i duh mu se posili u oholosti, bi smetnut s carskog prestola svog, i uzeše mu slavu.
DAN 5:21 I bi prognan između ljudi i srce mu posta kao u zveri, i stan mu beše s divljim magarcima, hraniše ga travom kao goveda, i rosa nebeska kvasi mu telo, dokle pozna da Bog Višnji vlada carstvom ljudskim, i koga hoće postavlja nad njim.
DAN 5:22 A ti, Valtasare, sine njegov, nisi ponizio srca svog premda si znao sve ovo.
DAN 5:23 Nego si se podigao na Gospoda nebeskog, i sudove doma Njegovog donesoše preda te, i piste iz njih vino ti i knezovi tvoji, žene tvoje i inoče tvoje, i ti hvali bogove srebrne i zlatne, bronzane, gvozdene, drvene i kamene, koji ne vide niti čuju, niti razumeju, a ne slavi Boga, u čijoj je ruci duša tvoja i svi putevi tvoji.
DAN 5:24 Zato od Njega bi poslana ruka i ovo pismo bi napisano.
DAN 5:25 A ovo je pismo napisano: MENE, MENE, TEKEL, UFARSIN.
DAN 5:26 A ovo znače te reči: MENE, brojao je Bog tvoje carstvo i do kraja izbrojao.
DAN 5:27 TEKEL, izmeren si na merila, i našao si se lak.
DAN 5:28 FERES, razdeljeno je carstvo tvoje, i dano Midijanima i Persijanima.
DAN 5:29 Tada zapovedi Valtasar, te obukoše Danila u skerlet, i metnuše mu zlatnu verižicu oko vrata, i proglasiše za nj da je treći gospodar u carstvu.
DAN 5:30 Istu noć bi ubijen Valtasar, car haldejski.
DAN 5:31 A Darije Midijanin preuze carstvo, i beše mu oko šezdeset i dve godine.
DAN 6:1 Svide se Dariju te postavi nad carstvom sto i pedeset upravitelja da budu nad svim carstvom;
DAN 6:2 a nad njima tri starešine, od kojih jedan beše Danilo, kojima će upravitelji davati račune da ne bi caru bilo štete.
DAN 6:3 A taj Danilo nadvišivaše starešine i upravitelje, jer u njemu beše velik duh i car mišljaše da ga postavi nad svim carstvom svojim.
DAN 6:4 Tada starešine i upravitelji gledahu kako bi našli šta da zamere Danilu radi carstva; ali ne mogahu naći zabave ni pogreške, jer beše veran, i ne nalažaše se u njega pogreške ni mane.
DAN 6:5 Tada rekoše oni ljudi: Nećemo naći na tog Danila ništa, ako ne nađemo šta na nj radi zakona Boga njegovog.
DAN 6:6 Tada dođoše starešine i upravitelji k caru, i rekoše mu ovako: Darije care, da si živ doveka!
DAN 6:7 Sve starešine u carstvu, poglavari i upravitelji, većnici i vojvode dogovoriše se da se postavi carska naredba i oštra zabrana da ko bi se god zamolio za šta kome god bogu ili čoveku za trideset dana osim tebi, care, da se baci u jamu lavovsku.
DAN 6:8 Zato, care, postavi tu zabranu i napiši da se ne može promeniti, po zakonu midskom i persijskom, koji je nepromenljiv.
DAN 6:9 I car Darije napisa knjigu i zabranu.
DAN 6:10 A Danilo kad dozna da je knjiga napisana, otide svojoj kući, gde behu otvoreni prozori u njegovoj sobi prema Jerusalimu, i padaše na kolena svoja tri puta na dan i moljaše se i hvalu davaše Bogu svom kao šta činjaše pre.
DAN 6:11 Tada se sabraše oni ljudi, i nađoše Danila gde se moli i pripada Bogu svom.
DAN 6:12 I otidoše te rekoše caru za carsku zabranu: Nisi li napisao zapovest, da ko bi se god zamolio kome god bogu ili čoveku za trideset dana, osim tebi, care, da se baci u jamu lavovsku? Car odgovori i reče: Tako je po zakonu midskom i persijskom, koji je nepromenljiv.
DAN 6:13 Tada odgovoriše i rekoše caru: Danilo, koji je između roblja Judina, ne haje za te, care, ni za zabranu koju si napisao, nego se moli tri puta na dan svojom molitvom.
DAN 6:14 Tada car čuvši to ožalosti se vrlo, i naumi da izbavi Danila, i truđaše se do zahoda sunčanog da ga izbavi.
DAN 6:15 Tada oni ljudi sabraše se kod cara i rekoše caru: Znaj, care, da je zakon u Midijana i Persijana da se nikakva zabrana i naredba koju postavi car, ne menja.
DAN 6:16 Tada car reče te dovedoše Danila i baciše ga u jamu lavovsku; i car progovori i reče Danilu: Bog tvoj, kome bez prestanka služiš, neka te izbavi.
DAN 6:17 I donesoše kamen i metnuše jami na vrata, i car ga zapečati svojim prstenom i prstenom svojih knezova da se ništa ne promeni za Danila.
DAN 6:18 Tada otide car u svoj dvor, i prenoći ne jedavši niti dopustivši da mu se donese šta čim bi se razveselio, i ne može zaspati.
DAN 6:19 Potom car usta ujutro rano i otide brže k jami lavovskoj.
DAN 6:20 I kad dođe k jami, viknu Danila žalosnim glasom; i progovori car i reče Danilu: Danilo, slugo Boga Živoga, Bog tvoj, kome služiš bez prestanka, može li te izbaviti od lavova?
DAN 6:21 Tada Danilo reče caru: Care, da si živ doveka!
DAN 6:22 Bog moj posla anđela svog i zatvori usta lavovima, te mi ne naudiše; jer se nađoh čist pred Njim, a ni tebi care, ne učinih zla.
DAN 6:23 Tada se car veoma obradova tom, i zapovedi da izvade Danila iz jame. I izvadiše Danila iz jame, i ne nađe se rane na njemu, jer verova Bogu svom.
DAN 6:24 Potom zapovedi car, te dovedoše ljude koji behu optužili Danila, i baciše u jamu lavovsku njih, decu njihovu i žene njihove; i još ne dođoše na dno jami, a lavovi ih zgrabiše i sve im kosti potrše.
DAN 6:25 Tada car Darije pisa svim narodima i plemenima i jezicima što življahu u svoj zemlji: Mir da vam se umnoži.
DAN 6:26 Od mene je zapovest da se u svoj državi carstva mog svak boji i straši Boga Danilovog, jer je On Bog živi, koji ostaje doveka, i carstvo se Njegovo neće rasuti, i vlast će Njegova biti do kraja;
DAN 6:27 On izbavlja i spasava, i čini znake i čudesa na nebu i na zemlji, On je izbavio Danila od sile lavovske.
DAN 6:28 I taj Danilo beše srećan za carovanja Darijevog i za carovanja Kira Persijanca.
DAN 7:1 Prve godine Valtasara, cara vavilonskog, usni Danilo san i vide utvaru glave svoje na postelji; tada napisa san i pripovedi ukratko.
DAN 7:2 Danilo progovori i reče: Videh u utvari svojoj noću, a to četiri vetra nebeska udariše se na velikom moru.
DAN 7:3 I četiri velike zveri iziđoše iz mora, svaka drugačija.
DAN 7:4 Prva beše kao lav, i imaše krila orlova; gledah dokle joj se krila poskuboše i podiže se sa zemlje i stade na noge kao čovek, i srce ljudsko dade joj se.
DAN 7:5 Potom, gle, druga zver beše kao medved, i stade s jedne strane, i imaše tri rebra u ustima među zubima svojim, i govoraše joj se: Ustani, jedi mnogo mesa.
DAN 7:6 Potom videh, i gle, druga, kao ris, imaše na leđima četiri krila kao ptica, i četiri glave imaše zver, i dade joj se vlast.
DAN 7:7 Potom videh u utvarama noćnim, i gle, četvrta zver, koje se trebaše bojati, strašna i vrlo jaka, i imaše velike zube gvozdene, jeđaše i satiraše, i gažaše nogama ostatak, i razlikovaše se od svih zveri pređašnjih, i imaše deset rogova.
DAN 7:8 Gledah rogove, i gle, drugi mali rog izraste među onima, a tri prva roga iščupaše se pred njim; i gle, oči kao oči čovečije behu na tom rogu, i usta koja govorahu velike stvari.
DAN 7:9 Gledah dokle se postaviše prestoli, i starac sede, na kome beše odelo belo kao sneg, i kosa na glavi kao čista vuna, presto Mu beše kao plamen ognjeni, točkovi Mu kao oganj razgoreo.
DAN 7:10 Reka ognjena izlažaše i tečaše ispred Njega, hiljada hiljada služaše Mu, i deset hiljada po deset hiljada stajahu pred Njim; sud sede, i knjige se otvoriše.
DAN 7:11 Tada gledah radi glasa velikih reči koje govoraše onaj rog; i gledah dokle ne bi ubijena zver i telo joj se raščini i dade se da izgori ognjem.
DAN 7:12 I ostalim zverima uze se vlast, jer dužina životu beše im određena do vremena i do roka.
DAN 7:13 Videh u utvarama noćnim, i gle, kao Sin čovečiji iđaše sa oblacima nebeskim, i dođe do starca i stade pred Njim.
DAN 7:14 I dade Mu se vlast i slava i carstvo da Mu služe svi narodi i plemena i jezici; vlast je Njegova vlast večna, koja neće proći, i carstvo se Njegovo neće rasuti.
DAN 7:15 Meni Danilu prenemože duh moj u telu mom, i utvare glave moje uznemiriše me.
DAN 7:16 Pristupih k jednom od onih koji stajahu onde, i zamolih ga za istinu od svega toga. I progovori mi i kaza mi šta to znači:
DAN 7:17 Ove četiri velike zveri jesu četiri cara, koji će nastati na zemlji.
DAN 7:18 Ali će sveci Višnjeg preuzeti carstvo, i držaće carstvo na vek i doveka.
DAN 7:19 Tada zaželeh znati istinu o četvrtoj zveri, koja se razlikovaše od svih i beše vrlo strašna, i imaše zube gvozdene i nokte bronzane, i jeđaše i satiraše, a ostatak nogama gažaše,
DAN 7:20 i o deset rogova šta joj behu na glavi, i o drugom koji izraste i tri otpadoše pred njim, o rogu koji imaše oči i usta koja govorahu velike stvari i beše po viđenju veći od drugih.
DAN 7:21 Gledah, i taj rog vojevaše sa svecima i nadvlađivaše ih,
DAN 7:22 dokle dođe starac, i dade se sud svecima Višnjeg, i prispe vreme da sveci preuzmu carstvo.
DAN 7:23 Ovako reče: Četvrta zver biće četvrto carstvo na zemlji, koje će se razlikovati od svih carstava, i izješće svu zemlju i pogaziti i satrti.
DAN 7:24 I deset rogova jesu deset careva, koji će nastati iz tog carstva, a posle njih nastaće drugi, i on će se razlikovati od pređašnjih, i pokoriće tri cara.
DAN 7:25 I govoriće reči na Višnjeg, i potiraće svece Višnjeg, i pomišljaće da promeni vremena i zakone; i daće mu se u ruke za vreme i za vremena i za po vremena.
DAN 7:26 Potom će sesti sud, i uzeće mu se vlast, te će se istrebiti i zatrti sasvim.
DAN 7:27 A carstvo i vlast i veličanstvo carsko pod svim nebom daće se narodu svetaca Višnjeg; Njegovo će carstvo biti večno carstvo, i sve će vlasti Njemu služiti i slušati Ga.
DAN 7:28 Ovde je kraj ovoj reči. A mene, Danila vrlo uznemiriše misli moje, i lice mi se sve promeni; ali reč sačuvah u srcu svom.
DAN 8:1 Treće godine carovanja Valtasarovog pokaza se meni Danilu utvara posle one koja mi se pokazala pre.
DAN 8:2 I videh u utvari; a bejah u Susanu u gradu koji je u zemlji Elamu, kad videh, i videh u utvari i bejah na vodi Ulaju.
DAN 8:3 I podigoh oči svoje i videh, i gle, stajaše kraj vode ovan, koji imaše dva roga, a rogovi behu visoki, ali jedan viši od drugog, i viši naraste posle.
DAN 8:4 Videh ovna gde bode na zapad i na sever i na jug, i nijedna zver ne mogaše mu odoleti, i ne beše nikoga ko bi izbavio od njega, nego činjaše šta hoćaše, i osili.
DAN 8:5 A kad ja motrah, gle, iđaše jarac od zapada povrh sve zemlje, a ne doticaše se zemlje; i taj jarac imaše rog znamenit među očima svojim.
DAN 8:6 I dođe do ovna koji imaše dva roga, kog videh gde stoji kraj vode, i potrča na nj gnevno silom svojom.
DAN 8:7 I videh ga gde dođe do ovna, i razgnevivši se na nj udari ovna, te mu slomi oba roga i ne beše sile u ovnu da mu odoli, nego ga obori na zemlju i pogazi ga, i ne beše nikoga da izbavi ovna od njega.
DAN 8:8 I jarac posta vrlo velik; a kad osili, slomi se veliki rog, i mesto njega narastoše znamenita četiri roga prema četiri vetra nebeska.
DAN 8:9 I iz jednog od njih iziđe jedan rog malen i naraste vrlo velik prema jugu i istoku i prema krasnoj zemlji.
DAN 8:10 I naraste dori do vojske nebeske, i obori na zemlju neke od vojske i od zvezda, i pogazi ih.
DAN 8:11 I naraste dori do poglavara toj vojsci, i uze Mu svagdašnju žrtvu, i sveti stan Njegov obori.
DAN 8:12 I vojska bi dana u otpad od žrtve svagdašnje, i obori istinu na zemlju, i šta činjaše napredovaše mu.
DAN 8:13 Tada čuh jednog sveca gde govoraše; i jedan svetac reče nekome koji govoraše: Dokle će trajati ta utvara za svagdašnju žrtvu i za otpad pustošni da se gazi svetinja i vojska?
DAN 8:14 I reče mi: Do dve hiljade i tri stotine dana i noći; onda će se svetinja očistiti.
DAN 8:15 A kad videh ja Danilo ovu utvaru, i zaiskah da razumem, gle, stade preda me kao čovek.
DAN 8:16 I čuh glas čovečiji nasred Ulaja, koji povika i reče: Gavrilo kaži ovome utvaru.
DAN 8:17 I dođe gde ja stajah; i kad dođe uplaših se, i padoh na lice svoje; a on mi reče: Pazi, sine čovečiji, jer je ova utvara za poslednje vreme.
DAN 8:18 A dok mi on govoraše, ja bejah izvan sebe ležeći ničice na zemlji; a on me se dotače, i ispravi me, te stadoh.
DAN 8:19 I reče: Evo, ja ću ti kazati šta će biti na kraju gneva; jer će u određeno vreme biti kraj.
DAN 8:20 Ovan što si ga video, koji ima dva roga, to su carevi midski i persijski.
DAN 8:21 A runjavi je jarac car grčki; i veliki rog što mu beše među očima, to je prvi car.
DAN 8:22 A šta se on slomi, i mesto njega narastoše četiri, to su četiri carstva, koja će nastati iza tog naroda, ali ne njegovom silom.
DAN 8:23 A na kraju carovanja njihovog, kad bezakonici navrše meru, nastaće car bestidan i lukav.
DAN 8:24 Sila će mu biti jaka, ali ne od njegove jačine, i čudesno će pustošiti, i biće srećan i svršivaće, i gubiće silne i narod sveti.
DAN 8:25 I lukavstvom njegovim napredovaće prevara u njegovoj ruci, i podignuće se u srcu svom, i u miru će pogubiti mnoge, i ustaće na Kneza nad knezovima, ali će se potrti bez ruke.
DAN 8:26 A rečena utvara o danu i noći istina je; zato ti zapečati utvaru, jer je za mnogo vremena.
DAN 8:27 Tada ja Danilo zanemogoh, i bolovah neko vreme; posle ustah i vrših poslove careve; i čudih se utvari, ali niko ne dozna.
DAN 9:1 Prve godine Darija, sina Asvirovog od plemena midskog, koji se zacari nad carstvom haldejskim,
DAN 9:2 prve godine njegovog carovanja ja Danilo razumeh iz knjiga broj godina, koje beše rekao Gospod Jeremiji proroku da će se navršiti razvalinama jerusalimskim, sedamdeset godina.
DAN 9:3 I okretoh lice svoje ka Gospodu Bogu tražeći Ga molitvom i molbama s postom i s kostreti i pepelom.
DAN 9:4 I pomolih se Gospodu Bogu svom i ispovedajući se rekoh: O Gospode, Bože veliki i strašni, koji držiš zavet i milost onima koji Te ljube i drže zapovesti Tvoje;
DAN 9:5 zgrešismo i zlo činismo i bismo bezbožni, i odmetnusmo se i odstupismo od zapovesti Tvojih i od zakona Tvojih.
DAN 9:6 I ne slušasmo sluga Tvojih proroka, koji govorahu u Tvoje ime carevima našim, knezovima našim i očevima našim i svemu narodu zemaljskom.
DAN 9:7 U Tebe je, Gospode, pravda, a u nas sram na licu, kako je danas, u Judejaca i u Jerusalimljana i u svih Izrailjaca, koji su blizu i koji su daleko po svim zemljama kuda si ih razagnao za grehe njihove, kojima Ti grešiše.
DAN 9:8 Gospode, u nas je sram na licu, u careva naših, u knezova naših i u otaca naših, jer Ti zgrešismo.
DAN 9:9 U Gospoda je Boga našeg milost i praštanje, jer se odmetnusmo od Njega,
DAN 9:10 i ne slušasmo glas Gospoda Boga svog da hodimo po zakonima Njegovim, koje nam je dao preko sluga svojih proroka.
DAN 9:11 I sav Izrailj prestupi zakon Tvoj, i odstupi da ne sluša glas Tvoj; zato se izli na nas prokletstvo i zakletva napisana u zakonu Mojsija, sluge Božijeg, jer Mu zgrešismo.
DAN 9:12 I On potvrdi reči svoje koje je govorio za nas i za sudije naše, koje su nam sudile, pustivši na nas zlo veliko, da tako ne bi pod svim nebom kako bi u Jerusalimu.
DAN 9:13 Kako je pisano u zakonu Mojsijevom, sve to zlo dođe na nas, i opet se ne molismo Gospodu Bogu svom da bismo se vratili od bezakonja svog i pazili na istinu Tvoju.
DAN 9:14 I Gospod nasta oko zla i navede ga na nas; jer je pravedan Gospod Bog naš u svim delima svojim koja čini, jer ne slušasmo glas Njegov.
DAN 9:15 Ali sada, Gospode Bože naš, koji si izveo narod svoj iz zemlje misirske rukom krepkom, i stekao si sebi ime, kako je danas, zgrešismo, bezbožni bismo.
DAN 9:16 Gospode, po svoj pravdi Tvojoj neka se odvrati gnev Tvoj i jarost Tvoja od grada Tvog Jerusalima, svete gore Tvoje; jer sa greha naših i s bezakonja otaca naših Jerusalim i Tvoj narod posta rug u svih koji su oko nas.
DAN 9:17 Sada dakle poslušaj, Bože naš, molitvu sluge svog i molbe njegove, i obasjaj licem svojim opustelu svetinju svoju, Gospoda radi.
DAN 9:18 Bože moj, prigni uho svoje, i čuj; otvori oči svoje, i vidi pustoš našu i grad, na koji je prizvano ime Tvoje, jer ne radi svoje pravde nego radi milosti Tvoje padamo pred Tobom moleći se.
DAN 9:19 Gospode usliši, Gospode oprosti, Gospode pazi i učini, ne časi sebe radi Bože moj, jer je Tvoje ime prizvano na ovaj grad i na Tvoj narod.
DAN 9:20 A dok ja još govorah i moljah se i ispovedah greh svoj i greh naroda svog Izrailja, i padah moleći se pred Gospodom Bogom svojim za svetu goru Boga svog,
DAN 9:21 dok još govorah moleći se, onaj čovek Gavrilo, kog videh pre u utvari, dolete brzo i dotače me se o večernjoj žrtvi.
DAN 9:22 I nauči me i govori sa mnom i reče: Danilo, sada iziđoh da te urazumim.
DAN 9:23 U početku molitve tvoje iziđe reč, i ja dođoh da ti kažem, jer si mio; zato slušaj reč, i razumi utvaru.
DAN 9:24 Sedamdeset je nedelja određeno tvom narodu i tvom gradu svetom da se svrši prestup i da nestane greha i da se očisti bezakonje i da se dovede večna pravda, i da se zapečati utvara i proroštvo, i da se pomaže Sveti nad svetima.
DAN 9:25 Zato znaj i razumi: Otkada iziđe reč da se Jerusalim opet sazida do pomazanika vojvode biće sedam nedelja, i šezdeset i dve nedelje da se opet pograde ulice i zidovi, i to u teško vreme.
DAN 9:26 A posle te šezdeset i dve nedelje pogubljen će biti pomazanik i ništa mu neće ostati; narod će vojvodin doći i razoriti grad i svetinju; i kraj će mu biti s potopom, i određeno će pustošenje biti do svršetka rata.
DAN 9:27 I utvrdiće zavet s mnogima za nedelju dana, a u polovinu nedelje ukinuće žrtvu i prinos; i krilima mrskim, koja pustoše, do svršetka određenog izliće se na pustoš.
DAN 10:1 Treće godine Kira, cara persijskog, objavi se reč Danilu, koji se zvaše Valtasar; i reč beše istinita i o velikim stvarima; i razabra reč i razume utvaru.
DAN 10:2 U to vreme ja Danilo bejah u žalosti tri nedelje dana.
DAN 10:3 Jela ugodna ne jedoh, ni meso ni vino ne uđe u moja usta, niti se namazah uljem dok se ne navršiše tri nedelje dana.
DAN 10:4 A dvadeset četvrtog dana prvog meseca bejah na bregu velike reke Hidekela.
DAN 10:5 I podigoh oči svoje i videh, a to jedan čovek obučen u platno, i pojas beše oko njega od čistog zlata iz Ufaza;
DAN 10:6 a telo mu beše kao hrisolit, i lice mu kao munja, a oči mu kao lučevi zapaljeni, a ruke i noge kao bronza uglađena, a glas od reči njegovih kao glas mnogog ljudstva.
DAN 10:7 I ja Danilo sam videh utvaru, a ljudi što behu sa mnom ne videše je, ali ih popade strah velik, te pobegoše i sakriše se.
DAN 10:8 I ostah sam i videh tu veliku utvaru, i ne osta snage u meni, i lepota mi se nagrdi, i ne imah snage.
DAN 10:9 I čuh glas od reči njegovih, i kad čuh glas od reči njegovih, izvan sebe padoh ničice licem na zemlju.
DAN 10:10 I gle, ruka me se dotače i podiže me na kolena moja i na dlanove moje.
DAN 10:11 I reče mi: Danilo, mili čoveče! Slušaj reči koje ću ti kazati, i stani pravo, jer sam sada poslan k tebi. I kad mi reče tu reč, ustah drhćući.
DAN 10:12 I reče mi: Ne boj se, Danilo, jer prvog dana kad si upravio srce svoje da razumevaš i da mučiš sebe pred Bogom svojim, uslišene biše reči tvoje, i ja dođoh tvojih reči radi.
DAN 10:13 Ali knez carstva persijskog staja mi nasuprot dvadeset i jedan dan; ali, gle, Mihailo jedan od prvih knezova dođe mi u pomoć; tako ja ostah onde kod careva persijskih.
DAN 10:14 I dođoh da ti kažem šta će biti tvom narodu posle; jer će još biti utvara za te dane.
DAN 10:15 I kad mi govoraše tako, oborih oči svoje na zemlju i zanemeh.
DAN 10:16 I gle, kao čovek dotače se usana mojih, i otvorih usta svoja, i progovorih i rekoh onom koji stajaše prema meni: Gospodaru moj, od ove utvare navališe moji bolovi na mene i nema snage u meni.
DAN 10:17 A kako može sluga mog gospodara govoriti s gospodarem mojim? Jer od ovog časa u meni nesta snage i ni dihanje ne osta u meni.
DAN 10:18 Tada onaj što beše kao čovek opet me se dotače i ohrabri me.
DAN 10:19 I reče: Ne boj se, mili čoveče; mir da ti je! Ohrabri se, ohrabri se. I dokle mi govoraše, ohrabrih se i rekoh: Neka govori gospodar moj, jer si me ohrabrio.
DAN 10:20 A on reče: Znaš li zašto sam došao k tebi? A sada ću se vratiti da vojujem na kneza persijskog; potom ću otići, i gle, doći će knez grčki.
DAN 10:21 Ali ću ti kazati šta je napisano u knjizi istinitoj. Nema nikoga da junački radi sa mnom u tom osim Mihaila, kneza vašeg.
DAN 11:1 I ja prve godine Darija Midijanina stadoh da Mu pomognem, i da Ga potkrepim.
DAN 11:2 A sada ću ti kazati istinu. Evo, još će tri cara nastati u Persiji; i četvrti će biti bogatiji od svih, i kad se ukrepi bogatstvom svojim, sve će podignuti na grčko carstvo.
DAN 11:3 Potom će nastati silan car, i vladaće velikom državom i radiće šta hoće.
DAN 11:4 A kako nestane, rasuće se carstvo njegovo i razdeliće se u četiri vetra nebeska, ne među natražje njegovo niti s vlašću s kojom je on vladao, jer će se carstvo njegovo ukinuti i dopasti drugima, a ne njima.
DAN 11:5 I car južni osiliće, i jedan od knezova njegovih, i biće silniji od njega, i vladaće, i država će njegova biti velika.
DAN 11:6 I posle nekoliko godina oni će se oprijateljiti, i kći južnog cara doći će k caru severnom da učini pogodbu; ali ona neće sačuvati sile mišici, niti će se on održati mišicom svojom, nego će biti predana i ona i oni koji je dovedu i sin njen i onaj koji joj bude pomagao u to vreme.
DAN 11:7 Potom će od izdanka iz korena njenog nastati jedan na mesto njegovo, koji će doći s vojskom svojom i udariti na gradove cara severnog, i biće ih i osvojiće ih.
DAN 11:8 I bogove će njihove i knezove njihove sa zakladama njihovim dragocenim zlatnim i srebrnim odneti u ropstvo u Misir, i ostaće nekoliko godina jači od cara severnog.
DAN 11:9 I tako će car južni doći u svoje carstvo, i vratiće se u svoju zemlju.
DAN 11:10 Ali će sinovi njegovi zaratiti, i skupiće veliku vojsku; i jedan će doći iznenada, i poplaviti i proći; i vrativši se ratovaće do grada njegovog.
DAN 11:11 Tada će se razljutiti car južni, i izaći će i ratovaće s njim, s carem severnim, i podignuće veliku vojsku, te će mu biti data u ruke vojska.
DAN 11:12 I kad razbije vojsku, poneće se srce njegovo, i pobiće hiljade, ali se neće ukrepiti.
DAN 11:13 Jer će car severni opet dignuti vojsku veću od prve; i posle nekoliko godina doći će s velikom vojskom i s velikim blagom.
DAN 11:14 I u to će vreme mnogi ustati na cara južnog; i zlikovci od tvog naroda podignuće se da se potvrdi utvara, i popadaće.
DAN 11:15 I doći će car severni, i načiniće opkope, i uzeće tvrde gradove, i mišice južnog cara neće odoleti ni izabrani narod njegov, niti će biti sile da se opre.
DAN 11:16 I onaj došav na nj činiće šta hoće, i neće biti nikoga da mu se opre; i zaustaviće se u krasnoj zemlji, koju će potrti svojom rukom.
DAN 11:17 Potom će okrenuti da dođe sa silom svega carstva svog, ali će se pogoditi s njim, i daće mu kćer za ženu da bi ga upropastio, ali se ona neće držati, niti će biti s njim.
DAN 11:18 Potom će se okrenuti na ostrva, i osvojiće mnoga; ali će jedan vojvoda prekinuti sramotu koju čini, i oboriće na nj sramotu njegovu.
DAN 11:19 Potom će se okrenuti ka gradovima svoje zemlje, i spotaknuće se i pašće, i neće se više naći.
DAN 11:20 I na njegovo će mesto nastati koji će poslati nastojnika u slavi carskoj; ali će za malo dana poginuti bez gneva i bez boja.
DAN 11:21 A na njegovo će mesto doći neznatan čovek, kome nije namenjena čast carska; ali će doći mirno i osvojiće carstvo laskanjem.
DAN 11:22 I mišice koje plave on će poplaviti i polomiti, pa i kneza s kojim je učinio veru.
DAN 11:23 Jer udruživši se s njim učiniće prevaru, i došavši nadvladaće s malo naroda.
DAN 11:24 I doći će mirno u rodna mesta u zemlji, i učiniće šta ni očevi njegovi ni očevi otaca njegovih ne učiniše, razdeliće im plen i grabež i blago, i smišljaće misli na gradove, za neko vreme.
DAN 11:25 Potom će podignuti silu svoju i srce svoje na cara južnog s velikom vojskom; i car će južni doći u boj s velikom i vrlo silnom vojskom; ali neće odoleti, jer će mu se činiti nevera.
DAN 11:26 I koji jedu hleb njegov satrće ga; vojska će njegova poplaviti, i mnogi će pasti pobijeni.
DAN 11:27 I srce će obojice careva raditi o zlu, i za jednim će stolom lagati; ali se neće izvršiti; jer će kraj još biti u određeno vreme.
DAN 11:28 I tako će se vratiti u svoju zemlju s velikim blagom; i srce će se njegovo obratiti na sveti zavet, i kad izvrši, vratiće se u svoju zemlju.
DAN 11:29 U određeno će vreme opet doći na jug; ali drugi put neće biti kao prvi put.
DAN 11:30 Jer će doći na nj lađe kitejske, i on će se ojaditi, te će se vratiti; i razljutiće se na sveti zavet, i izvršiće; i vrativši se složiće se s onima koji ostavljaju sveti zavet.
DAN 11:31 I vojska će stajati uza nj, i oskvrniće svetinju u gradu, i ukinuti žrtvu svagdašnju i postaviće gnusobu pustošnu.
DAN 11:32 I koji su bezbožni prema zavetu, on će ih laskanjem otpaditi; ali narod koji poznaje Boga svog ohrabriće se i izvršiće.
DAN 11:33 I razumni u narodu naučiće mnoge, i padaće od mača i ognja, ropstva i grabeža mnogo vremena.
DAN 11:34 Ali padajući dobiće malu pomoć; i mnogi će pristati s njima dvoličeći.
DAN 11:35 I od razumnih će pasti neki da bi se okušali i očistili i ubelili do roka, jer će još biti rok.
DAN 11:36 I taj će car činiti šta hoće, i podignuće se i uzvisiće se iznad svakog boga, i čudno će govoriti na Boga nad bogovima, i biće srećan dokle se ne svrši gnev, jer će se izvršiti šta je određeno.
DAN 11:37 Neće mariti ni za bogove svojih otaca ni za ljubav žensku, niti će za kog boga mariti, nego će se uzvišavati nada sve.
DAN 11:38 I na mesto Boga Najsilnijeg slaviće boga kog oci njegovi ne znaše, slaviće zlatom i srebrom i dragim kamenjem i zakladama.
DAN 11:39 I učiniće da gradovi Boga Najsilnijeg budu boga tuđeg; koje pozna umnožiće im slavu i učiniće ih gospodarima nad mnogima i razdeliće zemlju mesto plate.
DAN 11:40 A u poslednje vreme južni će se car pobiti s njim; i car će severni udariti na nj kao vihor s kolima i konjicima i s mnogim lađama, i ušavši u zemlje poplaviće i proći.
DAN 11:41 I doći će u krasnu zemlju, i mnogi će propasti, a ovi će se izbaviti od njegovih ruku: edomska, moavska i glavni deo sinova Amonovih.
DAN 11:42 I posegnuće rukom svojom na zemlje, i zemlja misirska neće umaknuti.
DAN 11:43 I osvojiće blago u zlatu i u srebru i sve zaklade misirske; i Livijani i Etiopljani ići će za njim.
DAN 11:44 Ali će ga glasovi sa istoka i sa severa smesti, te će izaći sa velikim gnevom da pogubi i zatre mnoge.
DAN 11:45 I razapeće šatore dvora svog među morima na krasnoj svetoj gori; i kad dođe k svom kraju, niko mu neće pomoći.
DAN 12:1 A u to će se vreme podignuti Mihailo, veliki knez, koji brani tvoj narod; i biće žalosno vreme, kakvog nije bilo otkako je naroda do tada; i u to će se vreme izbaviti tvoj narod, svaki koji se nađe zapisan u knjizi.
DAN 12:2 I mnogo onih koji spavaju u prahu zemaljskom probudiće se, jedni na život večni, a drugi na sramotu i prekor večni.
DAN 12:3 I razumni će se sjati kao svetlost nebeska, i koji mnoge privedoše k pravdi, kao zvezde vazda i doveka.
DAN 12:4 A ti Danilo zatvori ove reči i zapečati ovu knjigu do poslednjeg vremena; mnogi će pretraživati, i znanje će se umnožiti.
DAN 12:5 Tada pogledah ja, Danilo, i gle, stajahu druga dvojica, jedan s ove strane na bregu reke, a drugi s one strane na bregu reke.
DAN 12:6 I jedan reče čoveku obučenom u platno, koji stajaše nad vodom u reci: Kad će biti kraj tim čudesima?
DAN 12:7 I čuh čoveka obučenog u platno, koji stajaše nad vodom u reci, i podiže desnicu svoju i levicu svoju k nebu, i zakle se Onim koji živi uvek da će se sve ovo ispuniti po vremenu, po vremenima i po po vremena, i kad se svrši rasap sile svetog naroda.
DAN 12:8 I ja čuh ali ne razumeh; i rekoh: Gospodaru moj, kakav će biti kraj tome?
DAN 12:9 A On reče: Idi Danilo, jer su zatvorene i zapečaćene ove reči do poslednjeg vremena.
DAN 12:10 Mnogi će se očistiti, ubeliti i okušati; a bezbožnici će raditi bezbožno, niti će koji bezbožnik razumeti, ali će razumni razumeti.
DAN 12:11 A od vremena kad se ukine žrtva vazdašnja i postavi gnusoba pustošna, biće hiljadu i dvesta i devedeset dana.
DAN 12:12 Blago onome koji pretrpi i dočeka hiljadu i tri stotine i trideset i pet dana.
DAN 12:13 A ti idi ka svom kraju; i počivaćeš i ostaćeš na delu svom do svršetka svojih dana.
HOS 1:1 Reč Gospodnja koja dođe Osiji sinu Veirijevom za vremena Ozije, Joatama, Ahaza i Jezekije careva Judinih i za vremena Jerovoama sina Joasovog cara Izrailjevog.
HOS 1:2 Kad Gospod poče govoriti Osiji, reče Gospod Osiji: Idi, oženi se kurvom, i rodi kopilad, jer se zemlja prokurva odstupivši od Gospoda.
HOS 1:3 I otide, i uze Gomeru, kćer divlaimsku, koja zatrudne i rodi mu sina.
HOS 1:4 Tada mu reče Gospod: Nadeni mu ime Jezrael; jer još malo, pa ću pohoditi krv jezraelsku na domu Jujevom i ukinuću carstvo doma Izrailjevog.
HOS 1:5 I u to ću vreme slomiti luk Izrailjev u dolini jezraelskoj.
HOS 1:6 I ona opet zatrudne i rodi kćer; i Gospod mu reče: Nadeni joj ime Loruhama: jer se više neću smilovati na dom Izrailjev, nego ću ih ukinuti sasvim.
HOS 1:7 A na dom Judin smilovaću se, i izbaviću ih Gospodom Bogom njihovim, a neću ih izbaviti lukom ni mačem ni ratom ni konjima ni konjicima.
HOS 1:8 Potom odbivši od sise Loruhamu opet zatrudne i rodi sina.
HOS 1:9 I reče Gospod: Nadeni mu ime Loamija; jer vi niste moj narod, niti ću ja biti vaš.
HOS 1:10 Ali će ipak broj sinova Izrailjevih biti kao pesak morski, koji se ne može izmeriti ni izbrojati; i mesto da im se reče: Niste moj narod, reći će im se: Sinovi Boga Živoga.
HOS 1:11 I sabraće se sinovi Judini i sinovi Izrailjevi u jedno, i postaviće sebi jednog poglavara i otići će iz zemlje, jer će biti velik dan jezraelski.
HOS 2:1 Recite braći svojoj: Narode moj; i sestrama svojim: Pomilovana.
HOS 2:2 Prite se s materom svojom, prite se, jer mi nije žena, niti sam joj ja muž; neka odbaci kurvarstva svoja od lica svog, i preljube svoje od dojaka svojih,
HOS 2:3 Da je ne bih svukao golu i učinio je kakva je bila onaj dan kad se rodila, i da je ne bih postavio da bude kao pustinja i obratio je da bude kao zemlja sasušena, i umorio je žeđu.
HOS 2:4 I neću se smilovati na decu njenu, jer su kopilad.
HOS 2:5 Jer se mati njihova kurva, sramoti se roditeljka njihova; jer govori: Ići ću za milosnicima svojim koji mi daju hleb moj i vodu moju, vunu moju i lan moj, ulje moje i piće moje.
HOS 2:6 Zato evo ja ću joj zagraditi put trnjem i zazidaću zidom da ne nađe staza svojih.
HOS 2:7 I trčaće za svojim milosnicima, ali ih neće stignuti; i tražiće ih, ali ih neće naći; pa će reći: Idem da se vratim k prvom mužu svom, jer mi beše bolje onda nego sada.
HOS 2:8 Jer ona ne zna da sam joj ja davao žito i vino i ulje, i umnožavao joj srebro i zlato, od kog načiniše Vala.
HOS 2:9 Zato ću uzeti natrag žito svoje, kad bude vreme, i vino svoje, kad bude vreme, i uzeću vunu svoju i lan svoj, kojim bi pokrivala golotinju svoju.
HOS 2:10 I otkriću rugobu njenu pred milosnicima njenim, i niko je neće izbaviti iz moje ruke.
HOS 2:11 I ukinuću svaku radost njenu, svetkovine njene, mladine njene i subote njene i sve praznike njene.
HOS 2:12 I potrću čokote njene i smokve, za koje govori: Plata su mi, što mi dadoše milosnici moji; i obratiću ih u šumu da ih jede zverje poljsko.
HOS 2:13 I pohodiću na njoj dane valimske, u koje im je kadila i kitila se obocima i grivnama, i išla za svojim milosnicima, i mene zaboravila, govori Gospod.
HOS 2:14 Ali evo, ja ću je primamiti i odvešću je u pustinju, i govoriću s njom lepo.
HOS 2:15 I daću joj vinograde njene od tog mesta, i dolinu Ahor za vrata nadanju, i onde će pevati kao za mladosti svoje i kao kad je išla iz Misira.
HOS 2:16 I tada ćeš me, govori Gospod, zvati: Mužu moj; a nećeš me više zvati: Vale moj.
HOS 2:17 Jer ću ukloniti iz usta njenih imena Valova; i neće im se više pominjati imena.
HOS 2:18 I tada ću im učiniti zavet sa zverjem poljskim i sa pticama nebeskim i s bubinama zemaljskim; i polomiću luk i mač i rat da ih nestane u zemlji, i učiniću da leže bez straha.
HOS 2:19 I zaručiću te sebi doveka, zaručiću te sebi pravdom i sudom i milošću i milosrđem.
HOS 2:20 I zaručiću te sebi verom, i poznaćeš Gospoda.
HOS 2:21 I tada ću se odazvati, govori Gospod, odazvaću se nebesima, a ona će se odazvati zemlji.
HOS 2:22 A zemlja će se odazvati žitu i vinu i ulju, a to će se odazvati Jezraelu.
HOS 2:23 I posejaću je sebi na zemlji, i smilovaću se na Loruhamu, i reći ću Loamiji: Ti si moj narod, i on će reći: Bože moj!
HOS 3:1 Potom reče mi Gospod: Idi opet, ljubi ženu koju ljubi ljubavnik a ona čini preljubu, kao što Gospod ljubi sinove Izrailjeve a oni gledaju za tuđim bogovima i ljube žbanove vinske.
HOS 3:2 I kupih je za petnaest sikala srebra i gomor i po ječma.
HOS 3:3 I rekoh joj: Sedi kod mene dugo vremena, i ne kurvaj se, i ne budi drugog; tako ću i ja biti tvoj.
HOS 3:4 Jer će dugo vremena sinovi Izrailjevi sedeti bez cara i bez kneza i bez žrtve i bez stupa i bez oplećka i likova.
HOS 3:5 Posle će se obratiti i tražiće Gospoda Boga svog i Davida cara svog, i u strahu će pristupiti ka Gospodu i blagosti Njegovoj u poslednja vremena.
HOS 4:1 Čujte reč Gospodnju, sinovi Izrailjevi, jer Gospod ima parbu sa stanovnicima zemaljskim; jer nema istine ni milosti ni znanja za Boga u zemlji;
HOS 4:2 Zaklinju se krivo i lažu i ubijaju i kradu i čine preljubu, zastraniše, i jedna krv stiže drugu.
HOS 4:3 Zato će tužiti zemlja, i šta god živi na njoj prenemoći će, i zveri poljske i ptice nebeske; i ribe će morske pomreti.
HOS 4:4 Ali niko da se ne prepire ni da koga kori, jer je narod tvoj kao oni koji se prepiru sa sveštenikom.
HOS 4:5 Zato ćeš pasti danju, i s tobom će prorok pasti noću, i pogubiću mater tvoju.
HOS 4:6 Izgibe moj narod, jer je bez znanja; kad si ti odbacio znanje, i ja ću tebe odbaciti da mi ne vršiš službe svešteničke; kad si zaboravio Boga svog, i ja ću zaboraviti sinove tvoje.
HOS 4:7 Što se više množiše, to mi više grešiše; slavu njihovu pretvoriću u sramotu.
HOS 4:8 Od greha naroda mog hrane se, i lakome se na bezakonje njihovo.
HOS 4:9 Zato će biti svešteniku kao narodu; pohodiću ga za puteve njegove i platiću mu za dela njegova.
HOS 4:10 I oni će jesti, a neće se nasititi; kurvaće se, a neće se množiti; jer prestaše služiti Gospodu.
HOS 4:11 Kurvarstvo i vino i mast oduzima srce.
HOS 4:12 Narod moj pita drvo svoje, i palica mu njegova odgovara; jer duh kurvarski zavodi ih da se kurvaju odstupivši od Boga svog.
HOS 4:13 Navrh gora prinose žrtve, i na humovima kade pod hrastovima, topolama i brestovima, jer im je sen dobar; zato se kurvaju kćeri vaše i snahe vaše čine preljubu.
HOS 4:14 Neću karati kćeri vaših kad se kurvaju, ni snaha vaših kad čine preljubu; jer se oni odvajaju s kurvama i prinose žrtve s nevaljalim ženama; i narod nerazumni propašće.
HOS 4:15 Ako se ti kurvaš, Izrailju, neka ne greši Juda; i ne idite u Galgal niti idite u Vet-aven, i ne kunite se: Tako da je živ Gospod.
HOS 4:16 Jer je Izrailj uporan kao uporna junica; sada će ih pasti Gospod kao jagnje na prostranom mestu.
HOS 4:17 Jefrem se udružio s lažnim bogovima; ostavi ga.
HOS 4:18 Piće se njihovo prevrnu, jednako se kurvaju; milo im je: dajte. Braniči su njegovi sramota.
HOS 4:19 Vetar će ih stegnuti krilima svojim, i oni će se posramiti od žrtava svojih.
HOS 5:1 Čujte, sveštenici, i pazi, dome Izrailjev, i slušaj, dome carev, jer je vama sud, jer ste zamka u Mispi i mreža razapeta na Tavoru.
HOS 5:2 Iz potaje klaše one koji zalaze; ali ću ih ja pokarati sve.
HOS 5:3 Ja poznajem Jefrema i Izrailj nije sakriven od mene; jer se sada kurvaš, Jefreme, Izrailj se oskvrni.
HOS 5:4 Ne upravljaju dela svojih da se vrate k Bogu svom; jer je duh kurvarski u njima i ne znaju Gospoda.
HOS 5:5 I ponositost Izrailjeva svedoči mu u oči; zato će Izrailj i Jefrem pasti za bezakonje svoje, pašće i Juda s njima.
HOS 5:6 Ići će s ovcama svojim i s govedima svojim da traže Gospoda, ali Ga neće naći; uklonio se je od njih.
HOS 5:7 Izneveriše Gospoda, jer izrodiše tuđe sinove; zato će ih proždreti mesec dana s dostojanjem njihovim.
HOS 5:8 Trubite u rog u Gavaji, u trubu u Rami; vičite u Vet-avenu: za tobom, Venijamine!
HOS 5:9 Jefrem će opusteti u dan kara; objavih među plemenima Izrailjevim šta će zacelo biti.
HOS 5:10 Knezovi su Judini kao oni koji premeštaju među; izliću na njih kao vodu jarost svoju.
HOS 5:11 Jefremu se čini nasilje, satrven je sudom, jer od svoje volje otide za zapovešću.
HOS 5:12 Zato ću ja biti Jefremu kao moljac i kao crv domu Judinom.
HOS 5:13 I Jefrem vide bolest svoju i Juda svoju ranu, i otide Jefrem k Asircu, i Juda posla k caru koji bi ga branio; ali vas on ne može isceliti niti će vas oprostiti rane vaše.
HOS 5:14 Jer ću ja biti kao lav Jefremu, kao lavić domu Judinom; ja, ja ću zgrabiti, i otići ću, odneću i niko neće izbaviti.
HOS 5:15 Otići ću i vratiću se na svoje mesto dokle ne priznaju svoju krivicu i potraže lice moje; kad budu u nevolji tražiće me.
HOS 6:1 Hodite da se vratimo ka Gospodu; jer On razdre, i isceliće nas, rani, i zaviće nas.
HOS 6:2 Povratiće nam život do dva dana, treći dan podignuće nas, i živećemo pred Njim.
HOS 6:3 Tada ćemo poznati Gospoda i sve ćemo Ga više poznavati; jer Mu je izlazak uređen kao zora, i doći će nam kao dažd, kao pozni dažd koji natapa zemlju.
HOS 6:4 Šta da ti učinim, Jefreme? Šta da ti učinim, Juda? Jer je dobrota vaša kao oblak jutarnji i kao rosa koja u zoru padne, pa je nestane.
HOS 6:5 Zato ih sekoh preko proroka i ubijah rečima usta svojih, i svetlost sudova tvojih iziđe.
HOS 6:6 Jer je meni milost mila a ne žrtva, i poznavanje Boga većma nego žrtva paljenica.
HOS 6:7 Ali oni prestupiše zavet kao Adam; tu me izneveriše.
HOS 6:8 Galad je grad onih koji čine bezakonje, po njemu su krvavi tragovi.
HOS 6:9 A družina je sveštenička kao četa koja dočekuje ljude, ubijaju na putu u Sihem, čine grdilo.
HOS 6:10 U domu Izrailjevom vidim strahotu; onde je kurvanje Jefremovo, Izrailj se oskvrni.
HOS 6:11 I tebi je, Juda, pripravljena žetva, kad vratim roblje naroda svog.
HOS 7:1 Kad lečim Izrailja, tada se pokazuje bezakonje Jefremovo i zloća samarijska; jer čine laž, i lupež ulazi, i napolju udara četa.
HOS 7:2 I ne govore u srcu svom da ja pamtim svako bezakonje njihovo; sada stoje oko njih dela njihova, preda mnom su.
HOS 7:3 Nevaljalstvom svojim vesele cara i lažima svojim knezove.
HOS 7:4 Svi čine preljubu; kao peć su koju užari hlebar, koji prestane stražiti kad zamesi testo pa dokle uskisne.
HOS 7:5 Na dan cara našeg razboleše se knezovi od meha vina, i on pruži ruku svoju podsmevačima.
HOS 7:6 Jer na zasede svoje upravljaju srce svoje, koje je kao peć; hlebar njihov spava celu noć, ujutru gori kao plamen ognjeni.
HOS 7:7 Svi su kao peć ugrejani i proždiru svoje sudije; svi carevi njihovi padaju, nijedan između njih ne viče k meni.
HOS 7:8 Jefrem se pomešao s narodima; Jefrem je pogača neprevrnuta.
HOS 7:9 Inostranci jedu mu silu, a on ne zna; sede kose popadaju ga, a on ne zna.
HOS 7:10 I ponositost Izrailjeva svedoči mu u oči, ali se ne vraćaju ka Gospodu Bogu svom niti Ga traže uza sve to.
HOS 7:11 I Jefrem je kao golub, lud, bezuman; zovu Misir, idu u Asirsku.
HOS 7:12 Kad otidu, razapeću na njih mrežu svoju, kao ptice nebeske svući ću ih, karaću ih kako je kazivano u zboru njihovom.
HOS 7:13 Teško njima, jer zađoše od mene; pogibao će im biti, jer me izneveriše; ja ih iskupih, a oni govoriše na me laž.
HOS 7:14 Niti me prizivaše iz srca svog, nego ridaše na odrima svojim; žita i vina radi skupljajući se odstupaju od mene.
HOS 7:15 Kad ih karah, ukrepih im mišice; ali oni misliše zlo na me.
HOS 7:16 Vraćaju se, ali ne ka Višnjem, postaše kao luk lažljiv; knezovi će njihovi popadati od mača s obesti jezika svog; to će im biti podsmeh u zemlji misirskoj.
HOS 8:1 Trubu na usta, i reci: Kao orao ide na dom Gospodnji; jer prestupiše zavet moj i otpadiše se od zakona mog.
HOS 8:2 Izrailj će vikati ka meni: Bože moj; poznajemo Te.
HOS 8:3 Izrailj je ostavio dobro; neprijatelj će ga goniti.
HOS 8:4 Postavljaju careve, ali ne od mene; podižu knezove, za koje ja ne znam; od srebra svog i od zlata svog grade sebi likove, da se istrebe.
HOS 8:5 Ostavilo te je tele tvoje, Samarijo; jarost se moja raspalila na njih; dokle se neće moći očistiti?
HOS 8:6 Jer je i ono od Izrailja, načinio ga je umetnik, i nije Bog; tele će samarijsko otići u komade.
HOS 8:7 Jer seju vetar, pa će žeti oluju; stabljike neće imati, klica neće dati brašno, da bi i dala, proždreće ga tuđinci.
HOS 8:8 Proždreće se Izrailj, biće među narodima kao sud na kome nema miline.
HOS 8:9 Jer otidoše k Asircu, divljem magarcu, koji je sam za se; Jefrem naima ljubavnike.
HOS 8:10 A što naimaše među narodima, ja ću ih sabrati; a već i okusiše malo radi bremena Cara nad knezovima.
HOS 8:11 Što umnoži Jefrem oltare da greši, biće mu oltari na greh.
HOS 8:12 Napisah mu velike stvari u zakonu svom; ali mu se čine kao nešto tuđe.
HOS 8:13 Za žrtve, koje mi prinose, prinose meso, i jedu ga; Gospod ih ne prima; sada će se opomenuti bezakonja njihova i pohodiće grehe njihove; oni će se vratiti u Misir.
HOS 8:14 Izrailj zaboravi Tvorca svog, i sagradi dvorove, i Juda umnoži tvrde gradove; ali ću pustiti oganj u gradove ovom, i spaliće dvorove onom.
HOS 9:1 Ne raduj se, Izrailju, veseleći se kao narodi, što se kurvaš odstupivši od Boga svog, miluješ platu kurvarsku po svim gumnima žitnim.
HOS 9:2 Gumno i kaca neće ih hraniti, i mast će ih prevariti.
HOS 9:3 Oni neće nastavati u zemlji Gospodnjoj; nego će se vratiti Jefrem u Misir, i oni će jesti nečistotu u asirskoj.
HOS 9:4 Neće prinositi Gospodu vina, niti će Mu biti ugodne žrtve njihove, nego će im biti kao hleb onih koji tuže, ko ga god jede oskvrniće se, jer im je hleb za žrtve njihove, neće ući u dom Gospodnji.
HOS 9:5 Šta ćete činiti na dan svetkovine i na dan praznika Gospodnjeg?
HOS 9:6 Jer gle, otići će pustošenja radi; Misir će ih pribrati, Memfis će ih pogrepsti; zaklade njihove od srebra naslediće kopriva, trnje će im biti u šatorima.
HOS 9:7 Dođoše dani pohođenju, dođoše dani plaćanju; poznaće Izrailj; proroci su ludi, bezumni su u kojima je duh, za mnoštvo bezakonja tvog i veliku mržnju.
HOS 9:8 Stražar je Jefremov s Bogom mojim, prorok je zamka ptičarska po svim putevima njegovim, mržnja je u domu Boga njegovog.
HOS 9:9 Duboko su se pokvarili kao u vreme gavajsko; opomenuće se bezakonja njihova, i pohodiće grehe njihove.
HOS 9:10 Nađoh Izrailja kao grožđe u pustinji; videh oce vaše kao prve smokve na drvetu u početku njegovom; oni otidoše k Velfegoru, i odvojiše se za sramotom, i postaše gadni kako im beše milo.
HOS 9:11 Jefremova će slava odleteti kao ptica od rođenja i od utrobe i od začetka.
HOS 9:12 Ako li i othrani sinove svoje, ja ću ih učiniti da budu bez dece, da ne ostane nijedan; i teško njima kad odstupim od njih.
HOS 9:13 Jefrem, kad ga gledah, beše kao Tir, posađen na ljupkom mestu; ali će Jefrem izvesti krvniku sinove svoje.
HOS 9:14 Podaj im, Gospode; šta ćeš im dati? Podaj im utrobu pometljivu i dojke usahle.
HOS 9:15 Sva je zloća njihova u Galgalu; zato onde mrzim na njih; za zloću dela njihovih izgnaću ih iz doma svog; neću ih više ljubiti: svi su knezovi njihovi odmetnici.
HOS 9:16 Udaren bi Jefrem; koren im posahnu, neće roditi roda; ako i rode, ubiću mili porod utrobe njihove.
HOS 9:17 Odbaciće ih Bog moj, jer Ga ne slušaju, i skitaće se po narodima.
HOS 10:1 Izrailj je prazna loza vinova, ostavlja rod za se; što više roda ima, to više umnožava oltare; što mu je bolja zemlja, to više kiti likove.
HOS 10:2 Srce im je razdeljeno, zato su krivi; On će oboriti oltare njihove, polomiće likove njihove.
HOS 10:3 Jer sada govore: Nemamo cara; ne bojimo se Gospoda; i šta bi nam učinio car?
HOS 10:4 Govore reči kunući se lažno kad ugovaraju veru, i sud kao otrov raste u brazdama na njivi mojoj.
HOS 10:5 Za junice vet-avenske uplašiće se stanovnici samarijski; jer će za njima žaliti narod njihov, i sveštenici njihovi, koji im se radovahu, jer će slava njihova otići od njih.
HOS 10:6 I on će sam biti odveden u Asirsku na dar caru braniču; Jefrema će popasti stid, i Izrailj će se osramotiti namerom svojom.
HOS 10:7 Cara će samarijskog nestati kao pene povrh vode.
HOS 10:8 I oboriće se visine avenske, greh Izrailjev; trnje će i čkalj rasti po oltarima njihovim, i govoriće gorama: Pokrijte nas, i humovima: Padnite na nas.
HOS 10:9 Od vremena gavajskog grešio si, Izrailju; onde ostaše, ne stiže ih u Gavaji rat na bezakonike.
HOS 10:10 Po svojoj ću ih volji pokarati, i narodi će se skupiti na njih da ih zarobe za dvojako bezakonje njihovo.
HOS 10:11 Jefrem je junica naučena, koja rado vrše; ali ću joj doći na lepi vrat; upregnuću Jefrema, Juda će orati, Jakov će povlačiti.
HOS 10:12 Sejte pravdu, žećete milost; orite krčevinu, jer je vreme da tražite Gospoda, da bi došao i podaždio vam pravdom.
HOS 10:13 Oraste bezbožnost, žeste bezakonje, jedoste plod od laži; jer si se pouzdao u svoj put, u mnoštvo svojih junaka.
HOS 10:14 Zato će se podignuti vreva među tvojim narodom, i svi će se gradovi tvoji raskopati kao što Salman raskopa Vet-Arvel kad beše rat, majka bi razmrskana sa sinovima.
HOS 10:15 Tako će vam učiniti Vetilj za veliku zloću vašu; zorom će poginuti car Izrailjev.
HOS 11:1 Kad Izrailj beše dete, ljubih ga, i iz Misira dozvah sina svog.
HOS 11:2 Koliko ih zvaše, toliko oni odlaziše od njih; prinosiše žrtve Valima, kadiše likovima.
HOS 11:3 Ja učih Jefrema hoditi držeći ga za ruke, ali ne poznaše da sam ih ja lečio.
HOS 11:4 Vukoh ih uzicama čovečijim, užima ljubavnim; i bih im kao oni koji im skidaju jaram s čeljusti, i davah im hranu.
HOS 11:5 Neće se vratiti u zemlju misirsku, nego će mu Asirac biti car, jer se ne hteše obratiti.
HOS 11:6 I mač će stajati u gradovima njegovim, i potrće prevornice njegove i proždreti za namere njihove.
HOS 11:7 Narod je moj prionuo za otpad od mene; zovu ga ka Višnjem, ali se nijedan ne podiže.
HOS 11:8 Kako da te dam, Jefreme? Da te predam, Izrailju? Kako da učinim od tebe kao od Adame? Da te obratim da budeš kao Sevojim? Ustreptalo je srce moje u meni, uskolebala se utroba moja od žalosti.
HOS 11:9 Neću izvršiti ljutog gneva svog, neću opet zatrti Jefrema; jer sam ja Bog a ne čovek, Svetac usred tebe; neću doći na grad.
HOS 11:10 Ići će oni za Gospodom; On će rikati kao lav; kad rikne, sa strahom će dotrčati sinovi s mora;
HOS 11:11 Sa strahom će dotrčati iz Misira kao ptica, i kao golub iz zemlje asirske; i naseliću ih u kućama njihovim, govori Gospod.
HOS 12:1 Opkolio me je Jefrem lažju i dom Izrailjev prevarom; ali Juda još vlada s Bogom i veran je sa svetima.
HOS 12:2 Jefrem se hrani vetrom, i ide za ustokom; svaki dan množi laž i pogibao; i hvataju veru s Asircem i nose ulje u Misir.
HOS 12:3 I s Judom ima Gospod parbu i pohodiće Jakova prema putevima njegovim, platiće mu po delima njegovim.
HOS 12:4 U utrobi uhvati za petu brata svog, i u sili svojoj bori se s Bogom;
HOS 12:5 Bori se s anđelom, i nadjača; plaka, i moli Mu se; nađe Ga u Vetilju, i onde govori s nama.
HOS 12:6 Ali je Gospod Bog nad vojskama, Gospod mu je spomen.
HOS 12:7 Ti dakle obrati se k Bogu svom, čuvaj milost i pravdu, i uzdaj se vazda u Boga svog.
HOS 12:8 Trgovac je Jefrem, u ruci su mu merila lažna, milo mu je da čini krivo.
HOS 12:9 I govori Jefrem: Baš se obogatih, stekoh blago, ni u kome trudu mom neće mi naći nepravde koja bi bila greh.
HOS 12:10 A ja sam Gospod Bog tvoj od zemlje misirske, još ću ti dati da sediš u šatorima kao o praznicima.
HOS 12:11 I govoriću preko proroka, i umnožiću utvare, i davaću priču preko proroka.
HOS 12:12 Doista je Galad bezakonje, postaše sama taština; u Galgalu prinose junce na žrtvu, i oltari su im kao gomile kamenja po brazdama na njivi mojoj.
HOS 12:13 I Jakov pobeže u zemlju sirsku, i Izrailj služi za ženu, i za ženu čuva ovce.
HOS 12:14 I prorokom izvede Gospod Izrailja iz Misira, i prorokom čuva ga.
HOS 12:15 Jefrem Ga ljuto razgnevi; zato će ostaviti na njemu krv njegovu, i vratiće mu sramotu njegovu Gospod njegov.
HOS 13:1 Kad Jefrem govoraše, beše strah; beše se uzvisio u Izrailju; ali se ogreši o Vala, te umre.
HOS 13:2 I sada jednako greše i grade sebi lijući od srebra svog po razumu svom likove, koji su svi delo umetničko, a oni govore za njih: Ljudi koji prinose žrtve neka celuju teoce.
HOS 13:3 Zato će biti kao oblak jutarnji i kao rosa koja u zoru padne, pa je nestane, kao pleva, koju odnosi vetar s gumna, i kao dim iz dimnjaka.
HOS 13:4 A ja sam Gospod Bog tvoj od zemlje misirske, i Boga osim mene nisi poznao, i osim mene nema ko bi spasao.
HOS 13:5 Ja te poznah u pustinji, u zemlji zasušenoj.
HOS 13:6 Imajući dobru pašu behu siti; ali čim se nasitiše, ponese se srce njihovo, zato me zaboraviše.
HOS 13:7 Zato ću im biti kao lav, kao ris vrebaću ih na putu.
HOS 13:8 Srešću ih kao medvedica kojoj uzmu medvediće, i rastrgaću im sve srce njihovo i izješću ih onde kao lav; zverje poljsko raskinuće ih.
HOS 13:9 Propao si, Izrailju; ali ti je pomoć u meni.
HOS 13:10 Gde ti je car? Gde je? Neka te sačuva u svim gradovima tvojim; gde li su sudije tvoje, za koje si govorio: Daj mi cara i knezove?
HOS 13:11 Dadoh ti cara u gnevu svom, i uzeh ga u jarosti svojoj.
HOS 13:12 Svezano je bezakonje Jefremovo, ostavljen je greh njegov.
HOS 13:13 Bolovi kao u porodilje spopašće ga, sin je nerazuman, jer ne bi toliko vremena ostao u utrobi.
HOS 13:14 Od groba ću ih izbaviti, od smrti ću ih sačuvati; gde je, smrti, pomor tvoj, gde je, grobe, pogibao tvoja? Kajanje će biti sakriveno od očiju mojih.
HOS 13:15 Rodan će biti među braćom svojom; ali će doći istočni vetar, vetar Gospodnji, koji ide od pustinje, i usahnuće mu izvor, i studenac će mu zasušiti; on će odneti blago od svih dragih zaklada.
HOS 13:16 Samarija će opusteti, jer se odmetnu od Boga svog; oni će pasti od mača, deca će se njihova razmrskati i trudne žene njihove rasporiti.
HOS 14:1 Obrati se, Izrailju, ka Gospodu Bogu svom, jer si pao svog radi bezakonja.
HOS 14:2 Uzmite sa sobom reči, i obratite se ka Gospodu; recite Mu: Oprosti sve bezakonje, i primi dobro; i daćemo žrtve usana svojih.
HOS 14:3 Asirac nas ne može izbaviti, nećemo jahati na konjima, niti ćemo više govoriti delu ruku svojih: Bože naš; jer u Tebe nalazi milost sirota.
HOS 14:4 Isceliću otpad njihov, ljubiću ih drage volje; jer će se gnev moj odvratiti od njega.
HOS 14:5 Biću kao rosa Izrailju, procvetaće kao ljiljan i pustiće žile svoje kao drveta livanska.
HOS 14:6 Raširiće se grane njegove, i lepota će mu biti kao u masline i miris kao livanski.
HOS 14:7 Oni će se vratiti i sedeti pod senom njegovim, rađaće kao žito i cvetaće kao vinova loza; spomen će mu biti kao vino livansko.
HOS 14:8 Jefreme, šta će mi više idoli? Ja ću ga uslišiti i gledati; ja ću mu biti kao jela zelena; od mene je tvoj plod.
HOS 14:9 Ko je mudar, neka razume ovo; i razuman neka pozna ovo; jer su pravi putevi Gospodnji, i pravednici će hoditi po njima, a prestupnici će pasti na njima.
JOE 1:1 Reč Gospodnja koja dođe Joilu sinu Fatuilovom.
JOE 1:2 Čujte, starci; slušajte, svi stanovnici zemaljski; je li ovako šta bilo za vašeg vremena ili za vremena vaših otaca?
JOE 1:3 Pripovedajte to sinovima svojim, i sinovi vaši svojim sinovima, i njihovi sinovi potonjem kolenu.
JOE 1:4 Šta osta iza gusenice izjede skakavac, i šta osta iza skakavca izjede hrušt, i šta osta iza hrušta izjede crv.
JOE 1:5 Otreznite se, pijanice, i plačite; i ridajte svi koji pijete vino, za novim vinom, jer se ote iz usta vaših.
JOE 1:6 Jer dođe na zemlju moju silan narod i nebrojen; zubi su mu kao u lava i kutnjaci kao u lavice.
JOE 1:7 Potre vinovu lozu moju, i smokve moje pokida, sasvim ih oguli i pobaca, te im se grane bele.
JOE 1:8 Ridaj kao mladica opasana kostreću za mužem mladosti svoje.
JOE 1:9 Nesta dara i naliva iz doma Gospodnjeg; tuže sveštenici, sluge Gospodnje.
JOE 1:10 Opuste polje, tuži zemlja; jer je potrveno žito, usahlo vino, nestalo ulja.
JOE 1:11 Stidite se ratari, ridajte vinogradari, pšenice radi i ječma radi, jer propade žetva na njivi;
JOE 1:12 Loza posahnu i smokva uvenu; šipak i palma i jabuka i sva drveta poljska posahnuše, jer nesta radosti između sinova ljudskih.
JOE 1:13 Opašite se i plačite sveštenici; ridajte koji služite oltaru, dođite, noćujte u kostreti, sluge Boga mog; jer se unosi u dom Boga vašeg dar i naliv.
JOE 1:14 Naredite post, oglasite praznik, skupite starešine, sve stanovnike zemaljske, u dom Gospoda Boga svog, i vapite ka Gospodu:
JOE 1:15 Jaoh dana! Jer je blizu dan Gospodnji, i doći će kao pogibao od Svemogućeg.
JOE 1:16 Nije li nestalo hrane ispred očiju naših, radosti i veselja iz doma Boga našeg?
JOE 1:17 Seme istruhnu pod grudama svojim, puste su žitnice, razvaljene spreme, jer posahnu žito.
JOE 1:18 Kako uzdiše stoka! Kako su se smela goveda! Jer nemaju paše; i ovce ginu.
JOE 1:19 K Tebi, Gospode, vičem, jer oganj sažeže paše u pustinji, i plamen popali sva drveta u polju.
JOE 1:20 I zverje poljsko pogleda za tobom, jer usahnuše potoci vodeni i oganj sažeže paše u pustinji.
JOE 2:1 Trubite u trubu na Sionu, i vičite na svetoj gori mojoj, neka drhću svi stanovnici zemaljski, jer ide dan Gospodnji, jer je blizu.
JOE 2:2 Dan, kad je mrak i tama, dan, kada je oblak i magla; kako se zora razastire povrh gora, tako ide narod velik i silan, kakvog nije bilo otkad je veka niti će ga posle kad biti od kolena do kolena.
JOE 2:3 Pred njim proždire oganj, a za njim pali plamen; zemlja je pred njim kao vrt edemski, a za njim pustinja pusta, ništa neće uteći od njega.
JOE 2:4 Na očima su kao konji i trčaće kao konjici.
JOE 2:5 Skakaće povrh gora topoćući kao kola, praskajući kao plamen ognjeni koji sažiže strnjiku, kao silan narod spreman za boj.
JOE 2:6 Pred njim će se prepadati narodi, svako će lice pocrneti.
JOE 2:7 Oni će trčati kao junaci, kao vojnici skakaće na zid, i svaki će ići svojim putem, niti će odstupati sa svoje staze.
JOE 2:8 I jedan drugog neće tiskati, svaki će ići svojim putem, i na mačeve navirući neće se raniti.
JOE 2:9 Po gradu će hoditi, po zidovima će trčati, u kuće će se peti, ulaziće kroz prozore kao lupež.
JOE 2:10 Pred njima će se zemlja tresti, nebesa će se pokolebati, sunce će i mesec pomrknuti i zvezde će ustegnuti svetlost svoju.
JOE 2:11 A Gospod će pustiti glas svoj pred vojskom svojom, jer će logor Njegov biti vrlo velik, jer će biti silan onaj koji će izvršiti volju Njegovu; jer će dan Gospodnji biti velik i vrlo strašan, i ko će ga podneti?
JOE 2:12 Zato još govori Gospod: Obratite se k meni svim srcem svojim i posteći i plačući i tužeći.
JOE 2:13 I razderite srca svoja, a ne haljine svoje, i obratite se ka Gospodu Bogu svom, jer je milostiv i žalostiv, spor na gnev i obilan milosrđem i kaje se oda zla.
JOE 2:14 Ko zna, neće li se povratiti i raskajati se, i ostaviti iza toga blagoslov, dar i naliv za Gospoda Boga vašeg.
JOE 2:15 Trubite u trubu na Sionu, naredite post, proglasite svetkovinu.
JOE 2:16 Saberite narod, osveštajte sabor, skupite starce, saberite decu i koja sisaju; ženik neka iziđe iz svoje kleti i nevesta iz ložnice svoje.
JOE 2:17 Između trema i oltara neka plaču sveštenici, sluge Gospodnje, i neka kažu: Prosti, Gospode, narodu svom, i ne daj nasledstvo svoje pod sramotu, da njim ovladaju narodi; zašto da kažu u narodima: Gde im je Bog?
JOE 2:18 I Gospod će revnovati za zemlju svoju i požaliće narod svoj.
JOE 2:19 I Gospod će odgovoriti i reći će svom narodu: Evo, ja ću vam poslati žita i vina i ulja, i bićete ga siti, i neću vas više dati pod sramotu među narodima.
JOE 2:20 Jer ću udaljiti od vas severca, i odagnati ga u zemlju suvu i pustu, prednju četu njegovu u istočno more, a zadnju u more zapadno, i podignuće se smrad njegov i trulež će se njegov podignuti, pošto učini velike stvari.
JOE 2:21 Ne boj se, zemljo, raduj se i veseli se, jer će Gospod učiniti velike stvari.
JOE 2:22 Ne bojte se, zveri poljske; jer će se zeleneti pasišta u pustinji i drveta će nositi rod svoj, smokva će i loza vinova davati silu svoju.
JOE 2:23 I vi, sinovi sionski, radujte se i veselite se u Gospodu Bogu svom, jer će vam dati dažd na vreme, i spustiće vam dažd rani i pozni na vreme.
JOE 2:24 I gumna će se napuniti žita, a kace će se prelivati vinom i uljem.
JOE 2:25 I naknadiću vam godine koje izjede skakavac, hrušt i crv i gusenica, velika vojska moja, koju slah na vas.
JOE 2:26 I ješćete izobila, i bićete siti i hvalićete ime Gospoda Boga svog, koji učini s vama čudesa, i narod moj neće se posramiti doveka.
JOE 2:27 I poznaćete da sam ja usred Izrailja, i da sam ja Gospod Bog vaš, i da nema drugog, i narod moj neće se posramiti doveka.
JOE 2:28 I posle ću izliti duh svoj na svako telo, i proricaće sinovi vaši i kćeri vaše, starci će vaši sanjati sne, mladići će vaši viđati utvare.
JOE 2:29 I na sluge ću i na sluškinje u one dane izliti duh svoj;
JOE 2:30 I učiniću čudesa na nebu i na zemlji, krv i oganj i pušenje dima.
JOE 2:31 Sunce će se pretvoriti u tamu i mesec u krv pre nego dođe veliki i strašni dan Gospodnji.
JOE 2:32 I svaki koji prizove ime Gospodnje spašće se; jer će na gori Sionu i u Jerusalimu biti spasenje, kao što je rekao Gospod, i u ostatku koji pozove Gospod.
JOE 3:1 Jer, gle, u one dane i u ono vreme, kad vratim roblje Judino i jerusalimsko,
JOE 3:2 sabraću sve narode, i svešću ih u dolinu Josafatovu, i onde ću se suditi s njima za svoj narod i za nasledstvo svoje Izrailja, kog rasejaše među narode i razdeliše zemlju moju;
JOE 3:3 i za moj narod bacaše žreb, i davaše dete za kurvu, i prodavaše devojku za vino, te piše.
JOE 3:4 I šta hoćete vi sa mnom, Tire i Sidone, i svi krajevi palestinski? Hoćete li da mi platite? I hoćete li da mi vratite? Odmah ću vam bez oklevanja platiti platu vašu na vašu glavu.
JOE 3:5 Jer uzeste srebro moje i zlato moje, i najlepše zaklade moje unesoste u svoje crkve.
JOE 3:6 I sinove Judine i sinove jerusalimske prodadoste sinovima grčkim da biste ih oterali daleko od međe njihove.
JOE 3:7 Evo, ja ću ih dignuti s mesta kuda ih prodadoste, i platiću vam platu vašu na vašu glavu.
JOE 3:8 I prodaću vaše sinove i vaše kćeri u ruke sinovima Judinim, i oni će ih prodati Savejcima u narod daleki, jer Gospod reče.
JOE 3:9 Objavite ovo po narodima, oglasite rat, podignite junake neka dođu i idu svi vojnici.
JOE 3:10 Raskujte raonike svoje na mačeve, i srpove svoje na koplja; ko je slab, neka reče: Junak sam.
JOE 3:11 Skupite se i hodite, svi narodi unaokolo, i saberite se! Tamo svedi, Gospode, junake svoje.
JOE 3:12 Neka se podignu i dođu narodi u dolinu Josafatovu; jer ću onde sesti da sudim svim narodima unaokolo.
JOE 3:13 Zamahnite srpom, jer je žetva uzrela; hodite, siđite, jer je tesak pun, kace se prelivaju; jer je zloća njihova velika.
JOE 3:14 Gomile, gomile u dolini sudskoj; jer je dan Gospodnji blizu u dolini sudskoj.
JOE 3:15 Sunce će i mesec pomrknuti, i zvezde će ustegnuti svoju svetlost.
JOE 3:16 I Gospod će riknuti sa Siona, i iz Jerusalima će pustiti glas svoj, i zatrešće se nebo i zemlja; ali će Gospod biti utočište svom narodu i krepost sinovima Izrailjevim.
JOE 3:17 I poznaćete da sam ja Gospod Bog vaš, koji nastavam u Sionu, u svetoj gori svojoj; i Jerusalim će biti svet, i tuđinci neće više ići po njemu.
JOE 3:18 I tada će gore kapati slatkim vinom, i humovi će se topiti od mleka, i svim potocima Judinim teći će voda, i izaći će izvor iz doma Gospodnjeg i natopiće dolinu Sitim.
JOE 3:19 Misir će opusteti, i edomska će biti pusta pustinja za nasilje učinjeno sinovima Judinim, jer proliše krv pravu u zemlji njihovoj.
JOE 3:20 A Juda će stajati doveka i Jerusalim od kolena do kolena.
JOE 3:21 I očistiću krv njihovu, koje ne očistih; i Gospod će nastavati u Sionu.
AMO 1:1 Reči Amosa koji beše između pastira iz Tekuje, što vide za Izrailja za vremena Ozije cara Judinog i za vremena Jerovoama sina Joasovog cara Izrailjevog, dve godine pre trusa.
AMO 1:2 Reče dakle: Gospod će riknuti sa Siona, i iz Jerusalima će pustiti glas svoj, i tužiće stanovi pastirski i posušiće se vrh Karmilu.
AMO 1:3 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Damask, neću mu oprostiti, jer vrhoše Galad gvozdenom branom.
AMO 1:4 Nego ću pustiti oganj u dom Azailov, te će proždreti dvorove Ven-Adadove.
AMO 1:5 I polomiću prevornice Damasku, i istrebiću stanovnike iz polja Avena, i onog koji drži palicu iz doma Edenovog, i otići će u ropstvo narod sirski u Kir, veli Gospod.
AMO 1:6 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Gaza, neću joj oprostiti, jer ih zarobiše sasvim i predadoše Edomcima.
AMO 1:7 Nego ću pustiti oganj u zidove Gazi, te će joj proždreti dvorove.
AMO 1:8 I istrebiću stanovnike iz Azota i onog koji drži palicu iz Askalona, i okrenuću ruku svoju na Akaron, i izginuće ostatak filistejski, veli Gospod Gospod.
AMO 1:9 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Tir, neću mu oprostiti, jer sasvim dadoše u ropstvo Edomcima i ne sećaše se bratske vere.
AMO 1:10 Nego ću pustiti oganj u zidove Tiru, te će proždreti dvorove njegove.
AMO 1:11 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Edom, neću mu oprostiti, jer goni brata svog mačem potrvši u sebi sve žaljenje, i gnev njegov razdire jednako, i srdnju svoju drži uvek.
AMO 1:12 Nego ću pustiti oganj u Teman, i proždreće dvore u Vosori.
AMO 1:13 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učiniše sinovi Amonovi, neću im oprostiti, jer paraše trudne žene u Galadu da rašire među svoju.
AMO 1:14 Nego ću zapaliti oganj u zidovima Ravi, te će joj proždreti dvorove s vikom u dan boja i s burom u dan vihora.
AMO 1:15 I car će njihov otići u ropstvo, on i knezovi njegovi s njim, veli Gospod.
AMO 2:1 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Moav, neću mu oprostiti, jer sažeže kosti cara edomskog u kreč.
AMO 2:2 Nego ću pustiti oganj na Moava, te će proždreti dvorove u Kariotu, i Moav će poginuti s vrevom, s vikom i s glasom trubnim.
AMO 2:3 I istrebiću sudiju iz njega i sve knezove njegove pobiću s njim, veli Gospod.
AMO 2:4 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Juda, neću mu oprostiti, jer prezreše zakon Gospodnji i uredbe Njegove ne držaše, i prevariše se lažima svojim, za kojima hodiše oci njihovi.
AMO 2:5 Nego ću pustiti oganj u Judu, te će proždreti dvore jerusalimske.
AMO 2:6 Ovako veli Gospod: Za tri zla i za četiri što učini Izrailj, neću mu oprostiti, jer prodavaše pravednika za novce i ubogog za jedne opanke.
AMO 2:7 Čeznu za prahom zemaljskim na glavi siromasima, i prevraćaju put smernima; i sin i otac odlaze k jednoj devojci da skvrne sveto ime moje.
AMO 2:8 I na haljinama u zalogu uzetim leže kod svakog oltara, i vino oglobljenih piju u kući bogova svojih.
AMO 2:9 A ja istrebih ispred njih Amoreje, koji behu visoki kao kedri i jaki kao hrastovi, i potrh rod njihov ozgo i žile njihove ozdo.
AMO 2:10 I ja vas izvedoh iz zemlje misirske, i vodih vas po pustinji četrdeset godina da biste nasledili zemlju amorejsku.
AMO 2:11 I podizah između sinova vaših proroke i između mladića vaših nazireje. Nije li tako? Sinovi Izrailjevi, govori Gospod.
AMO 2:12 A vi pojiste nazireje vinom, i prorocima zabranjivaste govoreći: Ne prorokujte.
AMO 2:13 Evo, ja ću vas pritisnuti na mestu vašem kao što se pritiskaju kola puna snoplja.
AMO 2:14 I neće biti bega brzome, i jaki neće utvrditi kreposti svoje, i hrabri neće spasti dušu svoje.
AMO 2:15 I strelac neće se održati, i laki na nogu neće se izbaviti, niti će konjanik spasti duše svoje.
AMO 2:16 Nego će najhrabriji među junacima go pobeći u onaj dan, govori Gospod.
AMO 3:1 Čujte reč koju govori Gospod za vas, sinovi Izrailjevi, za sve pleme koje sam izveo iz zemlje misirske, govoreći:
AMO 3:2 Samo vas poznah između svih plemena zemaljskih, zato ću vas pohoditi za sva bezakonja vaša.
AMO 3:3 Hoće li dvojica ići zajedno, ako se ne sastanu?
AMO 3:4 Hoće li riknuti lav u šumi, ako nema lova? Hoće li lavić pustiti glas svoj iz pećine svoje, ako ne uhvati šta?
AMO 3:5 Hoće li ptica pasti u mrežu na zemlju, ako nema zamke? Hoće li se dignuti mreža sa zemlje, ako se ništa ne uhvati?
AMO 3:6 Hoće li truba trubiti po gradu, a narod da ne dotrči uplašen? Hoće li biti nesreća u gradu, a Gospod da je ne učini?
AMO 3:7 Jer Gospod Gospod ne čini ništa ne otkrivši tajne svoje slugama svojim prorocima.
AMO 3:8 Kad lav rikne, ko se neće bojati? Kad Gospod reče, ko neće prorokovati?
AMO 3:9 Oglasite po dvorovima azotskim i po dvorovima u zemlji misirskoj, i recite: Skupite se na gore samarijske i vidite velike nerede u njoj, i nasilje u njoj.
AMO 3:10 Ne znaju činiti pravo, govori Gospod, sabiraju blago nasiljem i grabežom u dvorima svojim.
AMO 3:11 Zato ovako veli Gospod Gospod: Neprijatelj je oko zemlje i oboriće ti silu tvoju, i opleniće se dvorovi tvoji.
AMO 3:12 Ovako veli Gospod: Kao kad pastir istrgne iz usta lavu dve noge ili kraj od uha, tako će se istrgnuti sinovi Izrailjevi koji sede u Samariji na uglu od odra i nakraj postelje.
AMO 3:13 Čujte i zasvedočite u domu Jakovljevom, govori Gospod Gospod Bog nad vojskama.
AMO 3:14 Kad pohodim Izrailja za grehe njegove, tada ću pohoditi i oltare vetiljske, i odbiće se rogovi oltaru i pašće na zemlju.
AMO 3:15 I udariću kuću zimnu i letnju kuću, i propašće kuće od slonove kosti, i nestaće velikih kuća, govori Gospod.
AMO 4:1 Čujte ovu reč, krave vasanske, koje ste u gori samarijskoj, koje krivo činite ubogima i satirete siromahe, koje govorite gospodarima svojim: Donesite da pijemo.
AMO 4:2 Zakle se Gospod Gospod svetošću svojom da će vam evo doći dani, te će vas izvlačiti kukama, i ostatak vaš udicama ribarskim.
AMO 4:3 I kroz prolome ćete izaći, svaka na prema se, i pobacaćete šta bude u dvorovima, govori Gospod.
AMO 4:4 Idite u Vetilj, i činite bezakonje, u Galgalu množite bezakonje svoje, i prinosite svako jutro žrtve svoje, treće godine desetke svoje;
AMO 4:5 I palite žrtvu zahvalnu od hleba kiselog, i oglasite žrtve dragovoljne i razglasite, jer vam je tako milo, sinovi Izrailjevi, govori Gospod Gospod.
AMO 4:6 I zato vam ja dadoh da su vam čisti zubi po svim gradovima vašim i da nema hleba nigde po svim mestima vašim; ali se ne obratiste k meni, govori Gospod.
AMO 4:7 A ja vam ustegoh dažd, kad još tri meseca behu do žetve, i pustih dažd na jedan grad, a na drugi grad ne pustih dažda, jedan se kraj nakvasi, a drugi kraj, na koji ne dažde, posuši se.
AMO 4:8 Tako dva i tri grada iđahu u jedan grad da piju vode, i ne mogahu se napiti; ipak se ne obratiste k meni, govori Gospod.
AMO 4:9 Bih vas sušom i medljikom; gusenice izjedoše obilje u vrtovima vašim i u vinogradima vašim i na smokvama vašim i na maslinama vašim; ipak se ne obratiste k meni, govori Gospod.
AMO 4:10 Poslah u vas pomor kao u Misir, pobih mačem mladiće vaše i odvedoh konje vaše, i učinih te se podizaše smrad iz logora vašeg i u nozdrve vaše; ipak se ne obratiste k meni, govori Gospod.
AMO 4:11 Zatirah vas kao što Gospod zatre Sodom i Gomor, i bejaste kao glavnja istrgnuta iz ognja; ipak se ne obratiste k meni, govori Gospod.
AMO 4:12 Zato ću ti tako učiniti, Izrailju; i što ću ti tako učiniti, pripravi se, Izrailju, da sretneš Boga svog.
AMO 4:13 Jer eto Onog koji je sazidao gore i koji je stvorio vetar i javlja čoveku šta misli, čini od zore tamu, i hodi po visinama zemaljskim; ime Mu je Gospod Bog nad vojskama.
AMO 5:1 Čujte ovu reč, naricanje koje podižem za vama, dome Izrailjev.
AMO 5:2 Pade, neće više ustati devojka Izrailjeva; bačena je na zemlju svoju, nema nikoga da je podigne.
AMO 5:3 Jer ovako veli Gospod Gospod: U gradu iz kog je izlazila hiljada ostaće stotina, a iz kog je izlazila stotina u njemu će ostati deset domu Izrailjevom.
AMO 5:4 Jer ovako veli Gospod domu Izrailjevom: Tražite me, i bićete živi.
AMO 5:5 A ne tražite Vetilja, i ne idite u Galgal, i ne prolazite u Virsaveju, jer će Galgal otići u ropstvo, a Vetilj će se obratiti u ništa.
AMO 5:6 Tražite Gospoda i bićete živi, da ne obuzme dom Josifov kao oganj i spali i ne bude nikoga da gasi Vetilj.
AMO 5:7 Koji obraćate sud u pelen, i pravdu na zemlji obarate.
AMO 5:8 Onog tražite koji je stvorio zvezde, kola i štape, i koji pretvara sen smrtni u jutro, a dan u tamnu noć, koji doziva vode morske i proliva ih po zemlji; ime Mu je Gospod.
AMO 5:9 Koji podiže pogibao na jakoga, te pogibao dođe na grad.
AMO 5:10 Mrze na onog koji kara na vratima, i gade se na onog koji govori pravo.
AMO 5:11 Zato što gazite siromaha i uzimate od njega žito u danak, sagradiste kuće od tesanog kamena, ali nećete sedeti u njima; nasadiste lepe vinograde, ali nećete piti vino iz njih.
AMO 5:12 Jer znam bezakonja vaša, kojih je mnogo, i grehe vaše, koji su veliki, koji mučite pravednika, primate poklone i izvrćete pravdu ubogima na vratima.
AMO 5:13 Zato će pravedni ćutati u ovo vreme, jer je zlo vreme.
AMO 5:14 Tražite dobro a ne zlo, da biste bili živi; i tako će Gospod Bog nad vojskama biti s vama, kako rekoste.
AMO 5:15 Mrzite na zlo i ljubite dobro, i postavite na vratima sud, ne bi li se Gospod Bog nad vojskama smilovao na ostatak Josifov.
AMO 5:16 Zato ovako veli Gospod Bog nad vojskama, Gospod: Biće tužnjava po svim ulicama, i po svim putevima govoriće: Jaoh! Jaoh! I zvaće ratare na žalost i na tužnjavu one koji umeju naricati.
AMO 5:17 I po svim će vinogradima biti tužnjava, jer ću proći posred tebe, govori Gospod.
AMO 5:18 Teško onima koji žele dan Gospodnji! Šta će vam dan Gospodnji? Tada je mrak a ne videlo.
AMO 5:19 Kao da bi ko bežao od lava pa bi ga sreo medved; ili kao da bi ko došao u kuću i naslonio se rukom na zid, pa bi ga zmija ujela.
AMO 5:20 Nije li dan Gospodnji mrak, a ne videlo? I tama, bez svetlosti?
AMO 5:21 Mrzim na vaše praznike, odbacio sam ih, i neću da mirišem svetkovina vaših.
AMO 5:22 Ako mi prinesete žrtve paljenice i prinose svoje, neću ih primiti, i neću pogledati na zahvalne žrtve od ugojene stoke vaše.
AMO 5:23 Ukloni od mene buku pesama svojih, i sviranja psaltira tvojih, neću da čujem.
AMO 5:24 Nego sud neka teče kao voda i pravda kao silan potok.
AMO 5:25 Jeste li meni prinosili žrtve i dare u pustinji četrdeset godina, dome Izrailjev?
AMO 5:26 Nego ste nosili šator Moloha svog, i Hijuna, likove svoje, zvezdu boga svog, koje sami sebi načiniste.
AMO 5:27 Zato ću vas preseliti iza Damaska, govori Gospod, kome je ime Bog nad vojskama.
AMO 6:1 Teško bezbrižnima u Sionu i onima koji su bez straha u gori samarijskoj, koji su na glasu između poglavica narodima, ka kojima dolazi dom Izrailjev.
AMO 6:2 Prođite u Halnu i vidite, i odande idite u veliki Emat, posle siđite u Gat filistejski; je li koje carstvo bolje od ovih? Jesu li im međe prostranije od vaših međa?
AMO 6:3 Teško vama koji mislite da je daleko zli dan, a primičete stolicu na kojoj je nasilje;
AMO 6:4 Koji ležete na odrima od slonove kosti i pružate se na posteljama svojim, i jedete jaganjce iz stada i teoce ugojene;
AMO 6:5 Koji pevate uza psaltire, i izmišljate sprave muzičke kao David;
AMO 6:6 Koji pijete vino velikim čašama, i mažete se skupocenim mirisima, a ne marite za polom Josifov.
AMO 6:7 Zato će sada otići u ropstvo među prvima koji će otići u ropstvo, i prestaće radost onih koji se goste.
AMO 6:8 Zakle se Gospod Gospod sobom, govori Gospod Bog nad vojskama: Ja se gadim na ponos Jakovljev i mrzim na dvorove njegove; zato ću predati grad i sve što je u njemu.
AMO 6:9 I ako deset ljudi ostane u jednoj kući, umreće.
AMO 6:10 I kad uzme koga stric mu ili koji će ga spaliti da iznese kosti njegove iz kuće, reći će onome koji bude u kutu u kući: Ima li jošte ko kod tebe? A on će reći: Nema nikoga. A on će reći: Ćuti; jer ne pominjaše ime Gospodnje.
AMO 6:11 Jer evo, Gospod zapoveda i udariće dom veliki da se razvali i mali dom da popuca.
AMO 6:12 Trče li konji po steni i ore li se volovima? Jer vi pretvoriste sud u žuč, i plod od pravde u pelen.
AMO 6:13 Vi se radujete onome što nije ništa, i govorite: Nismo li svojom snagom dobili rogove?
AMO 6:14 Jer, gle, ja ću podignuti na vas dome Izrailjev, govori Gospod Bog nad vojskama, narod, koji će vas pritesniti od ulaska u Emat do potoka u pustinji.
AMO 7:1 Ovo mi pokaza Gospod Gospod: Gle, sazdavaše skakavce, kad počinjaše nicati otava, i gle, beše otava po carevoj kosidbi.
AMO 7:2 A kad pojedoše travu zemaljsku, tada rekoh: Gospode, Gospode, smiluj se; kako će se podignuti Jakov? Jer je mali.
AMO 7:3 Gospod se raskaja zato: Neće biti, reče Gospod.
AMO 7:4 Tada mi pokaza Gospod Gospod, i gle, Gospod Gospod povika da će suditi ognjem; i oganj proždre veliku bezdanu i proždre deo zemlje.
AMO 7:5 A ja rekoh: Gospode, Gospode, prestani; kako će se podignuti Jakov? Jer je mali.
AMO 7:6 Gospod se raskaja zato: Ni to neće biti, reče Gospod Gospod.
AMO 7:7 Tada mi pokaza, i gle, Gospod stajaše na zidu sazidanom po merilima, i u ruci Mu behu merila.
AMO 7:8 I reče mi Gospod: Šta vidiš, Amose? I rekoh: Merila. A Gospod mi reče: Evo, ja ću metnuti merila posred naroda svog Izrailja, neću ga više prolaziti.
AMO 7:9 Jer će se razoriti visine Isakove, i svetinje će Izrailjeve opusteti, i ustaću na dom Jerovoamov s mačem.
AMO 7:10 Tada Amasija sveštenik vetiljski posla k Jerovoamu caru Izrailjevom i poruči mu: Amos diže bunu na te usred doma Izrailjevog, zemlja ne može podneti sve reči njegove.
AMO 7:11 Jer ovako govori Amos: Jerovoam će poginuti od mača, a Izrailj će se odvesti iz zemlje svoje u ropstvo.
AMO 7:12 Potom reče Amasija Amosu: Videoče, idi, beži u zemlju Judinu, i onde jedi hleb i onde prorokuj;
AMO 7:13 a u Vetilju više ne prorokuj, jer je svetinja careva i dom je carski.
AMO 7:14 A Amos odgovori i reče Amasiji: Ne bejah prorok ni proročki sin, nego beh govedar i brah dudove;
AMO 7:15 a Gospod me uze od stada i reče mi Gospod: Idi, prorokuj narodu mom Izrailju.
AMO 7:16 Sada dakle čuj reč Gospodnju. Ti kažeš: Ne prorokuj u Izrailju, i ne kropi po domu Isakovom.
AMO 7:17 Zato ovako veli Gospod: Žena će ti se kurvati u gradu, i sinovi će tvoji i kćeri tvoje pasti od mača, i zemlja će se tvoja razdeliti užem, i ti ćeš umreti u nečistoj zemlji, a Izrailj će se odvesti iz svoje zemlje u ropstvo.
AMO 8:1 Ovo mi pokaza Gospod: Gle, kotarica letnjeg voća.
AMO 8:2 I reče: Šta vidiš, Amose? A ja rekoh: Kotaricu letnjeg voća. A Gospod mi reče: Dođe kraj narodu mom Izrailju, neću ga više prolaziti.
AMO 8:3 I pesme će crkvene biti ridanje u onaj dan, govori Gospod; biće mnoštvo mrtvih telesa, koja će se svuda pobacati ćuteći.
AMO 8:4 Čujte ovo, koji proždirete uboge i satirete siromahe u zemlji,
AMO 8:5 Govoreći: Kad će proći mladina da prodajemo žito? I subota da otvorimo pšenicu? Umanjujući efu i povećavajući sikal i varajući lažnim merilima;
AMO 8:6 Da kupujemo siromahe za novce i ubogog za jedne opanke, i da prodajemo očinke od pšenice.
AMO 8:7 Zakle se Gospod slavom Jakovljevom: Neću nikada zaboraviti nijedno delo njihovo.
AMO 8:8 Neće li se zemlja potresti od toga, i protužiti svaki koji živi na njoj? I neće li se sva razliti kao reka? I neće li se odneti i potopiti kao od reke misirske?
AMO 8:9 I u onaj dan, govori Gospod Gospod, učiniću da sunce zađe u podne, i pomračiću zemlju za belog dana.
AMO 8:10 I pretvoriću praznike vaše u žalost i sve pesme vaše u plač, i metnuću kostret oko svih bedara, i učiniću da svaka glava oćelavi i da bude žalost kao za jedincem, i kraj će joj biti kao gorak dan.
AMO 8:11 Gle, idu dani, govori Gospod Gospod, kad ću pustiti glad na zemlju, ne glad hleba ni žeđ vode, nego slušanja reči Gospodnjih.
AMO 8:12 I potucaće se od mora do mora, i od severa do istoka trčaće tražeći reč Gospodnju, i neće je naći.
AMO 8:13 U to će vreme obamirati lepe devojke i mladići od žeđi,
AMO 8:14 Koji se kunu krivicom samarijskom i govore: Tako da je živ Bog tvoj, Dane, i tako da je živ put u Virsaveju. I pašće, i neće više ustati.
AMO 9:1 Videh Gospoda, a On stajaše na oltaru, i reče: Udari u gornji prag od vrata da se zatresu dovratnici, i rascepi ih sve od vrha njihova; a šta ostane iza njih pobiću mačem; neće uteći između njih nijedan, niti će se koji spasti.
AMO 9:2 Da se zakopaju u najdonji kraj zemlje, odande će ih uzeti ruka moja; i da izađu na nebo, odande ću ih skinuti;
AMO 9:3 I da se sakriju na vrh Karmila, naći ću ih i uzeću ih odande; i da se sakriju ispred mojih očiju na dno morsko, onde ću zapovedati zmiji da ih ujede;
AMO 9:4 Da odu u ropstvo pred neprijateljima svojim, i onde ću zapovedati maču da ih pobije, i obratiću oči svoje njima na zlo a ne na dobro.
AMO 9:5 Jer Gospod Gospod nad vojskama kad se dotakne zemlje, ona se rastapa i tuže svi koji žive na njoj, i razliva se sva kao reka i potapa se kao od reke misirske.
AMO 9:6 On je sagradio sebi kleti na nebu i svod svoj osnovao na zemlji; zove vode morske i izliva ih po zemlji; ime Mu je Gospod.
AMO 9:7 Niste li mi, sinovi Izrailjevi, kao sinovi etiopski? Govori Gospod; ne izvedoh li Izrailja iz zemlje misirske, a Filisteje iz Kaftora i Sirce iz Kira?
AMO 9:8 Gle, oči su Gospodnje upravljene na ovo grešno carstvo da ga zatresem sa zemlje; ali neću sasvim zatrti dom Jakovljev, govori Gospod.
AMO 9:9 Jer, evo, ja ću zapovediti i razmetaću među svim narodima dom Izrailjev kao što se razmeće žito u rešetu da ni zrno ne padne na zemlju.
AMO 9:10 Od mača će poginuti svi grešnici između mog naroda, koji govore: Neće doći, niti će nas zadesiti zlo.
AMO 9:11 U to ću vreme podignuti opali šator Davidov, i zatvoriću mu pukotine, i opraviću mu šta je razvaljeno, i opet ću ga sagraditi kao što je bio pre,
AMO 9:12 Da bi nasledili ostatak edomski i sve narode na koje se priziva ime moje, govori Gospod, koji čini ovo.
AMO 9:13 Evo, idu dani, govori Gospod, kad će orač stizati žeteoca, i koji gazi grožđe sejača, i gore će kapati slatkim vinom, a svi će se humovi rastapati.
AMO 9:14 I povratiću roblje naroda svog Izrailja, i opet će sagraditi puste gradove i naseliće se, i nasadiće vinograde i piti vino iz njih, i načiniće vrtove i jesti rod iz njih.
AMO 9:15 I posadiću ih u zemlji njihovoj, i neće se više iščupati iz zemlje svoje, koju im dadoh, govori Gospod Bog tvoj.
OBA 1:1 Utvara Avdijeva. Ovako veli Gospod Gospod za edomsku: Čusmo glas od Gospoda, i glasnik bi poslan k narodima: Ustajte, da ustanemo na nju u boj.
OBA 1:2 Gle, učiniću te malim među narodima, bićeš vrlo prezren.
OBA 1:3 Ponos srca tvog prevari te, tebe, koji živiš u raselinama kamenim, u visokom stanu svom, i govoriš u srcu svom: Ko će me oboriti na zemlju?
OBA 1:4 Da podigneš visoko kao orao i među zvezde da metneš gnezdo svoje, odande ću te oboriti, govori Gospod.
OBA 1:5 Kako si oplenjen?! Da su došli k tebi kradljivci ili lupeži noću, ne bi li pokrali koliko im je dosta? Da su došli k tebi berači vinogradski, ne bi li ostavili pabiraka?
OBA 1:6 Kako se pretraži Isav, kako se nađoše potaje njegove!
OBA 1:7 Do granice te odvedoše svi koji behu s tobom u veri, prevariše te i nadvladaše te koji behu u miru s tobom; koji jedu hleb tvoj podmetnuše ti zamku, da se ne opazi.
OBA 1:8 U onaj dan, govori Gospod, neću li pogubiti mudre u zemlji edemskoj i razumne u gori Isavovoj?
OBA 1:9 I tvoji će se junaci uplašiti, Temane, da se istrebe pokoljem svi iz gore Isavove.
OBA 1:10 Za nasilje učinjeno bratu tvom Jakovu pokriće te stid i istrebićeš se zasvagda.
OBA 1:11 Onaj dan, kad ti stajaše nasuprot; onaj dan, kad inostranci odvođahu u ropstvo vojsku njegovu, i tuđinci ulažahu na vrata njegova i bacahu žreb za Jerusalim, beše i ti kao koji od njih.
OBA 1:12 Ali ti ne trebaše gledati dana brata svog, dana, kad se odvođaše u tuđu zemlju, niti se radovati sinovima Judinim u dan kad propadahu, niti razvaljivati usta u dan nevolje njihove.
OBA 1:13 Ne trebaše ti ući na vrata naroda mog u dan pogibli njihove, ne trebaše da i ti gledaš zlo njihovo u dan pogibli njihove, ni da se dohvataš dobra njihova u dan pogibli njihove.
OBA 1:14 Niti trebaše da staneš na rasputicu da ubijaš bežan njihovu, niti da izdaješ onih koji ostaše u dan nevolje.
OBA 1:15 Jer je dan Gospodnji blizu svim narodima: kako si činio, tako će ti biti, plata će ti se vratiti na glavu tvoju.
OBA 1:16 Jer kao što ste vi pili na svetoj gori mojoj, tako će piti svi narodi vazda, piće, i ždreće, i biće kao da ih nije bilo.
OBA 1:17 A na gori će Sionu biti spasenje, i biće sveta, i dom će Jakovljev naslediti nasledstvo svoje.
OBA 1:18 I dom će Jakovljev biti oganj i dom Josifov plamen, a dom Isavov strnjika; i razgoreće se na njih, i spaliće ih; i neće biti ostataka domu Isavovom, jer Gospod reče.
OBA 1:19 I naslediće jug, goru Isavovu, i ravnicu, Filisteje; i naslediće polje Jefremovo i polje samarijsko i Venijaminovo i Galad;
OBA 1:20 I zarobljena vojska sinova Izrailjevih naslediće šta je bilo hananejsko do Sarepte; a roblje jerusalimsko, što je u Sefaradu, naslediće južne gradove.
OBA 1:21 I izbavitelji će izaći na goru Sion da sude gori Isavovoj, i carstvo će biti Gospodnje.
JON 1:1 Dođe reč Gospodnja Joni, sinu Amatijevom govoreći:
JON 1:2 Ustani, idi u Nineviju grad veliki, i propovedaj protiv njega, jer izađe zloća njihova preda me.
JON 1:3 A Jona usta da beži u Tarsis od Gospoda, i sišav u Jopu nađe lađu koja iđaše u Tarsis i plativ vozarinu uđe u nju da otide s njima u Tarsis od Gospoda.
JON 1:4 Ali Gospod podiže velik vetar na moru, i posta velika bura na moru da mišljahu da će se razbiti lađa.
JON 1:5 I lađari uplašivši se prizivahu svaki svog boga, i bacahu šta beše u lađi u more da bi bila lakša; a Jona beše sišao na dno lađi, i legav spavaše tvrdo.
JON 1:6 A upravitelj od lađe pristupi k njemu i reče mu: Šta ti spavaš! Ustani, prizivaj Boga svog, ne bi li nas se opomenuo Bog da ne poginemo.
JON 1:7 Potom rekoše jedan drugom: Hodite, da bacimo žreb da vidimo sa koga dođe na nas ovo zlo. I baciše žreb, i pade žreb na Jonu.
JON 1:8 Tada mu rekoše: Kaži nam zašto dođe ovo zlo na nas; koje si radnje? I odakle ideš? Iz koje si zemlje? I od koga si naroda?
JON 1:9 A on im reče: Jevrejin sam, i bojim se Gospoda Boga nebeskog, koji je stvorio more i suvu zemlju.
JON 1:10 Tada se vrlo uplašiše ljudi, i rekoše mu: Šta si učinio? Jer doznaše ljudi da beži od Gospoda, jer im on kaza.
JON 1:11 I rekoše mu: Šta ćemo činiti s tobom, da bi nam more utolilo? Jer bura na moru bivaše sve veća.
JON 1:12 A on im reče: Uzmite me i bacite me u more, i more će vam utoliti, jer vidim da je s mene došla na vas ova velika bura.
JON 1:13 A ljudi stadoše veslati da bi došli ka kraju; ali ne mogahu, jer im bura na moru bivaše sve veća.
JON 1:14 Tada prizvaše Gospoda i rekoše: Molimo Ti se, Gospode, da ne poginemo radi duše ovog čoveka, i nemoj metnuti na nas krv pravu, jer Ti, Gospode, činiš kako hoćeš.
JON 1:15 Potom uzeše Jonu i baciše ga u more, i presta bura na moru.
JON 1:16 Tada se pobojaše oni ljudi Gospoda vrlo, i prinesoše žrtvu Gospodu i učiniše zavete.
JON 2:1 Ali Gospod zapovedi, te velika riba proguta Jonu; i Jona bi u trbuhu ribljem tri dana i tri noći.
JON 2:2 I zamoli se Jona Gospodu Bogu svom iz trbuha ribljeg,
JON 2:3 i reče: Zavapih u nevolji svojoj ka Gospodu, i usliši me; iz utrobe grobne povikah, i Ti ču glas moj.
JON 2:4 Jer si me bacio u dubine, u srce moru, i voda me opteče; sve poplave Tvoje i vali Tvoji prelaziše preko mene.
JON 2:5 I rekoh: Odbačen sam ispred očiju Tvojih; ali ću još gledati svetu crkvu Tvoju.
JON 2:6 Optekoše me vode do duše, bezdana me opkoli, sita omota mi se oko glave.
JON 2:7 Siđoh do krajeva gorskih, prevornice zemaljske nada mnom su doveka; ali Ti izvadi život moj iz jame, Gospode Bože moj.
JON 2:8 Kad nestajaše duša moja u meni, pomenuh Gospoda, i molitva moja dođe k Tebi, u svetu crkvu Tvoju.
JON 2:9 Koji drže lažne taštine, ostavljaju svoju milost.
JON 2:10 A ja ću Ti glasom zahvalnim prineti žrtvu, ispuniti što sam zavetovao; spasenje je u Gospoda.
JON 2:11 I Gospod zapovedi ribi, te izbljuva Jonu na zemlju.
JON 3:1 I dođe reč Gospodnja Joni drugi put govoreći:
JON 3:2 Ustani, i idi u Nineviju grad veliki, i propovedaj mu ono što ti ja kažem.
JON 3:3 I ustav Jona otide u Nineviju po reči Gospodnjoj; a Ninevija beše grad vrlo velik, tri dana hoda.
JON 3:4 I Jona poče ići po gradu jedan dan hoda, i propoveda i reče: Jošte četrdeset dana, pa će Ninevija propasti.
JON 3:5 I Ninevljani poverovaše Bogu, i oglasiše post, i obukoše se u kostret od najvećeg do najmanjeg.
JON 3:6 Jer kad dođe ta reč do cara ninevijskog, on usta sa svog prestola, i skide sa sebe svoje odelo, i obuče se u kostret i sede u pepeo.
JON 3:7 I proglasi se i kaza se po Nineviji po zapovesti carevoj i knezova njegovih govoreći: Ljudi i stoka, goveda i ovce da ne okuse ništa, ni da pasu ni da piju vode.
JON 3:8 Nego i ljudi i stoka da se pokriju kostreću, i da prizivaju Boga jako, i da se vrati svaki sa svog zlog puta i od nepravde koja mu je u ruku.
JON 3:9 Ko zna, eda se povrati i raskaje Bog i povrati se od ljutog gneva svog, te ne izginemo.
JON 3:10 I Bog vide dela njihova, gde se vratiše sa zlog puta svog; i raskaja se Bog oda zla koje reče da im učini, i ne učini.
JON 4:1 A Joni bi vrlo nedrago, i rasrdi se.
JON 4:2 I pomoli se Gospodu i reče: Gospode! Ne rekoh li to kad još bejah u svojoj zemlji? Zato htedoh pre pobeći u Tarsis; jer znah da si Ti Bog milostiv i žalostiv, spor na gnev i obilan milosrđem i kaješ se oda zla.
JON 4:3 Sada Gospode, uzmi dušu moju od mene, jer mi je bolje umreti nego živeti.
JON 4:4 A Gospod reče: Je li dobro što se srdiš?
JON 4:5 I Jona iziđe iz grada, i sede s istoka gradu i načini onde kolibu, i seđaše pod njom u hladu da vidi šta će biti od grada.
JON 4:6 A Gospod Bog zapovedi, te uzraste tikva nad Jonom da mu bude sen nad glavom da mu pomogne u muci njegovoj; i Jona se obradova tikvi veoma.
JON 4:7 Potom zapovedi Bog, te dođe crv u zoru sutradan, i podgrize tikvu, te usahnu.
JON 4:8 I kad ogranu sunce, posla Bog suv istočni vetar; i sunce stade žeći Jonu po glavi tako da obamiraše i požele da umre govoreći: Bolje mi je umreti nego živeti.
JON 4:9 A Bog reče Joni: Je li dobro što se srdiš tikve radi? A on reče: Dobro je što se srdim do smrti.
JON 4:10 A Gospod mu reče: Tebi je žao tikve, oko koje se nisi trudio, i koje nisi odgajio, nego jednu noć uzraste a drugu noć propade.
JON 4:11 A meni da ne bude žao Ninevije, velikog grada, u kome ima više od sto i dvadeset hiljada ljudi koji još ne znaju šta je desno šta li levo, i mnogo stoke?
MIC 1:1 Reč Gospodnja koja dođe Miheju Moresećaninu za vremena Joatama, Ahaza i Jezekije, careva Judinih, što vide za Samariju i za Jerusalim.
MIC 1:2 Čujte, svi narodi, slušaj, zemljo i šta je na njoj, i Gospod Bog da vam je svedok, Gospod iz svete crkve svoje.
MIC 1:3 Jer, gle, Gospod izlazi iz mesta svog, i sići će, i hodiće po visinama zemaljskim.
MIC 1:4 I gore će se rastopiti pred Njim, i doline će se rasesti, kao vosak od ognja i kao voda što teče niz strmen.
MIC 1:5 Sve je to za zločinstvo Jakovljevo i za grehe doma Izrailjevog. Koje je zločinstvo Jakovljevo? Nije li Samarija? Koje su visine Judine? Nije li Jerusalim?
MIC 1:6 Zato ću učiniti od Samarije gomilu u polju da se sade vinogradi, i pobacaću kamenje njeno u dolinu i otkriću joj temelje.
MIC 1:7 I svi rezani likovi njeni razbiće se, i svi će se darovi njeni sažeći ognjem, i sve ću idole njene potrti, jer od plate kurvarske nakupi, i opet će biti plata kurvarska.
MIC 1:8 Zato ću plakati i ridati; hodiću svučen i go, plakaću kao zmajevi i tužiću kao sove.
MIC 1:9 Jer joj se rane ne mogu isceliti, dođoše do Jude, dopreše do vrata mog naroda, do Jerusalima.
MIC 1:10 Ne javljajte u Gatu, ne plačite; u Vit-Afri valjaj se po prahu.
MIC 1:11 Izađi, stanovnice safirska, s golom sramotom; stanovnica sananska neće izaći; žalost vet-ezilska neće vam dati stanka.
MIC 1:12 Jer stanovnica marotska tuži za svojim dobrom. Jer siđe zlo od Gospoda do vrata jerusalimskih.
MIC 1:13 Upregni brze konje u kola, stanovnice lahiska, koja si početak grehu kćeri sionskoj, jer se u tebi nađoše zločinstva Izrailjeva.
MIC 1:14 Zato pošalji darove Moresetu gatskom; domovi ahsivski prevariće careve Izrailjeve.
MIC 1:15 Još ću ti dovesti naslednika, stanovnice mariska; doći će do Odolama, slave Izrailjeve.
MIC 1:16 Načini se ćelava i ostriži se za milom decom svojom; raširi ćelu svoju kao orao, jer se vode od tebe u ropstvo.
MIC 2:1 Teško onima koji smišljaju bezakonje i o zlu se trude na posteljama svojim, i kad svane izvršuju, jer im je sila u ruci.
MIC 2:2 Žele njive, i otimaju ih; žele kuće, i uzimaju; čine silu čoveku i kući njegovoj, čoveku i nasledstvu njegovom.
MIC 2:3 Zato ovako veli Gospod: Evo, ja mislim zlo tom rodu, iz kog nećete izvući vratove svoje, niti ćete hoditi ponosito, jer će biti zlo vreme.
MIC 2:4 U ono vreme govoriće se priča o vama, i naricaće se žalosno govoreći: Propadosmo; promeni deo naroda mog. Kako mi uze! Uzevši njive naše razdeli.
MIC 2:5 Zato nećeš imati nikoga ko bi ti povukao uže za žreb u zboru Gospodnjem.
MIC 2:6 Nemojte prorokovati, neka oni prorokuju; ako im ne prorokuju, neće odstupiti sramota.
MIC 2:7 O ti, koji se zoveš dom Jakovljev, je li se umalio Duh Gospodnji? Jesu li to dela Njegova? Eda li moje reči nisu dobre onome koji hodi pravo?
MIC 2:8 A narod se moj pre podiže kao neprijatelj; preko haljine skidate plašt s onih koji prolaze ne bojeći se, koji se vraćaju iz boja.
MIC 2:9 Žene naroda mog izgonite iz milih kuća njihovih, od dece njihove otimate slavu moju navek.
MIC 2:10 Ustanite i idite, jer ovo nije počivalište; što se oskvrni, pogubiće vas pogiblju velikom.
MIC 2:11 Ako ko hodi za vetrom i kazuje laži govoreći: Prorokovaću ti za vino i za silovito piće, taj će biti prorok ovom narodu.
MIC 2:12 Doista ću te sabrati svog, Jakove, doista ću skupiti ostatak Izrailjev; postaviću ih zajedno kao ovce vosorske, kao stado usred tora njihovog, biće vreva od ljudstva.
MIC 2:13 Pred njima će ići koji razbija; oni će razbiti i proći kroz vrata, i izaći će; i car će njihov ići pred njima, i Gospod će biti pred njima.
MIC 3:1 Zato rekoh: Čujte, poglavice Jakovljeve i knezovi doma Izrailjevog, ne treba li vam znati šta je pravo?
MIC 3:2 Koji mrzite na dobro, a ljubite zlo, sadirete kožu s njih i meso s kosti njihovih;
MIC 3:3 I jedete meso naroda mog i sadirete kožu s njih i kosti im prebijate, i sasecate kao u lonac i kao meso u kotao.
MIC 3:4 Tada će vikati ka Gospodu, ali ih neće uslišiti, nego će sakriti lice svoje od njih u ono vreme, kako oni zlo radiše.
MIC 3:5 Ovako veli Gospod za proroke koji zavode moj narod, koji grizu zubima svojim i viču: Mir; i ako im ko ne da ništa u usta, dižu rat na nj.
MIC 3:6 Zato će vam utvara biti noć i proricanje vaše tama; i sunce će zaći tim prorocima i dan će im se smračiti.
MIC 3:7 Tada će se postideti videoci, i vračari će se posramiti, i svi će zastrti usne svoje, jer neće biti odgovora Božjeg.
MIC 3:8 Ali ja sam pun sile od Duha Gospodnjeg, i suda i hrabrosti da kažem Jakovu zločinstvo njegovo i Izrailju greh njegov.
MIC 3:9 Čujte ovo, poglavice doma Jakovljevog i knezovi doma Izrailjevog, koji se gadite na pravdu, i sve što je pravo izvrćete;
MIC 3:10 Koji gradite Sion krvlju i Jerusalim bezakonjem.
MIC 3:11 Poglavari njegovi sude po mitu, i sveštenici njegovi uče za platu, i proroci njegovi gataju za novce, a na Gospoda se oslanjaju govoreći: Nije li Gospod usred nas? Neće doći zlo na nas.
MIC 3:12 Zato će se s vas Sion preorati kao njiva, i Jerusalim će postati gomila, i gora od doma visoka šuma.
MIC 4:1 Ali će u poslednja vremena biti utvrđena gora doma Gospodnjeg navrh gora i uzvišena iznad humova, i narodi će se sticati k njoj.
MIC 4:2 I ići će mnogi narodi govoreći: Hodite, da idemo na goru Gospodnju i u dom Boga Jakovljevog, i učiće nas svojim putevima i hodićemo Njegovim stazama; jer će iz Siona izaći zakon i reč Gospodnja iz Jerusalima.
MIC 4:3 I sudiće među mnogim narodima, i pokaraće jake narode nadaleko, i oni će raskovati mačeve svoje na raonike, i koplja svoja na srpove; neće dizati mača narod na narod, niti će se više učiti ratu.
MIC 4:4 Nego će sedeti svaki pod svojom vinovom lozom i pod smokvom, i neće biti nikoga da ih plaši; jer usta Gospoda nad vojskama rekoše.
MIC 4:5 Jer će svi narodi hoditi svaki u ime boga svog; a mi ćemo hoditi u ime Gospoda Boga svog uvek i doveka.
MIC 4:6 U to vreme, govori Gospod, sabraću hrome, i skupiću odagnane i kojima zlo učinih.
MIC 4:7 I učiniću od hromih ostatak i od odagnanih silan narod; i Gospod će carovati nad njima na gori Sionu odsada i doveka.
MIC 4:8 I ti, kulo stadu, steno kćeri sionskoj, tebi će doći, doći će prva vlast, carstvo kćeri jerusalimske.
MIC 4:9 Zašto vičeš tako jako? Nema li cara u tebi? Eda li izgiboše tvoji savetnici, te te obuzeše bolovi kao porodilju?
MIC 4:10 Muči se i viči, kćeri sionska, kao porodilja, jer ćeš izaći iz grada i stanovaćeš u polju, i otići ćeš u Vavilon; onde ćeš se osloboditi, onde će te iskupiti Gospod iz ruku neprijatelja tvojih.
MIC 4:11 A sada se sabraše na te mnogi narodi govoreći: Da se oskvrni, i da se oči naše nagledaju Siona.
MIC 4:12 Ali ne znaju misli Gospodnje, niti razumeju namere Njegove, jer ih je skupio kao snoplje na gumno.
MIC 4:13 Ustani i vrši, kćeri sionska, jer ću ti načiniti rog gvozden, i kopita ću ti načiniti bronzana, te ćeš satrti mnoge narode, i posvetiću Gospodu blago njihovo i imanje njihovo Gospodu sve zemlje.
MIC 5:1 Saberi se sada u čete, četnice, opsedni nas, neka biju prutom po obrazu sudiju Izrailjevog.
MIC 5:2 A ti, Vitlejeme Efrato, ako i jesi najmanji među hiljadama Judinim, iz tebe će mi izaći koji će biti Gospodar u Izrailju, kome su izlasci od početka, od večnih vremena.
MIC 5:3 Zato će ih ostaviti dokle ne rodi ona koja će roditi; tada će se ostatak braće Njegove vratiti sa sinovima Izrailjevim.
MIC 5:4 I stajaće i pašće ih silom Gospodnjom, veličanstvom imena Gospoda Boga svog; i oni će nastavati, jer će On tada biti velik do krajeva zemlje.
MIC 5:5 I On će biti mir; kad dođe Asirac u našu zemlju, i kad stupi u dvore naše, tada ćemo podignuti na nj sedam pastira i osam knezova iz naroda.
MIC 5:6 I oni će opasti zemlju asirsku mačem i zemlju Nevrodovu na vratima njegovim; i On će nas izbaviti od Asirca kad dođe u našu zemlju i kad stupi na među našu.
MIC 5:7 I ostatak će Jakovljev biti usred mnogih naroda kao rosa od Gospoda i kao sitan dažd po travi, koja ne čeka čoveka niti se uzda u sinove čovečje.
MIC 5:8 I ostatak će Jakovljev biti među narodima, usred mnogih naroda, kao lav među zverima šumskim, kao lavić među stadima ovaca, koji kad ide tlači i rastrže, i nema nikoga da izbavi.
MIC 5:9 Ruka će ti se uzvisiti nad protivnicima tvojim i svi će se neprijatelji tvoji istrebiti.
MIC 5:10 I u ono ću vreme, govori Gospod, istrebiti konje isred tebe i potrću kola tvoja.
MIC 5:11 I zatrću gradove u tvojoj zemlji, i razvaliću sva tvrda mesta tvoja;
MIC 5:12 I istrebiću vračanje iz ruku tvojih, i nećeš imati gatare;
MIC 5:13 I istrebiću likove tvoje rezane i stupove tvoje isred tebe, i nećeš se više klanjati delu ruku svojih;
MIC 5:14 I iskoreniću gajeve tvoje isred tebe, i raskopaću gradove tvoje,
MIC 5:15 I izvršiću osvetu s gnevom i ljutinom na narodima koji ne slušaše.
MIC 6:1 Slušajte šta govori Gospod: Ustani, sudi se s gorama, i neka čuju humovi glas tvoj.
MIC 6:2 Slušajte, gore i tvrdi temelji zemaljski, parbu Gospodnju, jer Gospod ima parbu s narodom svojim, i s Izrailjem se sudi.
MIC 6:3 Narode moj, šta sam ti učinio? I čim sam ti dosadio? Odgovori mi.
MIC 6:4 Jer te izvedoh iz zemlje misirske i iskupih iz kuće ropske i poslah pred tobom Mojsija, Arona i Mariju.
MIC 6:5 Narode moj, opomeni se šta naumi Valak car moavski i šta mu odgovori Valam, sin Veorov, od Sitima do Galgala šta bi, da poznaš pravdu Gospodnju.
MIC 6:6 Sa čim ću doći pred Gospoda da se poklonim Bogu Višnjem? Hoću li doći preda Nj sa žrtvama paljenicama? S teocima od godine?
MIC 6:7 Hoće li Gospodu biti mile hiljade ovnova? Desetine hiljada potoka ulja? Hoću li dati prvenca svog za prestup svoj? Plod utrobe svoje za greh duše svoje?
MIC 6:8 Pokazao ti je, čoveče, šta je dobro; i šta Gospod ište od tebe osim da činiš što je pravo i da ljubiš milost i da hodiš smerno s Bogom svojim?
MIC 6:9 Glas Gospodnji viče gradu, i ko je mudar vidi ime tvoje; slušajte prut i Onog koji ga je odredio.
MIC 6:10 Nije li jošte u kući bezbožnikovoj blago nepravo? I efa krnja, gadna?
MIC 6:11 Hoće li mi biti čist u koga su merila lažna i u tobocu prevarno kamenje?
MIC 6:12 Jer su bogatuni njegovi puni nepravde, i stanovnici govore laž, i u ustima im je jezik prevaran.
MIC 6:13 Zato ću te i ja biti da oboliš, pustošiću te za grehe tvoje.
MIC 6:14 Ti ćeš jesti, ali se nećeš nasititi, i padanje tvoje biće usred tebe; i sklanjaćeš, ali nećeš izbaviti, i što izbaviš predaću maču.
MIC 6:15 Ti ćeš sejati, ali nećeš žeti; ti ćeš cediti masline, ali se nećeš namazati uljem, i mast, ali nećeš piti vino.
MIC 6:16 Jer se drže uredbe Amrijeve i sva dela doma Ahavovog, i hodite po savetima njihovim, da te predam u pogibao, i stanovnike njegove u podsmeh, i nosićete sramotu naroda mog.
MIC 7:1 Teško meni! Jer sam kao kad se obere letina, kao kad se pabirči posle branja vinogradskog; nema grozda za jelo, ranog voća želi duša moja.
MIC 7:2 Nesta pobožnog sa zemlje i nema pravog među ljudima, svi vrebaju krv, svaki lovi brata svog mrežom.
MIC 7:3 Da čine zlo obema rukama što više mogu, ište knez; i sudija sudi za platu, i ko je velik govori opačinu duše svoje, i spleću je.
MIC 7:4 Najbolji je između njih kao trn, najpraviji je gori od trnjaka; dan stražara tvojih, pohođenje tvoje dođe, sada će se smesti.
MIC 7:5 Ne verujte prijatelju, ne oslanjajte se na vođu; od one koja ti na krilu leži, čuvaj vrata usta svojih.
MIC 7:6 Jer sin grdi oca, kći ustaje na mater svoju, snaha na svekrvu svoju, neprijatelji su čoveku domaći njegovi.
MIC 7:7 Ali ja ću Gospoda pogledati, čekaću Boga spasenja svog; uslišiće me Bog moj.
MIC 7:8 Nemoj mi se radovati, neprijateljice moja; ako padoh, ustaću; ako sedim u mraku, Gospod će mi biti videlo.
MIC 7:9 Podnosiću gnev Gospodnji, jer Mu zgreših, dok ne raspravi parbu moju i da mi pravicu; izvešće me na videlo, videću pravdu Njegovu.
MIC 7:10 Neprijateljica će moja videti, i sram će je pokriti, koja mi govori: Gde je Gospod Bog tvoj? Oči će je moje videti; sada će se ona pogaziti kao blato na ulicama.
MIC 7:11 U koje se vreme sazidaju zidovi tvoji, u to će vreme otići zapovest nadaleko;
MIC 7:12 U to će vreme dolaziti k tebi od asirske do tvrdih gradova, i od tvrdih gradova do reke, i od mora do mora, i od gore do gore.
MIC 7:13 A zemlja će biti pusta sa stanovnika svojih, za plod dela njihovih.
MIC 7:14 Pasi narod svoj s palicom svojom, stado nasledstva svog, koje živi osamljeno u šumi, usred Karmila; neka pasu po Vasanu i po Galadu, kao u staro vreme.
MIC 7:15 Kao u vreme kad si izašao iz zemlje misirske pokazaću mu čudesa.
MIC 7:16 Narodi će videti i postideće se od sve sile svoje; metnuće ruku na usta, uši će im zaglušiti.
MIC 7:17 Lizaće prah kao zmija; kao bubine zemaljske drhćući izlaziće iz rupa svojih; pritrčaće uplašeni ka Gospodu Bogu našem, i Tebe će se bojati.
MIC 7:18 Ko je Bog kao Ti? Koji prašta bezakonje i prolazi prestupe ostatku od nasledstva svog, ne drži do veka gnev svoj, jer Mu je mila milost.
MIC 7:19 Opet će se smilovati na nas; pogaziće naša bezakonja; bacićeš u dubine morske sve grehe njihove.
MIC 7:20 Pokazaćeš istinu Jakovu, milost Avramu, kako si se zakleo ocima našim u staro vreme.
NAH 1:1 Breme Nineviji; knjiga od utvare Nauma Elkošanina.
NAH 1:2 Bog je revnitelj i Gospod je osvetnik; osvetnik je Gospod i gnevi se; Gospod se sveti protivnicima svojim, i drži gnev prema neprijateljima svojim.
NAH 1:3 Gospod je spor na gnev i velike je moći; ali nikako ne pravda krivca; put je Gospodnji u vihoru i buri, i oblaci su prah od nogu Njegovih.
NAH 1:4 Zaprećuje moru i isušuje ga, i sve reke isušuje, vene Vasan i Karmil, i cvet vasanski vene.
NAH 1:5 Gore se tresu od Njega, i humovi se rastapaju, a zemlja gori pred Njim i vasiljena i sve što živi u njoj.
NAH 1:6 Pred gnevom Njegovim ko će se održati? I ko će se opreti jarosti gneva Njegovog? Jarost se Njegova izliva kao oganj, i stene se raspadaju pred Njim.
NAH 1:7 Dobar je Gospod, grad je u nevolji, i poznaje one koji se uzdaju u Nj.
NAH 1:8 Ali će silnom poplavom učiniti kraj mestu njenom, i tama će goniti neprijatelje Njegove.
NAH 1:9 Šta smišljate Gospodu? On će učiniti kraj; neće se dva puta podignuti pogibao.
NAH 1:10 Jer kao trnje spleteni i kao od vina pijani proždreće se kao suva slama.
NAH 1:11 Iz tebe je izašao koji smišlja zlo Gospodu, savetnik nevaljao.
NAH 1:12 Ovako veli Gospod: Ako i jesu u sili i mnogo ih ima, opet će se iseći i proći. Mučio sam te, neću te više mučiti.
NAH 1:13 Nego ću sada slomiti jaram njegov s tebe, i pokidaću tvoje okove.
NAH 1:14 Ali za tebe zapovedi Gospod da se ne seje više ime tvoje; iz doma bogova tvojih istrebiću likove rezane i livene; načiniću ti od njega grob kad budeš prezren.
NAH 1:15 Eto, na gorama noge onog koji nosi dobre glase, koji oglašuje mir. Praznuj, Juda, svoje praznike, ispunjaj zavete svoje, jer zlikovac neće više prolaziti po tebi; sasvim se zatro.
NAH 2:1 Izađe zatirač na te, čuvaj grad, pazi na put, utvrdi bedra, ukrepi se dobro.
NAH 2:2 Jer Gospod povrati slavu Jakovljevu kao slavu Izrailjevu, jer ih pustošnici opustošiše i loze im potrše.
NAH 2:3 Štit je junaka njegovih crven, vojnici su u skerletu; kola će mu biti kao zapaljeni lučevi na dan kad se uvrsta, i jele će se ljuljati strašno.
NAH 2:4 Kola će praskati po ulicama i udarati jedna o druga po putevima, biće kao lučevi, i trčaće kao munje.
NAH 2:5 Pominjaće junake svoje, a oni će padati idući, pohitaće k zidovima njegovim, i zaklon će biti gotov.
NAH 2:6 Vrata će se rekama otvoriti, i dvor će se razvaliti.
NAH 2:7 I koja stoji, zarobiće se i odvešće se, devojke njene pratiće je uzdišući kao golubice, bijući se u prsi.
NAH 2:8 Ninevija beše kao jezero vodeno otkako jeste; ali beže. Stanite, stanite. Ali se niko ne obzire.
NAH 2:9 Grabite srebro, grabite zlato; blagu nema kraja, mnoštvo je svakojakih dragih zaklada.
NAH 2:10 Isprazni se, i ogole, i opuste; i srce se rastopi, kolena udaraju jedna o drugo, i bol je u svim bedrima, i lica su svima pocrnela.
NAH 2:11 Gde je loža lavovima i pasište lavićima, kuda iđaše lav i lavica i lavić, i nikoga ne beše da plaši.
NAH 2:12 Lav lovljaše svojim lavićima dosta, i davljaše lavicama svojim, i punjaše pećine svoje lova i lože svoje grabeža.
NAH 2:13 Evo me na te, govori Gospod nad vojskama, i popaliću kola tvoja u dim, i mač će proždreti laviće tvoje, i istrebiću sa zemlje grabež tvoj, i neće se čuti glas poslanika tvojih.
NAH 3:1 Teško gradu krvničkom, sav je pun laži i otimanja, grabež ne izbiva iz njega.
NAH 3:2 Pucaju bičevi, i točkovi prašte, i konji topoću, i kola skaču.
NAH 3:3 Konjanici poskakuju, i mačevi se sjaju, i koplja sevaju, i mnoštvo je pobijenih i sila mrtvih telesa, nema broja mrtvacima, i pada se preko mrtvaca.
NAH 3:4 Za mnoštvo kurvarstva ljupke kurve, vešte bajačice, koja prodaje narode svojim kurvanjem i plemena vračanjem svojim.
NAH 3:5 Evo me na te, govori Gospod nad vojskama, i uzgrnuću ti skute tvoje na lice, i pokazaću narodima golotinju tvoju i carstvima sramotu tvoju.
NAH 3:6 I baciću na tebe gadove i naružiću te, i načiniću od tebe ugled.
NAH 3:7 I ko te god vidi, bežaće od tebe, i govoriće: Opuste Ninevija; ko će je žaliti? Gde ću tražiti one koji bi te tešili?
NAH 3:8 Jesi li bolja od No-Amona, koji ležaše među rekama, optočen vodom, kome prednja kula beše more i zidovi mu behu more?
NAH 3:9 Jačina mu beše huska zemlja i Misir i narodi bez broja; Futeji i Liveji behu ti pomoćnici.
NAH 3:10 I on bi preseljen, otide u ropstvo, i deca njegova biše razmrskana po uglovima svih ulica; i za glavare njegove bacaše žreb, i svi vlastelji njegovi biše okovani u puta.
NAH 3:11 I ti ćeš se opiti i krićeš se, i ti ćeš tražiti zaklon od neprijatelja.
NAH 3:12 Svi će gradovi tvoji biti kao smokve s ranim rodom; kad se tresnu, padaju u usta onome ko hoće da jede.
NAH 3:13 Eto, narod su ti žene usred tebe; neprijateljima će tvojim biti širom otvorena vrata od zemlje tvoje, oganj će proždreti prevornice tvoje.
NAH 3:14 Nahvataj sebi vode za opsadu, utvrdi ograde svoje; uđi u kao i ugazi blato, opravi peć za opeke.
NAH 3:15 Onde će te proždreti oganj, mač će te iseći, izješće te kao hrušt; neka vas je mnogo kao hrušteva, neka vas je mnogo kao skakavaca.
NAH 3:16 Imaš trgovaca više nego što je zvezda na nebu; hruštevi padoše, pa odleteše.
NAH 3:17 Glavari su tvoji kao skakavci i vojvode tvoje kao veliki skakavci, koji padaju po plotovima kad je studeno, a kad sunce grane, odleću, i mesto im se ne poznaje gde behu.
NAH 3:18 Zadremaše tvoji pastiri, care asirski, polegaše junaci tvoji, narod se tvoj rasprša po gorama, i nema nikoga da ih zbere.
NAH 3:19 Nema leka polomu tvom, ljuta je rana tvoja; ko god čuje glas o tebi, pljeskaće rukama nad tobom, jer koga nije stizala zloća tvoja jednako?
HAB 1:1 Breme koje vide prorok Avakum.
HAB 1:2 Dokle ću, Gospode, vapiti a Ti nećeš da čuješ? Dokle ću Ti vikati: Nasilje! A Ti nećeš da izbaviš?
HAB 1:3 Zašto puštaš da vidim bezakonje, i da gledam muku i grabež i nasilje pred sobom, i kako podižu svađu i raspru?
HAB 1:4 Zato se ostavlja zakon, i sud ne izlazi nikada, jer bezbožnik opteče pravednika, zato sud izlazi izopačen.
HAB 1:5 Pogledajte po narodima i vidite, i čudite se i divite se, jer ću učiniti delo u vaše dane kog nećete verovati kad se stane pripovedati.
HAB 1:6 Jer, evo, ja ću podignuti Haldejce, narod ljut i nagao, koji će ići po zemlji širom da osvoji naselja koja nisu njegova.
HAB 1:7 Žestok je i strašan, sud njegov i vlast njegova od njega izlazi.
HAB 1:8 Konji će mu biti brži od risova i ljući od vukova uveče, veliko će mnoštvo biti konjika njegovih, i idući izdaleka konjici njegovi doleteće kao orao kad hiti na lov.
HAB 1:9 Svi će doći na grabež, s lica će biti kao istočni vetar, pokupiće roblje kao pesak.
HAB 1:10 I carevima će se rugati i knezovi će im biti podsmeh, smejaće se svakom gradu, nasuće zemlje, i uzeće ga.
HAB 1:11 Tada će mu se promeniti duh, proći će i skriviće; ta će mu sila njegova biti od Boga njegovog.
HAB 1:12 Nisi li Ti od veka, Gospode Bože moj, Sveče moj? Nećemo umreti; Ti si ga, Gospode, odredio za sud; i utvrdio si ga, Steno, za karanje.
HAB 1:13 Čiste su oči tvoje da ne možeš gledati zlo, i bezakonje ne možeš gledati; zašto gledaš bezakonike? Ćutiš, kad bezbožnik proždire pravijeg od sebe?
HAB 1:14 I hoćeš li ostaviti ljude kao ribe morske, kao bubine, koje nemaju gospodara?
HAB 1:15 Izvlači ih sve udicom, hvata ih u mrežu svoju, i zgrće ih pređom svojom, zato se veseli i raduje.
HAB 1:16 Zato prinosi žrtvu svojoj mreži, i kadi svojoj pređi; jer je time deo njegov pretio i hrana mu izabrana.
HAB 1:17 Hoće li zato izvlačiti mrežu svoju i jednako ubijati narode nemilice?
HAB 2:1 Na straži svojoj stadoh, i stajah na kuli, i motrah da vidim šta će mi reći i šta bih odgovorio onome koji me koraše.
HAB 2:2 I odgovori mi Gospod i reče: Piši utvaru, i da bude razgovetno na pločama da se lako čita.
HAB 2:3 Jer će još biti utvara do određenog vremena, i govoriće šta će biti do kraja i neće slagati; ako okleva, čekaj je, jer će zacelo doći, i neće odocniti.
HAB 2:4 Gle, ko se ponosi, njegova duša nije prava u njemu; a pravednik će od vere svoje živ biti.
HAB 2:5 A kako vino vara, takav je čovek ohol, niti ostaje u stanu; jer raširuje duh svoj kao grob, i kao smrt je, koja se ne može nasititi i zbira k sebi sve narode i skuplja k sebi sva plemena.
HAB 2:6 Neće li ga svi oni uzeti u priču i u zagonetke, i reći: Teško onom koji umnožava šta nije njegovo! Dokle će? I koji trpa na se gusto blato.
HAB 2:7 Neće li najedanput ustati oni koji će te gristi? I neće li se probuditi oni koji će te rastrzati, i kojima ćeš biti grabež?
HAB 2:8 Što si ti oplenio mnoge narode, tebe će opleniti sav ostatak od naroda, za krv ljudsku i za nasilje učinjeno zemlji, gradu i svima koji žive u njemu.
HAB 2:9 Teško onome koji se lakomi na gadan dobitak kući svojoj, da postavi gnezdo svoje na visokom mestu i sačuva se oda zla.
HAB 2:10 Smislio si sramotu kući svojoj da zatreš mnoge narode, i ogrešio si se o svoju dušu.
HAB 2:11 Jer će kamen iz zida vikati, i čvor iz drveta svedočiće.
HAB 2:12 Teško onome koji gradi grad krvlju i osniva grad nepravdom.
HAB 2:13 Gle, nije li od Gospoda nad vojskama da ljudi rade za oganj i narodi se trude nizašta?
HAB 2:14 Jer će se zemlja napuniti poznanja slave Gospodnje kao što je more puno vode.
HAB 2:15 Teško onome koji poji bližnjeg svog, dodaje meh svoj da bi ga opojio i gledao mu golotinju.
HAB 2:16 Nasitićeš se sramote mesto slave, pij i ti, i otkrij golotinju svoju; doći će k tebi čaša u desnici Gospodnjoj, i bljuvotina će sramna biti na slavi tvojoj.
HAB 2:17 Jer nasilje učinjeno Livanu pokriće te i pustoš među zverjem koja ga je plašila, za krv ljudsku i nasilje učinjeno zemlji, gradu i svima koji žive u njemu.
HAB 2:18 Šta pomaže rezan lik što ga izreza umetnik njegov? Šta liven lik i učitelj laži, te se umetnik uzda u delo svoje gradeći neme idole?
HAB 2:19 Teško onome koji govori drvetu: Preni se! I nemom kamenu: Probudi se! Hoće li on učiti? Eto, obložen je zlatom i srebrom, a nema duha u njemu.
HAB 2:20 A Gospod je u svetoj crkvi svojoj; ćuti pred Njim sva zemljo!
HAB 3:1 Molitva proroka Avakuma; za pevanje.
HAB 3:2 Gospode, čuh reč Tvoju, i uplaših se; Gospode, delo svoje usred godina sačuvaj u životu, usred godina objavi ga, u gnevu seti se milosti.
HAB 3:3 Bog dođe od Temana i Svetac s gore Farana; slava Njegova pokri nebesa i zemlja se napuni hvale Njegove.
HAB 3:4 Svetlost Mu beše kao sunce, zraci izlažahu Mu iz ruku, i onde beše sakrivena sila Njegova.
HAB 3:5 Pred Njim iđaše pomor, i živo ugljevlje iđaše ispod nogu Njegovih.
HAB 3:6 Stade, i izmeri zemlju, pogleda i razmetnu narode, raspadoše se večne gore, slegoše se humovi večni; putevi su Mu večni.
HAB 3:7 Videh šatore etiopske u muci, ustreptaše zavesi zemlji madijanskoj.
HAB 3:8 Eda li se na reke razgnevi Gospod? Eda li se na reke raspali gnev Tvoj? Na more jarost Tvoja, kad si pojezdio na konjima svojim i na kolima svojim za spasenje?
HAB 3:9 Pomoli se luk Tvoj kao što si se zakleo plemenima; razdro si zemlju za reke.
HAB 3:10 Videše Te gore i uzdrhtaše, povodanj navali; bezdana pusti glas svoj, uvis podiže ruke svoje.
HAB 3:11 Sunce i mesec stadoše u stanu svom, idoše prema svetlosti Tvoje strele, prema sevanju sjajnog koplja Tvog.
HAB 3:12 Srdito si išao po zemlji, gnevno si gazio narode.
HAB 3:13 Izašao si na spasenje narodu svom, na spasenje s pomazanikom svojim; razmrskao si glavu kući bezbožničkoj do vrata otkrivši temelj.
HAB 3:14 Njegovim kopljima probio si glavu selima njegovim kad navaljivahu kao vihor da me razaspu, radovahu se kao da će proždreti siromaha u potaji.
HAB 3:15 Išao si po moru na konjima svojim, po gomili mnoge vode.
HAB 3:16 Čuh, i utroba se moja uskoleba, usne mi uzdrhtaše na glas, u kosti mi uđe trulež, i ustresoh se na mestu svom; kako ću počivati u dan nevolje, kad dođe na narod koji će ga opustošiti.
HAB 3:17 Jer smokva neće cvasti, niti će biti roda na lozi vinovoj; rod će maslinov prevariti, i njive neće dati hrane, ovaca će nestati iz tora, i goveda neće biti u oboru.
HAB 3:18 Ali ću se ja radovati u Gospodu, veseliću se u Bogu spasenja svog.
HAB 3:19 Gospod je Gospod sila moja, i daće mi noge kao u košute, i vodiće me po visinama mojim. Načelniku pevačkom uz žice moje.
ZEP 1:1 Reč Gospodnja koja dođe Sofoniji, sinu Husija sina Godolije sina Amarije sina Jezekijinog, za vremena Josije, sina Amonovog, cara Judinog.
ZEP 1:2 Sve ću uzeti sa zemlje, govori Gospod;
ZEP 1:3 Uzeću ljude i stoku, uzeću ptice nebeske i ribe morske i sablazni s bezbožnicima, i istrebiću ljude sa zemlje, govori Gospod.
ZEP 1:4 Jer ću mahnuti rukom svojom na Judu i na sve stanovnike jerusalimske, i istrebiću iz mesta ovog ostatak Valov i ime sveštenika idolskih s drugim sveštenicima,
ZEP 1:5 I one koji se klanjaju na krovovima vojsci nebeskoj i koji se klanjaju i kunu se Gospodom i koji se kunu Melhomom.
ZEP 1:6 I one koji se odvraćaju od Gospoda i koji ne traže Gospoda niti pitaju za Nj.
ZEP 1:7 Ćuti pred Gospodom Gospodom, jer je blizu dan Gospodnji, jer je Gospod prigotovio žrtvu i pozvao svoje zvanice.
ZEP 1:8 I u dan žrtve Gospodnje pohodiću knezove i carske sinove i sve koji nose tuđinsko odelo.
ZEP 1:9 I pohodiću u taj dan sve koji skaču preko praga, koji pune kuću gospodara svojih grabežom i prevarom.
ZEP 1:10 I u taj će dan, veli Gospod, biti vika od ribljih vrata, i jauk s druge strane, i polom velik s humova.
ZEP 1:11 Ridajte koji živite u Maktesu, jer izgibe sav narod trgovački, istrebiše se svi koji nose srebro.
ZEP 1:12 I u to ću vreme razgledati Jerusalim sa žišcima, i pohodiću ljude koji leže na svojoj droždini, koji govore u srcu svom: Gospod ne čini ni dobro ni zlo.
ZEP 1:13 I blago će se njihovo razgrabiti i kuće njihove opustošiti; grade kuće, ali neće sedeti u njima; i sade vinograde, ali neće piti vino iz njih.
ZEP 1:14 Blizu je veliki dan Gospodnji, blizu je i ide vrlo brzo; glas će biti dana Gospodnjeg, gorko će tada vikati junak.
ZEP 1:15 Taj je dan, dan kada će biti gnev, dan, kada će biti tuga i muka, dan, kada će biti pustošenje i zatiranje, dan, kada će biti mrak i tama, dan, kada će biti oblak i magla.
ZEP 1:16 Dan, kada će biti trubljenje i poklič na tvrde gradove i na visoke uglove.
ZEP 1:17 I pritesniću ljude, te će ići kao slepi, jer zgrešiše Gospodu; i krv će se njihova prosuti kao prah i telesa njihova kao gnoj.
ZEP 1:18 Ni srebro njihovo ni zlato njihovo neće ih moći izbaviti u dan gneva Gospodnjeg; i svu će zemlju proždreti oganj revnosti Njegove; jer će brzo učiniti kraj svima stanovnicima zemaljskim.
ZEP 2:1 Saberite se, saberite se, narode nemili.
ZEP 2:2 Dok nije izašao sud, i dan prošao kao pleva, dok nije došao na vas ljuti gnev Gospodnji, dok nije došao na vas dan gneva Gospodnjeg.
ZEP 2:3 Tražite Gospoda svi koji ste krotki u zemlji, koji činite šta je naredio; tražite pravdu, tražite krotost, eda biste se sakrili na dan gneva Gospodnjeg.
ZEP 2:4 Jer će se Gaza ostaviti i Askalon će opusteti; Azot će se odagnati u podne i Akaron će se iskoreniti.
ZEP 2:5 Teško onima koji žive po bregovima morskim, narodu heretejskom: reč je Gospodnja na vas, Hanane, zemljo filistejska, ja ću te zatrti da ne bude stanovnika u tebi.
ZEP 2:6 I bregovi će morski biti stanovi i jame pastirske i torovi za stada.
ZEP 2:7 I taj će kraj biti ostatku doma Judinog; onde će pasti; u domovima će askalonskim legati uveče; jer će ih pohoditi Gospod Bog njihov i povratiti roblje njihovo.
ZEP 2:8 Čuo sam rug Moavov i ukore sinova Amonovih kojima ružiše moj narod, i raširiše se preko međa njihovih.
ZEP 2:9 Zato, tako ja bio živ, govori Gospod nad vojskama, Bog Izrailjev, Moav će biti kao Sodom i sinovi Amonovi kao Gomor, mesto koprivama, i slanica i večna pustoš; ostatak naroda mog opleniće ih, i koji ostanu od naroda mog naslediće ih.
ZEP 2:10 To će im biti za ponositost njihovu; jer ružiše narod Gospoda nad vojskama i podizaše se na Nj.
ZEP 2:11 Strašan će im biti Gospod, jer će istrebiti sve bogove zemaljske, i Njemu će se klanjati svaki iz svog mesta, sva ostrva narodna.
ZEP 2:12 I vi, Etiopljani, bićete pobijeni mačem mojim.
ZEP 2:13 I dignuće ruku svoju na sever, i zatrće Asirsku, i Nineviju će opusteti da bude suva kao pustinja.
ZEP 2:14 I u njoj će ležati stada, svakojako zverje između naroda, i gem i ćuk noćivaće na dovratnicima njenim; glasom će pevati na prozorima; pustoš će biti na pragovima, jer će se poskidati kedrovina.
ZEP 2:15 Takav će biti veseli grad, koji sedi bez brige, koji govori u srcu svom: Ja sam, i osim mene nema drugog. Kako opuste! Posta loža zverju! Ko god prođe mimo nj zviždaće i mahati rukom.
ZEP 3:1 Teško gradu odmetničkom i oskvrnjenom, nasilničkom!
ZEP 3:2 Ne sluša glas, ne prima nauk, ne uzda se u Gospoda, ne pristupa k Bogu svom.
ZEP 3:3 Knezovi su mu u njemu lavovi koji riču; sudije su mu vuci večernji, koji ne glođu kosti do jutra.
ZEP 3:4 Proroci su mu hvališe, varalice; sveštenici njegovi skvrne svetinju, izvrću zakon.
ZEP 3:5 Gospod je pravedan usred njega, ne čini nepravde, svako jutro iznosi sud svoj na videlo, ne izostaje, ali bezbožnik ne zna za stid.
ZEP 3:6 Istrebih narode, kule im se razoriše, ulice im opusteh, te niko ne prolazi; gradovi im se raskopaše, da nema nikoga, nema stanovnika.
ZEP 3:7 Rekoh: Pobojaćeš me se, primićeš nauk; neće mu se zatrti stan ničim sa čim bih ga pohodio; ali oni uraniše te pokvariše sva dela svoja.
ZEP 3:8 Zato čekajte me, govori Gospod, do dana kad ću se podignuti na plen; jer je sud moj da saberem narode i pokupim carstva, da izlijem na njih gnev svoj, svu žestinu jarosti svoje, jer će oganj revnosti moje proždreti svu zemlju.
ZEP 3:9 Jer ću tada promeniti narodima usne, te će biti čiste, da bi svi prizivali ime Gospodnje i služili Mu složnim ramenima.
ZEP 3:10 Ispreko reka huskih koji se meni mole, rasejani moji, doneće mi dare.
ZEP 3:11 Tada se nećeš više stideti ni jednog od svojih dela, kojima si mi zgrešio; jer ću onda uzeti iz tebe one koji se hvale slavom tvojom, i nećeš se više veličati na svetoj gori mojoj.
ZEP 3:12 I ostaviću u tebi narod nevoljan i siromašan, i oni će se uzdati u ime Gospodnje.
ZEP 3:13 Ostatak Izrailjev neće činiti bezakonja niti će govoriti laži, niti će se naći u ustima njihovim jezik prevaran; nego će pasti i ležati i neće biti nikoga da ih plaši.
ZEP 3:14 Pevaj, kćeri sionska; klikuj, Izrailju; raduj se i veseli se iz svega srca, kćeri jerusalimska!
ZEP 3:15 Ukloni Gospod sudove tvoje, odvrati neprijatelje tvoje; car Izrailjev Gospod usred tebe je, nećeš se više bojati zla.
ZEP 3:16 U onaj dan reći će se gradu Jerusalimu: Ne boj se; Sionu: Nemoj da ti klonu ruke.
ZEP 3:17 Gospod Bog tvoj, koji je usred tebe, silni, spašće te; radovaće ti se veoma, umiriće se u ljubavi svojoj, veseliće se tebe radi pevajući.
ZEP 3:18 Koji tuže za praznicima, sabraću ih, koji su iz tebe, radi teške sramote koja je na tebi.
ZEP 3:19 Gle, uništiću u ono vreme sve koji te muče, i izbaviću hrome i sabrati odagnane, i dobaviću im hvalu i slavu po svoj zemlji, gde su bili pod sramotom.
ZEP 3:20 U ono vreme dovešću vas, u ono vreme sabraću vas; jer ću vam dobaviti slavu i hvalu po svim narodima na zemlji, kad povratim roblje vaše pred vašim očima, govori Gospod.
HAG 1:1 Druge godine cara Darija šestog meseca prvog dana dođe reč Gospodnja preko Ageja proroka Zorovavelju sinu Salatilovom, upravitelju judejskom, i Isusu sinu Josedekovom, poglavaru svešteničkom, govoreći:
HAG 1:2 Ovako veli Gospod nad vojskama govoreći: Taj narod govori: Još nije došlo vreme, vreme da se sazida dom Gospodnji.
HAG 1:3 Za to dođe reč Gospodnja preko Ageja proroka govoreći:
HAG 1:4 Je li vama vreme da sedite u kućama svojim obloženim daskama, a ovaj je dom pust?
HAG 1:5 Zato sada ovako veli Gospod nad vojskama: Uzmite na um puteve svoje.
HAG 1:6 Sejete mnogo, a uvozite malo; jedete, a ne bivate siti; pijete, a ne napijate se; odevate se a ni jedan ne može da se zgreje; i koji zaslužuje novce, meće ih u prodrt tobolac.
HAG 1:7 Ovako veli Gospod nad vojskama: Uzmite na um puteve svoje.
HAG 1:8 Idite na goru, i donesite drva, te zidajte dom; i biće mi milo, i proslaviću se, veli Gospod.
HAG 1:9 Izgledate mnogo, a eto malo; i šta unesete u kuću, ja razduvam; zašto? Veli Gospod nad vojskama; zato što je dom moj pust, a vi svaki trčite za svoj dom.
HAG 1:10 Zato se zatvori nebo nad vama da nema rose, i zemlja se zatvori da nema roda njenog.
HAG 1:11 I dozvah sušu na zemlju, i na gore, i na žito i na vino i na ulje i na sve što zemlja rađa, i na ljude i na stoku i na svaki rad ručni.
HAG 1:12 I posluša Zorovavelj sin Salatilov i Isus sin Josedekov, poglavar sveštenički, i sav ostatak narodni glas Gospoda Boga svog i reči proroka Ageja, kako ga posla Gospod Bog njihov, i poboja se narod Gospoda.
HAG 1:13 I govori Agej, poslanik Gospodnji, narodu kao što ga posla Gospod, i reče: Ja sam s vama, govori Gospod.
HAG 1:14 I Gospod podiže duh Zorovavelju sinu Salatilovom, upravitelju judejskom, i duh Isusu sinu Josedekovom, poglavaru svešteničkom, i duh svemu ostatku narodnom, te dođoše i radiše u domu Gospoda nad vojskama, Boga svog,
HAG 1:15 dvadeset četvrtog dana šestog meseca, druge godine cara Darija.
HAG 2:1 Sedmog meseca dvadeset prvog dana dođe reč Gospodnja preko Ageja proroka govoreći:
HAG 2:2 Kaži sada Zorovavelju sinu Salatilovom, upravitelju judejskom, i Isusu sinu Josedekovom, poglavaru svešteničkom, i ostatku narodnom govoreći:
HAG 2:3 Ko je među vama ostao koji je video ovaj dom u prvoj slavi njegovoj? A kakav vi sada vidite? Nije li prema onom kao ništa u vašim očima?
HAG 2:4 Nego sada budi hrabar, Zorovavelju, govori Gospod, i budi hrabar Isuse sine Josedekov, poglavaru sveštenički, i budi hrabar sav narode zemaljski, govori Gospod, i radite; jer sam ja s vama, govori Gospod nad vojskama.
HAG 2:5 Po reči kojom sam učinio zavet s vama kad iziđoste iz Misira, duh će moj stajati među vama, ne bojte se.
HAG 2:6 Jer ovako veli Gospod nad vojskama: Još jednom, do malo, i ja ću potresti nebesa i zemlju i more i suvu zemlju;
HAG 2:7 i potrešću sve narode, i doći će izabrani iz svih naroda, i napuniću ovaj dom slave, veli Gospod nad vojskama.
HAG 2:8 Moje je srebro i moje je zlato, govori Gospod nad vojskama.
HAG 2:9 Slava će ovog doma poslednjeg biti veća nego onog prvog, veli Gospod nad vojskama; i postaviću mir na ovom mestu, govori Gospod nad vojskama.
HAG 2:10 Dvadeset četvrtog dana devetog meseca druge godine Darijeve dođe reč Gospodnja preko Ageja proroka govoreći:
HAG 2:11 Ovako veli Gospod nad vojskama: Upitaj sveštenike za zakon, i reci:
HAG 2:12 Gle, ako bi ko nosio sveto meso u skutu od haljine svoje, ili bi se skutom svojim dotakao hleba ili variva ili vina ili ulja ili kakvog god jela, bi li se osvetio? A sveštenici odgovoriše i rekoše: Ne.
HAG 2:13 Po tom reče Agej: Ako bi se ko nečist od mrtvaca dotakao čega toga, hoće li biti nečisto? A sveštenici odgovoriše i rekoše: Biće nečisto.
HAG 2:14 Tada Agej odgovori i reče: Takav je taj narod i takvi su ti ljudi preda mnom, govori Gospod, i takvo je sve delo ruku njihovih, i šta god prinose tamo, nečisto je.
HAG 2:15 A sada uzmite na um, od ovog dana nazad, pre nego se položi kamen na kamen u crkvi Gospodnjoj,
HAG 2:16 pre toga kad ko dođe ka gomili od dvadeset mera, beše deset; kad dođe ka kaci da dobije pedeset vedara iz kace, beše dvadeset;
HAG 2:17 bih vas sušom i medljikom i gradom, svako delo ruku vaših; ali se vi ne obratiste k meni, govori Gospod.
HAG 2:18 Uzmite na um, od toga dana nazad, od dana dvadeset četvrtog meseca devetog, od dana kad se osnova crkva Gospodnja, uzmite na um.
HAG 2:19 Ima li jošte semena u žitnici? Ni vinova loza ni smokva ni šipak ni maslina još ne rodi; od ovog ću dana blagosloviti.
HAG 2:20 Po tom dođe reč Gospodnja drugi put Ageju dvadeset četvrtog dana devetog meseca govoreći:
HAG 2:21 Kaži Zorovavelju upravitelju judejskom, i reci: Ja ću potresti nebo i zemlju;
HAG 2:22 i prevaliću presto carstvima, i satrću silu carstvima narodnim, prevaliću kola i one koji sede na njima, i popadaće konji i konjanici, svaki od mača brata svog.
HAG 2:23 U to vreme, govori Gospod nad vojskama, uzeću tebe, Zorovavelju, sine Salatilov, slugo moj, govori Gospod, i postaviću te kao pečat; jer sam te izabrao, govori Gospod nad vojskama.
ZEC 1:1 Osmog meseca druge godine Darijeve, dođe reč Gospodnja proroku Zahariji, sinu Varahije sina Idovog govoreći:
ZEC 1:2 Gospod se vrlo razgnevi na oce vaše.
ZEC 1:3 Zato im reci: Ovako veli Gospod nad vojskama: Vratite se k meni, govori Gospod nad vojskama, i ja ću se vratiti k vama, veli Gospod nad vojskama.
ZEC 1:4 Ne budite kao oci vaši, kojima vikahu pređašnji proroci govoreći: Ovako veli Gospod nad vojskama: Vratite se sa zlih puteva svojih i od zlih dela svojih; ali ne poslušaše niti paziše na me, govori Gospod.
ZEC 1:5 Oci vaši gde su? I ti proroci žive li doveka?
ZEC 1:6 Ali reči moje i uredbe moje koje zapovedah slugama svojim prorocima ne stigoše li oce vaše? Te se oni obratiše i rekoše: Kako Gospod nad vojskama beše namislio učiniti nam prema putevima našim i po delima našim, tako nam učini.
ZEC 1:7 Dvadeset četvrtog dana jedanaestog meseca, a to je mesec Savat, druge godine Darijeve, dođe reč Gospodnja proroku Zahariji sinu Varahije sina Idovog govoreći:
ZEC 1:8 Videh noću, a to čovek jahaše na konju riđem, i stajaše među mirtama koje behu u dolu, a za njim behu konji riđi, šareni i beli.
ZEC 1:9 I rekoh: Šta je ovo, gospodaru moj? A anđeo koji govoraše sa mnom reče mi: Ja ću ti pokazati šta je ovo.
ZEC 1:10 Tada čovek koji stajaše među mirtama progovori i reče: Ovo su koje posla Gospod da obilaze zemlju.
ZEC 1:11 I oni progovoriše anđelu Gospodnjem koji stajaše među mirtama, i rekoše: Mi obiđosmo zemlju, i gle, sva zemlja počiva i mirna je.
ZEC 1:12 Tada anđeo Gospodnji odgovori i reče: Gospode nad vojskama, kad ćeš se već smilovati Jerusalimu i gradovima Judinim, na koje se gneviš već sedamdeset godina?
ZEC 1:13 A Gospod odgovori anđelu koji govoraše sa mnom, dobrim rečima, milim rečima.
ZEC 1:14 I reče mi anđeo koji govoraše sa mnom: Viči i reci: Ovako veli Gospod nad vojskama: Revnujem za Jerusalim i za Sion veoma.
ZEC 1:15 I gnevim se silno na narode bezbrižne, jer se malo razgnevih, a oni pomogoše na zlo.
ZEC 1:16 Zato ovako veli Gospod: Obratih se k Jerusalimu milošću, dom će se moj opet sazidati u njemu, govori Gospod nad vojskama, i uže će se zategnuti preko Jerusalima.
ZEC 1:17 Još viči i reci: Ovako veli Gospod nad vojskama: Opet će gradovi moji obilovati dobrom, i Gospod će opet utešiti Sion i opet će izabrati Jerusalim.
ZEC 1:18 Tada podigoh oči svoje i videh, i gle, četiri roga.
ZEC 1:19 I rekoh anđelu koji govoraše sa mnom: Šta je to? A on mi reče: To su rogovi koji razmetnuše Judu, Izrailja i Jerusalim.
ZEC 1:20 Potom pokaza mi Gospod četiri kovača.
ZEC 1:21 I rekoh: Šta su ti došli da rade? A on odgovori i reče: Ono su rogovi koji razmetnuše Judu da niko ne podiže glave; a ovi dođoše da ih uplaše, da odbiju rogove narodima, koji podigoše rog na zemlju Judinu da je razmetnu.
ZEC 2:1 Opet podigoh oči svoje i videh, i gle, čovek, i u ruci mu uže meračko.
ZEC 2:2 I rekoh: Kuda ideš? A on mi reče: Da izmerim Jerusalim da vidim kolika mu je širina i kolika mu je dužina.
ZEC 2:3 I gle, anđeo koji govoraše sa mnom izađe, i drugi anđeo izađe mu na susret.
ZEC 2:4 I reče mu: Trči. Govori onom mladiću i reci: Jerusalimljani će se naseliti po selima radi mnoštva ljudi i stoke što će biti u njemu.
ZEC 2:5 I ja ću mu, govori Gospod, biti zid ognjen unaokolo i biću za slavu usred njega.
ZEC 2:6 Ej, ej, bežite iz zemlje severne, govori Gospod, jer vas razasuh u četiri vetra nebeska, govori Gospod.
ZEC 2:7 Ej Sione, koji sediš kod kćeri vavilonske, izbavi se.
ZEC 2:8 Jer ovako veli Gospod nad vojskama: Za slavom posla me k narodima, koji vas opleniše; jer ko tiče u vas, tiče u zenicu oka Njegovog.
ZEC 2:9 Jer evo, ja ću mahnuti rukom svojom na njih, i biće plen slugama svojim, i poznaćete da me je poslao Gospod nad vojskama.
ZEC 2:10 Pevaj i veseli se, kćeri sionska, jer evo ja idem i nastavaću usred tebe, govori Gospod.
ZEC 2:11 I mnogi će se narodi prilepiti ka Gospodu u taj dan, i biće mi narod, i ja ću nastavati usred tebe, i poznaćeš da me je poslao k tebi Gospod nad vojskama.
ZEC 2:12 I Gospod će naslediti Judu, svoj deo, u zemlji svetoj, i opet će izabrati Jerusalim.
ZEC 2:13 Neka ćuti svako telo pred Gospodom, jer usta iz svetog stana svog.
ZEC 3:1 Posle mi pokaza Isusa, poglavara svešteničkog, koji stajaše pred anđelom Gospodnjim, i Sotonu, koji mu stajaše s desne strane da ga pre.
ZEC 3:2 A Gospod reče sotoni: Gospod da te ukori, Sotono, Gospod da te ukori koji izabra Jerusalim. Nije li On glavnja istrgnuta iz ognja?
ZEC 3:3 A Isus beše obučen u haljine prljave, i stajaše pred anđelom.
ZEC 3:4 A on progovori i reče onima koji stajahu pred njim: Skinite s njega te prljave haljine. I reče mu: Vidi, uzeh s tebe bezakonje tvoje, i obukoh ti nove haljine.
ZEC 3:5 I rekoh mu: Neka mu metnu čistu kapu na glavu. I metnuše mu čistu kapu na glavu, i obukoše mu haljine; a anđeo Gospodnji stajaše.
ZEC 3:6 I anđeo Gospodnji zasvedoči Isusu govoreći:
ZEC 3:7 Ovako veli Gospod nad vojskama: Ako uzideš mojim putevima, i ako uzdržiš šta sam naredio da se drži, tada ćeš ti suditi domu mom i čuvaćeš tremove moje, i daću ti da hodaš među ovima što stoje.
ZEC 3:8 Čuj Isuse, poglavaru sveštenički, ti i drugovi tvoji što sede pred tobom, jer su ti ljudi čudo: evo ja ću dovesti slugu svog, klicu.
ZEC 3:9 Jer gle, kamen koji metnuh pred Isusa na tom je jednom kamenu sedam očiju; gle, ja ću ga otesati, govori Gospod nad vojskama, i uzeću bezakonje te zemlje u jedan dan.
ZEC 3:10 U taj dan, govori Gospod nad vojskama, zvaćete svaki bližnjeg svog pod vinovu lozu i pod smokvu.
ZEC 4:1 Potom vrati se anđeo koji mi govoraše, i probudi me kao čoveka koji se budi oda sna.
ZEC 4:2 I reče mi: Šta vidiš? A ja rekoh: Vidim, eto, svećnjak sav od zlata, i gore na njemu čaša, i sedam žižaka njegovih na njemu, i sedam levaka za sedam žižaka što su gore na njemu,
ZEC 4:3 i dve masline uza nj, jedna s desne strane čaši a jedna s leve.
ZEC 4:4 I progovorih anđelu koji govoraše sa mnom, i rekoh: Šta je to, gospodaru moj?
ZEC 4:5 A anđeo koji govoraše sa mnom odgovori i reče mi: Zar ne znaš šta je to? I rekoh: Ne, gospodaru moj.
ZEC 4:6 A on odgovori i reče mi govoreći: To je reč Gospodnja Zorovavelju: ne silom ni krepošću nego Duhom mojim, veli Gospod nad vojskama.
ZEC 4:7 Šta si ti, goro velika, pred Zorovaveljem? Ravnica; i on će izneti najviši kamen, s usklicima: Milost, milost njemu.
ZEC 4:8 I dođe mi reč Gospodnja govoreći:
ZEC 4:9 Ruke Zorovaveljeve osnovaše ovaj dom, ruke će njegove i dovršiti, i poznaćeš da me je Gospod nad vojskama poslao k vama.
ZEC 4:10 Jer ko je prezreo dan malih stvari? Jer će se radovati kad vidi kamen merački u ruci Zorovavelju, onih sedam očiju Gospodnjih koji prelaze svu zemlju.
ZEC 4:11 Tada odgovarajući rekoh mu: Šta su one dve masline s desne strane svećnjaku i s leve?
ZEC 4:12 I opet progovorih i rekoh mu: Šta su one dve grančice maslinove, što su među dva levka zlatna, koji toče zlato?
ZEC 4:13 I reče mi govoreći: Zar ne znaš šta je to? A ja rekoh: Ne, gospodaru moj.
ZEC 4:14 Tada reče: To su dve masline koje stoje kod Gospoda sve zemlje.
ZEC 5:1 Potom opet podigoh oči svoje i videh; a to knjiga lećaše.
ZEC 5:2 I on mi reče: Šta vidiš? A ja rekoh: Vidim knjigu gde leti, dužina joj dvadeset lakata, a širina deset lakata.
ZEC 5:3 Tada mi reče: To je prokletstvo koje izađe na svu zemlju, jer svaki koji krade istrebiće se po njoj s jedne strane, i koji se god kune krivo istrebiće se po njoj s druge strane.
ZEC 5:4 Ja ću je pustiti, govori Gospod nad vojskama, te će doći na kuću lupežu i na kuću onome koji se kune mojim imenom krivo, i stajaće mu usred kuće i satrće je, i drvlje joj i kamenje.
ZEC 5:5 Potom iziđe anđeo koji govoraše sa mnom, i reče mi: Podigni oči svoje i vidi šta je ovo što izlazi.
ZEC 5:6 A ja rekoh: Šta je? A on reče: To je efa što izlazi. I reče: To im je bezbožnost po svoj zemlji.
ZEC 5:7 I gle, podizaše se talanat olova, i jedna žena seđaše usred efe.
ZEC 5:8 I on reče: To je bezbožnost. I vrže je usred efe, i vrže onaj komad olova odozgo na ždrelo joj.
ZEC 5:9 I podigoh oči svoje i videh, a to dve žene izlažahu, i vetar im beše bod krilima, a krila im behu kao u rode, i digoše efu među zemlju i nebo.
ZEC 5:10 I rekoh anđelu koji govoraše sa mnom: Kuda one nose efu?
ZEC 5:11 A on mi reče: Da joj načine kuću u zemlji Senaru; i onde će se namestiti i postaviti na svoje podnožje.
ZEC 6:1 Potom opet podigoh oči svoje, i videh, a to četvora kola izlažahu između dve gore, a te gore behu od bronze.
ZEC 6:2 U prvim kolima behu konji riđi, a u drugim kolima konji vrani,
ZEC 6:3 a u trećim kolima konji beli, a u četvrtim kolima konji šareni, jaki.
ZEC 6:4 I progovorivši rekoh anđelu koji govoraše sa mnom: Šta je to, gospodaru moj?
ZEC 6:5 A anđeo odgovori i reče mi: To su četiri vetra nebeska, koji izlaze ispred Gospoda sve zemlje, gde stajaše.
ZEC 6:6 Konji vrani što su u jednim, oni idu u severnu zemlju; a beli idu za njima, a šareni idu u zemlju južnu.
ZEC 6:7 I jaki izašavši hteše da idu i prolaze zemlju; i reče: Idite prolazite zemlju. I stadoše prolaziti zemlju.
ZEC 6:8 Tada me zovnu, i reče mi: Vidi, koji otidoše u zemlju severnu, umiriše duh moj u zemlji severnoj.
ZEC 6:9 Potom mi dođe reč Gospodnja govoreći:
ZEC 6:10 Uzmi od roblja, od Heldaja i od Tovije i od Jedaje, koji dođoše iz vavilonske, pa dođi istog dana i uđi u dom Josije, sina Sofonijinog.
ZEC 6:11 Uzmi srebra i zlata, i načini vence, i metni na glavu Isusu, sinu Josedekovom, poglavaru svešteničkom.
ZEC 6:12 I reci mu govoreći: Ovako veli Gospod nad vojskama: Evo čoveka, kome je ime Klica, koja će klijati s mesta svog i sagradiće crkvu Gospodnju.
ZEC 6:13 Jer će On sagraditi crkvu Gospodnju, i nosiće slavu, i sedeće i vladati na svom prestolu, i biće sveštenik na prestolu svom, i savet mirni biće među obema.
ZEC 6:14 I venci neka budu Elemu i Toviji i Jedaji i Henu, sinu Sofonijinom za spomen u crkvi Gospodnjoj.
ZEC 6:15 I koji su daleko doći, će i gradiće crkvu Gospodnju, i poznaćete da me je Gospod nad vojskama poslao k vama. I to će biti ako uzaslušate glas Gospoda Boga svog.
ZEC 7:1 Potom četvrte godine cara Darija dođe reč Gospodnja Zahariji četvrtog dana devetog meseca, Hasleva,
ZEC 7:2 kad poslaše u dom Božji Sarasara i Regemeleha i ljude svoje da mole Gospoda,
ZEC 7:3 i da govore sveštenicima, koji behu u domu Gospoda nad vojskama, i prorocima, i kažu: Hoćemo li plakati petog meseca odvajajući se, kako činismo već toliko godina?
ZEC 7:4 I dođe mi reč Gospodnja Govoreći:
ZEC 7:5 Kaži svemu narodu zemaljskom i sveštenicima, i reci: Kad postiste i tužiste petog i sedmog meseca za sedamdeset godina, eda li meni postiste?
ZEC 7:6 A kad jedete i pijete, ne jedete li i ne pijete li sami?
ZEC 7:7 Nisu li to reči koje je Gospod proglasio preko pređašnjih proroka, kad Jerusalim beše naseljen i miran i gradovi njegovi oko njega, i kad beše naseljen južni kraj i ravnica?
ZEC 7:8 Dođe reč Gospodnja Zahariji govoreći:
ZEC 7:9 Ovako govori Gospod nad vojskama: Sudite pravo i budite milostivi i žalostivi jedan drugom.
ZEC 7:10 I ne činite krivo udovici ni siroti, inostrancu ni siromahu, i ne mislite zlo jedan drugom u srcu svom.
ZEC 7:11 Ali ne hteše slušati, i uzmakoše ramenom natrag, i zatiskoše uši svoje da ne čuju.
ZEC 7:12 I srcem svojim otvrdnuše kao dijamant da ne čuju zakon i reči koje sla Gospod nad vojskama duhom svojim preko proroka pređašnjih; zato dođe velik gnev od Gospoda nad vojskama.
ZEC 7:13 Zato kao što On vika, a oni ne slušaše, tako i oni vikaše a ja ih ne slušah, govori Gospod nad vojskama.
ZEC 7:14 Nego ih razmetnuh vihorom po svim narodima, kojih ne poznavaše, i zemlja opuste iza njih da niko u nju ne dohođaše niti se iz nje vraćaše, i obratiše milu zemlju u pustoš.
ZEC 8:1 Opet dođe reč Gospoda nad vojskama govoreći:
ZEC 8:2 Ovako veli Gospod nad vojskama: Revnujem za Sion velikom revnošću, i velikim gnevom revnujem za nj.
ZEC 8:3 Ovako veli Gospod: Vratih se u Sion i naselih se usred Jerusalima, i Jerusalim će se zvati grad istiniti, i gora Gospoda nad vojskama sveta gora.
ZEC 8:4 Ovako veli Gospod nad vojskama: Opet će sedeti starci i starice po ulicama jerusalimskim, svako sa štakom u ruci od velike starosti.
ZEC 8:5 I ulice će gradske biti pune detića i devojaka, koje će se igrati po ulicama.
ZEC 8:6 Ovako veli Gospod nad vojskama: Ako je čudno u očima ostatku tog naroda u ovo vreme, eda li će biti čudno i u mojim očima? Govori Gospod nad vojskama.
ZEC 8:7 Ovako veli Gospod nad vojskama: Evo, ja ću izbaviti svoj narod iz zemlje istočne i zemlje zapadne.
ZEC 8:8 I dovešću ih, i oni će nastavati usred Jerusalima, i biće mi narod i ja ću im biti Bog, istinom i pravdom.
ZEC 8:9 Ovako veli Gospod nad vojskama: Neka vam se ukrepe ruke koji slušate u ovo vreme ove reči iz usta proročkih od dana kad se osnova dom Gospoda nad vojskama da se sazida crkva.
ZEC 8:10 Jer pre tih dana ne beše plate ni za čoveka ni za živinče, niti beše mira od neprijatelja ni onome koji odlažaše ni onome koji dolažaše i pustih sve ljude jednog na drugog.
ZEC 8:11 A sada neću biti kao pre ostatku tog naroda, govori Gospod nad vojskama.
ZEC 8:12 Nego će usev biti miran, vinova će loza nositi plod svoj, i zemlja će rađati rod svoj, i nebo će davati rosu svoju; i sve ću to dati u nasledstvo ostatku tog naroda.
ZEC 8:13 I kao što bejaste uklin među narodima, dome Judin i dome Izrailjev, tako ću vas izbaviti te ćete biti blagoslov, ne bojte se, neka vam se okrepe ruke.
ZEC 8:14 Jer ovako veli Gospod nad vojskama: Kao što vam namislih zlo učiniti, kad me razgneviše oci vaši, Veli Gospod nad vojskama, i ne raskajah se,
ZEC 8:15 tako opet u ove dane namislih da dobro činim Jerusalimu i domu Judinom; ne bojte se.
ZEC 8:16 Ovo je šta treba da činite: govorite istinu jedan drugom, sudite pravo i mirno na vratima svojim;
ZEC 8:17 i ne mislite jedan drugom zlo u srcu svom, i ne ljubite krive zakletve, jer na sve to mrzim, govori Gospod.
ZEC 8:18 Potom, dođe mi reč Gospoda nad vojskama govoreći;
ZEC 8:19 ovako veli Gospod nad vojskama: Post četvrtog meseca, i post petog i post sedmog i post desetog obratiće se domu Judinom u radost i veselje i u praznike vesele; ali ljubite istinu i mir.
ZEC 8:20 Ovako veli Gospod nad vojskama: Još će dolaziti narodi i stanovnici mnogih gradova;
ZEC 8:21 dolaziće stanovnici jednog u drugi govoreći. Hajdemo da se molimo Gospodu i da tražimo Gospoda nad vojskama; idem i ja.
ZEC 8:22 Tako će doći mnogi narodi i silni narodi da traže Gospoda nad vojskama u Jerusalimu i da se mole Gospodu.
ZEC 8:23 Ovako veli Gospod nad vojskama: U to će vreme deset ljudi od svih jezika narodnih uhvatiti jednog Judejca za skut govoreći: Idemo s vama, jer čujemo da je Bog s vama.
ZEC 9:1 Breme reči Gospodnje zemlji Adrahu i Damasku, gde će počinuti, jer je Gospodnje oko na ljudima i na svim plemenima Izrailjevim.
ZEC 9:2 I Emat će zahvatiti, i Tir i Sidon, ako i jesu veoma mudri,
ZEC 9:3 I Tir sagradi sebi grad, i sabra srebra kao praha, i zlata kao kala po putu.
ZEC 9:4 Gle, Gospod će ga oterati i vrći će u more silu njegovu, i on će ognjem izgoreti.
ZEC 9:5 Askalon će videti i uplašiće se, i Gaza će se vrlo uzmučiti, i Akaron, što ga osramoti nadanje njegovo, i poginuće car u Gazi; i Askalon se neće naseliti.
ZEC 9:6 I u Azotu će sedeti tuđin, i ponos ću filistejski zatrti.
ZEC 9:7 I ukloniću krv njihovu od usta njihovih, i gadove njihove iz zuba njihovih, i ko ostane biće i on Boga našeg i biće kao poglavar u Judi, a Akaron kao Jevusejac.
ZEC 9:8 I postaviću logor kod doma svog suprot vojsci, suprot onima koji odlaze i dolaze, i nastojnik neće više prolaziti kroz njih, jer sada pogledah svojim očima.
ZEC 9:9 Raduj se mnogo, kćeri sionska, podvikuj, kćeri jerusalimska; evo, Car tvoj ide k tebi, pravedan je i spasava, krotak i jaše na magarcu, i na magaretu, mladetu magaričinom.
ZEC 9:10 Jer ću istrebiti iz Jefrema kola i iz Jerusalima konje; i istrebiće se luk ubojiti; i On će kazivati mir narodima, i vlast će mu biti od mora do mora i od reke do krajeva zemaljskih.
ZEC 9:11 A ti, za krv zaveta tvog pustih sužnje tvoje iz jame, gde nema vode.
ZEC 9:12 Vratite se ka gradu, sužnji, koji se nadate, još ti i danas javljam da ću ti platiti dvojinom.
ZEC 9:13 Jer zapeh sebi Judu kao luk, i napunih Jefrema, i podigoh sinove tvoje, Sione, na sinove tvoje, Javane, i učinih te da si kao mač junački.
ZEC 9:14 I Gospod će se pokazati nad njima, i strela će Njegova izaći kao munja, i Gospod će Gospod zatrubiti u trubu i poći će s vihorima južnim.
ZEC 9:15 Gospod nad vojskama zaklanjaće ih, i oni će jesti pogazivši iz praće, i piće podvikujući kao od vina, i biće puni kao čaša, kao uglovi od oltara.
ZEC 9:16 I Gospod Bog njihov izbaviće ih u taj dan kao stado svog naroda, jer će se kamenje u vencu podignuti u zemlji njegovoj.
ZEC 9:17 Jer koliko će biti dobro njegovo i kolika lepota njegova! Od žita će rasti momci, a od slatkog vina devojke.
ZEC 10:1 Ištite od Gospoda dažda u vreme poznog dažda, Gospod će pustiti munje, i daće vam izobila dažda i svakome trave u polju.
ZEC 10:2 Jer likovi govore ništavilo i vrači vide laž i govore zaludne sne, teše taštinom; zato otidoše kao stado, i ojadiše se, jer ne beše pastira.
ZEC 10:3 Gnev se moj raspali na pastire, i pokarah jarce; jer Gospod nad vojskama obiđe stado svoje, dom Judin, i učini da su mu kao konj okićen za boj.
ZEC 10:4 Od Njega je ugao, od Njega kolje, od Njega luk ubojiti, od Njega izlazi i svaki nastojnik.
ZEC 10:5 I oni će biti kao junaci, gaziće u boju kao blato po ulicama, i biće se, jer je Gospod s njima, i koji jašu na konjima osramotiće se.
ZEC 10:6 I ukrepiću dom Judin, i dom ću Josifov spasti, i dovešću ih natrag, jer mi ih je žao, i biće kao da ih nisam odbacio, jer sam ja Gospod Bog njihov i uslišiću ih.
ZEC 10:7 I oni od Jefrema biće kao junak, i srce će im biti celo kao od vina, i sinovi njihovi videće i veseliće se, i srce će im se radovati o Gospodu.
ZEC 10:8 Zazviždaću im i sabraću ih, jer ću ih izbaviti, i oni će se umnožiti kao što su se bili umnožili.
ZEC 10:9 I rasejaću ih među narode da se u dalekim mestima opominju mene, i živeći sa sinovima svojim da se vrate.
ZEC 10:10 I dovešću ih natrag iz zemlje misirske, i sabraću ih iz asirske, i dovešću ih u zemlju galadsku i na Livan; i neće im biti dosta mesta.
ZEC 10:11 I od teskobe će preći preko mora, i razbiće vale u moru, i sve će dubine reci presahnuti, i oboriće se ponos asirski i palica će se misirska uzeti.
ZEC 10:12 I ukrepiću ih Gospodom, i oni će hodati u ime Njegovo, govori Gospod.
ZEC 11:1 Otvori, Livane, vrata svoja, i oganj neka proždre kedre tvoje.
ZEC 11:2 Ridaj, jelo, jer pade kedar, jer krasnici propadoše; ridajte, hrastovi vasanski, jer se poseče šuma ograđena.
ZEC 11:3 Stoji jauk pastira, jer se zatre slava njihova; stoji rika lavova, jer se opustoši ponos jordanski.
ZEC 11:4 Ovako veli Gospod Bog moj: Pasi ovce klanice,
ZEC 11:5 koje ubijaju oni koji ih drže, niti ih ko krivi, i koji ih prodaju govore: Blagosloven da je Gospod, obogatih se; i koji ih pasu, nijedan ih ne žali.
ZEC 11:6 Zato neću više žaliti stanovnika zemaljskih, govori Gospod, nego ću, evo predati jednog drugom u ruke i u ruke caru njihovom, i oni će potrti zemlju, a ja je neću izbaviti iz ruku njihovih.
ZEC 11:7 I pasoh ovce klanice, nevoljne od stada, i uzevši dva štapa nazvah jedan blagost, a drugi nazvah sveza, i pasoh stado.
ZEC 11:8 I pogubih tri pastira za mesec dana, jer se duša moja ljućaše na njih, i duša njihova mržaše na me.
ZEC 11:9 I rekoh: Neću vas više pasti; koja pogine neka pogine, i koja propadne neka propadne, i koje ostanu neka jedu meso jedna drugoj.
ZEC 11:10 I uzeh svoj štap, blagost, i slomih ga da ukinem zavet svoj koji učinih sa svim narodima.
ZEC 11:11 I ukide se onog dana, i nevoljni od stada, koji gledahu na me, poznaše doista da beše reč Gospodnja.
ZEC 11:12 I rekoh im: Ako vam je drago, dajte mi moju platu; ako li nije nemojte; i izmeriše mi platu, trideset srebrnika.
ZEC 11:13 I reče mi Gospod: Baci lončaru tu časnu cenu kojom me proceniše. I uzevši trideset srebrnika bacih ih u dom Gospodnji lončaru.
ZEC 11:14 Potom slomih drugi štap svoj, svezu, da ukinem bratstvo između Jude i Izrailja.
ZEC 11:15 I Gospod mi reče: Uzmi jošte opravu bezumnog pastira.
ZEC 11:16 Jer evo ja ću podignuti pastira u zemlji, koji neće obilaziti one koji ginu, neće tražiti nejake, niti će lečiti ranjene, niti će nositi sustale, nego će jesti meso od pretilih, i papke će im kidati.
ZEC 11:17 Teško pastiru nikakvom, koji ostavlja stado! Mač mu je nad mišicom i nad desnim okom; mišica će mu usahnuti i desno će mu oko potamneti.
ZEC 12:1 Breme reči Gospodnje za Izrailja. Govori Gospod, koji je razapeo nebesa i osnovao zemlju, i stvorio čoveku duh koji je u njemu:
ZEC 12:2 Evo, ja ću učiniti Jerusalim čašom za opijanje svim narodima unaokolo, koji će opsesti Jerusalim ratujući na Judu.
ZEC 12:3 I u taj ću dan učiniti Jerusalim teškim kamenom svim narodima; koji ga god budu hteli dignuti, satrće se, ako bi se i svi narodi zemaljski sabrali na nj.
ZEC 12:4 U taj ću dan, govori Gospod, učiniti da svi konji budu plašljivi i svi konjanici bezumni; i otvoriću oči svoje na dom Judin, i oslepiću sve konje narodima.
ZEC 12:5 Te će govoriti glavari Judini u srcu svom: jaki su mi stanovnici jerusalimski Gospodom nad vojskama, Bogom svojim.
ZEC 12:6 U onaj ću dan učiniti da glavari Judini budu kao ognjište u drvima i kao luč zapaljen u snopovima, te će proždreti i nadesno i nalevo sve narode unaokolo, a Jerusalim će još ostati na svom mestu, u Jerusalimu.
ZEC 12:7 I Gospod će sačuvati šatore Judine najpre, da se ne diže nad Judom slava doma Davidovog i slava stanovnika jerusalimskih.
ZEC 12:8 U onaj će dan Gospod zaklanjati stanovnike jerusalimske, i najslabiji među njima biće u taj dan kao David, i dom će Davidov biti kao Bog, kao anđeo Gospodnji pred njima.
ZEC 12:9 I u taj dan tražiću da istrebim sve narode koji dođu na Jerusalim.
ZEC 12:10 I izliću na dom Davidov i na stanovnike jerusalimske duh milosti i molitava, i pogledaće na mene kog probodoše; i plakaće za njim kao za jedincem, i tužiće za njim kao za prvencem.
ZEC 12:11 U ono će vreme biti tužnjava velika u Jerusalimu kao tužnjava u Adadrimonu, u polju migdonskom.
ZEC 12:12 I tužiće zemlja, svaka porodica napose; porodica doma Davidovog napose, i žene njihove napose; porodica doma Natanovog napose, i žene njihove napose;
ZEC 12:13 porodica doma Levijevog napose, i žene njihove napose; porodica Semejeva napose, i žene njihove napose;
ZEC 12:14 sve ostale porodice, svaka napose, i žene njihove napose.
ZEC 13:1 U taj će dan biti otvoren izvor domu Davidovom i stanovnicima jerusalimskim za greh i za nečistotu.
ZEC 13:2 I u taj ću dan, govori Gospod nad vojskama, istrebiti iz zemlje imena idolima da se više ne spominju, i proroke i nečisti duh ukloniću iz zemlje.
ZEC 13:3 I ako ko još usprorokuje, reći će mu otac njegov i mati njegova, koji ga rodiše: Nećeš biti živ, jer si govorio laž u ime Gospodnje. I otac će ga njegov i mati njegova, koji ga rodiše, probosti, što prorokova.
ZEC 13:4 I u taj će se dan stideti proroci, svaki svoje utvare, kad bi prorokovao, i neće se ogrtati plaštem od kostreti da bi lagali.
ZEC 13:5 Nego će svaki reći: Nisam prorok, ratar sam, jer me čovek najmi od mladosti moje.
ZEC 13:6 I ako mu ko reče: Kakve su ti to rane na rukama? On će odgovoriti: Dopadoh ih u kući prijatelja svojih.
ZEC 13:7 Maču, ustani na pastira mog, i na čoveka druga mog, govori Gospod nad vojskama, udari pastira, i ovce će se razbeći, ali ću okrenuti ruku svoju k malima.
ZEC 13:8 I u svoj zemlji, govori Gospod, dva će se dela istrebiti u njoj i poginuti, a treći će ostati u njoj;
ZEC 13:9 I tu ću trećinu metnuti u oganj, i pretopiću ih kako se pretapa srebro, i okušaću ih kako se kuša zlato, oni će prizvati ime moje, i ja ću im se odazvati i reći ću: To je moj narod; a oni će reći: Gospod je Bog naš.
ZEC 14:1 Evo ide dan Gospodnji, i plen će se tvoj razdeliti usred tebe.
ZEC 14:2 Jer ću skupiti sve narode na Jerusalim u boj, i grad će se uzeti, i kuće opleniti i žene osramotiti i polovina će grada otići u ropstvo, a ostali narod neće se istrebiti iz grada.
ZEC 14:3 Jer će Gospod izaći, i vojevaće na narode kao što vojuje na dan kad je boj.
ZEC 14:4 I noge će Njegove stati u taj dan na gori maslinskoj koja je prema Jerusalimu s istoka, i gora će se maslinska raspasti po sredi na istok i na zapad da će biti prodol vrlo velika, i polovina će gore ustupiti na sever a polovina na jug.
ZEC 14:5 I bežaćete u prodol gorsku, jer će prodol gorska dopirati do Asala, i bežaćete kao što bežaste od trusa u vreme Ozije, cara Judinog; i doći će Gospod Bog moj, i svi će sveti biti s tobom.
ZEC 14:6 I u taj dan neće biti videlo svetlo i mračno;
ZEC 14:7 nego će biti jedan dan, koji je poznat Gospodu, neće biti dan i noć, jer će i uveče biti svetlost.
ZEC 14:8 I u taj će dan proteći iz Jerusalima voda živa, pola k istočnom moru a pola k zapadnom moru, i biće i leti i zimi.
ZEC 14:9 I Gospod će biti car nad svom zemljom, u onaj dan biće Gospod jedan i ime Njegovo jedno.
ZEC 14:10 I sva će se zemlja pretvoriti u ravnicu od Gavaje do Rimona s juga Jerusalimu, koji će se podignuti i naseliti na svom mestu od vrata Venijaminovih do mesta gde su prva vrata, do vrata na uglu, i od kule Ananeilove do teska carevog.
ZEC 14:11 I oni će nastavati u njemu, i neće više biti prokletstva, i Jerusalim će stajati bez straha.
ZEC 14:12 A ovo će biti zlo kojim će Gospod udariti sve narode koji bi vojevali na Jerusalim: telo će svakom posahnuti dok još stoji na nogu, i oči će svakom posahnuti u rupama svojim, i jezik će svakom posahnuti u ustima.
ZEC 14:13 I u to će vreme biti velika smetnja među njima od Gospoda, i hvataće jedan drugog za ruku, i ruka će se jednog podignuti na ruku drugog.
ZEC 14:14 A i Juda će vojevati na Jerusalim, i blago svih naroda unaokolo sabraće se, zlato i srebro i odelo vrlo mnogo.
ZEC 14:15 I zlo kao to zlo snaći će konje, mazge, kamile i magarce i svu stoku koja bude u tom logoru.
ZEC 14:16 I ko god ostane od svih naroda koji dođu na Jerusalim, svak će dolaziti od godine do godine da se pokloni caru Gospodu nad vojskama i da praznuje praznik senica.
ZEC 14:17 I ako koje od plemena zemaljskih ne bi došlo u Jerusalim da se pokloni caru Gospodu nad vojskama, na njih neće biti dažda;
ZEC 14:18 i ako se pleme misirsko ne bi podiglo i došlo, na koje ne daždi, biće isto zlo kojim će Gospod udariti narode koji ne bi dolazili da praznuju praznik senica.
ZEC 14:19 Takav će biti greh Misircima i greh svim narodima koji ne bi dolazili da praznuju praznik senica.
ZEC 14:20 U taj će dan biti na zvoncima konjskim: Svetinja Gospodu; i lonci će u domu Gospodnjem biti kao zdele pred oltarom;
ZEC 14:21 i svi će lonci u Jerusalimu i u Judi biti svetinja Gospodu nad vojskama, i svi koji hoće da prinesu žrtvu dolazeći uzimaće ih i kuvati u njima; i u taj dan neće više biti Hananejca u domu Gospoda nad vojskama.
MAL 1:1 Breme reči Gospodnje Izrailju preko Malahije.
MAL 1:2 Ljubim vas, veli Gospod; a vi govorite: U čemu nas ljubiš? Ne beše li Isav brat Jakovu? Govori Gospod; ali Jakova ljubih.
MAL 1:3 A na Isava mrzih; zato gore njegove opusteh i nasledstvo njegovo dadoh zmajevima iz pustinje.
MAL 1:4 Što Edom govori: Osiromašismo, ali ćemo se povratiti i sagraditi pusta mesta, ovako veli Gospod nad vojskama: neka oni grade, ali ću ja razgraditi, i oni će se zvati: krajina bezakonička i narod na koji se gnevi Gospod doveka.
MAL 1:5 I oči će vaše videti i vi ćete reći: Velik je Gospod na međama Izrailjevim.
MAL 1:6 Sin poštuje oca i sluga gospodara svog; ako sam ja Otac, gde je čast moja? I ako sam Gospodar, gde je strah moj? Veli Gospod nad vojskama vama, sveštenici, koji prezirete ime moje, i govorite: U čem preziremo ime Tvoje?
MAL 1:7 Donosite na moj oltar hleb oskvrnjen, i govorite: Čim Te oskvrnismo? Tim što govorite: Sto je Gospodnji za preziranje.
MAL 1:8 I kad donosite slepo na žrtvu, nije li zlo? I kad donosite hromo ili bolesno, nije li zlo? Odnesi ga starešini svom, hoćeš li mu ugoditi i hoće li pogledati na te? Veli Gospod nad vojskama.
MAL 1:9 Zato, molite se Bogu da se smiluje na nas; kad je to iz vaših ruku, hoće li na koga od vas gledati? Govori Gospod nad vojskama.
MAL 1:10 Ko je među vama koji bi zatvorio vrata ili zapalio oganj na mom oltaru nizašta? Niste mi mili, veli Gospod nad vojskama, i neću primiti dar iz vaše ruke.
MAL 1:11 Jer od istoka sunčanog do zapada veliko će biti ime moje među narodima, i na svakom će se mestu prinositi kad imenu mom i čist dar; jer će ime moje biti veliko među narodima, veli Gospod nad vojskama.
MAL 1:12 A vi Ga skvrnite govoreći: Sto je Gospodnji nečist, i šta se postavlja na nj, jelo je za preziranje.
MAL 1:13 I govorite: Gle, kolika muka! A moglo bi se oduhnuti, govori Gospod nad vojskama; i donosite oteto, i hromo i bolesno donosite na dar; eda li ću primiti iz ruke vaše? Govori Gospod.
MAL 1:14 Proklet da je varalica, koji ima u svom stadu muško i zavetuje, pa prinosi Gospodu kvarno; jer sam velik car, veli Gospod nad vojskama, i ime je moje strašno među narodima.
MAL 2:1 I tako sada vama je ova zapovest, sveštenici.
MAL 2:2 Ako ne poslušate i ne stavite u srce da date slavu imenu mom, veli Gospod nad vojskama, tada ću pustiti na vas prokletstvo i prokleću blagoslove vaše; i prokleh ih, jer ne stavljate u srce.
MAL 2:3 Evo ja ću vam pokvariti usev, i baciću vam balegu u lice, balegu praznika vaših, da vas odnese sa sobom.
MAL 2:4 I poznaćete da sam ja vama poslao ovu zapovest da bi bio moj zavet s Levijem, veli Gospod nad vojskama.
MAL 2:5 Zavet moj za život i mir beše s njim, i dadoh mu to za strah, jer me se bojaše i imena se mog strašaše.
MAL 2:6 Zakon istiniti beše u ustima njegovim, i bezakonje se ne nađe na usnama njegovim; u miru i pravo ide sa mnom i mnoge odvrati od bezakonja.
MAL 2:7 Jer usne sveštenikove treba da čuvaju znanje i zakon da se traži iz njegovih usta, jer je anđeo Gospoda nad vojskama.
MAL 2:8 Ali vi zađoste s puta, i učiniste te se mnogi spotakoše o zakon, pokvariste zavet Levijev, veli Gospod nad vojskama.
MAL 2:9 Zato i ja vas učinih prezrenim i poništenim u svega naroda, kao što se vi ne držite mojih puteva i u zakonu gledate ko je ko.
MAL 2:10 Nije li nam svima jedan Otac? Nije li nas jedan Bog stvorio? Zašto neveru činimo jedan drugom skvrneći zavet otaca svojih?
MAL 2:11 Juda čini neveru, i gad se čini u Izrailju i u Jerusalimu; jer skvrni Juda svetinju Gospodnju, koju bi mu valjalo ljubiti, ženeći se kćerju tuđeg boga.
MAL 2:12 Gospod će istrebiti iz šatora Jakovljevih čoveka koji čini tako, koji straži i koji odgovara, i koji prinosi prinos Gospodu nad vojskama.
MAL 2:13 Još i ovo činite: pokrivate suzama oltar Gospodnji, plačem i uzdasima; zato ne gleda više na prinos, niti Mu je drago primiti šta iz vaših ruku.
MAL 2:14 A vi govorite: Zašto? Zato što je Gospod svedok između tebe i žene mladosti tvoje, kojoj ti činiš neveru, a ona ti je drugarica i žena, s kojom si u veri.
MAL 2:15 Jer nije li učinio jedno, ako i imaše još više duha? A zašto jedno? Da traži seme Božije; zato čuvajte duh svoj, i ženi mladosti svoje ne činite neveru.
MAL 2:16 Jer Gospod Bog Izrailjev veli da mrzi na puštanje, jer takav pokriva nasilje plaštem svojim, govori Gospod nad vojskama; zato čuvajte duh svoj da ne činite neveru.
MAL 2:17 Dosađujete Gospodu rečima svojim, i govorite: U čem Mu dosađujemo? U tom što govorite: Ko god čini zlo, po volji je Gospodu, i takvi su Mu mili; ili: Gde je Bog koji sudi?
MAL 3:1 Evo, ja ću poslati anđela svog, koji će pripraviti put preda mnom, i iznenada će doći u crkvu svoju Gospod, kog vi tražite, i anđeo zavetni, kog vi želite, evo doći će, veli Gospod nad vojskama.
MAL 3:2 Ali ko će podneti dan dolaska Njegovog? I ko će se održati kad se pokaže? Jer je On kao oganj livčev i kao milo beljarsko.
MAL 3:3 I sešće kao Onaj koji lije i čisti srebro, očistiće sinove Levijeve, i pretopiće ih kao zlato i srebro, i oni će prinositi Gospodu prinose u pravdi.
MAL 3:4 I ugodan će biti Gospodu prinos Judin i jerusalimski kao u staro vreme i kao pređašnjih godina.
MAL 3:5 I doći ću k vama na sud, i biću brz svedok protiv vračara i protiv preljubočinaca i protiv onih koji se kunu krivo i protiv onih koji zakidaju najam najamniku, i udovici i siroti i došljaku krivo čine i ne boje se mene, veli Gospod nad vojskama.
MAL 3:6 Jer ja Gospod ne menjam se; zato vi, sinovi Jakovljevi, ne izgiboste.
MAL 3:7 Od vremena otaca svojih odstupiste od uredbi mojih i ne držaste ih. Vratite se k meni, i ja ću se vratiti k vama, veli Gospod nad vojskama. Ali velite: U čem bismo se vratili?
MAL 3:8 Eda li će čovek zakidati Boga? A vi mene zakidate; i govorite: U čem Te zakidamo? U desetku i u prinosu.
MAL 3:9 Prokleti ste, jer me zakidate, vi, sav narod.
MAL 3:10 Donesite sve desetke u spreme da bude hrane u mojoj kući, i okušajte me u tom, veli Gospod nad vojskama, hoću li vam otvoriti ustave nebeske i izliti blagoslov na vas da vam bude dosta.
MAL 3:11 I zapretiću vas radi proždrljivcu, te vam neće kvariti roda zemaljskog, i vinova loza u polju neće vam biti nerodna, veli Gospod nad vojskama.
MAL 3:12 I zvaće vas blaženim svi narodi, jer ćete biti zemlja mila, veli Gospod nad vojskama.
MAL 3:13 Žestoke behu vaše reči na me, veli Gospod; a vi velite: Šta govorismo na Tebe?
MAL 3:14 Rekoste: Zaludu je služiti Bogu, i kakva će biti korist da držimo šta je naredio da se drži, i da hodimo žalosni pred Gospodom nad vojskama?
MAL 3:15 Zato hvalimo ponosite da su srećni; napreduju koji čine bezakonje, i koji iskušavaju Boga, izbavljaju se.
MAL 3:16 Tada koji se boje Gospoda govoriše jedan drugom, i pogleda Gospod, i ču, i napisa se knjiga za spomen pred Njim za one koji se boje Gospoda i misle o imenu Njegovom.
MAL 3:17 Ti će mi biti blago, veli Gospod nad vojskama, u onaj dan kad ja učinim, i biću im milostiv kao što je otac milostiv svom sinu koji mu služi.
MAL 3:18 Tada ćete se obratiti i videćete razliku između pravednika i bezbožnika, između onog koji služi Bogu i onog koji Mu ne služi.
MAL 4:1 Jer, gle, ide dan, koji gori kao peć, i svi će ponositi i svi koji rade bezbožno biti strnjika, i upaliće ih dan koji ide, veli Gospod nad vojskama, i neće im ostaviti ni korena ni grane.
MAL 4:2 A vama, koji se bojite imena mog, granuće Sunce pravde, i zdravlje će biti na zracima Njegovim, i izlazićete i skakaćete kao teoci od jasala.
MAL 4:3 I izgazićete bezbožnike, jer će oni biti pepeo pod vašim nogama u dan kad ja učinim, veli Gospod nad vojskama.
MAL 4:4 Pamtite zakon Mojsija sluge mog, kome zapovedih na Horivu za svega Izrailja uredbe i zakone.
MAL 4:5 Evo, ja ću vam poslati Iliju proroka pre nego dođe veliki i strašni dan Gospodnji;
MAL 4:6 i on će obratiti srce otaca k sinovima, i srce sinova k ocima njihovim, da ne dođem i zatrem zemlju.
MAT 1:1 Pleme Isusa Hrista, sina Davida Avramovog sina.
MAT 1:2 Avraam rodi Isaka. A Isak rodi Jakova. A Jakov rodi Judu i braću njegovu.
MAT 1:3 A Juda rodi Faresa i Zaru s Tamarom. A Fares rodi Esroma. A Esrom rodi Arama.
MAT 1:4 A Aram rodi Aminadava. A Aminadav rodi Naasona. A Naason rodi Salmona.
MAT 1:5 A Salmon rodi Vooza s Rahavom. A Vooz rodi Ovida s Rutom. A Ovid rodi Jeseja.
MAT 1:6 A Jesej rodi Davida cara. A David car rodi Solomuna s Urijinicom.
MAT 1:7 A Solomun rodi Rovoama. A Rovoam rodi Aviju. A Avija rodi Asu.
MAT 1:8 A Asa rodi Josafata. A Josafat rodi Jorama. A Joram rodi Oziju.
MAT 1:9 A Ozija rodi Joatama. A Joatam rodi Ahaza. A Ahaz rodi Ezekiju.
MAT 1:10 A Ezekija rodi Manasiju, a Manasija rodi Amona. A Amon rodi Josiju.
MAT 1:11 A Josija rodi Jehoniju i braću njegovu, u seobi vavilonskoj.
MAT 1:12 A po seobi vavilonskoj, Jehonija rodi Salatiila. A Salatiilo rodi Zorovavela.
MAT 1:13 A Zorovavel rodi Aviuda. A Aviud rodi Elijakima. A Elijakim rodi Azora.
MAT 1:14 A Azor rodi Sadoka. A Sadok rodi Ahima. A Ahim rodi Eliuda.
MAT 1:15 A Eliud rodi Eleazara, a Eleazar rodi Matana. A Matan rodi Jakova.
MAT 1:16 A Jakov rodi Josifa, muža Marije, koja rodi Isusa prozvanog Hrista.
MAT 1:17 Svega dakle kolena od Avrama do Davida, kolena četrnaest, a od Davida do seobe vavilonske, kolena četrnaest, a od seobe vavilonske do Hrista, kolena četrnaest.
MAT 1:18 A rođenje Isusa Hrista bilo je ovako: kad je Marija, mati Njegova, bila isprošena za Josifa, a još dok se nisu bili sastali, nađe se da je ona trudna od Duha Svetog.
MAT 1:19 A Josif muž njen, budući pobožan i ne htevši je javno sramotiti, namisli je tajno pustiti.
MAT 1:20 No kad on tako pomisli, a to mu se javi u snu anđeo Gospodnji govoreći: Josife, sine Davidov! Ne boj se uzeti Marije žene svoje; jer ono što se u njoj začelo od Duha je Svetog.
MAT 1:21 Pa će roditi Sina, i nadeni Mu ime Isus; jer će On izbaviti svoj narod od greha njihovih.
MAT 1:22 A ovo je sve bilo da se izvrši šta je Gospod kazao preko proroka koji govori:
MAT 1:23 Eto, devojka će zatrudneti, i rodiće Sina, i nadenuće Mu ime Emanuilo, koje će reći: S nama Bog.
MAT 1:24 Kad se Josif probudi od sna, učini kako mu je zapovedio anđeo Gospodnji, i uzme ženu svoju.
MAT 1:25 I ne znaše za nju dok ne rodi Sina svog prvenca, i nadede Mu ime Isus.
MAT 2:1 A kad se rodi Isus u Vitlejemu judejskom, za vremena cara Iroda, a to dođu mudraci s istoka u Jerusalim, i kažu:
MAT 2:2 Gde je car judejski što se rodio? Jer smo videli Njegovu zvezdu na istoku i došli smo da Mu se poklonimo.
MAT 2:3 Kad to čuje car Irod, uplaši se, i sav Jerusalim s njim.
MAT 2:4 I sabravši sve glavare svešteničke i književnike narodne, pitaše ih: Gde će se roditi Hristos?
MAT 2:5 A oni mu rekoše: U Vitlejemu judejskom; jer je tako prorok napisao:
MAT 2:6 I ti Vitlejeme, zemljo Judina! Ni po čem nisi najmanji u državi Judinoj; jer će iz tebe izići čelovođa koji će pasti narod moj Izrailja.
MAT 2:7 Onda Irod tajno dozva mudrace, i ispitivaše ih kad se pojavila zvezda.
MAT 2:8 I poslavši ih u Vitlejem, reče: Idite i raspitajte dobro za dete, pa kad ga nađete, javite mi, da i ja idem da mu se poklonim.
MAT 2:9 I oni saslušavši cara, pođoše: a to i zvezda koju su videli na istoku, iđaše pred njima dok ne dođe i stade odozgo gde beše dete.
MAT 2:10 A kad videše zvezdu gde je stala, obradovaše se veoma velikom radosti.
MAT 2:11 I ušavši u kuću, videše dete s Marijom materom Njegovom, i padoše i pokloniše Mu se; pa otvoriše dare svoje i darivaše Ga: zlatom, i tamjanom, i smirnom.
MAT 2:12 I primivši u snu zapovest da se ne vraćaju k Irodu, drugim putem otidoše u svoju zemlju.
MAT 2:13 A pošto oni otidu, a to anđeo Gospodnji javi se Josifu u snu i kaza mu: Ustani, uzmi dete i mater Njegovu pa beži u Misir, i budi onamo dok ti ne kažem; jer će Irod tražiti dete da Ga pogubi.
MAT 2:14 I on ustavši uze dete i mater Njegovu noću i otide u Misir.
MAT 2:15 I bi tamo do smrti Irodove: da se izvrši šta je Gospod rekao preko proroka koji govori: Iz Misira dozvah Sina svog.
MAT 2:16 Tada Irod, kad vide da su ga mudraci prevarili, razgnevi se vrlo i posla te pobiše svu decu po Vitlejemu i po svoj okolini njegovoj od dve godine i niže, po vremenu koje je dobro doznao od mudraca.
MAT 2:17 Tada se zbi šta je kazao prorok Jeremija govoreći:
MAT 2:18 Glas u Rami ču se, plač, i ridanje, i jaukanje mnogo: Rahila plače za svojom decom, i neće da se uteši, jer ih nema.
MAT 2:19 A po smrti Irodovoj, gle, anđeo Gospodnji u snu javi se Josifu u Misiru.
MAT 2:20 I reče: Ustani, i uzmi dete i mater Njegovu i idi u zemlju Izrailjevu; jer su izumrli koji su tražili dušu detinju.
MAT 2:21 I on ustavši, uze dete i mater Njegovu, i dođe u zemlju Izrailjevu.
MAT 2:22 Ali čuvši da Arhelaj caruje u Judeji mesto Iroda oca svog, poboja se onamo ići; nego primivši u snu zapovest, otide u krajeve galilejske.
MAT 2:23 I došavši onamo, namesti se u gradu koji se zove Nazaret, da se zbude kao što su kazali proroci da će se Nazarećanin nazvati.
MAT 3:1 U ono pak doba dođe Jovan krstitelj, i učaše u pustinji judejskoj.
MAT 3:2 I govoraše: Pokajte se, jer se približi carstvo nebesko.
MAT 3:3 Jer je to onaj za koga je govorio prorok Isaija gde kaže: Glas onog što viče u pustinji: Pripravite put Gospodu, i poravnite staze Njegove.
MAT 3:4 A Jovan imaše haljinu od dlake kamilje i pojas kožan oko sebe; a hrana njegova beše skakavci i med divlji.
MAT 3:5 Tada izlažaše k njemu Jerusalim i sva Judeja, i sva okolina jordanska.
MAT 3:6 I on ih krštavaše u Jordanu, i ispovedahu grehe svoje.
MAT 3:7 A kad vide (Jovan) mnoge fariseje i sadukeje gde idu da ih krsti, reče im: Porodi aspidini! Ko kaza vama da bežite od gneva koji ide?
MAT 3:8 Rodite dakle rod dostojan pokajanja.
MAT 3:9 I ne mislite i ne govorite u sebi: Imamo oca Avrama; jer vam kažem da može Bog i od kamenja ovog podignuti decu Avramu.
MAT 3:10 Već i sekira kod korena drvetu stoji; svako dakle drvo koje ne rađa dobar rod, seče se i u oganj baca.
MAT 3:11 Ja dakle krštavam vas vodom za pokajanje; a Onaj koji ide za mnom, jači je od mene; ja nisam dostojan Njemu obuću poneti; On će vas krstiti Duhom Svetim i ognjem.
MAT 3:12 Njemu je lopata u ruci Njegovoj, pa će otrebiti gumno svoje, i skupiće pšenicu svoju u žitnicu, a plevu će sažeći ognjem večnim.
MAT 3:13 Tada dođe Isus iz Galileje na Jordan k Jovanu da se krsti.
MAT 3:14 A Jovan branjaše Mu govoreći: Ti treba mene da krstiš, a Ti li dolaziš k meni?
MAT 3:15 A Isus odgovori i reče mu: Ostavi sad, jer tako nam treba ispuniti svaku pravdu. Tada Jovan ostavi Ga.
MAT 3:16 I krstivši se Isus iziđe odmah iz vode; i gle, otvoriše Mu se nebesa, i vide Duha Božjeg gde silazi kao golub i dođe na Njega.
MAT 3:17 I gle, glas s neba koji govori: Ovo je Sin moj ljubazni koji je po mojoj volji.
MAT 4:1 Tada Isusa odvede Duh u pustinju da Ga đavo kuša.
MAT 4:2 I postivši se dana četrdeset i noći četrdeset, naposletku ogladne.
MAT 4:3 I pristupi k Njemu kušač i reče: Ako si Sin Božji, reci da kamenje ovo hlebovi postanu.
MAT 4:4 A On odgovori i reče: Pisano je: Ne živi čovek o samom hlebu, no o svakoj reči koja izlazi iz usta Božjih.
MAT 4:5 Tada odvede Ga đavo u sveti grad i postavi Ga navrh crkve;
MAT 4:6 pa Mu reče: Ako si Sin Božji, skoči dole, jer u pismu stoji da će anđelima svojim zapovediti za tebe, i uzeće te na ruke, da gde ne zapneš za kamen nogom svojom.
MAT 4:7 A Isus reče njemu: Ali i to stoji napisano: Nemoj kušati Gospoda Boga svog.
MAT 4:8 Opet Ga uze đavo i odvede Ga na goru vrlo visoku, i pokaza Mu sva carstva ovog sveta i slavu njihovu;
MAT 4:9 i reče Mu: Sve ovo daću tebi ako padneš i pokloniš mi se.
MAT 4:10 Tada reče njemu Isus: Idi od mene, sotono; jer stoji napisano: Gospodu Bogu svom poklanjaj se i Njemu jedino služi.
MAT 4:11 Tada ostavi Ga đavo, i gle, anđeli pristupiše i služahu Mu.
MAT 4:12 A kad ču Isus da je Jovan predan, otide u Galileju.
MAT 4:13 I ostavivši Nazaret dođe i namesti se u Kapernaumu primorskom na međi Zavulonovoj i Neftalimovoj.
MAT 4:14 Da se zbude šta je rekao Isaija prorok govoreći:
MAT 4:15 Zemlja Zavulonova i zemlja Neftalimova, na putu k moru s one strane Jordana, Galileja neznabožačka.
MAT 4:16 Ljudi koji sede u tami, videše videlo veliko, i onima što sede na strani i u senu smrtnom, zasvetli videlo.
MAT 4:17 Otada poče Isus učiti i govoriti: Pokajte se, jer se približi carstvo nebesko.
MAT 4:18 I idući pokraj mora galilejskog vide dva brata, Simona, koji se zove Petar, i Andriju brata njegovog, gde meću mreže u more, jer behu ribari.
MAT 4:19 I reče im: Hajdete za mnom, i učiniću vas lovcima ljudskim.
MAT 4:20 A oni taj čas ostaviše mreže i za Njim otidoše.
MAT 4:21 I otišavši odatle vide druga dva brata, Jakova Zevedejevog, i Jovana brata njegovog, u lađi sa Zevedejem ocem njihovim gde krpe mreže svoje, i pozva ih.
MAT 4:22 A oni taj čas ostaviše lađu i oca svog i za Njim otidoše.
MAT 4:23 I prohođaše po svoj Galileji Isus učeći po zbornicama njihovim, i propovedajući jevanđelje o carstvu, i isceljujući svaku bolest i svaku nemoć po ljudima.
MAT 4:24 I otide glas o Njemu po svoj Siriji i privedoše Mu sve bolesne od različnih bolesti i s različnim mukama, i besne, i mesečnjake, i uzete, i isceli ih.
MAT 4:25 I za Njim iđaše naroda mnogo iz Galileje, i iz Deset Gradova, i iz Jerusalima, i Judeje, i ispreko Jordana.
MAT 5:1 A kad On vide narod, pope se na goru, i sede, i pristupiše Mu učenici Njegovi.
MAT 5:2 I otvorivši usta svoja učaše ih govoreći:
MAT 5:3 Blago siromašnima duhom, jer je njihovo carstvo nebesko.
MAT 5:4 Blago onima koji plaču, jer će se utešiti.
MAT 5:5 Blago krotkima, jer će naslediti zemlju.
MAT 5:6 Blago gladnima i žednima pravde, jer će se nasititi.
MAT 5:7 Blago milostivima, jer će biti pomilovani.
MAT 5:8 Blago onima koji su čistog srca, jer će Boga videti.
MAT 5:9 Blago onima koji mir grade, jer će se sinovi Božji nazvati.
MAT 5:10 Blago prognanima pravde radi, jer je njihovo carstvo nebesko.
MAT 5:11 Blago vama ako vas uzasramote i usprogone i kažu na vas svakojake rđave reči lažući, mene radi.
MAT 5:12 Radujte se i veselite se, jer je velika plata vaša na nebesima, jer su tako progonili proroke pre vas.
MAT 5:13 Vi ste so zemlji; ako so obljutavi, čim će se osoliti? Ona već neće biti nizašta, osim da se prospe napolje i da je ljudi pogaze.
MAT 5:14 Vi ste videlo svetu; ne može se grad sakriti kad na gori stoji.
MAT 5:15 Niti se užiže sveća i meće pod sud nego na svećnjak, te svetli svima koji su u kući.
MAT 5:16 Tako da se svetli vaše videlo pred ljudima, da vide vaša dobra dela, i slave Oca vašeg koji je na nebesima.
MAT 5:17 Ne mislite da sam ja došao da pokvarim zakon ili proroke: nisam došao da pokvarim, nego da ispunim.
MAT 5:18 Jer vam zaista kažem: dokle nebo i zemlja stoji, neće nestati ni najmanje slovce ili jedna titla iz zakona dok se sve ne izvrši.
MAT 5:19 Ako ko pokvari jednu od ovih najmanjih zapovesti i nauči tako ljude, najmanji nazvaće se u carstvu nebeskom; a ko izvrši i nauči, taj će se veliki nazvati u carstvu nebeskom.
MAT 5:20 Jer vam kažem da ako ne bude veća pravda vaša nego književnika i fariseja, nećete ući u carstvo nebesko.
MAT 5:21 Čuli ste kako je kazano starima: Ne ubij; jer ko ubije, biće kriv sudu.
MAT 5:22 A ja vam kažem da će svaki koji se gnevi na brata svog nizašta, biti kriv sudu; a ako li ko reče bratu svom: Raka! Biće kriv skupštini; a ko reče: Budalo! Biće kriv paklu ognjenom.
MAT 5:23 Zato dakle ako prineseš dar svoj k oltaru, i onde se opomeneš da brat tvoj ima nešto na te,
MAT 5:24 ostavi onde dar svoj pred oltarom, i idi pre te se pomiri s bratom svojim, pa onda dođi i prinesi dar svoj.
MAT 5:25 Miri se sa suparnikom svojim brzo, dok si na putu s njim, da te suparnik ne preda sudiji, a sudija da te ne preda sluzi i u tamnicu da te ne stave.
MAT 5:26 Zaista ti kažem: nećeš izaći odande dok ne daš do poslednjeg dinara.
MAT 5:27 Čuli ste kako je kazano starima: Ne čini preljube.
MAT 5:28 A ja vam kažem da svaki koji pogleda na ženu sa željom, već je učinio preljubu u srcu svom.
MAT 5:29 A ako te oko tvoje desno sablažnjava, iskopaj ga i baci od sebe: jer ti je bolje da pogine jedan od udova tvojih negoli sve telo tvoje da bude bačeno u pakao.
MAT 5:30 I ako te desna ruka tvoja sablažnjava, odseci je i baci od sebe: jer ti je bolje da pogine jedan od udova tvojih negoli sve telo tvoje da bude bačeno u pakao.
MAT 5:31 Tako je kazano: Ako ko pusti ženu svoju, da joj da knjigu raspusnu.
MAT 5:32 A ja vam kažem da svaki koji pusti ženu svoju, osim za preljubu, navodi je te čini preljubu; i koji puštenicu uzme preljubu čini.
MAT 5:33 Još ste čuli kako je kazano starima: Ne kuni se krivo, a ispuni šta si se Gospodu zakleo.
MAT 5:34 A ja vam kažem: ne kunite se nikako: ni nebom, jer je presto Božji;
MAT 5:35 ni zemljom, jer je podnožje nogama Njegovim; ni Jerusalimom, jer je grad velikog Cara.
MAT 5:36 Ni glavom svojom ne kuni se, jer ne možeš dlake jedne bele ili crne učiniti.
MAT 5:37 Dakle neka bude vaša reč: da - da; ne - ne; a šta je više od ovog, oda zla je.
MAT 5:38 Čuli ste da je kazano: Oko za oko, i zub za zub.
MAT 5:39 A ja vam kažem da se ne branite oda zla, nego ako te ko udari po desnom tvom obrazu, obrni mu i drugi;
MAT 5:40 i koji hoće da se sudi s tobom i košulju tvoju da uzme, podaj mu i haljinu.
MAT 5:41 I ako te potera ko jedan sat, idi s njime dva.
MAT 5:42 Koji ište u tebe, podaj mu; i koji hoće da mu uzajmiš, ne odreci mu.
MAT 5:43 Čuli ste da je kazano: Ljubi bližnjeg svog, i mrzi na neprijatelja svog.
MAT 5:44 A ja vam kažem: ljubite neprijatelje svoje, blagosiljajte one koji vas kunu, činite dobro onima koji na vas mrze i molite se Bogu za one koji vas gone;
MAT 5:45 da budete sinovi Oca svog koji je na nebesima; jer On zapoveda svom suncu, te obasjava i zle i dobre, i daje dažd pravednima i nepravednima.
MAT 5:46 Jer ako ljubite one koji vas ljube, kakvu platu imate? Ne čine li to i carinici?
MAT 5:47 I ako Boga nazivate samo svojoj braći, šta odviše činite? Ne čine li tako i neznabošci?
MAT 5:48 Budite vi dakle savršeni, kao što je savršen Otac vaš nebeski.
MAT 6:1 Pazite da pravdu svoju ne činite pred ljudima da vas oni vide; inače platu nemate od Oca svog koji je na nebesima.
MAT 6:2 Kad dakle daješ milostinju, ne trubi pred sobom, kao što čine licemeri po zbornicama i po ulicama da ih hvale ljudi. Zaista vam kažem: primili su platu svoju.
MAT 6:3 A ti kad činiš milostinju, da ne zna levica tvoja šta čini desnica tvoja.
MAT 6:4 Tako da bude milostinja tvoja tajna; i Otac tvoj koji vidi tajno, platiće tebi javno.
MAT 6:5 I kad se moliš Bogu, ne budi kao licemeri, koji rado po zbornicama i na raskršću po ulicama stoje i mole se da ih vide ljudi. Zaista vam kažem da su primili platu svoju.
MAT 6:6 A ti kad se moliš, uđi u klet svoju, i zatvorivši vrata svoja, pomoli se Ocu svom koji je u tajnosti; i Otac tvoj koji vidi tajno, platiće tebi javno.
MAT 6:7 A kad se molite, ne govorite mnogo ko neznabošci; jer oni misle da će za mnoge reči svoje biti uslišeni.
MAT 6:8 Vi dakle ne budite kao oni; jer zna Otac vaš šta vam treba pre molitve vaše;
MAT 6:9 ovako dakle molite se vi: Oče naš koji si na nebesima, da se sveti ime Tvoje;
MAT 6:10 Da dođe carstvo Tvoje; da bude volja Tvoja i na zemlji kao na nebu;
MAT 6:11 Hleb naš potrebni daj nam danas;
MAT 6:12 I oprosti nam dugove naše kao i mi što opraštamo dužnicima svojim;
MAT 6:13 I ne navedi nas u napast; no izbavi nas oda zla. Jer je Tvoje carstvo, i sila, i slava va vek. Amin.
MAT 6:14 Jer ako opraštate ljudima grehe njihove, oprostiće i vama Otac vaš nebeski.
MAT 6:15 Ako li ne opraštate ljudima grehe njihove, ni Otac vaš neće oprostiti vama grehe vaše.
MAT 6:16 A kad postite, ne budite žalosni kao licemeri; jer oni načine bleda lica svoja da ih vide ljudi gde poste. Zaista vam kažem da su primili platu svoju.
MAT 6:17 A ti kad postiš, namaži glavu svoju, i lice svoje umij,
MAT 6:18 da te ne vide ljudi gde postiš, nego Otac tvoj koji je u tajnosti; i Otac tvoj koji vidi tajno, platiće tebi javno.
MAT 6:19 Ne sabirajte sebi blago na zemlji, gde moljac i rđa kvari, i gde lupeži potkopavaju i kradu;
MAT 6:20 nego sabirajte sebi blago na nebu, gde ni moljac ni rđa ne kvari, i gde lupeži ne potkopavaju i ne kradu.
MAT 6:21 Jer gde je vaše blago, onde će biti i srce vaše.
MAT 6:22 Sveća je telu oko. Ako dakle bude oko tvoje zdravo, sve će telo tvoje svetlo biti.
MAT 6:23 Ako li oko tvoje kvarno bude, sve će telo tvoje tamno biti. Ako je dakle videlo što je u tebi tama, a kamoli tama?
MAT 6:24 Niko ne može dva gospodara služiti: jer ili će na jednog mrzeti, a drugog ljubiti; ili jednom voleti, a za drugog ne mariti. Ne možete Bogu služiti i mamoni.
MAT 6:25 Zato vam kažem: ne brinite se za život svoj, šta ćete jesti, ili šta ćete piti; ni za telo svoje, u šta ćete se obući. Nije li život pretežniji od hrane, i telo od odela?
MAT 6:26 Pogledajte na ptice nebeske kako ne seju, niti žnju, ni sabiraju u žitnice; pa Otac vaš nebeski hrani ih. Niste li vi mnogo pretežniji od njih?
MAT 6:27 A ko od vas brinući se može primaknuti rastu svom lakat jedan?
MAT 6:28 I za odelo što se brinete? Pogledajte na ljiljane u polju kako rastu; ne trude se niti predu.
MAT 6:29 Ali ja vam kažem da ni Solomun u svoj svojoj slavi ne obuče se kao jedan od njih.
MAT 6:30 A kad travu u polju, koja danas jeste, a sutra se u peć baca, Bog tako odeva, a kamoli vas, maloverni?
MAT 6:31 Ne brinite se dakle govoreći: Šta ćemo jesti, ili, šta ćemo piti, ili, čim ćemo se odenuti?
MAT 6:32 Jer sve ovo neznabošci ištu; a zna i Otac vaš nebeski da vama treba sve ovo.
MAT 6:33 Nego ištite najpre carstvo Božje, i pravdu Njegovu, i ovo će vam se sve dodati.
MAT 6:34 Ne brinite se dakle za sutra; jer sutra brinuće se za se. Dosta je svakom danu zla svog.
MAT 7:1 Ne sudite da vam se ne sudi;
MAT 7:2 jer kakvim sudom sudite, onakvim će vam suditi; i kakvom merom merite, onakvom će vam se meriti.
MAT 7:3 A zašto vidiš trun u oku brata svog, a brvna u oku svom ne osećaš?
MAT 7:4 Ili, kako možeš reći bratu svom: Stani da ti izvadim trun iz oka tvog; a eto brvno u oku tvom?
MAT 7:5 Licemere! Izvadi najpre brvno iz oka svog, pa ćeš onda videti izvaditi trun iz oka brata svog.
MAT 7:6 Ne dajte svetinje psima; niti mećite bisera svog pred svinje, da ga ne pogaze nogama svojim, i vrativši se ne rastrgnu vas.
MAT 7:7 Ištite, i daće vam se; tražite, i naći ćete; kucajte, i otvoriće vam se.
MAT 7:8 Jer svaki koji ište, prima; i koji traži, nalazi; i koji kuca, otvoriće mu se.
MAT 7:9 Ili koji je među vama čovek u koga ako zaište sin njegov hleba kamen da mu da?
MAT 7:10 Ili ako ribe zaište da mu da zmiju?
MAT 7:11 Kad dakle vi, zli budući, umete dare dobre davati deci svojoj, koliko će više Otac vaš nebeski dati dobra onima koji Ga mole?
MAT 7:12 Sve dakle što hoćete da čine vama ljudi, činite i vi njima: jer je to zakon i proroci.
MAT 7:13 Uđite na uska vrata; jer su široka vrata i širok put što vode u propast, i mnogo ih ima koji njim idu.
MAT 7:14 Kao što su uska vrata i tesan put što vode u život, i malo ih je koji ga nalaze.
MAT 7:15 Čuvajte se od lažnih proroka, koji dolaze k vama u odelu ovčijem, a unutra su vuci grabljivi.
MAT 7:16 Po rodovima njihovim poznaćete ih. Eda li se bere s trnja grožđe, ili s čička smokve?
MAT 7:17 Tako svako drvo dobro rodove dobre rađa, a zlo drvo rodove zle rađa.
MAT 7:18 Ne može drvo dobro rodova zlih rađati, ni drvo zlo rodova dobrih rađati.
MAT 7:19 Svako dakle drvo koje ne rađa rod dobar, seku i u oganj bacaju.
MAT 7:20 I tako dakle po rodovima njihovim poznaćete ih.
MAT 7:21 Neće svaki koji mi govori: Gospode! Gospode! ući u carstvo nebesko; no koji čini po volji Oca mog koji je na nebesima.
MAT 7:22 Mnogi će reći meni u onaj dan: Gospode! Gospode! Nismo li u ime Tvoje prorokovali, i Tvojim imenom đavole izgonili, i Tvojim imenom čudesa mnoga tvorili?
MAT 7:23 I tada ću im ja kazati: Nikad vas nisam znao; idite od mene koji činite bezakonje.
MAT 7:24 Svaki dakle koji sluša ove moje reči i izvršuje ih, kazaću da je kao mudar čovek koji sazida kuću svoju na kamenu:
MAT 7:25 I udari dažd, i dođoše vode, i dunuše vetrovi, i napadoše na kuću onu, i ne pade; jer beše utvrđena na kamenu.
MAT 7:26 A svaki koji sluša ove moje reči a ne izvršuje ih, on će biti kao čovek lud koji sazida kuću svoju na pesku:
MAT 7:27 I udari dažd, i dođoše vode, i dunuše vetrovi, i udariše u kuću onu, i pade, i raspade se strašno.
MAT 7:28 I kad svrši Isus reči ove, divljaše se narod nauci Njegovoj.
MAT 7:29 Jer ih učaše kao Onaj koji vlast ima, a ne kao književnici.
MAT 8:1 A kad siđe s gore, za Njim iđaše naroda mnogo.
MAT 8:2 I gle, čovek gubav dođe i klanjaše Mu se govoreći: Gospode! Ako hoćeš, možeš me očistiti.
MAT 8:3 I pruživši ruku Isus, dohvati ga se govoreći: Hoću, očisti se. I odmah očisti se od gube.
MAT 8:4 I reče mu Isus: Gledaj, nikom ne kazuj, nego idi i pokaži se svešteniku, i prinesi dar koji je zapovedio Mojsije radi svedočanstva njima.
MAT 8:5 A kad uđe u Kapernaum, pristupi k Njemu kapetan moleći Ga
MAT 8:6 i govoreći: Gospode! Sluga moj leži doma uzet, i muči se vrlo.
MAT 8:7 A Isus mu reče: Ja ću doći i isceliću ga.
MAT 8:8 I kapetan odgovori i reče: Gospode! Nisam dostojan da pod krov moj uđeš; nego samo reci reč, i ozdraviće sluga moj.
MAT 8:9 Jer i ja sam čovek pod vlasti, i imam pod sobom vojnike, pa kažem jednom: Idi, i ide; i drugom: Dođi, i dođe; i sluzi svom: Učini to, i učini.
MAT 8:10 A kad ču Isus, udivi se i reče onima što iđahu za Njim: Zaista vam kažem: ni u Izrailju tolike vere ne nađoh.
MAT 8:11 I to vam kažem da će mnogi od istoka i zapada doći i sešće za trpezu s Avraamom i Isakom i Jakovom u carstvu nebeskom:
MAT 8:12 A sinovi carstva izgnaće se u tamu najkrajnju; onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 8:13 A kapetanu reče Isus: Idi, i kako si verovao neka ti bude. I ozdravi sluga njegov u taj čas.
MAT 8:14 I došavši Isus u dom Petrov vide taštu njegovu gde leži i groznica je trese.
MAT 8:15 I prihvati je za ruku, i pusti je groznica, i usta, i služaše Mu.
MAT 8:16 A uveče dovedoše k Njemu besnih mnogo, i izgna duhove rečju, i sve bolesnike isceli:
MAT 8:17 Da se zbude šta je kazao Isaija prorok govoreći: On nemoći naše uze i bolesti ponese.
MAT 8:18 A kad vide Isus mnogo naroda oko sebe, zapovedi učenicima svojim da idu na one strane.
MAT 8:19 I pristupivši jedan književnik reče Mu: Učitelju! Ja idem za Tobom kud god Ti pođeš.
MAT 8:20 Reče njemu Isus: Lisice imaju jame i ptice nebeske gnezda; a Sin čovečiji nema gde glave zakloniti.
MAT 8:21 A drugi od učenika Njegovih reče Mu: Gospode! Dopusti mi najpre da idem da ukopam oca svog.
MAT 8:22 A Isus reče njemu: Hajde za mnom, a ostavi neka mrtvi ukopavaju svoje mrtvace.
MAT 8:23 I kad uđe u lađu, za Njim uđoše učenici Njegovi.
MAT 8:24 I gle, oluja velika postade na moru da se lađa pokri valovima; a On spavaše.
MAT 8:25 I prikučivši se učenici Njegovi probudiše Ga govoreći: Gospode! Izbavi nas, izgibosmo.
MAT 8:26 I reče im: Zašto ste strašljivi, maloverni? Tada ustavši zapreti vetrovima i moru, i postade tišina velika.
MAT 8:27 A ljudi čudiše se govoreći: Ko je Ovaj da Ga slušaju i vetrovi i more?
MAT 8:28 A kad dođe na one strane u zemlju gergesinsku, sretoše Ga dva besna, koji izlaze iz grobova, tako zla da ne mogaše niko proći putem onim.
MAT 8:29 I gle, povikaše: Šta je Tebi do nas, Isuse, Sine Božji? Zar si došao amo pre vremena da mučiš nas?
MAT 8:30 A daleko od njih pasaše veliko krdo svinja.
MAT 8:31 I đavoli moljahu Ga govoreći: Ako nas izgoniš, pošlji nas da idemo u krdo svinja.
MAT 8:32 I reče im: Idite. I oni izišavši otidoše u svinje. I gle, navali svo krdo s brega u more, i potopiše se u vodi.
MAT 8:33 A svinjari pobegoše; i došavši u grad kazaše sve, i za besne.
MAT 8:34 I gle, sav grad iziđe na susret Isusu; i videvši Ga moliše da bi otišao iz njihovog kraja.
MAT 9:1 I ušavši u lađu pređe i dođe u svoj grad.
MAT 9:2 I gle, donesoše Mu uzeta koji ležaše na odru. I videvši Isus veru njihovu reče uzetom: Ne boj se, sinko, opraštaju ti se gresi tvoji.
MAT 9:3 I gle, neki od književnika rekoše u sebi: Ovaj huli na Boga.
MAT 9:4 I videći Isus pomisli njihove reče: Zašto zlo mislite u srcima svojim?
MAT 9:5 Jer šta je lakše reći: Opraštaju ti se gresi; ili reći: Ustani i hodi?
MAT 9:6 Ali da znate da vlast ima Sin čovečiji na zemlji opraštati grehe (tada reče uzetom): Ustani, uzmi odar svoj i idi doma.
MAT 9:7 I ustavši otide doma.
MAT 9:8 A ljudi videći čudiše se, i hvališe Boga, koji je dao vlast takvu ljudima.
MAT 9:9 I odlazeći Isus odande vide čoveka gde sedi na carini, po imenu Mateja, i reče mu: Hajde za mnom. I ustavši otide za Njim.
MAT 9:10 I kad jeđaše u kući, gle, mnogi carinici i grešnici dođoše i jeđahu s Isusom i s učenicima Njegovim.
MAT 9:11 I videvši to fariseji govorahu učenicima Njegovim: Zašto s carinicima i grešnicima učitelj vaš jede i pije?
MAT 9:12 A Isus čuvši to reče im: Ne trebaju zdravi lekara nego bolesni.
MAT 9:13 Nego idite i naučite se šta znači: Milosti hoću, a ne priloga. Jer ja nisam došao da zovem pravednike no grešnike na pokajanje.
MAT 9:14 Tada pristupiše k Njemu učenici Jovanovi govoreći: Zašto mi i fariseji postimo mnogo, a učenici tvoji ne poste?
MAT 9:15 A Isus reče im: Eda li mogu svatovi plakati dok je s njima ženik? Nego će doći vreme kad će se oteti od njih ženik, i onda će postiti.
MAT 9:16 Jer niko ne meće novu zakrpu na staru haljinu; jer će se zakrpa odadreti od haljine, i gora će rupa biti.
MAT 9:17 Niti se lije vino novo u mehove stare; inače mehovi prodru se i vino se prolije, i mehovi propadnu. Nego se lije vino novo u mehove nove, i oboje se sačuva.
MAT 9:18 Dok On tako govoraše njima, gle, knez nekakav dođe i klanjaše Mu se govoreći: Kći moja sad umre; nego dođi i metni na nju ruku svoju, i oživeće.
MAT 9:19 I ustavši Isus za njim pođe i učenici Njegovi.
MAT 9:20 I gle, žena koja je dvanaest godina bolovala od tečenja krvi pristupi sastrag i dohvati Mu se skuta od haljine Njegove.
MAT 9:21 Jer govoraše u sebi: Samo ako se dotaknem haljine Njegove, ozdraviću.
MAT 9:22 A Isus obazrevši se i videvši je reče: Ne boj se, kćeri; vera tvoja pomogla ti je. I ozdravi žena od tog časa.
MAT 9:23 I došavši Isus u dom knežev i videvši svirače i ljude zabunjene
MAT 9:24 reče im: Odstupite, jer devojka nije umrla, nego spava. I podsmevahu Mu se.
MAT 9:25 A kad istera ljude, uđe, i uhvati je za ruku, i usta devojka.
MAT 9:26 I otide glas ovaj po svoj zemlji onoj.
MAT 9:27 A kad je Isus odlazio odande, za Njim iđahu dva slepca vičući i govoreći: Pomiluj nas, sine Davidov!
MAT 9:28 A kad dođe u kuću, pristupiše k Njemu slepci, i reče im Isus: Verujete li da mogu to učiniti? A oni Mu rekoše: Da Gospode.
MAT 9:29 Tada dohvati se očiju njihovih govoreći: Po veri vašoj neka vam bude.
MAT 9:30 I otvoriše im se oči. I zapreti im Isus govoreći: Gledajte da niko ne dozna.
MAT 9:31 A oni izišavši razglasiše Ga po svoj zemlji onoj.
MAT 9:32 Kad oni pak iziđoše, gle, dovedoše k Njemu čoveka nemog i besnog.
MAT 9:33 I pošto izgna đavola, progovori nemi. I divljaše se narod govoreći: Nikada se toga nije videlo u Izrailju.
MAT 9:34 A fariseji govorahu: Pomoću kneza đavolskog izgoni đavole.
MAT 9:35 I prohođaše Isus po svim gradovima i selima učeći po zbornicama njihovim i propovedajući jevanđelje o carstvu, i isceljujući svaku bolest i svaku nemoć po ljudima.
MAT 9:36 A gledajući ljude sažali Mu se, jer behu smeteni i rasejani kao ovce bez pastira.
MAT 9:37 Tada reče učenicima svojim: Žetve je mnogo, a poslenika malo.
MAT 9:38 Molite se, dakle, Gospodaru od žetve da izvede poslenike na žetvu svoju.
MAT 10:1 I dozvavši svojih dvanaest učenika dade im vlast nad duhovima nečistim da ih izgone, i da isceljuju od svake bolesti i svake nemoći.
MAT 10:2 A dvanaest apostola imena su ova: prvi Simon, koji se zove Petar, i Andrija brat njegov; Jakov Zevedejev, i Jovan brat njegov;
MAT 10:3 Filip i Vartolomije; Toma, i Matej carinik; Jakov Alfejev, i Levije prozvani Tadija;
MAT 10:4 Simon Kananit, i Juda Iskariotski, koji Ga i predade.
MAT 10:5 Ovih dvanaest posla Isus i zapovedi im govoreći: Na put neznabožaca ne idite, i u grad samarjanski ne ulazite.
MAT 10:6 Nego idite k izgubljenim ovcama doma Izrailjevog.
MAT 10:7 A hodeći propovedajte i kazujte da se približilo carstvo nebesko.
MAT 10:8 Bolesne isceljujte, gubave čistite, mrtve dižite, đavole izgonite; za badava ste dobili, za badava i dajite.
MAT 10:9 Ne nosite zlata ni srebra ni bronze u pojasima svojim,
MAT 10:10 ni torbe na put, ni dve haljine ni obuće ni štapa; jer je poslenik dostojan svog jela.
MAT 10:11 A kad u koji grad ili selo uđete, ispitajte ko je u njemu dostojan, i onde ostanite dok ne iziđete.
MAT 10:12 A ulazeći u kuću nazovite joj: Mir kući ovoj.
MAT 10:13 I ako bude kuća dostojna, doći će mir vaš na nju; a ako li ne bude dostojna, mir će se vaš k vama vratiti.
MAT 10:14 A ako vas ko ne primi niti posluša reči vaše, izlazeći iz kuće ili iz grada onog, otresite prah s nogu svojih.
MAT 10:15 Zaista vam kažem: lakše će biti zemlji sodomskoj i gomorskoj u dan strašnog suda nego li gradu onom.
MAT 10:16 Eto, ja vas šaljem kao ovce među vukove: budite dakle mudri kao zmije i bezazleni kao golubovi.
MAT 10:17 A čuvajte se od ljudi; jer će vas oni predati sudovima, i po zbornicama svojim biće vas.
MAT 10:18 I pred vlastelje i careve vodiće vas mene radi za svedočanstvo njima i neznabošcima.
MAT 10:19 A kad vas predadu, ne brinite se kako ćete ili šta ćete govoriti; jer će vam se u onaj čas dati šta ćete kazati.
MAT 10:20 Jer vi nećete govoriti, nego Duh Oca vašeg govoriće iz vas.
MAT 10:21 A predaće brat brata na smrt i otac sina; i ustaće deca na roditelje i pobiće ih.
MAT 10:22 I svi će mrzeti na vas imena mog radi; ali koji pretrpi do kraja blago njemu.
MAT 10:23 A kad vas poteraju u jednom gradu, bežite u drugi. Jer vam kažem zaista: nećete obići gradova Izrailjevih dok dođe Sin čovečiji.
MAT 10:24 Nema učenika nad učiteljem svojim ni sluge nad gospodarom svojim.
MAT 10:25 Dosta je učeniku da bude kao učitelj njegov i sluzi kao gospodar njegov. Kad su domaćina nazvali Veelzevulom, a kamo li domaće njegove?
MAT 10:26 Ne bojte ih se dakle; jer nema ništa sakriveno što se neće otkriti, ni tajno što se neće doznati.
MAT 10:27 Šta vam govorim u tami, kazujte na vidiku; i šta vam se šapće na uši, propovedajte s krovova.
MAT 10:28 I ne bojte se onih koji ubijaju telo, a dušu ne mogu ubiti; nego se bojte Onog koji može i dušu i telo pogubiti u paklu.
MAT 10:29 Ne prodaju li se dva vrapca za jedan dinar? Pa ni jedan od njih ne može pasti na zemlju bez oca vašeg.
MAT 10:30 A vama je i kosa na glavi sva izbrojana.
MAT 10:31 Ne bojte se, dakle; vi ste bolji od mnogo vrabaca.
MAT 10:32 A koji god prizna mene pred ljudima, priznaću i ja njega pred Ocem svojim koji je na nebesima.
MAT 10:33 A ko se odrekne mene pred ljudima, odreći ću se i ja njega pred Ocem svojim koji je na nebesima.
MAT 10:34 Ne mislite da sam ja došao da donesem mir na zemlju; nisam došao da donesem mir nego mač.
MAT 10:35 Jer sam došao da rastavim čoveka od oca njegovog i kćer od matere njene i snahu od svekrve njene:
MAT 10:36 I neprijatelji čoveku postaće domašnji njegovi.
MAT 10:37 Koji ljubi oca ili mater većma nego mene, nije mene dostojan; i koji ljubi sina ili kćer većma nego mene, nije mene dostojan.
MAT 10:38 I koji ne uzme krst svoj i ne pođe za mnom, nije mene dostojan.
MAT 10:39 Koji čuva dušu svoju, izgubiće je; a koji izgubi dušu svoju mene radi, naći će je.
MAT 10:40 Koji vas prima, mene prima; a koji mene prima, prima Onog koji me je poslao.
MAT 10:41 Koji prima proroka u ime proročko, platu proročku primiće; a koji prima pravednika u ime pravedničko, platu pravedničku primiće.
MAT 10:42 I ako ko napoji jednog od ovih malih samo čašom studene vode u ime učeničko, zaista vam kažem, neće mu plata propasti.
MAT 11:1 I kad svrši Isus zapovesti dvanaestorici učenika svojih, otide odande dalje da uči i da propoveda po gradovima njihovim.
MAT 11:2 A Jovan čuvši u tamnici dela Hristova posla dvojicu učenika svojih,
MAT 11:3 i reče Mu: Jesi li ti Onaj što će doći, ili drugog da čekamo?
MAT 11:4 A Isus odgovarajući reče im: Idite i kažite Jovanu šta čujete i vidite:
MAT 11:5 Slepi progledaju i hromi hode, gubavi čiste se i gluvi čuju, mrtvi ustaju i siromašnima propoveda se jevanđelje.
MAT 11:6 I blago onome koji se ne sablazni o mene.
MAT 11:7 A kad ovi otidoše, poče Isus ljudima govoriti o Jovanu: Šta ste izišli u pustinji da vidite? Trsku, koju ljulja vetar?
MAT 11:8 Ili šta ste izišli da vidite? Čoveka u meke haljine obučena? Eto, koji meke haljine nose po carskim su dvorovima.
MAT 11:9 Ili šta ste izišli da vidite? Proroka? Da, ja vam kažem, i više od proroka.
MAT 11:10 Jer je ovo onaj za koga je pisano: Eto, ja šaljem anđela svog pred licem Tvojim, koji će pripraviti put Tvoj pred Tobom.
MAT 11:11 Zaista vam kažem: Ni jedan između rođenih od žena nije izišao veći od Jovana Krstitelja; a najmanji u carstvu nebeskom veći je od njega.
MAT 11:12 A od vremena Jovana Krstitelja do sad carstvo nebesko na silu se uzima, i siledžije dobijaju ga.
MAT 11:13 Jer su svi proroci i zakon proricali do Jovana.
MAT 11:14 I ako hoćete verovati, on je Ilija što će doći.
MAT 11:15 Koji ima uši da čuje neka čuje.
MAT 11:16 Ali kakav ću kazati da je ovaj rod? On je kao deca koja sede po ulicama i viču svojim drugovima,
MAT 11:17 i govore: Svirasmo vam, i ne igraste; žalismo vam se, i ne jaukaste.
MAT 11:18 Jer Jovan dođe, koji ni jede ni pije, a oni kažu: Đavo je u njemu.
MAT 11:19 Dođe Sin čovečiji, koji i jede i pije, a oni kažu: Gle čoveka izjelice i pijanice, druga carinicima i grešnicima. I opravdaše premudrost deca njena.
MAT 11:20 Tada poče Isus vikati na gradove u kojima su se dogodila najveća čudesa Njegova, pa se nisu pokajali:
MAT 11:21 Teško tebi, Horazine! Teško tebi, Vitsaido! Jer da su u Tiru i Sidonu bila čudesa koja su bila u vama, davno bi se u vreći i pepelu pokajali.
MAT 11:22 Ali vam kažem: Tiru i Sidonu lakše će biti u dan strašnog suda nego vama.
MAT 11:23 I ti Kapernaume! Koji si se do nebesa podigao do pakla ćeš propasti: jer da su u Sodomu bila čudesa što su u tebi bila, ostao bi do današnjeg dana.
MAT 11:24 Ali vam kažem da će zemlji sodomskoj lakše biti u dan strašnog suda nego tebi.
MAT 11:25 U to vreme odgovori Isus, i reče: Hvalim Te, Oče, Gospode neba i zemlje, što si ovo sakrio od premudrih i razumnih a kazao si prostima.
MAT 11:26 Da, Oče, jer je tako bila volja Tvoja.
MAT 11:27 Sve je meni predao Otac moj, i niko ne zna Sina do Otac; niti Oca ko zna do Sin i ako kome Sin hoće kazati.
MAT 11:28 Hodite k meni svi koji ste umorni i natovareni, i ja ću vas odmoriti.
MAT 11:29 Uzmite jaram moj na sebe, i naučite se od mene; jer sam ja krotak i smeran u srcu, i naći ćete pokoj dušama svojim.
MAT 11:30 Jer je jaram moj blag, i breme je moje lako.
MAT 12:1 U to vreme iđaše Isus u subotu kroz useve: a učenici Njegovi ogladneše, i počeše trgati klasje, i jesti.
MAT 12:2 A fariseji videvši to rekoše Mu: Gle, učenici tvoji čine šta ne valja činiti u subotu.
MAT 12:3 A On reče im: Niste li čitali šta učini David kad ogladne, on i koji behu s njim?
MAT 12:4 Kako uđe u kuću Božju, i hlebove postavljene pojede, kojih nije valjalo jesti njemu ni onima što su bili s njim, nego samim sveštenicima.
MAT 12:5 Ili niste čitali u zakonu kako u subotu sveštenici u crkvi subotu pogane, pa nisu krivi?
MAT 12:6 A ja vam kažem da je ovde onaj koji je veći od crkve.
MAT 12:7 Kad biste pak znali šta je to: Milosti hoću a ne priloga, nikad ne biste osuđivali prave;
MAT 12:8 jer je Gospodar i od subote Sin čovečiji.
MAT 12:9 I otišavši odande dođe u zbornicu njihovu.
MAT 12:10 I gle, čovek beše tu s rukom suvom; i zapitaše Ga govoreći: Valja li u subotu lečiti? Da bi Ga okrivili.
MAT 12:11 A On reče im: Koji je među vama čovek koji ima ovcu jednu pa ako ona u subotu upadne u jamu neće je uzeti i izvaditi?
MAT 12:12 A koliko je čovek pretežniji od ovce? Dakle valja u subotu dobro činiti.
MAT 12:13 Tada reče čoveku: Pruži ruku svoju. I pruži. I postade zdrava kao i druga.
MAT 12:14 A fariseji izišavši načiniše veće o Njemu kako bi Ga pogubili. No Isus doznavši to ukloni se odande.
MAT 12:15 I za Njim idoše ljudi mnogi, i isceli ih sve.
MAT 12:16 I zapreti im da Ga ne razglašuju:
MAT 12:17 Da se zbude šta je kazao Isaija prorok govoreći:
MAT 12:18 Gle, sluga moj, koga sam izabrao, ljubazni moj, koji je po volji duše moje: metnuću duh svoj na Njega, i sud neznabošcima javiće.
MAT 12:19 Neće se svađati ni vikati, niti će čuti ko po rasputicama glas Njegov.
MAT 12:20 Trsku stučenu neće prelomiti i sveštilo zapaljeno neće ugasiti dok pravda ne održi pobedu.
MAT 12:21 I u ime Njegovo uzdaće se narodi.
MAT 12:22 Tada dovedoše k Njemu besnoga koji beše nem i slep; i isceli ga da nemi i slepi stade govoriti i gledati.
MAT 12:23 I divljahu se svi ljudi govoreći: Nije li ovo Hristos, sin Davidov?
MAT 12:24 A fariseji čuvši to rekoše: Ovaj drugačije ne izgoni đavola do pomoću Veelzevula kneza đavolskog.
MAT 12:25 A Isus znajući misli njihove reče im: Svako carstvo koje se razdeli samo po sebi, opusteće; i svaki grad ili dom koji se razdeli sam po sebi, propašće.
MAT 12:26 I ako sotona sotonu izgoni, sam po sebi razdelio se; kako će dakle ostati carstvo njegovo?
MAT 12:27 I ako ja pomoću Veelzevula izgonim đavole, sinovi vaši čijom pomoću izgone? Zato će vam oni biti sudije.
MAT 12:28 A ako li ja Duhom Božijim izgonim đavole, dakle je došlo k vama carstvo nebesko.
MAT 12:29 Ili kako može ko ući u kuću jakoga i pokućstvo njegovo oteti, ako najpre ne sveže jakoga? I onda će kuću njegovu opleniti.
MAT 12:30 Koji nije sa mnom, protiv mene je; i koji ne sabira sa mnom, prosipa.
MAT 12:31 Zato vam kažem: svaki greh i hula oprostiće se ljudima; a na Duha Svetog hula neće se oprostiti ljudima.
MAT 12:32 I ako ko reče reč na Sina čovečijeg, oprostiće mu se; a koji reče reč na Duha Svetog, neće mu se oprostiti ni na ovom svetu ni na onom.
MAT 12:33 Ili usadite drvo dobro, i rod njegov biće dobar; ili usadite drvo zlo, i rod njegov zao biće; jer se po rodu drvo poznaje.
MAT 12:34 Porodi aspidini! Kako možete dobro govoriti, kad ste zli? Jer usta govore od suviška srca.
MAT 12:35 Dobar čovek iz dobre kleti iznosi dobro; a zao čovek iz zle kleti iznosi zlo.
MAT 12:36 A ja vam kažem da će za svaku praznu reč koju kažu ljudi dati odgovor u dan strašnog suda.
MAT 12:37 Jer ćeš se svojim rečima opravdati, i svojim ćeš se rečima osuditi.
MAT 12:38 Tada odgovoriše neki od književnika i fariseja govoreći: Učitelju! Mi bi radi od tebe znak videti.
MAT 12:39 A On odgovarajući reče im: Rod zli i preljubotvorni traži znak; i neće mu se dati znak osim znaka Jone proroka.
MAT 12:40 Jer kao što je Jona bio u trbuhu kitovom tri dana i tri noći: tako će biti i Sin čovečiji u srcu zemlje tri dana i tri noći.
MAT 12:41 Ninevljani izići će na sud s rodom ovim, i osudiće ga; jer se pokajaše Joninim poučenjem: a gle, ovde je veći od Jone.
MAT 12:42 Carica južna izići će na sud s rodom ovim, i osudiće ga; jer ona dođe s kraja zemlje da sluša premudrost Solomunovu: a gle, ovde je veći od Solomuna.
MAT 12:43 A kad nečisti duh iziđe iz čoveka, ide kroz bezvodna mesta tražeći pokoja, i ne nađe ga.
MAT 12:44 Onda reče: Da se vratim u dom svoj otkuda sam izišao; i došavši nađe prazan, pometen i ukrašen.
MAT 12:45 Tada otide i uzme sedam drugih duhova gorih od sebe, i ušavši žive onde; i bude potonje gore čoveku onom od prvog. Tako će biti i ovome rodu zlome.
MAT 12:46 Dok On još govoraše s ljudima, gle, mati Njegova i braća Njegova stajahu napolju i čekahu da govore s Njime.
MAT 12:47 I neko Mu reče: Evo mati Tvoja i braća Tvoja stoje na polju, radi su da govore s Tobom.
MAT 12:48 A On odgovori i reče onome što Mu kaza: Ko je mati moja, i ko su braća moja?
MAT 12:49 I pruživši ruku svoju na učenike svoje reče: Eto mati moja i braća moja.
MAT 12:50 Jer ko izvršuje volju Oca mog koji je na nebesima, onaj je brat moj i sestra i mati.
MAT 13:1 I onaj dan izišavši Isus iz kuće seđaše kraj mora.
MAT 13:2 I sabraše se oko Njega ljudi mnogi, tako da mora ući u lađu i sesti; a narod sav stajaše po bregu.
MAT 13:3 I On im kaziva mnogo u pričama govoreći: Gle, iziđe sejač da seje.
MAT 13:4 I kad sejaše, jedna zrna padoše kraj puta, i dođoše ptice i pozobaše ih;
MAT 13:5 a druga padoše na kamenita mesta, gde ne beše mnogo zemlje, i odmah iznikoše; jer ne beše u dubinu zemlje.
MAT 13:6 I kad obasja sunce, povenuše, i budući da nemahu žila, posahnuše.
MAT 13:7 A druga padoše u trnje, i naraste trnje, i podavi ih.
MAT 13:8 A druga padoše na zemlju dobru, i donošahu rod, jedno po sto, a jedno po šezdeset, a jedno po trideset.
MAT 13:9 Ko ima uši da čuje neka čuje.
MAT 13:10 I pristupivši učenici rekoše Mu: Zašto im govoriš u pričama?
MAT 13:11 A On odgovarajući reče im: Vama je dano da znate tajne carstva nebeskog, a njima nije dano.
MAT 13:12 Jer ko ima, daće mu se, i preteći će mu; a koji nema, uzeće mu se i ono što ima.
MAT 13:13 Zato im govorim u pričama, jer gledajući ne vide, i čujući ne čuju niti razumeju.
MAT 13:14 I zbiva se na njima proroštvo Isaijino, koje govori: Ušima ćete čuti, i nećete razumeti; i očima ćete gledati, i nećete videti.
MAT 13:15 Jer je odrvenilo srce ovih ljudi, i ušima teško čuju, i oči su svoje zatvorili da kako ne vide očima, i ušima ne čuju, i srcem ne razumeju, i ne obrate se da ih iscelim.
MAT 13:16 A blago vašim očima što vide, i ušima vašim što čuju.
MAT 13:17 Jer vam kažem zaista da su mnogi proroci i pravednici želeli videti šta vi vidite, i ne videše; i čuti šta vi čujete, i ne čuše.
MAT 13:18 Vi pak čujte priču o sejaču:
MAT 13:19 Svakome koji sluša reč o carstvu i ne razume, dolazi nečastivi i krade posejano u srcu njegovom: to je oko puta posejano.
MAT 13:20 A na kamenu posejano to je koji sluša reč i odmah s radosti primi je,
MAT 13:21 ali nema korena u sebi, nego je nepostojan, pa kad bude do nevolje ili ga poteraju reči radi, odmah udari natrag.
MAT 13:22 A posejano u trnju to je koji sluša reč, no briga ovog sveta i prevara bogatstva zaguše reč, i bez roda ostane.
MAT 13:23 A posejano na dobroj zemlji to je koji sluša reč i razume, koji dakle i rod rađa, i donosi jedan po sto, a jedan po šezdeset, a jedan po trideset.
MAT 13:24 Drugu priču kaza im govoreći: Carstvo je nebesko kao čovek koji poseja dobro seme u polju svom,
MAT 13:25 a kad ljudi pospaše, dođe njegov neprijatelj i poseja kukolj po pšenici, pa otide.
MAT 13:26 A kad niče usev i rod donese, onda se pokaza kukolj.
MAT 13:27 Tada dođoše sluge domaćinove i rekoše mu: Gospodaru! Nisi li ti dobro seme sejao na svojoj njivi? Otkuda dakle kukolj?
MAT 13:28 A on reče im: Neprijatelj čovek to učini. A sluge rekoše mu: Hoćeš li dakle da idemo da ga počupamo?
MAT 13:29 A on reče: Ne; da ne bi čupajući kukolj počupali zajedno s njime pšenicu.
MAT 13:30 Ostavite neka raste oboje zajedno do žetve; i u vreme žetve reći ću žeteocima: Saberite najpre kukolj, i svežite ga u snoplje da ga sažežem; a pšenicu svezite u žitnicu moju.
MAT 13:31 Drugu priču kaza im govoreći: Carstvo je nebesko kao zrno gorušičino koje uzme čovek i poseje na njivi svojoj,
MAT 13:32 koje je istina najmanje od sviju semena, ali kad uzraste, veće je od svega povrća, i bude drvo da ptice nebeske dolaze, i sedaju na njegovim granama.
MAT 13:33 Drugu priču kaza im: Carstvo je nebesko kao kvasac koji uzme žena i metne u tri kopanje brašna dok sve ne uskisne.
MAT 13:34 Sve ovo u pričama govori Isus ljudima, i bez priče ništa ne govoraše im:
MAT 13:35 Da se zbude šta je kazao prorok govoreći: Otvoriću u pričama usta svoja, kazaću sakriveno od postanja sveta.
MAT 13:36 Tada ostavi Isus ljude, i dođe u kuću. I pristupiše k Njemu učenici Njegovi govoreći: Kaži nam priču o kukolju na njivi.
MAT 13:37 A On odgovarajući reče im: Koji seje dobro seme ono je Sin čovečiji;
MAT 13:38 a njiva je svet; a dobro seme sinovi su carstva, a kukolj sinovi su zla;
MAT 13:39 a neprijatelj koji ga je posejao jeste đavo; a žetva je posledak ovog veka; a žeteoci su anđeli.
MAT 13:40 Kao što se dakle kukolj sabira, i ognjem sažiže, tako će biti na kraju ovog veka.
MAT 13:41 Poslaće Sin čovečiji anđele svoje, i sabraće iz carstva Njegovog sve sablazni i koji čine bezakonje.
MAT 13:42 I baciće ih u peć ognjenu: onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 13:43 Tada će se pravednici zasjati kao sunce u carstvu Oca svog. Ko ima uši da čuje neka čuje.
MAT 13:44 Još je carstvo nebesko kao blago sakriveno u polju, koje našavši čovek sakri i od radosti zato otide i sve što ima prodade i kupi polje ono.
MAT 13:45 Još je carstvo nebesko kao čovek trgovac koji traži dobar biser,
MAT 13:46 pa kad nađe jedno mnogoceno zrno bisera, otide i prodade sve što imaše i kupi ga.
MAT 13:47 Još je carstvo nebesko kao mreža koja se baci u more i zagrabi od svake ruke ribe;
MAT 13:48 koja kad se napuni, izvukoše je na kraj, i sedavši, izbraše dobre u sudove, a zle baciše napolje.
MAT 13:49 Tako će biti na posletku veka: izići će anđeli i odlučiće zle od pravednih.
MAT 13:50 I baciće ih u peć ognjenu: onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 13:51 Reče im Isus: Razumeste li ovo? Rekoše Mu: Da, Gospode.
MAT 13:52 A On im reče: Zato je svaki književnik koji se naučio carstvu nebeskom kao domaćin koji iznosi iz kleti svoje novo i staro.
MAT 13:53 I kad svrši Isus priče ove, otide odande.
MAT 13:54 I došavši na postojbinu svoju, učaše ih po zbornicama njihovim tako da Mu se divljahu, i govorahu: Otkud ovome premudrost ova i moći?
MAT 13:55 Nije li ovo drvodeljin sin? Ne zove li se mati njegova Marija, i braća njegova Jakov, i Josija, i Simon, i Juda?
MAT 13:56 I sestre njegove nisu li sve kod nas? Otkud njemu ovo sve?
MAT 13:57 I sablažnjavahu se o Njega. A Isus reče im: Nema proroka bez časti osim na postojbini svojoj i u domu svom.
MAT 13:58 I ne stvori onde čudesa mnogih za neverstvo njihovo.
MAT 14:1 U to vreme dođe glas do Iroda četvorovlasnika o Isusu;
MAT 14:2 i reče slugama svojim: To je Jovan krstitelj; on ustade iz mrtvih, i zato čini čudesa.
MAT 14:3 Jer Irod uhvati Jovana, sveza ga i baci u tamnicu Irodijade radi žene Filipa brata svog.
MAT 14:4 Jer mu govoraše Jovan: Ne možeš ti nje imati.
MAT 14:5 I htede da ga ubije, ali se poboja naroda; jer ga držahu za proroka.
MAT 14:6 A kad beše dan rođenja Irodovog, igra kći Irodijadina pred njima i ugodi Irodu.
MAT 14:7 Zato i s kletvom obeća joj dati šta god zaište.
MAT 14:8 A ona naučena od matere svoje: Daj mi, reče, ovde na krugu glavu Jovana krstitelja.
MAT 14:9 I zabrinu se car; ali kletve radi i onih koji se gošćahu s njim, zapovedi joj dati.
MAT 14:10 I posla te posekoše Jovana u tamnici.
MAT 14:11 I donesoše glavu njegovu na krugu, i dadoše devojci, i odnese je materi svojoj.
MAT 14:12 I došavši učenici njegovi, uzeše telo njegovo i ukopaše ga; i dođoše Isusu te javiše.
MAT 14:13 I čuvši Isus, otide odande u lađi u pusto mesto nasamo. A kad to čuše ljudi, idoše za Njim pešice iz gradova.
MAT 14:14 I izašavši Isus vide mnogi narod, i sažali mu se za njih, i isceli bolesnike njihove.
MAT 14:15 A pred veče pristupiše k Njemu učenici Njegovi govoreći: Ovde je pusto mesto, a dockan je već; otpusti narod neka ide u sela da kupi sebi hrane.
MAT 14:16 A Isus reče im: Ne treba da idu; podajte im vi neka jedu.
MAT 14:17 A oni rekoše Mu: Nemamo ovde do samo pet hlebova i dve ribe.
MAT 14:18 A On reče: Donesite mi ih ovamo.
MAT 14:19 I zapovedi narodu da posedaju po travi; pa uze onih pet hlebova i dve ribe, i pogledavši na nebo blagoslovi, i prelomivši dade učenicima svojim, a učenici narodu.
MAT 14:20 I jedoše svi, i nasitiše se, i nakupiše komada što preteče dvanaest kotarica punih.
MAT 14:21 A onih što su jeli beše ljudi oko pet hiljada, osim žena i dece.
MAT 14:22 I odmah natera Isus učenike svoje da uđu u lađu i napred da idu na one strane dok On otpusti narod.
MAT 14:23 I odstupivši narod pope se na goru sam da se moli Bogu. I uveče beše onde sam.
MAT 14:24 A lađa beše nasred mora u nevolji od valova, jer beše protivan vetar.
MAT 14:25 A u četvrtu stražu noći otide k njima Isus idući po moru.
MAT 14:26 I videvši Ga učenici po moru gde ide, poplašiše se govoreći: To je utvara; i od straha povikaše.
MAT 14:27 A Isus odmah reče im govoreći: Ne bojte se; ja sam, ne plašite se.
MAT 14:28 A Petar odgovarajući reče: Gospode! Ako si Ti, reci mi da dođem k Tebi po vodi.
MAT 14:29 A On reče: Hodi. I izišavši iz lađe Petar iđaše po vodi da dođe k Isusu.
MAT 14:30 No videći vetar veliki uplaši se, i počevši se topiti, povika govoreći: Gospode, pomagaj!
MAT 14:31 I odmah Isus pruživši ruku uhvati Petra, i reče mu: Maloverni! Zašto se posumnja?
MAT 14:32 I kad uđoše u lađu, presta vetar.
MAT 14:33 A koji behu u lađi pristupiše i pokloniše Mu se govoreći: Vaistinu Ti si Sin Božji.
MAT 14:34 I prešavši dođoše u zemlju genisaretsku.
MAT 14:35 I poznavši Ga ljudi iz onog mesta, poslaše po svoj onoj okolini, i donesoše k Njemu sve bolesnike.
MAT 14:36 I moljahu Ga da se samo dotaknu skuta od Njegove haljine; i koji se dotakoše ozdraviše.
MAT 15:1 Tada pristupiše k Isusu književnici i fariseji od Jerusalima govoreći:
MAT 15:2 Zašto učenici tvoji prestupaju običaje starih? Jer ne umivaju ruke svoje kad hleb jedu.
MAT 15:3 A On odgovarajući reče im: Zašto i vi prestupate zapovest Božju za običaje svoje?
MAT 15:4 Jer Bog zapoveda govoreći: Poštuj oca i mater; i koji opsuje oca ili mater smrću da umre.
MAT 15:5 A vi kažete: Ako koji reče ocu ili materi: Prilog je čim bi ti ja mogao pomoći;
MAT 15:6 može i da ne poštuje oca svog ili matere. I ukidoste zapovest Božju za običaje svoje.
MAT 15:7 Licemeri! Dobro je za vas prorokovao Isaija govoreći:
MAT 15:8 Ovi ljudi približavaju se k meni ustima svojim, i usnama poštuju me; a srce njihovo daleko stoji od mene.
MAT 15:9 No zaludu me poštuju učeći naukama i zapovestima ljudskim.
MAT 15:10 I dozvavši ljude, reče im: Slušajte i razumite.
MAT 15:11 Ne pogani čoveka šta ulazi u usta; nego šta izlazi iz usta ono pogani čoveka.
MAT 15:12 Tada pristupiše učenici Njegovi i rekoše Mu: Znaš li da fariseji čuvši tu reč sablazniše se?
MAT 15:13 A On odgovarajući reče: Svako drvo koje nije usadio Otac moj nebeski, iskoreniće se.
MAT 15:14 Ostavite ih: oni su slepe vođe slepcima; a slepac slepca ako vodi, oba će u jamu pasti.
MAT 15:15 A Petar odgovarajući reče Mu: Kaži nam priču ovu.
MAT 15:16 A Isus reče: Eda li ste i vi još nerazumni?
MAT 15:17 Zar još ne znate da sve što ulazi u usta u trbuh ide, i izbacuje se napolje?
MAT 15:18 A šta izlazi iz usta iz srca izlazi, i ono pogani čoveka.
MAT 15:19 Jer od srca izlaze zle misli, ubistva, preljube, kurvarstva, krađe, lažna svedočanstva, hule na Boga.
MAT 15:20 I ovo je što pogani čoveka, a neumivenim rukama jesti ne pogani čoveka.
MAT 15:21 I izišavši odande Isus otide u krajeve tirske i sidonske.
MAT 15:22 I gle, žena Hananejka izađe iz onih krajeva, i povika k Njemu govoreći: Pomiluj me Gospode sine Davidov! Moju kćer vrlo muči đavo.
MAT 15:23 A On joj ne odgovori ni reči. I pristupivši učenici Njegovi moljahu Ga govoreći: Otpusti je, kako viče za nama.
MAT 15:24 A On odgovarajući reče: Ja sam poslan samo k izgubljenim ovcama doma Izrailjevog.
MAT 15:25 A ona pristupivši pokloni Mu se govoreći: Gospode pomozi mi!
MAT 15:26 A On odgovarajući reče: Nije dobro uzeti od dece hleb i baciti psima.
MAT 15:27 A ona reče: Da, Gospode, ali i psi jedu od mrva što padaju s trpeze njihovih gospodara.
MAT 15:28 Tada odgovori Isus, i reče joj: O ženo! Velika je vera tvoja; neka ti bude kako hoćeš. I ozdravi kći njena od onog časa.
MAT 15:29 I otišavši Isus odande, dođe k moru galilejskom, i popevši se na goru, sede onde.
MAT 15:30 I pristupiše k Njemu ljudi mnogi koji imahu sa sobom hromih, slepih, nemih, uzetih i drugih mnogih, i položiše ih k nogama Isusovim, i isceli ih,
MAT 15:31 tako da se narod divljaše, videći neme gde govore, uzete zdrave, hrome gde idu, i slepe gde gledaju; i hvališe Boga Izrailjevog.
MAT 15:32 A Isus dozvavši učenike svoje reče: Žao mi je ovog naroda, jer već tri dana stoje kod mene i nemaju šta jesti; a nisam ih rad otpustiti gladne da ne oslabe na putu.
MAT 15:33 I rekoše Mu učenici Njegovi: Otkuda nam u pustinji toliki hleb da se nasiti toliki narod?
MAT 15:34 I reče im Isus: Koliko hlebova imate? A oni rekoše: Sedam, i malo ribice.
MAT 15:35 I zapovedi narodu da posedaju po zemlji.
MAT 15:36 I uzevši onih sedam hlebova i ribe, i davši hvalu, prelomi, i dade učenicima svojim, a učenici narodu.
MAT 15:37 I jedoše svi, i nasitiše se; i nakupiše komada što preteče sedam kotarica punih.
MAT 15:38 A onih što su jeli beše četiri hiljade ljudi, osim žena i dece.
MAT 15:39 I otpustivši narod uđe u lađu, i dođe u okoline magdalske.
MAT 16:1 I pristupiše k Njemu fariseji i sadukeji, i kušajući Ga iskahu da im pokaže znak s neba.
MAT 16:2 A On odgovarajući reče im: Uveče govorite: Biće vedro; jer je nebo crveno.
MAT 16:3 I ujutru: Danas će biti vetar, jer je nebo crveno i mutno. Licemeri! Lice nebesko umete poznavati, a znake vremena ne možete poznati?
MAT 16:4 Rod zli i kurvarski traži znak, i znak neće mu se dati osim znaka Jone proroka. I ostavivši ih otide.
MAT 16:5 I polazeći učenici Njegovi na one strane zaboraviše uzeti hleba.
MAT 16:6 A Isus reče im: Čuvajte se kvasca farisejskog i sadukejskog.
MAT 16:7 A oni mišljahu u sebi govoreći: To je što nismo hleba uzeli.
MAT 16:8 A Isus razumevši reče im: Šta mislite u sebi, maloverni, što hleba niste uzeli?
MAT 16:9 Zar još ne razumete niti pamtite pet hlebova na pet hiljada, i koliko kotarica nakupiste?
MAT 16:10 Ni sedam hlebova na četiri hiljade, i koliko kotarica nakupiste?
MAT 16:11 Kako ne razumete da vam ne rekoh za hlebove da se čuvate kvasca farisejskog i sadukejskog?
MAT 16:12 Tada razumeše da ne reče kvasca hlebnog da se čuvaju, nego nauke farisejske i sadukejske.
MAT 16:13 A kad dođe Isus u okoline Ćesarije Filipove, pitaše učenike svoje govoreći: Ko govore ljudi da je Sin čovečiji?
MAT 16:14 A oni rekoše: Jedni govore da si Jovan krstitelj, drugi da si Ilija, a drugi Jeremija, ili koji od proroka.
MAT 16:15 Reče im Isus: A vi šta mislite ko sam ja?
MAT 16:16 A Simon Petar odgovori i reče: Ti si Hristos, Sin Boga Živoga.
MAT 16:17 I odgovarajući Isus reče mu: Blago tebi, Simone sine Jonin! Jer telo i krv nisu to tebi javili, nego Otac moj koji je na nebesima.
MAT 16:18 A i ja tebi kažem: ti si Petar, i na ovom kamenu sazidaću crkvu svoju, i vrata paklena neće je nadvladati.
MAT 16:19 I daću ti ključeve od carstva nebeskog: i šta svežeš na zemlji biće svezano na nebesima, i šta razrešiš na zemlji biće razrešeno na nebesima.
MAT 16:20 Tada zapreti Isus učenicima svojim da nikom ne kazuju da je On Hristos.
MAT 16:21 Otada poče Isus kazivati učenicima svojim da Njemu valja ići u Jerusalim, i mnogo postradati od starešina i od glavara svešteničkih i književnika, i da će Ga ubiti, i treći dan da će ustati.
MAT 16:22 I uzevši Ga Petar poče Ga odvraćati govoreći: Bože sačuvaj! Neće to biti od tebe.
MAT 16:23 A On obrnuvši se reče Petru: Idi od mene sotono; ti si mi sablazan; jer ne misliš šta je Božje nego ljudsko.
MAT 16:24 Tada Isus reče učenicima svojim: Ako ko hoće za mnom ići, neka se odrekne sebe, i uzme krst svoj i ide za mnom.
MAT 16:25 Jer ko hoće svoju dušu da sačuva, izgubiće je; a ako ko izgubi dušu svoju mene radi, naći će je.
MAT 16:26 Jer kakva je korist čoveku ako sav svet dobije a duši svojoj naudi? Ili kakav će otkup dati čovek za svoju dušu?
MAT 16:27 Jer će doći Sin čovečiji u slavi Oca svog s anđelima svojim, i tada će se vratiti svakome po delima njegovim.
MAT 16:28 Zaista vam kažem: imaju neki među ovima što stoje ovde koji neće okusiti smrt dok ne vide Sina čovečijeg gde ide u carstvu svom.
MAT 17:1 I posle šest dana uze Isus Petra i Jakova i Jovana brata njegovog, i izvede ih na goru visoku same.
MAT 17:2 I preobrazi se pred njima, i zasja se lice Njegovo kao sunce a haljine Njegove postadoše bele kao svetlost.
MAT 17:3 I gle, ukazaše im se Mojsije i Ilija, koji s Njim govorahu.
MAT 17:4 A Petar odgovarajući reče Isusu: Gospode! Dobro nam je ovde biti; ako hoćeš da načinimo ovde tri senice: Tebi jednu, a Mojsiju jednu, a jednu Iliji.
MAT 17:5 Dok on još govoraše, gle, oblak sjajan zakloni ih; i gle, glas iz oblaka govoreći: Ovo je Sin moj ljubazni, koji je po mojoj volji; Njega poslušajte.
MAT 17:6 I čuvši učenici padoše ničice, i uplašiše se vrlo.
MAT 17:7 I pristupivši Isus dohvati ih se, i reče: Ustanite, i ne bojte se.
MAT 17:8 A oni podignuvši oči svoje nikoga ne videše do Isusa samog.
MAT 17:9 I silazeći s gore zapovedi im Isus govoreći: Nikom ne kazujte šta ste videli dok Sin čovečiji iz mrtvih ne ustane.
MAT 17:10 I zapitaše Ga učenici Njegovi govoreći: Zašto dakle književnici kažu da Ilija najpre treba da dođe?
MAT 17:11 A Isus odgovarajući reče im: Ilija će doći najpre i urediti sve.
MAT 17:12 Ali vam kažem da je Ilija već došao, i ne poznaše ga; nego učiniše s njime šta hteše: tako i Sin čovečiji treba da postrada od njih.
MAT 17:13 Tada razumeše učenici da im govori za Jovana krstitelja.
MAT 17:14 I kad dođoše k narodu, pristupi k Njemu čovek klanjajući Mu se,
MAT 17:15 i govoreći: Gospode! Pomiluj sina mog; jer o meni besni i muči se vrlo; jer mnogo puta pada u vatru, i mnogo puta u vodu.
MAT 17:16 I dovedoh ga učenicima Tvojim, i ne mogoše ga isceliti.
MAT 17:17 A Isus odgovarajući reče: O rode neverni i pokvareni! Dokle ću biti s vama? Dokle ću vas trpeti? Dovedite mi ga amo.
MAT 17:18 I zapreti mu Isus; i đavo iziđe iz njega, i ozdravi momče od onog časa.
MAT 17:19 Tada pristupiše učenici k Isusu i nasamo rekoše Mu: Zašto ga mi ne mogasmo izgnati?
MAT 17:20 A Isus reče im: Za neverstvo vaše. Jer vam kažem zaista: ako imate vere koliko zrno gorušičino, reći ćete gori ovoj: Pređi odavde tamo, i preći će, i ništa neće vam biti nemoguće.
MAT 17:21 A ovaj se rod izgoni samo molitvom i postom.
MAT 17:22 A kad su hodili po Galileji, reče im Isus: Predaće se Sin čovečiji u ruke ljudske;
MAT 17:23 i ubiće Ga, i treći dan ustaće. I neveseli behu vrlo.
MAT 17:24 A kad dođoše u Kapernaum, pristupiše k Petru oni što kupe didrahme, i rekoše: Zar vaš učitelj neće dati didrahme?
MAT 17:25 Petar reče: Hoće. I kad uđe u kuću, preteče ga Isus govoreći: Šta misliš Simone? Carevi zemaljski od koga uzimaju poreze i harače, ili od svojih sinova ili od tuđih?
MAT 17:26 Reče Njemu Petar: Od tuđih. Reče mu Isus: Dakle ne plaćaju sinovi.
MAT 17:27 Ali da ih ne sablaznimo, idi na more, i baci udicu, i koju prvo uhvatiš ribu, uzmi je; i kad joj otvoriš usta naći ćeš statir; uzmi ga te im podaj za me i za se.
MAT 18:1 U taj čas pristupiše k Isusu učenici govoreći: Ko je dakle najveći u carstvu nebeskom?
MAT 18:2 I dozva Isus dete, i postavi ga među njih,
MAT 18:3 i reče im: Zaista vam kažem, ako se ne povratite i ne budete kao deca, nećete ući u carstvo nebesko.
MAT 18:4 Koji se dakle ponizi kao dete ovo, onaj je najveći u carstvu nebeskom.
MAT 18:5 I koji primi takvo dete u ime moje, mene prima.
MAT 18:6 A koji sablazni jednog od ovih malih koji veruju mene, bolje bi mu bilo da se obesi kamen vodenični o vratu njegovom, i da potone u dubinu morsku.
MAT 18:7 Teško svetu od sablazni! Jer je potrebno da dođu sablazni; ali teško onom čoveku kroz koga dolazi sablazan.
MAT 18:8 Ako li te ruka tvoja ili noga tvoja sablažnjava, odseci je i baci od sebe: bolje ti je ući u život hrom ili kljast, nego li s dve ruke i dve noge da te bace u oganj večni.
MAT 18:9 I ako te oko tvoje sablažnjava, izvadi ga i baci od sebe: bolje ti je s jednim okom u život ući, nego s dva oka da te bace u pakao ognjeni.
MAT 18:10 Gledajte da ne prezrete jednog od malih ovih; jer vam kažem da anđeli njihovi na nebesima jednako gledaju lice Oca mog nebeskog.
MAT 18:11 Jer Sin čovečiji dođe da iznađe i spase izgubljeno.
MAT 18:12 Šta vam se čini? Kad ima jedan čovek sto ovaca pa zađe jedna od njih, ne ostavi li on devedeset i devet u planini, i ide da traži onu što je zašla?
MAT 18:13 I ako se dogodi da je nađe, zaista vam kažem da se njoj više raduje nego onima devedeset i devet što nisu zašle.
MAT 18:14 Tako nije volja Oca vašeg nebeskog da pogine jedan od ovih malih.
MAT 18:15 Ako li ti sagreši brat tvoj, idi i pokaraj ga među sobom i njim samim; ako te posluša, dobio si brata svog.
MAT 18:16 Ako li te ne posluša, uzmi sa sobom još jednog ili dvojicu da sve reči ostanu na ustima dva ili tri svedoka.
MAT 18:17 Ako li njih ne posluša, kaži crkvi; a ako li ne posluša ni crkvu, da ti bude kao neznabožac i carinik.
MAT 18:18 Jer vam kažem zaista: šta god svežete na zemlji biće svezano na nebu, i šta god razrešite na zemlji biće razrešeno na nebu.
MAT 18:19 Još vam kažem zaista: ako se dva od vas slože na zemlji u čemu mu drago, zašto se uzmole, daće im Otac moj koji je na nebesima.
MAT 18:20 Jer gde su dva ili tri sabrani u ime moje onde sam ja među njima.
MAT 18:21 Tada pristupi k Njemu Petar i reče: Gospode! Koliko puta ako mi sagreši brat moj da mu oprostim? Do sedam puta?
MAT 18:22 Reče njemu Isus: Ne velim ti do sedam puta, nego do sedam puta sedamdeset.
MAT 18:23 Zato je carstvo nebesko kao čovek car koji namisli da se proračuna sa svojim slugama.
MAT 18:24 I kad se poče računati, dovedoše mu jednog dužnika od deset hiljada talanata.
MAT 18:25 I budući da nemaše čim platiti, zapovedi gospodar njegov da ga prodadu, i ženu njegovu i decu, i sve što ima; i da mu se plati.
MAT 18:26 No sluga taj pade i klanjaše mu se govoreći: Gospodaru! Pričekaj me, i sve ću ti platiti.
MAT 18:27 A gospodaru se sažali za tim slugom, pusti ga i dug oprosti mu.
MAT 18:28 A kad iziđe sluga taj, nađe jednog od svojih drugara koji mu je dužan sto groša, i uhvativši ga davljaše ga govoreći: Daj mi šta si dužan.
MAT 18:29 Pade drugar njegov pred noge njegove i moljaše ga govoreći: Pričekaj me, i sve ću ti platiti.
MAT 18:30 A on ne hte, nego ga odvede i baci u tamnicu dok ne plati duga.
MAT 18:31 Videvši pak drugari njegovi taj događaj žao im bi vrlo, i otišavši kazaše gospodaru svom sav događaj.
MAT 18:32 Tada ga dozva gospodar njegov, i reče mu: Zli slugo! Sav dug ovaj oprostih tebi, jer si me molio.
MAT 18:33 Nije li trebalo da se i ti smiluješ na svog drugara, kao i ja na te što se smilovah?
MAT 18:34 I razgnevi se gospodar njegov, i predade ga mučiteljima dok ne plati sav dug svoj.
MAT 18:35 Tako će i Otac moj nebeski učiniti vama, ako ne oprostite svaki bratu svom od srca svojih.
MAT 19:1 I kad svrši Isus reči ove, otide iz Galileje, i dođe u okoline judejske preko Jordana.
MAT 19:2 I za Njim idoše ljudi mnogi i isceli ih onde.
MAT 19:3 I pristupiše k Njemu fariseji da Ga kušaju, i rekoše Mu: Može li čovek pustiti ženu svoju za svaku krivicu?
MAT 19:4 A On odgovarajući reče im: Niste li čitali da je Onaj koji je u početku stvorio čoveka muža i ženu stvorio ih?
MAT 19:5 I reče: Zato ostaviće čovek oca svog i mater, i prilepiće se k ženi svojoj, i biće dvoje jedno telo.
MAT 19:6 Tako nisu više dvoje, nego jedno telo; a šta je Bog sastavio čovek da ne rastavlja.
MAT 19:7 Rekoše Mu: Zašto dakle Mojsije zapoveda da se da knjiga raspusna, i da se pusti?
MAT 19:8 Reče im: Mojsije je vama dopustio po tvrđi vašeg srca puštati svoje žene; a iz početka nije bilo tako.
MAT 19:9 Nego ja vama kažem: Ako ko pusti svoju ženu, osim za kurvarstvo, i oženi se drugom, čini preljubu; i koji uzme puštenicu čini preljubu.
MAT 19:10 Rekoše Mu učenici Njegovi: Ako je tako čoveku sa ženom, nije se dobro ženiti.
MAT 19:11 A On reče im: Ne mogu svi primiti te reči do oni kojima je dano.
MAT 19:12 Jer ima uškopljenika koji su se tako rodili iz utrobe materine; a ima uškopljenika koje su ljudi uškopili; a ima uškopljenika koji su sami sebe uškopili carstva radi nebeskog. Ko može primiti neka primi.
MAT 19:13 Tada privedoše k Njemu decu da metne ruke na njih, i da se pomoli Bogu; a učenici zabranjivahu im.
MAT 19:14 A Isus reče: Ostavite decu i ne zabranjujte im dolaziti k meni; jer je takvih carstvo nebesko.
MAT 19:15 I metnuvši na njih ruke otide odande.
MAT 19:16 I gle, neko pristupivši reče Mu: Učitelju blagi! Kakvo ću dobro da učinim da imam život večni?
MAT 19:17 A On reče mu: Što me zoveš blagim? Niko nije blag osim jednog Boga. A ako želiš ući u život, drži zapovesti.
MAT 19:18 Reče Mu: Koje? A Isus reče: Da ne ubiješ; ne činiš preljube; ne ukradeš; ne svedočiš lažno;
MAT 19:19 poštuj oca i mater; i ljubi bližnjeg svog kao samog sebe.
MAT 19:20 Reče Mu mladić: Sve sam ovo sačuvao od mladosti svoje; šta mi još treba?
MAT 19:21 Reče mu Isus: Ako hoćeš savršen da budeš, idi i prodaj sve što imaš i podaj siromasima; i imaćeš blago na nebu; pa hajde za mnom.
MAT 19:22 A kad ču mladić reč, otide žalostan; jer beše vrlo bogat.
MAT 19:23 A Isus reče učenicima svojim: Zaista vam kažem da je teško bogatome ući u carstvo nebesko.
MAT 19:24 I još vam kažem: Lakše je kamili proći kroz iglene uši nego li bogatome ući u carstvo Božije.
MAT 19:25 A kad to čuše učenici, divljahu se vrlo govoreći: Ko se dakle može spasiti?
MAT 19:26 A Isus pogledavši na njih reče im: Ljudima je ovo nemoguće, a Bogu je sve moguće.
MAT 19:27 Tada odgovori Petar i reče Mu: Eto mi smo ostavili sve i za Tobom idemo; šta će dakle biti nama?
MAT 19:28 A Isus reče im: Zaista vam kažem da ćete vi koji idete za mnom, u drugom rođenju, kad sede Sin čovečiji na prestolu slave svoje, sešćete i vi na dvanaest prestola i suditi nad dvanaest kolena Izrailjevih.
MAT 19:29 I svaki, koji ostavi kuće, ili braću, ili sestre, ili oca, ili mater, ili ženu, ili decu, ili zemlju, imena mog radi, primiće sto puta onoliko, i dobiće život večni.
MAT 19:30 Ali će mnogi prvi biti poslednji i poslednji prvi.
MAT 20:1 Jer je carstvo nebesko kao čovek domaćin koji ujutru rano iziđe da naima poslenike u vinograd svoj.
MAT 20:2 I pogodivši se s poslenicima po groš na dan posla ih u vinograd svoj.
MAT 20:3 I izišavši u treći sat, vide druge gde stoje na trgu besposleni,
MAT 20:4 i njima reče: Idite i vi u moj vinograd, i šta bude pravo daću vam.
MAT 20:5 I oni otidoše. I opet izišavši u šesti i deveti sat, učini tako.
MAT 20:6 I u jedanaesti sat izišavši nađe druge gde stoje besposleni, i reče im: Što stojite ovde sav dan besposleni?
MAT 20:7 Rekoše mu: Niko nas ne najmi. Reče im: Idite i vi u moj vinograd, i šta bude pravo primićete.
MAT 20:8 A kad bi u veče, reče gospodar od vinograda k pristavu svom: Dozovi poslenike i podaj im platu počevši od poslednjih do prvih.
MAT 20:9 I došavši koji su u jedanaesti sat najmljeni primiše po groš.
MAT 20:10 A kad dođoše prvi, mišljahu da će više primiti: I primiše i oni po groš.
MAT 20:11 I primivši vikahu na gospodara.
MAT 20:12 Govoreći: Ovi poslednji jedan sat radiše, i izjednači ih s nama koji smo se čitav dan mučili i goreli.
MAT 20:13 A on odgovarajući reče jednom od njih: Prijatelju! Ja tebi ne činim krivo; nisi li pogodio sa mnom po groš?
MAT 20:14 Uzmi svoje pa idi; a ja hoću i ovom poslednjem da dam kao i tebi.
MAT 20:15 Ili zar ja nisam vlastan u svom činiti šta hoću? Zar je oko tvoje zlo što sam ja dobar?
MAT 20:16 Tako će biti poslednji prvi i prvi poslednji; jer je mnogo zvanih, a malo izbranih.
MAT 20:17 I pošavši Isus u Jerusalim uze nasamo dvanaest učenika na putu, i reče im:
MAT 20:18 Evo idem u Jerusalim, i Sin čovečiji biće predan glavarima svešteničkim i književnicima; i osudiće Ga na smrt;
MAT 20:19 i predaće Ga neznabošcima da Mu se rugaju i da Ga biju i razapnu; i treći dan ustaće.
MAT 20:20 Tada pristupi k Njemu mati sinova Zevedejevih sa svojim sinovima klanjajući Mu se i moleći Ga za nešto.
MAT 20:21 A On joj reče: Šta hoćeš? Reče Mu: Zapovedi da sedu ova moja dva sina, jedan s desne strane Tebi, a jedan s leve strane Tebi, u carstvu Tvom.
MAT 20:22 A Isus odgovarajući reče: Ne znate šta tražite; možete li piti čašu koju ću ja piti i krstiti se krštenjem kojim se ja krstim? Rekoše Mu: Možemo.
MAT 20:23 I reče im: Čašu dakle moju ispićete, i krstićete se krštenjem kojim se ja krstim; ali da sedete s desne strane meni i s leve, ne mogu ja dati, nego kome je ugotovio Otac moj.
MAT 20:24 I kad čuše ostalih deset učenika, rasrdiše se na ta dva brata.
MAT 20:25 A Isus dozvavši ih reče: Znate da knezovi narodni zapovedaju narodu, i poglavari upravljaju njim.
MAT 20:26 Ali među vama da ne bude tako; nego koji hoće da bude veći među vama, da vam služi.
MAT 20:27 I koji hoće među vama da bude prvi, da vam bude sluga.
MAT 20:28 Kao što ni Sin čovečiji nije došao da Mu služe, nego da služi i da dušu svoju u otkup da za mnoge.
MAT 20:29 I kad je izlazio iz Jerihona za Njim iđaše narod mnogi.
MAT 20:30 I gle, dva slepca seđahu kraj puta, i čuvši da Isus prolazi povikaše govoreći: Pomiluj nas Gospode, sine Davidov!
MAT 20:31 A narod prećaše im da ućute; a oni još većma povikaše govoreći: Pomiluj nas Gospode, sine Davidov!
MAT 20:32 I ustavivši se Isus dozva ih, i reče: Šta hoćete da vam učinim?
MAT 20:33 Rekoše Mu: Gospode, da se otvore oči naše.
MAT 20:34 I smilova se Isus, i dohvati se očiju njihovih, i odmah progledaše oči njihove, i otidoše za Njim.
MAT 21:1 I kad se približiše k Jerusalimu i dođoše u Vitfagu k maslinskoj gori, onda Isus posla dva učenika
MAT 21:2 govoreći im: Idite u selo što je prema vama, i odmah ćete naći magaricu privezanu i magare s njom: odrešite je i dovedite mi.
MAT 21:3 I ako vam ko reče šta, kažite da oni trebaju Gospodu: i odmah će ih poslati.
MAT 21:4 A ovo je sve bilo da se zbude šta je kazao prorok govoreći:
MAT 21:5 Kažite kćeri Sionovoj: Evo car tvoj ide tebi krotak, i jaše na magarcu, i magaretu sinu magaričinom.
MAT 21:6 I učenici otidoše, i učinivši kako im zapovedi Isus.
MAT 21:7 Dovedoše magaricu i magare, i metnuše na njih haljine svoje, i posadiše Ga na njih.
MAT 21:8 A ljudi mnogi prostreše haljine svoje po putu; a drugi rezahu granje od drveta i prostirahu po putu.
MAT 21:9 A narod koji iđaše pred Njim i za Njim, vikaše govoreći: Osana Sinu Davidovom! Blagosloven koji ide u ime Gospodnje! Osana na visini!
MAT 21:10 I kad On uđe u Jerusalim, uzbuni se sav grad govoreći: Ko je to?
MAT 21:11 A narod govoraše: Ovo je Isus prorok iz Nazareta galilejskog.
MAT 21:12 I uđe Isus u crkvu Božju, i izgna sve koji prodavahu i kupovahu po crkvi, i ispremeta trpeze onih što menjahu novce, i klupe onih što prodavahu golubove.
MAT 21:13 I reče im: U Pismu stoji: Dom moj dom molitve neka se zove; a vi načiniste od njega pećinu hajdučku.
MAT 21:14 I pristupiše k Njemu hromi i slepi u crkvi, i isceli ih.
MAT 21:15 A kad videše glavari sveštenički i književnici čudesa što učini, i decu gde viču u crkvi i govore: Osana sinu Davidovom, rasrdiše se.
MAT 21:16 I rekoše Mu: Čuješ li šta ovi govore? A Isus reče im: Da! Zar niste nikad čitali: Iz usta male dece i koja sisaju načinio si sebi hvalu?
MAT 21:17 I ostavivši ih izađe napolje iz grada u Vitaniju, i zanoći onde.
MAT 21:18 A ujutru, vraćajući se u grad, ogladne.
MAT 21:19 I ugledavši smokvu jednu kraj puta dođe k njoj, i ne nađe ništa na njoj do lišće samo, i reče joj: Da nikad na tebi ne bude roda do veka. I odmah usahnu smokva.
MAT 21:20 I videvši to učenici diviše se govoreći: Kako odmah usahnu smokva!
MAT 21:21 A Isus odgovarajući reče im: Zaista vam kažem: ako imate veru i ne posumnjate, ne samo smokveno učinićete, nego i gori ovoj ako kažete: Digni se i baci se u more, biće.
MAT 21:22 I sve što uzištete u molitvi verujući, dobićete.
MAT 21:23 I kad dođe u crkvu i stade učiti, pristupiše k Njemu glavari sveštenički i starešine narodne govoreći: Kakvom vlasti to činiš? I ko ti dade vlast tu?
MAT 21:24 A Isus odgovarajući reče im: Ja ću vas upitati jednu reč, koju ako mi kažete, i ja ću vama kazati kakvom vlasti ovo činim.
MAT 21:25 Krštenje Jovanovo otkuda bi? Ili s neba, ili od ljudi? A oni pomišljavahu u sebi govoreći: Ako kažemo: S neba, reći će nam: Zašto mu dakle ne verovaste?
MAT 21:26 Ako li kažemo: Od ljudi, bojimo se naroda; jer svi Jovana držahu za proroka.
MAT 21:27 I odgovarajući Isusu rekoše: Ne znamo. Reče i On njima: Ni ja vama neću kazati kakvom vlasti ovo činim.
MAT 21:28 Šta vam se čini? Čovek neki imaše dva sina; i došavši k prvom reče: Sine! Idi danas radi u vinogradu mom.
MAT 21:29 A on odgovarajući reče: Neću; a posle se raskaja i otide.
MAT 21:30 I pristupivši k drugom reče tako. A on odgovarajući reče: Hoću, gospodaru; i ne otide.
MAT 21:31 Koji je od ove dvojice ispunio volju očevu? Rekoše Mu: Prvi. Reče im Isus: Zaista vam kažem da će carinici i kurve pre vas ući u carstvo Božje.
MAT 21:32 Jer dođe k vama Jovan putem pravednim, i ne verovaste mu; a carinici i kurve verovaše mu; i vi pošto videste to, ne raskajaste se da mu verujete.
MAT 21:33 Drugu priču čujte: Beše čovek domaćin koji posadi vinograd, i ogradi ga plotom, i iskopa u njemu pivnicu, i načini kulu, i dade ga vinogradarima i otide.
MAT 21:34 A kad se približi vreme rodovima, posla sluge svoje k vinogradarima da prime rodove njegove.
MAT 21:35 I vinogradari pohvatavši sluge njegove jednog izbiše, a jednog ubiše, a jednog zasuše kamenjem.
MAT 21:36 Opet posla druge sluge, više nego pre, i učiniše im tako isto.
MAT 21:37 A po tom posla k njima sina svog govoreći: Postideće se sina mog.
MAT 21:38 A vinogradari videvši sina rekoše među sobom: Ovo je naslednik; hodite da ga ubijemo, i da nama ostane dostojanje njegovo.
MAT 21:39 I uhvatiše ga, pa izvedoše ga napolje iz vinograda, i ubiše.
MAT 21:40 Kad dođe dakle gospodar od vinograda šta će učiniti vinogradarima onim?
MAT 21:41 Rekoše Mu: Zločince će zlom smrti pomoriti; a vinograd daće drugim vinogradarima, koji će mu davati rodove u svoje vreme.
MAT 21:42 A reče im Isus: Zar niste nikada čitali u Pismu: Kamen koji odbaciše zidari, on je postao glava od ugla; to bi od Gospoda i divno je u vašim očima.
MAT 21:43 Zato vam kažem da će se od vas uzeti carstvo Božje, i daće se narodu koji njegove rodove donosi.
MAT 21:44 I ko padne na ovaj kamen razbiće se; a na koga on padne satrće ga.
MAT 21:45 I čuvši glavari sveštenički i fariseji priče Njegove razumeše da za njih govori.
MAT 21:46 I gledahu da Ga uhvate, ali se pobojaše naroda, jer Ga držahu za proroka.
MAT 22:1 I odgovarajući Isus opet reče im u pričama govoreći:
MAT 22:2 Carstvo je nebesko kao čovek car koji načini svadbu sinu svom.
MAT 22:3 I posla sluge svoje da zovu zvanice na svadbu; i ne hteše doći.
MAT 22:4 Opet posla druge sluge govoreći: Kažite zvanicama: Evo sam obed svoj ugotovio, i junci moji i hranjenici poklani su, i sve je gotovo; dođite na svadbu.
MAT 22:5 A oni ne marivši otidoše ovaj u polje svoje, a ovaj k trgovini svojoj.
MAT 22:6 A ostali uhvatiše sluge njegove, izružiše ih, i pobiše ih.
MAT 22:7 A kad to ču car onaj, razgnevi se i poslavši vojsku svoju pogubi krvnike one, i grad njihov zapali.
MAT 22:8 Tada reče slugama svojim: Svadba je dakle gotova, a zvanice ne biše dostojne.
MAT 22:9 Idite dakle na raskršće i koga god nađete, dozovite na svadbu.
MAT 22:10 I izišavši sluge one na raskršća sabraše sve koje nađoše, zle i dobre; i stolovi napuniše se gostiju.
MAT 22:11 Izašavši pak car da vidi goste ugleda onde čoveka neobučenog u svadbeno ruho.
MAT 22:12 I reče mu: Prijatelju! Kako si došao amo bez svadbenog ruha? A on oćute.
MAT 22:13 Tada reče car slugama: Svežite mu ruke i noge, pa ga uzmite te bacite u tamu najkrajnju; onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 22:14 Jer su mnogi zvani, ali je malo izbranih.
MAT 22:15 Tada otidoše fariseji i načiniše veće kako bi Ga uhvatili u reči.
MAT 22:16 I poslaše k Njemu učenike svoje s Irodovcima, te rekoše: Učitelju! Znamo da si istinit, i putu Božjem zaista učiš, i ne mariš ni za koga, jer ne gledaš ko je ko.
MAT 22:17 Kaži nam dakle šta misliš ti? Treba li dati harač ćesaru ili ne?
MAT 22:18 Razumevši Isus lukavstvo njihovo reče: Što me kušate, licemeri?
MAT 22:19 Pokažite mi novac harački. A oni donesoše Mu novac.
MAT 22:20 I reče im: Čiji je obraz ovaj i natpis?
MAT 22:21 I rekoše Mu: Ćesarev. Tada reče im: Podajte dakle ćesarevo ćesaru, i Božje Bogu.
MAT 22:22 I čuvši diviše se, i ostavivši Ga otidoše.
MAT 22:23 Taj dan pristupiše k Njemu sadukeji koji govore da nema vaskrsenja, i upitaše Ga
MAT 22:24 govoreći: Učitelju! Mojsije reče: Ako ko umre bez dece, da uzme brat njegov ženu njegovu i da podigne seme bratu svom.
MAT 22:25 U nas beše sedam braće; i prvi oženivši se umre, i ne imavši poroda ostavi ženu svoju bratu svom.
MAT 22:26 A tako i drugi, i treći, sve do sedmog.
MAT 22:27 A posle svih umre i žena.
MAT 22:28 O vaskrsenju dakle koga će od sedmorice biti žena? Jer je za svima bila.
MAT 22:29 A Isus odgovarajući reče im: Varate se, ne znajući Pisma ni sile Božje.
MAT 22:30 Jer o vaskrsenju niti će se ženiti ni udavati; nego su kao anđeli Božji na nebu.
MAT 22:31 A za vaskrsenje mrtvih niste li čitali šta vam je rekao Bog govoreći:
MAT 22:32 Ja sam Bog Avraamov, i Bog Isakov, i Bog Jakovljev! Nije Bog Bog mrtvih, nego živih.
MAT 22:33 I čuvši narod divljaše se nauci Njegovoj.
MAT 22:34 A fariseji čuvši da posrami sadukeje sabraše se zajedno.
MAT 22:35 I upita jedan od njih zakonik kušajući Ga i govoreći:
MAT 22:36 Učitelju! Koja je zapovest najveća u zakonu?
MAT 22:37 A Isus reče mu: Ljubi Gospoda Boga svog svim srcem svojim, i svom dušom svojom, i svom misli svojom.
MAT 22:38 Ovo je prva i najveća zapovest.
MAT 22:39 A druga je kao i ova: Ljubi bližnjeg svog kao samog sebe.
MAT 22:40 O ovima dvema zapovestima visi sav zakon i proroci.
MAT 22:41 A kad se sabraše fariseji, upita ih Isus
MAT 22:42 govoreći: Šta mislite za Hrista, čiji je sin? Rekoše Mu: Davidov.
MAT 22:43 Reče im: Kako dakle David Njega duhom naziva Gospodom govoreći:
MAT 22:44 Reče Gospod Gospodu mom: Sedi meni s desne strane, dok položim neprijatelje Tvoje podnožje nogama Tvojim?
MAT 22:45 Kad dakle David naziva Njega Gospodom, kako mu je sin?
MAT 22:46 I niko Mu ne mogaše odgovoriti reči; niti smede ko od tog dana da Ga zapita više.
MAT 23:1 Tada Isus reče k narodu i učenicima svojim
MAT 23:2 govoreći: Na Mojsijevu stolicu sedoše književnici i fariseji.
MAT 23:3 Sve dakle što vam kažu da držite, držite i tvorite; ali šta oni čine ne činite; jer govore a ne čine.
MAT 23:4 Nego vežu bremena teška i nezgodna za nošenje, i tovare na pleća ljudska; a prstom svojim neće da ih prihvate.
MAT 23:5 A sva dela svoja čine da ih vide ljudi: raširuju svoje amajlije, i grade velike skute na haljinama svojim.
MAT 23:6 I traže začelje na gozbama i prva mesta po zbornicama,
MAT 23:7 i da im se klanja po ulicama, i da ih ljudi zovu: Ravi! Ravi!
MAT 23:8 A vi se ne zovite Ravi; jer je u vas jedan Ravi Hristos, a vi ste svi braća.
MAT 23:9 I ocem ne zovite nikoga na zemlji; jer je u vas jedan Otac koji je na nebesima.
MAT 23:10 Niti se zovite Učitelji; jer je u vas jedan učitelj Hristos.
MAT 23:11 A najveći između vas da vam bude sluga.
MAT 23:12 Jer koji se podiže, poniziće se, a koji se ponižuje, podignuće se.
MAT 23:13 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što zatvarate carstvo nebesko od ljudi; jer vi ne ulazite niti date da ulaze koji bi hteli.
MAT 23:14 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što jedete kuće udovičke, i lažno se Bogu molite dugo; zato ćete većma biti osuđeni.
MAT 23:15 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što prohodite more i zemlju da bi prisvojili jednog, i kad ga prisvojite, činite ga sinom paklenim, udvoje većim od sebe.
MAT 23:16 Teško vama vođe slepe koji govorite: Ako se ko kune crkvom ništa je; a ako se ko kune zlatom crkvenim kriv je.
MAT 23:17 Budale slepe! Šta je veće, ili zlato, ili crkva koja zlato osveti.
MAT 23:18 I ako se ko kune oltarom ništa je to, a koji se kune darom koji je na njemu kriv je.
MAT 23:19 Budale slepe! Šta je veće, ili dar, ili oltar koji dar osveti?
MAT 23:20 Koji se dakle kune oltarom, kune se njim i svim što je na njemu.
MAT 23:21 I koji se kune crkvom, kune se njom i Onim što živi u njoj.
MAT 23:22 I koji se kune nebom, kune se prestolom Božjim i Onim koji sedi na njemu.
MAT 23:23 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što dajete desetak od metvice i od kopra i od kima, a ostaviste šta je najpretežnije u zakonu: pravdu i milost i veru; a ovo je trebalo činiti i ono ne ostavljati.
MAT 23:24 Vođe slepe koji oceđujete komarca a kamilu proždirete.
MAT 23:25 Teško vama književnici i fariseji, licemeri što čistite spolja čašu i zdelu a iznutra su pune grabeža i nepravde.
MAT 23:26 Fariseju slepi! Očisti najpre iznutra čašu i zdelu da budu i spolja čiste.
MAT 23:27 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što ste kao okrečeni grobovi, koji se spolja vide lepi a unutra su puni kostiju mrtvačkih i svake nečistote.
MAT 23:28 Tako i vi spolja se pokazujete ljudima pravedni, a iznutra ste puni licemerja i bezakonja.
MAT 23:29 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što zidate grobove prorocima i krasite rake pravednika,
MAT 23:30 i govorite: Da smo mi bili u vreme svojih otaca, ne bismo s njima pristali u krv proroka.
MAT 23:31 Tim samo svedočite za sebe da ste sinovi onih koji su pobili proroke.
MAT 23:32 I vi dopunite meru otaca svojih.
MAT 23:33 Zmije, porodi aspidini! Kako ćete pobeći od presude u oganj pakleni?
MAT 23:34 Zato evo ja ću k vama poslati proroke i premudre i književnike; i vi ćete jedne pobiti i raspeti a jedne biti po zbornicama svojim i goniti od grada do grada,
MAT 23:35 da dođe na vas sva krv pravedna što je prolivena na zemlji od krvi Avelja pravednog do krvi Zarije sina Varahijinog, koga ubiste među crkvom i oltarom.
MAT 23:36 Zaista vam kažem da će ovo sve doći na rod ovaj.
MAT 23:37 Jerusalime, Jerusalime, koji ubijaš proroke i zasipaš kamenjem poslane k sebi! Koliko puta hteh da skupim čeda tvoja kao što kokoš skuplja piliće svoje pod krila i ne hteste!
MAT 23:38 Eto će vam se ostaviti vaša kuća pusta.
MAT 23:39 Jer vam kažem: Nećete mene videti odsele dok ne kažete: Blagoslovljen koji ide u ime Gospodnje.
MAT 24:1 I izišavši Isus iđaše od crkve, i pristupiše k Njemu učenici Njegovi da Mu pokaži građevinu crkvenu.
MAT 24:2 A Isus reče im: Ne vidite li sve ovo? Zaista vam kažem: neće ostati ovde ni kamen na kamenu koji se neće razmetnuti.
MAT 24:3 A kad seđaše na gori maslinskoj pristupiše k Njemu učenici nasamo govoreći: Kaži nam kad će to biti? I kakav je znak Tvog dolaska i kraja veka?
MAT 24:4 I odgovarajući Isus reče im: Čuvajte se da vas ko ne prevari.
MAT 24:5 Jer će mnogi doći u ime moje govoreći: Ja sam Hristos. I mnoge će prevariti.
MAT 24:6 Čućete ratove i glasove o ratovima. Gledajte da se ne uplašite; jer treba da to sve bude, ali nije još tada kraj.
MAT 24:7 Jer će ustati narod na narod i carstvo na carstvo; i biće gladi i pomori, i zemlja će se tresti po svetu.
MAT 24:8 A to je sve početak stradanja.
MAT 24:9 Tada će vas predati na muke, i pobiće vas, i svi će narodi omrznuti na vas imena mog radi.
MAT 24:10 I tada će se mnogi sablazniti, i drug druga izdaće, i omrznuće drug na druga.
MAT 24:11 I izići će mnogi lažni proroci i prevariće mnoge.
MAT 24:12 I što će se bezakonje umnožiti, ohladneće ljubav mnogih.
MAT 24:13 Ali koji pretrpi do kraja blago njemu.
MAT 24:14 I propovediće se ovo jevanđelje o carstvu po svemu svetu za svedočanstvo svim narodima. I tada će doći posledak.
MAT 24:15 Kad dakle ugledate mrzost opustošenja, o kojoj govori prorok Danilo, gde stoji na mestu svetom (koji čita da razume):
MAT 24:16 Tada koji budu u Judeji neka beže u gore;
MAT 24:17 i koji bude na krovu da ne silazi uzeti šta mu je u kući;
MAT 24:18 i koji bude u polju da se ne vrati natrag da uzme haljine svoje.
MAT 24:19 A teško trudnima i dojilicama u te dane.
MAT 24:20 Nego se molite Bogu da ne bude bežan vaša u zimu ni u subotu;
MAT 24:21 jer će biti nevolja velika kakva nije bila od postanja sveta dosad niti će biti;
MAT 24:22 i da se oni dani ne skrate, niko ne bi ostao; ali izbranih radi skratiće se dani oni.
MAT 24:23 Tada ako vam ko kaže: Evo ovde je Hristos ili onde, ne verujte.
MAT 24:24 Jer će izići lažni hristosi i lažni proroci, i pokazaće znake velike i čudesa da bi prevarili, ako bude moguće, i izabrane.
MAT 24:25 Eto vam kazah unapred.
MAT 24:26 Ako vam dakle kažu: Evo ga u pustinji, ne izlazite; evo ga u sobama, ne verujte.
MAT 24:27 Jer kao što munja izlazi od istoka i pokazuje se do zapada, takav će biti dolazak Sina čovečijeg.
MAT 24:28 Jer gde je strvina onamo će se i orlovi kupiti.
MAT 24:29 I odmah će po nevolji dana tih sunce pomrčati, i mesec svoju svetlost izgubiti, i zvezde s neba spasti, i sile nebeske pokrenuti se.
MAT 24:30 I tada će se pokazati znak Sina čovečijeg na nebu; i tada će proplakati sva plemena na zemlji; i ugledaće Sina čovečijeg gde ide na oblacima nebeskim sa silom i slavom velikom.
MAT 24:31 I poslaće anđele svoje s velikim glasom trubnim; i sabraće izbrane Njegove od četiri vetra, od kraja do kraja nebesa.
MAT 24:32 Od smokve naučite se priči: kad se već njene grane pomlade i ulistaju, znate da je blizu leto.
MAT 24:33 Tako i vi kad vidite sve ovo, znajte da je blizu kod vrata.
MAT 24:34 Zaista vam kažem: ovaj naraštaj neće proći dok se ovo sve ne zbude.
MAT 24:35 Nebo i zemlja proći će, ali reči moje neće proći.
MAT 24:36 A o danu tom i času niko ne zna, ni anđeli nebeski, do Otac moj sam.
MAT 24:37 Jer kao što je bilo u vreme Nojevo tako će biti i dolazak Sina čovečijeg.
MAT 24:38 Jer kao što pred potopom jeđahu i pijahu, ženjahu se i udavahu do onog dana kad Noje uđe u kovčeg,
MAT 24:39 i ne osetiše dok ne dođe potop i odnese sve; tako će biti i dolazak Sina čovečijeg.
MAT 24:40 Tada će biti dva na njivi; jedan će se uzeti, a drugi će se ostaviti.
MAT 24:41 Dve će mleti na žrvnjevima; jedna će se uzeti, a druga će se ostaviti.
MAT 24:42 Stražite dakle, jer ne znate u koji će čas doći Gospod vaš.
MAT 24:43 Ali ovo znajte: kad bi znao domaćin u koje će vreme doći lupež, čuvao bi i ne bi dao potkopati kuću svoju.
MAT 24:44 Zato i vi budite gotovi; jer u koji čas ne mislite doći će Sin čovečiji.
MAT 24:45 Ko je dakle taj verni i mudri sluga kog je postavio gospodar njegov nad svojim domašnjima da im daje hranu na obrok?
MAT 24:46 Blago tom sluzi kog došavši gospodar njegov nađe da izvršuje tako.
MAT 24:47 Zaista vam kažem: postaviće ga nad svim imanjem svojim.
MAT 24:48 Ako li taj rđavi sluga reče u srcu svom: Neće moj gospodar još zadugo doći;
MAT 24:49 i počne biti svoje drugare, i jesti i piti s pijanicama;
MAT 24:50 doći će gospodar tog sluge u dan u koji se ne nada, i u čas kad ne misli.
MAT 24:51 I raseći će ga napola, i daće mu platu kao i licemerima; onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 25:1 Tada će biti carstvo nebesko kao deset devojaka koje uzeše žiške svoje i iziđoše na susret ženiku.
MAT 25:2 Pet od njih behu mudre, a pet lude.
MAT 25:3 I lude uzevši žiške svoje ne uzeše sa sobom ulja.
MAT 25:4 A mudre uzeše ulje u sudovima sa žišcima svojim.
MAT 25:5 A budući da ženik odocni, zadremaše sve, i pospaše.
MAT 25:6 A u ponoći stade vika: Eto ženika gde ide, izlazite mu na susret.
MAT 25:7 Tada ustaše sve devojke one i ukrasiše žiške svoje.
MAT 25:8 A lude rekoše mudrima: Dajte nam od ulja svog, jer naši žišci hoće da se ugase.
MAT 25:9 A mudre odgovoriše govoreći: Da ne bi nedostalo i nama i vama, bolje je idite k trgovcima i kupite sebi.
MAT 25:10 A kad one otidoše da kupe, dođe ženik, i gotove uđoše s njim na svadbu, i zatvoriše se vrata.
MAT 25:11 A posle dođoše i one druge devojke govoreći: Gospodaru! Gospodaru! Otvori nam.
MAT 25:12 A On odgovarajući reče im: Zaista vam kažem: ne poznajem vas.
MAT 25:13 Stražite dakle, jer ne znate dan ni čas u koji će Sin čovečiji doći.
MAT 25:14 Jer kao što čovek polazeći dozva sluge svoje i predade im blago svoje;
MAT 25:15 i jednom, dakle, dade pet talanata, a drugom dva, a trećem jedan, svakom prema njegovoj moći; i otide odmah.
MAT 25:16 A onaj što primi pet talanata otide te radi s njima, i dobi još pet talanata.
MAT 25:17 Tako i onaj što primi dva dobi i on još dva.
MAT 25:18 A koji primi jedan otide te ga zakopa u zemlju i sakri srebro gospodara svog.
MAT 25:19 A po dugom vremenu dođe gospodar tih sluga, i stade se računati s njima.
MAT 25:20 I pristupivši onaj što je primio pet talanata, donese još pet talanata govoreći: Gospodaru! Predao si mi pet talanata; evo još pet talanata ja sam dobio s njima.
MAT 25:21 A gospodar njegov reče mu: Dobro, slugo dobri i verni! U malom bio si mi veran, nad mnogim ću te postaviti; uđi u radost gospodara svog.
MAT 25:22 A pristupivši i onaj što je primio dva talanta reče: Gospodaru! Predao si mi dva talanta; evo još dva talanta ja sam dobio s njima.
MAT 25:23 A gospodar njegov reče mu: Dobro, slugo dobri i verni! U malom bio si mi veran, nad mnogim ću te postaviti; uđi u radost gospodara svog.
MAT 25:24 A pristupivši i onaj što je primio jedan talanat reče: Gospodaru! Znao sam da si ti tvrd čovek: žnješ gde nisi sejao, i kupiš gde nisi vejao;
MAT 25:25 pa se pobojah i otidoh te sakrih talanat tvoj u zemlju; i evo ti svoje.
MAT 25:26 A gospodar njegov odgovarajući reče mu: Zli i lenjivi slugo! Znao si da ja žnjem gde nisam sejao, i kupim gde nisam vejao:
MAT 25:27 Trebalo je dakle moje srebro da daš trgovcima; i ja došavši uzeo bih svoje s dobitkom.
MAT 25:28 Uzmite dakle od njega talanat, i podajte onom što ima deset talanata.
MAT 25:29 Jer svakom koji ima, daće se, i preteći će mu; a od onog koji nema, i šta ima uzeće se od njega.
MAT 25:30 I nevaljalog slugu bacite u tamu najkrajnju; onde će biti plač i škrgut zuba.
MAT 25:31 A kad dođe Sin čovečiji u slavi svojoj i svi sveti anđeli s Njime, onda će sesti na prestolu slave svoje.
MAT 25:32 I sabraće se pred Njim svi narodi, i razlučiće ih između sebe kao pastir što razlučuje ovce od jaraca.
MAT 25:33 I postaviće ovce s desne strane sebi, a jarce s leve.
MAT 25:34 Tada će reći car onima što Mu stoje s desne strane: hodite blagosloveni Oca mog; primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja sveta.
MAT 25:35 Jer ogladneh, i daste mi da jedem; ožedneh, i napojiste me; gost bejah, i primiste me;
MAT 25:36 go bejah, i odenuste me; bolestan bejah, i obiđoste me; u tamnici bejah, i dođoste k meni.
MAT 25:37 Tada će Mu odgovoriti pravednici govoreći: Gospode! Kad Te videsmo gladna, i nahranismo? Ili žedna, i napojismo?
MAT 25:38 Kad li Te videsmo gosta, i primismo? Ili gola, i odenusmo?
MAT 25:39 Kad li Te videsmo bolesna ili u tamnici, i dođosmo k Tebi?
MAT 25:40 I odgovarajući car reći će im: Zaista vam kažem: kad učiniste jednom od ove moje najmanje braće, meni učiniste.
MAT 25:41 Tada će reći i onima što Mu stoje s leve strane: Idite od mene prokleti u oganj večni pripravljen đavolu i anđelima njegovim.
MAT 25:42 Jer ogladneh, i ne dadoste mi da jedem; ožedneh, i ne napojiste me;
MAT 25:43 gost bejah, i ne primiste me; go bejah, i ne odenuste me; bolestan i u tamnici bejah, i ne obiđoste me.
MAT 25:44 Tada će Mu odgovoriti i oni govoreći: Gospode! Kad Te videsmo gladna ili žedna, ili gosta ili gola, ili bolesna ili u tamnici, i ne poslužismo Te?
MAT 25:45 Tada će im odgovoriti govoreći: Zaista vam kažem: kad ne učiniste jednom od ove moje male braće, ni meni ne učiniste.
MAT 25:46 I ovi će otići u muku večnu, a pravednici u život večni.
MAT 26:1 I kad svrši Isus reči ove, reče učenicima svojim:
MAT 26:2 Znate da će do dva dana biti pasha, i Sina čovečijeg predaće da se razapne.
MAT 26:3 Tada skupiše se glavari sveštenički i književnici i starešine narodne u dvor poglavara svešteničkog po imenu Kajafe;
MAT 26:4 i svetovaše se kako bi Isusa iz prevare uhvatili i ubili.
MAT 26:5 I govorahu: Ali ne o prazniku, da se ne bi narod pobunio.
MAT 26:6 A kad Isus beše u Vitaniji u kući Simona gubavog,
MAT 26:7 pristupi k Njemu žena sa sklenicom mira mnogocenog, i izli na glavu Njegovu kad seđaše za trpezom.
MAT 26:8 A kad videše to učenici Njegovi, rasrdiše se govoreći: Zašto se čini takva šteta?
MAT 26:9 Jer se moglo ovo prodati skupo i novci dati siromasima.
MAT 26:10 A kad razume Isus, reče im: Šta smetate ženu? Ona učini dobro delo na meni.
MAT 26:11 Jer siromahe imate svagda sa sobom, a mene nemate svagda.
MAT 26:12 A ona izlivši miro ovo na telo moje za ukop me prigotovi.
MAT 26:13 Zaista vam kažem: gde se god uspropoveda ovo jevanđelje po svemu svetu, kazaće se i to za spomen njen što učini ona.
MAT 26:14 Tada jedan od dvanaestorice, po imenu Juda Iskariotski, otide ka glavarima svešteničkim,
MAT 26:15 i reče: Šta ćete mi dati da vam ga izdam? A oni mu obrekoše trideset srebrnika.
MAT 26:16 I otada tražaše zgodu da Ga izda.
MAT 26:17 A u prvi dan presnih hlebova pristupiše učenici k Isusu govoreći: Gde ćeš da ti zgotovimo pashu da jedeš?
MAT 26:18 A On reče: Idite u grad k tome i tome, i kažite mu: Učitelj kaže: vreme je moje blizu, u tebe ću da učinim pashu s učenicima svojim.
MAT 26:19 I učiniše učenici kako im zapovedi Isus, i ugotoviše pashu.
MAT 26:20 A kad bi uveče, sede za trpezu sa dvanaestoricom.
MAT 26:21 I kad jeđahu reče im: Zaista vam kažem: jedan između vas izdaće me.
MAT 26:22 I zabrinuvši se vrlo počeše svaki govoriti Mu: Da nisam ja, Gospode?
MAT 26:23 A On odgovarajući reče: Koji umoči sa mnom ruku u zdelu onaj će me izdati.
MAT 26:24 Sin čovečiji dakle ide kao što je pisano za Njega; ali teško onom čoveku koji izda Sina čovečijeg; bolje bi mu bilo da se nije ni rodio onaj čovek.
MAT 26:25 A Juda, izdajnik Njegov, odgovarajući reče: Da nisam ja, ravi? Reče mu: Ti kaza.
MAT 26:26 I kad jeđahu, uze Isus hleb i blagoslovivši prelomi ga, i davaše učenicima, i reče: Uzmite, jedite; ovo je telo moje.
MAT 26:27 I uze čašu i davši hvalu dade im govoreći: Pijte iz nje svi;
MAT 26:28 jer je ovo krv moja novog zaveta koja će se proliti za mnoge radi otpuštenja greha.
MAT 26:29 Kažem vam pak da neću odsad piti od ovog roda vinogradskog do onog dana kad ću piti s vama novog u carstvu Oca svog.
MAT 26:30 I otpojavši hvalu iziđoše na goru maslinsku.
MAT 26:31 Tada reče im Isus: Svi ćete se vi sablazniti o mene ovu noć; jer u pismu stoji: Udariću pastira i ovce od stada razbežaće se.
MAT 26:32 A po vaskrsenju svom ja idem pred vama u Galileju.
MAT 26:33 A Petar reče Mu: Ako se i svi sablazne o tebe ja se neću nikad sablazniti.
MAT 26:34 Reče mu Isus: Zaista ti kažem: noćas dok petao ne zapeva tri puta ćeš me se odreći.
MAT 26:35 Reče Njemu Petar: Da bih znao i umreti s Tobom neću Te se odreći. Tako i svi učenici rekoše.
MAT 26:36 Tada dođe Isus s njima u selo koje se zove Getsimanija, i reče učenicima: Sedite tu dok ja idem tamo da se pomolim Bogu.
MAT 26:37 I uzevši Petra i oba sina Zevedejeva zabrinu se i poče tužiti.
MAT 26:38 Tada reče im Isus: Žalosna je duša moja do smrti; počekajte ovde, i stražite sa mnom.
MAT 26:39 I otišavši malo pade na lice svoje moleći se i govoreći: Oče moj! Ako je moguće da me mimoiđe čaša ova; ali opet ne kako ja hoću nego kako Ti.
MAT 26:40 I došavši k učenicima nađe ih gde spavaju, i reče Petru: Zar ne mogoste jedan čas postražiti sa mnom?
MAT 26:41 Stražite i molite se Bogu da ne padnete u napast; jer je duh srčan, ali je telo slabo.
MAT 26:42 Opet po drugi put otide i pomoli se govoreći: Oče moj! Ako me ne može čaša ova mimoići da je ne pijem, neka bude volja Tvoja.
MAT 26:43 I došavši nađe ih opet gde spavaju; jer im behu oči otežale.
MAT 26:44 I ostavivši ih otide opet i treći put te se pomoli govoreći one iste reči.
MAT 26:45 Tada dođe k učenicima svojim i reče im: Jednako spavate i počivate; evo se približi čas, i Sin čovečiji predaje se u ruke grešnika.
MAT 26:46 Ustanite da idemo; evo se približi izdajnik moj.
MAT 26:47 I dok On još tako govoraše, gle, Juda, jedan od dvanaestorice, dođe, i s njim ljudi mnogi s noževima i s koljem od glavara svešteničkih i starešina narodnih.
MAT 26:48 A izdajnik Njegov dade im znak govoreći: Koga ja celivam onaj je; držite ga.
MAT 26:49 I odmah pristupivši k Isusu reče: Zdravo, ravi! I celiva Ga.
MAT 26:50 A Isus reče mu: Prijatelju! Šta ćeš ti ovde? Tada pristupivši digoše ruke na Isusa i uhvatiše Ga.
MAT 26:51 I gle, jedan od onih što behu sa Isusom mašivši se rukom izvadi nož svoj te udari slugu poglavara svešteničkog, i odseče mu uho.
MAT 26:52 Tada reče mu Isus: Vrati nož svoj na mesto njegovo; jer svi koji se maše za nož od noža će izginuti.
MAT 26:53 Ili misliš ti da ja ne mogu sad umoliti Oca svog da mi pošalje više od dvanaest legeona anđela?
MAT 26:54 Ali kako bi se ispunilo šta stoji u pismu da ovo treba da bude?
MAT 26:55 U taj čas reče Isus ljudima: Kao na hajduka izišli ste s noževima i s koljem da me uhvatite, a svaki dan sam kod vas sedeo učeći u crkvi, i ne uhvatiste me.
MAT 26:56 A ovo sve bi da se zbudu pisma proročka. Tada učenici svi ostaviše Ga, i pobegoše.
MAT 26:57 I oni što uhvatiše Isusa odvedoše Ga poglavaru svešteničkom, Kajafi, gde se književnici i starešine sabraše.
MAT 26:58 A Petar iđaše za Njim izdaleka do dvora poglavara svešteničkog i ušavši unutra sede sa slugama da vidi svršetak.
MAT 26:59 A glavari sveštenički i starešine i sav sabor tražahu lažna svedočanstva na Isusa da bi Ga ubili;
MAT 26:60 i ne nađoše; i premda mnogi lažni svedoci dolaziše, ne nađoše. Najposle dođoše dva lažna svedoka,
MAT 26:61 i rekoše: On je kazao: Ja mogu razvaliti crkvu Božju i za tri dana načiniti je.
MAT 26:62 I ustavši poglavar sveštenički reče Mu: Zar ništa ne odgovaraš što ovi na tebe svedoče?
MAT 26:63 A Isus je ćutao. I poglavar sveštenički odgovarajući reče Mu: Zaklinjem te živim Bogom da nam kažeš jesi li ti Hristos sin Božji?
MAT 26:64 Reče mu Isus: Ti kaza. Ali ja vam kažem: odsele ćete videti Sina čovečijeg gde sedi s desne strane sile i ide na oblacima nebeskim.
MAT 26:65 Tada poglavar sveštenički razdre haljine svoje govoreći: Huli na Boga; šta nam trebaju više svedoci? Evo sad čuste hulu njegovu.
MAT 26:66 Šta mislite? A oni odgovarajući rekoše: Zaslužio je smrt.
MAT 26:67 Tada pljunuše Mu u lice, i udariše Ga po licu, a jedni Mu daše i priuške
MAT 26:68 govoreći: Proreci nam, Hriste, ko te udari?
MAT 26:69 A Petar seđaše napolju na dvoru, i pristupi k njemu jedna sluškinja govoreći: i ti si bio s Isusom Galilejcem.
MAT 26:70 A on se odreče pred svima govoreći: Ne znam šta govoriš.
MAT 26:71 A kad iziđe k vratima ugleda ga druga, i reče onima što behu onde: i ovaj beše sa Isusom Nazarećaninom.
MAT 26:72 On opet odreče se kletvom: Ne znam tog čoveka.
MAT 26:73 A malo potom pristupiše oni što stajahu i rekoše Petru: Vaistinu i ti si od njih; jer te i govor tvoj izdaje.
MAT 26:74 Tada se poče kleti i preklinjati da ne zna tog čoveka. I odmah zapeva petao.
MAT 26:75 I opomenu se Petar reči Isusove što mu je rekao: Dok petao ne zapeva tri puta ćeš me se odreći. I izašavši napolje plaka gorko.
MAT 27:1 A kad bi ujutru, učiniše veće svi glavari sveštenički i starešine narodne za Isusa da Ga pogube.
MAT 27:2 I svezavši Ga odvedoše, i predaše Ga Pontiju Pilatu, sudiji.
MAT 27:3 Tada videvši Juda izdajnik Njegov da Ga osudiše raskaja se, i vrati trideset srebrnika glavarima svešteničkim i starešinama
MAT 27:4 govoreći: Ja sagreših što izdadoh krv pravu. A oni rekoše: Šta mi marimo za to? Ti ćeš videti.
MAT 27:5 I bacivši srebrnike u crkvi iziđe, i otide te se obesi.
MAT 27:6 A glavari sveštenički uzevši srebrnike rekoše: Ne valja ih metnuti u crkvenu haznu, jer je uzeto za krv.
MAT 27:7 Nego se dogovoriše te kupiše za njih lončarevu njivu za groblje gostima.
MAT 27:8 Od toga se i prozva ona njiva krvna njiva i do danas.
MAT 27:9 Tada se izvrši šta je kazao prorok Jeremija govoreći: I uzeše trideset srebrnika, cenu cenjenoga koga su cenili sinovi Izrailjevi;
MAT 27:10 i dadoše ih za njivu lončarevu, kao što mi kaza Gospod.
MAT 27:11 A Isus stade pred sudijom, i zapita Ga sudija govoreći: Ti li si car judejski? A Isus reče mu: Ti kažeš.
MAT 27:12 I kad Ga tužahu glavari sveštenički i starešine, ništa ne odgovori.
MAT 27:13 Tada reče mi Pilat: Čuješ li šta na tebe svedoče?
MAT 27:14 I ne odgovori mu ni jednu reč tako da se sudija divljaše vrlo.
MAT 27:15 A o svakom prazniku pashe beše običaj u sudije da pusti narodu po jednog sužnja koga oni hoće.
MAT 27:16 A tada imahu znatnog sužnja po imenu Varava.
MAT 27:17 I kad se sabraše, reče im Pilat: Koga hoćete da vam pustim? Varavu ili Isusa prozvanog Hrista?
MAT 27:18 Jer znaše da su Ga iz zavisti predali.
MAT 27:19 A kad seđaše u sudu, poruči mu žena njegova govoreći: Nemoj se ti ništa mešati u sud tog pravednika, jer sam danas u snu mnogo postradala njega radi.
MAT 27:20 A glavari sveštenički i starešine nagovoriše narod da ištu Varavu, a Isusa da pogube.
MAT 27:21 A sudija odgovarajući reče im: Koga hoćete od ove dvojice da vam pustim? A oni rekoše: Varavu.
MAT 27:22 Reče im Pilat: A šta ću činiti s Isusom prozvanim Hristom? Rekoše mu svi: Da se razapne.
MAT 27:23 Sudija pak reče: A kakvo je zlo učinio? A oni glasno povikaše govoreći: Da se razapne.
MAT 27:24 A kad vide Pilat da ništa ne pomaže nego još veća buna biva, uze vodu te umi ruke pred narodom govoreći: Ja nisam kriv u krvi ovog pravednika: vi ćete videti.
MAT 27:25 I odgovarajući sav narod reče: Krv njegova na nas i na decu našu.
MAT 27:26 Tada pusti im Varavu, a Isusa šibavši predade da se razapne.
MAT 27:27 Tada vojnici sudijini uzeše Isusa u sudnicu i skupiše na Nj svu četu vojnika.
MAT 27:28 I svukavši Ga obukoše Mu skerletnu kabanicu.
MAT 27:29 I opletavši venac od trnja metnuše Mu na glavu, i dadoše Mu trsku u desnicu; i kleknuvši na kolena pred Njim rugahu Mu se govoreći: Zdravo, care judejski!
MAT 27:30 I pljunuvši na Nj uzeše trsku i biše Ga po glavi.
MAT 27:31 I kad Mu se narugaše, svukoše s Njega kabanicu, i obukoše Ga u haljine Njegove, i povedoše Ga da Ga razapnu.
MAT 27:32 I izlazeći nađoše čoveka iz Kirine po imenu Simona i nateraše ga da Mu ponese krst.
MAT 27:33 I došavši na mesto koje se zove Golgota, to jest kosturnica,
MAT 27:34 dadoše Mu da pije sirće pomešano sa žuči, i okusivši ne hte da pije.
MAT 27:35 A kad Ga razapeše, razdeliše haljine Njegove bacivši kocke;
MAT 27:36 i seđahu onde te Ga čuvahu.
MAT 27:37 I metnuše Mu više glave krivicu Njegovu napisanu: Ovo je Isus car judejski.
MAT 27:38 Tada raspeše s Njime dva hajduka, jednog s desne a jednog s leve strane.
MAT 27:39 A koji prolažahu huljahu na Nj mašući glavama svojim.
MAT 27:40 I govoreći: Ti koji crkvu razvaljuješ i za tri dana načinjaš pomozi sam sebi; ako si sin Božji, siđi s krsta.
MAT 27:41 A tako i glavari sveštenički s književnicima i starešinama podsmevajući se govorahu:
MAT 27:42 Drugima pomože, a sebi ne može pomoći. Ako je car Izrailjev, neka siđe sad s krsta pa ćemo ga verovati.
MAT 27:43 On se uzdao u Boga: neka mu pomogne sad, ako mu je po volji, jer govoraše: Ja sam sin Božji.
MAT 27:44 Tako isto i hajduci razapeti s Njim rugahu Mu se.
MAT 27:45 A od šestog sata bi tama po svoj zemlji do sata devetog.
MAT 27:46 A oko devetog sata povika Isus glasno govoreći: Ili! Ili! Lama savahtani? To jest: Bože moj! Bože moj! Zašto si me ostavio?
MAT 27:47 A neki od onih što stajahu onde čuvši to govorahu: Ovaj zove Iliju.
MAT 27:48 I odmah otrča jedan od njih te uze sunđer, i napuni octa, pa natače na trsku, te Ga pojaše.
MAT 27:49 A ostali govorahu: Stani da vidimo hoće li doći Ilija da mu pomogne.
MAT 27:50 A Isus opet povika glasno i ispusti dušu.
MAT 27:51 I gle, zavesa crkvena razdre se nadvoje od gornjeg kraja do donjeg; i zemlja se potrese, i kamenje se raspade;
MAT 27:52 i grobovi se otvoriše, i ustaše mnoga tela svetih koji su pomrli;
MAT 27:53 i izašavši iz grobova, po vaskrsenju Njegovom, uđoše u sveti grad i pokazaše se mnogima.
MAT 27:54 A kapetan i koji s njim čuvahu Isusa videvši da se zemlja trese i šta bi, poplašiše se vrlo govoreći: Zaista ovaj beše Sin Božji.
MAT 27:55 I onde behu i gledahu izdaleka mnoge žene koje su išle za Isusom iz Galileje i služile Mu.
MAT 27:56 Među kojima beše Marija Magdalina i Marija mati Jakovljeva i Josijina i mati sinova Zevedejevih.
MAT 27:57 A kad bi uveče, dođe čovek bogat iz Arimateje, po imenu Josif, koji je takođe bio učenik Isusov.
MAT 27:58 Ovaj pristupivši k Pilatu zamoli ga za telo Isusovo. Tada Pilat zapovedi da mu dadu telo.
MAT 27:59 I uzevši Josif telo zavi Ga u platno čisto;
MAT 27:60 i metnu Ga u novi svoj grob što je bio isekao u kamenu; i navalivši veliki kamen na vrata od groba otide.
MAT 27:61 A onde beše Marija Magdalina i druga Marija, i seđahu prema grobu.
MAT 27:62 Sutradan pak po petku sabraše se glavari sveštenički i fariseji kod Pilata,
MAT 27:63 i rekoše: Gospodaru! Mi se opomenusmo da ovaj laža kaza još za života: Posle tri dana ustaću.
MAT 27:64 Zato zapovedi da se utvrdi grob do trećeg dana da ne dođu kako učenici njegovi noću i da ga ne ukradu i ne kažu narodu: Usta iz mrtvih; i biće poslednja prevara gora od prve.
MAT 27:65 Reče im Pilat: Evo vam straže, pa idite te utvrdite kako znate.
MAT 27:66 A oni otišavši sa stražom utvrdiše grob, i zapečatiše kamen.
MAT 28:1 A po večeru subotnom na osvitak prvog dana nedelje dođe Marija Magdalina i druga Marija da ogledaju grob.
MAT 28:2 I gle, zemlja se zatrese vrlo; jer anđeo Gospodnji siđe s neba, i pristupivši odvali kamen od vrata grobnih i seđaše na njemu.
MAT 28:3 A lice njegovo beše kao munja, i odelo njegovo kao sneg.
MAT 28:4 I od straha njegovog uzdrhtaše se stražari, i postadoše kao mrtvi.
MAT 28:5 A anđeo odgovarajući reče ženama: Ne bojte se vi; jer znam da Isusa raspetog tražite.
MAT 28:6 Nije ovde: jer ustade kao što je kazao. Hodite da vidite mesto gde je ležao Gospod.
MAT 28:7 Pa idite brže te kažite učenicima Njegovim da je ustao iz mrtvih. I gle, On će pred vama otići u Galileju; tamo ćete Ga videti. Eto ja vam kazah.
MAT 28:8 I izišavši brzo iz groba sa strahom i radosti velikom, potekoše da jave učenicima Njegovim.
MAT 28:9 A kad iđahu da jave učenicima Njegovim, i gle, srete ih Isus govoreći: Zdravo! A one pristupivši uhvatiše se za noge Njegove i pokloniše Mu se.
MAT 28:10 Tada reče im Isus: Ne bojte se; idite te javite braći mojoj neka idu u Galileju; i tamo će me videti.
MAT 28:11 A kad iđahu, gle, neki od stražara dođoše u grad i javiše glavarima svešteničkim sve što se dogodilo.
MAT 28:12 I oni sastavši se sa starešinama učiniše veće, i dadoše vojnicima dovoljno novaca
MAT 28:13 govoreći: Kažite: Učenici njegovi dođoše noću i ukradoše ga kad smo mi spavali.
MAT 28:14 I ako to čuje sudija, mi ćemo njega umiriti, i učiniti da vama ništa ne bude.
MAT 28:15 A oni uzevši novce učiniše kao što su naučeni bili. I razglasi se ova reč po Jevrejima i do danas.
MAT 28:16 A jedanaest učenika otidoše u Galileju u goru kuda im je kazao Isus.
MAT 28:17 I kad Ga videše, pokloniše Mu se; a jedni posumnjaše.
MAT 28:18 I pristupivši Isus reče im govoreći: Dade mi se svaka vlast na nebu i na zemlji.
MAT 28:19 Idite dakle i naučite sve narode krsteći ih va ime Oca i Sina i Svetog Duha,
MAT 28:20 učeći ih da sve drže što sam vam zapovedao; i evo ja sam s vama u sve dane do svršetka veka. Amin.
MAR 1:1 Početak jevanđelja Isusa Hrista Sina Božjeg.
MAR 1:2 Kao što stoji u proroku: Evo ja šaljem anđela svog pred licem Tvojim, koji će pripraviti put Tvoj pred Tobom.
MAR 1:3 Glas je onog što viče u pustinji: Pripravite put Gospodnji, poravnite staze Njegove.
MAR 1:4 Pojavi se Jovan krsteći u pustinji, i propovedajući krštenje pokajanja za oproštenje greha.
MAR 1:5 I izlažaše k njemu sva judejska zemlja i Jerusalimljani; i krštavaše ih sve u Jordanu reci, i ispovedahu grehe svoje.
MAR 1:6 A Jovan beše obučen u kamilju dlaku, i imaše pojas kožan oko sebe; i jeđaše skakavce i med divlji.
MAR 1:7 I propovedaše govoreći: Ide za mnom jači od mene, pred kim ja nisam dostojan sagnuti se i odrešiti remen na obući Njegovoj.
MAR 1:8 Ja vas krštavam vodom, a On će vas krstiti Duhom Svetim.
MAR 1:9 I u to vreme dođe Isus iz Nazareta galilejskog, i krsti Ga Jovan u Jordanu,
MAR 1:10 i odmah izlazeći iz vode vide nebo gde se otvori, i Duh kao golub siđe na Njega.
MAR 1:11 I glas dođe s neba: Ti si Sin moj ljubazni koji je po mojoj volji.
MAR 1:12 I odmah Duh izvede Ga u pustinju.
MAR 1:13 I bi onde u pustinji dana četrdeset, i kuša Ga sotona, i bi sa zverinjem, i anđeli služahu Mu.
MAR 1:14 A pošto predadoše Jovana, dođe Isus u Galileju propovedajući jevanđelje o carstvu Božjem
MAR 1:15 i govoreći: Izađe vreme i približi se carstvo Božje; pokajte se i verujte jevanđelje.
MAR 1:16 I hodeći pokraj mora vide Simona i Andriju, brata njegovog, gde bacaju mreže u more; jer behu ribari.
MAR 1:17 I reče im Isus: Hajdete za mnom, i učiniću vas lovcima ljudskim.
MAR 1:18 I odmah ostavivši mreže svoje pođoše za Njim.
MAR 1:19 I otišavši malo odande ugleda Jakova Zevedejevog, i Jovana brata njegovog kako u lađi krpljahu mreže;
MAR 1:20 i odmah pozva ih; i ostavivši oca svog Zevedeja u lađi s najamnicima, pođoše za Njim.
MAR 1:21 I dođoše u Kapernaum; i odmah u subotu ušavši u zbornicu učaše.
MAR 1:22 I diviše se nauci Njegovoj; jer ih učaše kao Onaj koji vlast ima, a ne kao književnici.
MAR 1:23 I beše u zbornici njihovoj čovek s duhom nečistim, i povika
MAR 1:24 govoreći: Prođi se, šta je Tebi do nas, Isuse Nazarećanine? Došao si da nas pogubiš? Znam Te ko si, Svetac Božji.
MAR 1:25 I zapreti mu Isus govoreći: Umukni, i izađi iz njega.
MAR 1:26 I strese ga duh nečisti, i povika glasno, i izađe iz njega.
MAR 1:27 I uplašiše se svi tako da pitahu jedan drugog govoreći: Šta je ovo? I kakva je ovo nauka nova, da ima vlast da duhovima nečistim zapoveda, i slušaju Ga?
MAR 1:28 I ode glas o Njemu, odmah, po svoj okolini galilejskoj.
MAR 1:29 I odmah, izašavši iz zbornice, dođoše u dom Simonov i Andrijin s Jakovom i Jovanom.
MAR 1:30 A tašta Simonova ležaše od groznice; i odmah kazaše Mu za nju.
MAR 1:31 I pristupivši podiže je uzevši je za ruku i pusti je groznica odmah, i služaše im.
MAR 1:32 A kad bi pred veče, pošto sunce zađe, donošahu k Njemu sve bolesnike i besne.
MAR 1:33 I sav grad beše se sabrao k vratima.
MAR 1:34 I isceli mnoge bolesnike od različnih bolesti, i đavole mnoge istera, i ne dade đavolima da kazuju da Ga poznaju.
MAR 1:35 A ujutru, vrlo rano ustavši, izađe i ode nasamo, i onde se moljaše Bogu.
MAR 1:36 I za Njim potrčaše Simon i koji behu s njim.
MAR 1:37 I našavši Ga rekoše Mu: Traže Te svi.
MAR 1:38 I reče im: Hajdemo u obližnja sela i gradove da i tamo propovedim: jer sam ja na to došao.
MAR 1:39 I propoveda po zbornicama njihovim po svoj Galileji, i đavole izgoni.
MAR 1:40 I dođe k Njemu gubavac moleći Ga i na kolenima klečeći pred Njim i reče Mu: Ako hoćeš, možeš me očistiti.
MAR 1:41 A Isus, pošto se smilovao, pruži ruku, i dohvativši ga se reče mu: Hoću, očisti se.
MAR 1:42 I tek što mu to reče, a guba ode s njega, i osta čist.
MAR 1:43 I zapretivši mu odmah istera ga,
MAR 1:44 i reče mu: Gledaj da nikome ništa ne kažeš, nego idi te se pokaži svešteniku, i prinesi za očišćenje svoje šta je zapovedio Mojsije za svedočanstvo njima.
MAR 1:45 A on izašavši poče mnogo propovedati i kazivati šta je bilo tako da Isus ne može javno u grad ući, nego beše napolju u pustim mestima, i dolažahu k Njemu sa svih strana.
MAR 2:1 I uđe opet u Kapernaum posle nekoliko dana; i ču se da je u kući.
MAR 2:2 I odmah skupiše se mnogi tako da ne mogahu ni pred vratima da se zbiju; i kazivaše im reč.
MAR 2:3 I dođoše k Njemu s oduzetim koga su nosili četvoro.
MAR 2:4 I ne mogući približiti se k Njemu od naroda otkriše kuću gde On beše, i prokopavši spustiše odar na kome oduzeti ležaše.
MAR 2:5 A Isus videvši veru njihovu reče uzetome: Sinko! Opraštaju ti se gresi tvoji.
MAR 2:6 A onde seđahu neki od književnika i pomišljahu u srcima svojim:
MAR 2:7 Šta ovaj tako huli na Boga? Ko može opraštati grehe osim jednog Boga?
MAR 2:8 I odmah razumevši Isus duhom svojim da oni tako pomišljaju u sebi, reče im: Što tako pomišljate u srcima svojim?
MAR 2:9 Šta je lakše? Reći uzetome: Opraštaju ti se gresi, ili reći: Ustani i uzmi odar svoj, i hodi?
MAR 2:10 No da znate da vlast ima Sin čovečji na zemlji opraštati grehe, (reče uzetome:)
MAR 2:11 Tebi govorim: ustani i uzmi odar svoj, i idi doma.
MAR 2:12 I usta odmah, i uzevši odar izađe pred svima tako da se svi divljahu i hvaljahu Boga govoreći: Nikada toga videli nismo.
MAR 2:13 I izađe opet k moru; i sav narod iđaše k Njemu, i učaše ih.
MAR 2:14 I prolazeći vide Leviju Alfejevog gde sedi na carini, i reče mu: Hajde za mnom. I ustavši ode za Njim.
MAR 2:15 I kad seđaše Isus za trpezom u kući njegovoj, carinici i grešnici mnogi seđahu s Njim i s učenicima Njegovim: jer ih beše mnogo koji iđahu za Njim.
MAR 2:16 A književnici i fariseji videvši Ga gde jede s carinicima i s grešnicima govorahu učenicima Njegovim: Zašto s carinicima i grešnicima jede i pije?
MAR 2:17 I čuvši Isus reče im: Ne trebaju zdravi lekara nego bolesni. Ja nisam došao da dozovem pravednike no grešnike na pokajanje.
MAR 2:18 I behu učenici Jovanovi i farisejski koji pošćahu; i dođoše i rekoše Mu: Zašto učenici Jovanovi i farisejski poste, a tvoji učenici ne poste?
MAR 2:19 I reče im Isus: Eda li mogu svatovi postiti dok je ženik s njima? Dokle god imaju sa sobom ženika ne mogu postiti.
MAR 2:20 Nego će doći dani kad će se oteti od njih ženik, i tada će postiti, u one dane.
MAR 2:21 I niko ne prišiva novu zakrpu na staru haljinu; inače će odadreti nova zakrpa od starog, i gora će rupa biti.
MAR 2:22 I niko ne sipa novo vino u mehove stare; inače novo vino prodre mehove, i vino se prolije, i mehovi propadnu; nego novo vino u nove mehove sipati treba.
MAR 2:23 I dogodi Mu se da su išli u subotu kroz useve, i učenici Njegovi trgahu putem klasje.
MAR 2:24 I fariseji govorahu Mu: Gledaj, zašto čine u subotu šta ne valja?
MAR 2:25 A On reče im: Niste li nikad čitali šta učini David kad mu bi do nevolje i ogladne s onima što behu s njim?
MAR 2:26 Kako uđe u Božju kuću pred Avijatarom poglavarom svešteničkim i hlebove postavljene pojede kojih ne beše slobodno nikome jesti osim sveštenicima, i dade ih onima koji behu s njim?
MAR 2:27 I govoraše im: Subota je načinjena čoveka radi, a nije čovek subote radi.
MAR 2:28 Dakle je Gospodar Sin čovečji i od subote.
MAR 3:1 I uđe opet u zbornicu, i onde beše čovek sa suvom rukom.
MAR 3:2 I motrahu za Njim neće li ga u subotu isceliti da Ga okrive.
MAR 3:3 I reče čoveku sa suvom rukom: Stani na sredinu.
MAR 3:4 I reče im: Valja li u subotu dobro činiti ili zlo činiti? Dušu održati, ili pogubiti? A oni su ćutali.
MAR 3:5 I pogledavši na njih s gnevom od žalosti što su im onako srca odrvenila, reče čoveku: Pruži ruku svoju. I pruži; i posta ruka zdrava kao i druga.
MAR 3:6 I izašavši fariseji odmah učiniše za Njega veće s Irodovcima kako bi Ga pogubili.
MAR 3:7 A Isus ode s učenicima svojim k moru; i mnogi narod iz Galileje pođe za Njim i iz Judeje;
MAR 3:8 i iz Jerusalima i iz Idumeje i ispreko Jordana i od Tira i Sidona mnoštvo veliko čuvši šta On čini dođe k Njemu.
MAR 3:9 I reče učenicima svojim da bude lađa u Njega gotova zbog naroda, da Mu ne dosađuje.
MAR 3:10 Jer mnoge isceli tako da navaljivahu na Njega koji behu nakaženi bolestima da Ga se dotaknu.
MAR 3:11 I duhovi nečisti kad Ga viđahu, pripadahu k Njemu i vikahu govoreći: Ti si Sin Božji.
MAR 3:12 I mnogo im prećaše da Ga ne prokažu.
MAR 3:13 I iziđoše na goru, i dozva koje On hteše; i dođoše Mu.
MAR 3:14 I postavi dvanaestoricu da budu s Njim, i da ih pošalje da propovedaju,
MAR 3:15 i da imaju vlast da isceljuju od bolesti, i da izgone đavole:
MAR 3:16 Prvog Simona, i nadede mu ime Petar;
MAR 3:17 i Jakova Zevedejevog i Jovana brata Jakovljevog, i nadede im imena Voanerges, koje znači Sinovi groma;
MAR 3:18 i Andriju i Filipa i Vartolomija i Mateja i Tomu i Jakova Alfejevog i Tadiju i Simona Kananita,
MAR 3:19 i Judu Iskariotskog, koji Ga i izdade.
MAR 3:20 I dođoše u kuću, i sabra se opet narod da ne mogahu ni hleba jesti.
MAR 3:21 I čuvši to rod Njegov iziđoše da Ga uhvate; jer govorahu da je izvan sebe.
MAR 3:22 A književnici koji behu sišli iz Jerusalima govorahu: U njemu je Veelzevul. On pomoću kneza đavolskog izgoni đavole.
MAR 3:23 I dozvavši ih govoraše im u pričama: Kako može sotona sotonu izgoniti?
MAR 3:24 I ako se carstvo samo po sebi razdeli, ne može ostati carstvo ono;
MAR 3:25 i ako se dom sam po sebi razdeli, ne može ostati dom onaj;
MAR 3:26 i ako sotona ustane sam na se i razdeli se, ne može ostati, nego će propasti.
MAR 3:27 Niko ne može pokućstvo jakoga, ušavši u kuću njegovu, oteti ako najpre jakoga ne sveže: i onda će kuću njegovu opleniti.
MAR 3:28 Zaista vam kažem: svi gresi oprostiće se sinovima čovečjim, i huljenja na Boga, makar kakva bila:
MAR 3:29 A koji pohuli na Duha Svetog nema oproštenja vavek, nego je kriv večnom sudu.
MAR 3:30 Jer govorahu: U njemu je nečisti duh.
MAR 3:31 I dođe mati Njegova i braća Njegova, i stojeći napolju poslaše k Njemu da Ga zovu.
MAR 3:32 I seđaše narod oko Njega. I rekoše Mu: Eto mati Tvoja i braća Tvoja i sestre Tvoje napolju pitaju za Te.
MAR 3:33 I odgovori im govoreći: Ko je mati moja ili braća moja?
MAR 3:34 I pogledavši na narod koji seđaše reče: Evo mati moja i braća moja.
MAR 3:35 Jer ko izvrši volju Božju, onaj je brat moj i sestra moja i mati moja.
MAR 4:1 I opet poče učiti kod mora, i skupiše se oko Njega ljudi mnogi tako da mora ući u lađu, i sedeti na moru; a narod sav beše na zemlji kraj mora.
MAR 4:2 I učaše ih u pričama mnogo, i govoraše im u nauci svojoj:
MAR 4:3 Slušajte: evo iziđe sejač da seje.
MAR 4:4 I kad sejaše, dogodi se da jedno pade ukraj puta, i dođoše ptice i pozobaše ga.
MAR 4:5 A drugo pade na kamenito mesto gde ne beše mnogo zemlje; i odmah izniče; jer ne beše u dubinu zemlje:
MAR 4:6 A kad obasja sunce, uvenu, i budući da nemaše korena, usahnu.
MAR 4:7 I drugo pade u trnje; i naraste trnje i udavi ga, i ne donese rod.
MAR 4:8 I drugo pade na zemlju dobru; i davaše rod koji je napredovao i rastao i donosio po trideset i po šezdeset i po sto.
MAR 4:9 I reče: Ko ima uši da čuje neka čuje.
MAR 4:10 A kad osta sam, zapitaše Ga koji behu s Njim i sa dvanaestoricom za ovu priču.
MAR 4:11 I reče im: Vama je dano da znate tajne carstva Božjeg, a onima napolju sve u pričama biva;
MAR 4:12 da očima gledaju i da ne vide, i ušima slušaju i da ne razumeju; da se kako ne obrate i da im se ne oproste gresi.
MAR 4:13 I reče im: Zar ne razumete ovu priču? A kako ćete sve priče razumeti?
MAR 4:14 Sejač reč seje.
MAR 4:15 A ono su kraj puta, gde se seje reč i kad je čuju odmah dođe sotona i otme reč posejanu u srcima njihovim.
MAR 4:16 Tako su i ono što se seje na kamenitim mestima, koji kad čuju reč odmah je prime s radošću;
MAR 4:17 ali nemaju korena u sebi, nego su nepostojani, pa kad bude do nevolje ili ih poteraju reči radi, odmah se sablazne.
MAR 4:18 A ono su što se u trnju seje koji slušaju reč,
MAR 4:19 ali brige ovog sveta i prevara bogatstva i ostale slasti uđu i zaguše reč, i bez roda ostane.
MAR 4:20 A ono su što se na dobroj zemlji seje koji slušaju reč i primaju, i donose rod po trideset i po šezdeset i po sto.
MAR 4:21 I govoraše im: Eda li se sveća užiže da se metne pod sud ili pod odar? A ne da se na svećnjak metne?
MAR 4:22 Jer nema ništa tajno što neće biti javno; niti ima šta sakriveno što neće izaći na videlo.
MAR 4:23 Ako ima ko uši da čuje neka čuje.
MAR 4:24 I govoraše im: Pamtite šta čujete: kakvom merom merite onakvom će vam se meriti i dometnuće se vama koji slušate.
MAR 4:25 Jer ko ima, daće mu se; a koji nema, uzeće mu se i ono što ima.
MAR 4:26 I govoraše im: Tako je carstvo Božje kao čovek kad baci seme u zemlju;
MAR 4:27 i spava i ustaje noću i danju; i seme niče i raste, da ne zna on.
MAR 4:28 Jer zemlja sama od sebe najpre donese travu, potom klas, pa onda ispuni pšenicu u klasu.
MAR 4:29 A kad sazre rod, odmah pošalje srp; jer nasta žetva.
MAR 4:30 I govoraše: Kakvo ćemo kazati da je carstvo Božje? Ili u kakvoj ćemo ga priči iskazati?
MAR 4:31 Ono je kao zrno gorušičino koje kad se poseje u zemlju manje je od svih semena na zemlji;
MAR 4:32 a kad se poseje, uzraste i bude veće od sveg povrća, i pusti grane velike da mogu u njegovom hladu ptice nebeske živeti.
MAR 4:33 I takvim mnogim pričama kazivaše im reč, koliko mogahu slušati.
MAR 4:34 A bez priča ne govoraše im ni reči. A učenicima posebno kazivaše sve.
MAR 4:35 I reče im onaj dan uveče: Hajdemo na one strane.
MAR 4:36 I otpustivši narod uzeše Ga kako beše u lađi; a i druge lađe behu s Njim.
MAR 4:37 I postade velika oluja; i valovi tako zalivahu u lađu da se već napuni.
MAR 4:38 A On na krmi spavaše na uzglavlju; i probudiše Ga, i rekoše Mu: Učitelju! Zar Ti ne mariš što ginemo?
MAR 4:39 I ustavši zapreti vetru, i reče moru: Ćuti, prestani. I utoli vetar, i postade tišina velika.
MAR 4:40 I reče im: Zašto ste tako strašljivi? Kako nemate vere.
MAR 4:41 I uplašiše se vrlo, i govorahu jedan drugom: Ko je Ovaj, dakle, da Ga i vetar i more slušaju?
MAR 5:1 I dođoše preko mora u okolinu gadarinsku.
MAR 5:2 I kad iziđe iz lađe, odmah Ga srete čovek s duhom nečistim,
MAR 5:3 koji življaše u grobovima i niko ga ne mogaše svezati ni verigama;
MAR 5:4 jer je mnogo puta bio metnut u puta i u verige, pa je iskidao verige i puta izlomio; i niko ga ne mogaše ukrotiti.
MAR 5:5 I jednako dan i noć bavljaše se u grobovima i u gorama vičući i bijući se kamenjem.
MAR 5:6 A kad vide Isusa iz daleka, poteče i pokloni Mu se.
MAR 5:7 I povikavši glasno reče: Šta je Tebi do mene, Isuse Sine Boga Višnjeg? Zaklinjem Te Bogom, ne muči me.
MAR 5:8 Jer mu govoraše: Izađi, duše nečisti, iz čoveka.
MAR 5:9 I pitaše ga: Kako ti je ime? I odgovori Mu: Legeon mi je ime; jer nas je mnogo.
MAR 5:10 I moliše Ga veoma da ih ne šalje iz one okoline.
MAR 5:11 A onde po bregu paslo je veliko krdo svinja.
MAR 5:12 I moliše Ga svi đavoli govoreći: Pošalji nas u svinje da u njih uđemo.
MAR 5:13 I dopusti im Isus odmah. I izašavši duhovi nečisti uđoše u svinje; i navali krdo s brega u more; a beše ih oko dve hiljade: i potopiše se u moru.
MAR 5:14 A svinjari pobegoše, i javiše u gradu i po selima. I izađoše ljudi da vide šta je bilo.
MAR 5:15 I dođoše k Isusu, i videše besnoga u kome je bio legeon gde sedi obučen i pametan; i uplašiše se.
MAR 5:16 A oni što su videli kazaše im šta bi od besnoga i od svinja.
MAR 5:17 I počeše Ga moliti da ide iz njihovih krajeva.
MAR 5:18 I kad uđe u lađu, moljaše Ga onaj što je bio besan da bude s Njim.
MAR 5:19 A Isus ne dade mu, već mu reče: Idi kući svojoj k svojima i kaži im šta ti Gospod učini, i kako te pomilova.
MAR 5:20 I ode i poče pripovedati u Deset gradova šta mu učini Isus; i svi se divljahu.
MAR 5:21 I kad pređe Isus u lađi opet na one strane, skupi se narod mnogi oko Njega; i beše kraj mora.
MAR 5:22 I gle, dođe jedan od starešina zborničkih po imenu Jair; i videvši Ga pade pred noge Njegove.
MAR 5:23 I moljaše Ga vrlo govoreći: Kći je moja na samrti; da dođeš i da metneš na nju ruke da ozdravi i živi.
MAR 5:24 I pođe s njim. I za Njim iđaše naroda mnogo i turkahu Ga.
MAR 5:25 I žena nekakva koja je dvanaest godina bolovala od tečenja krvi
MAR 5:26 i veliku muku podnela od mnogih lekara, i potrošila sve što je imala, i ništa joj nisu pomogli, nego još gore načinili,
MAR 5:27 kad je čula za Isusa, dođe u narodu sastrag, i dotače se haljine Njegove.
MAR 5:28 Jer govoraše: Ako se samo dotaknem haljina Njegovih ozdraviću.
MAR 5:29 I odmah presahnu izvor krvi njene, i oseti u telu da ozdravi od bolesti.
MAR 5:30 I odmah Isus oseti u sebi silu što izađe iz Njega, i obazrevši se na narod reče: Ko se to dotače mojih haljina?
MAR 5:31 I rekoše Mu učenici Njegovi: Vidiš narod gde Te turka, pa pitaš: Ko se dotače mene?
MAR 5:32 I On se obaziraše da vidi onu koja to učini.
MAR 5:33 A žena uplašivši se drhtaše, i znajući šta joj se dogodi, dođe i kleče pred Njim, i kaza Mu svu istinu.
MAR 5:34 A On reče joj: Kćeri! Vera tvoja pomože ti; idi s mirom, i budi zdrava od bolesti svoje.
MAR 5:35 Još On govoraše, a dođoše od starešine zborničkog govoreći: Kći tvoja umre; što već trudiš učitelja?
MAR 5:36 A Isus odmah čuvši reč što rekoše reče starešini: Ne boj se, samo veruj.
MAR 5:37 I ne dade za sobom ići nikome osim Petra i Jakova i Jovana brata Jakovljevog.
MAR 5:38 I dođe u kuću starešine zborničkog, i vide vrevu i plač i jauk veliki.
MAR 5:39 I ušavši reče im: Šta ste uzavreli te plačete? Devojka nije umrla, nego spava.
MAR 5:40 I podsmevahu Mu se. A On isteravši sve uze oca devojčinog i mater i koji behu s Njim, i uđe gde ležaše devojka.
MAR 5:41 I uzevši devojku za ruku reče joj: Talita kumi, koje znači: Devojko, tebi govorim, ustani.
MAR 5:42 I odmah usta devojka i hođaše; a beše od dvanaest godina. I začudiše se čudom velikim.
MAR 5:43 I zapreti im vrlo da niko ne dozna za to, i reče: Podajte joj nek jede.
MAR 6:1 I izađe odande, i dođe na svoju postojbinu; i za Njim idoše učenici Njegovi.
MAR 6:2 I kad dođe subota, poče učiti u zbornici. I mnogi koji slušahu, divljahu se govoreći: Otkud ovome to? I kakva mu je premudrost dana? I čudesa takva rukama njegovim čine se?
MAR 6:3 Nije li ovo drvodelja, sin Marijin, a brat Jakovljev i Josijin i Judin i Simonov? I nisu li sestre njegove ovde među nama? I sablažnjavahu se o Njega.
MAR 6:4 A Isus reče im: Nigde nije prorok bez časti do na postojbini svojoj i u rodu i u domu svom.
MAR 6:5 I ne mogaše onde ni jedno čudo da učini, osim što malo bolesnika isceli metnuvši na njih ruke.
MAR 6:6 I čudio se neverstvu njihovom. I iđaše po okolnim selima i učaše.
MAR 6:7 I dozva dvanaestoricu, i poče ih slati dva i dva, i davaše im vlast nad duhovima nečistim.
MAR 6:8 I zapovedi im da ništa ne uzimaju na put osim jednog štapa: ni torbe ni hleba ni novaca u pojasu;
MAR 6:9 nego obuveni u opanke, i ne oblačeći dve haljine.
MAR 6:10 I reče im: Gde uđete u dom onde ostanite dok ne izađete odande.
MAR 6:11 I ako vas ko ne primi i ne posluša vas, izlazeći odande otresite prah s nogu svojih za svedočanstvo njima. Zaista vam kažem: lakše će biti Sodomu i Gomoru u dan strašnog suda nego gradu onom.
MAR 6:12 I otišavši propovedahu da se treba kajati;
MAR 6:13 i đavole mnoge izgonjahu; i mazahu uljem mnoge bolesnike; i isceljivahu.
MAR 6:14 I začu car Irod za Isusa (jer Njegovo ime beše se razglasilo), i reče: Jovan krstitelj iz mrtvih usta, zato čini čudesa.
MAR 6:15 Drugi govorahu: To je Ilija. A drugi govorahu: To je prorok ili kao koji od proroka.
MAR 6:16 A kad ču Irod, reče: To je Jovan koga sam ja posekao, on usta iz mrtvih.
MAR 6:17 Jer ovaj Irod posla te uhvatiše Jovana, i svezavši baci ga u tamnicu Irodijade radi, žene Filipa brata svog, jer se oženi njom.
MAR 6:18 Jer Jovan govoraše Irodu: Ne možeš ti imati žene brata svog.
MAR 6:19 A Irodijada rasrdi se na njega, i htede da ga ubije, ali ne mogaše.
MAR 6:20 Jer se Irod bojaše Jovana znajući ga da je čovek pravedan i svet, i čuvaše ga; i mnogo koješta činjaše kako mu on reče, i rado ga slušaše.
MAR 6:21 I dogodi se dan zgodan, kad Irod na dan svog rođenja davaše večeru knezovima svojim i vojvodama i starešinama galilejskim.
MAR 6:22 I ušavši kći Irodijadina i igravši i ugodivši Irodu i gostima njegovim reče car devojci: Išti u mene šta god hoćeš, i daću ti.
MAR 6:23 I zakle joj se: Šta god zaišteš u mene daću ti, da bi bilo i do pola carstva mog.
MAR 6:24 A ona izašavši reče materi svojoj: Šta ću iskati? A ona reče: Glavu Jovana krstitelja.
MAR 6:25 I odmah ušavši brzo k caru zaiska govoreći: Hoću da mi daš, sad na krugu, glavu Jovana krstitelja.
MAR 6:26 I zabrinu se car, ali kletve radi i gostiju svojih ne hte joj odreći.
MAR 6:27 I odmah posla car dželata, i zapovedi da donese glavu njegovu.
MAR 6:28 A on otišavši poseče ga u tamnici, i donese glavu njegovu na krugu, i dade devojci, a devojka dade je materi svojoj.
MAR 6:29 I čuvši učenici njegovi dođoše i uzeše telo njegovo, i metnuše ga u grob.
MAR 6:30 I skupiše se apostoli k Isusu, i javiše Mu sve i šta učiniše i šta ljude naučiše.
MAR 6:31 I reče im: Dođite vi sami nasamo, i počinite malo. Jer ih beše mnogo koji dolaze i odlaze, i ne imahu kad ni jesti.
MAR 6:32 I odoše na lađi u pusto mesto sami.
MAR 6:33 I videše ih ljudi kad iđahu, i poznaše ih mnogi, i pešice iz svih gradova stecahu se onamo, i prestigoše ih, i skupiše se oko Njega.
MAR 6:34 I izašavši Isus vide narod mnogi, i sažali Mu se, jer behu kao ovce bez pastira; i poče ih učiti mnogo.
MAR 6:35 I kad bi već pred noć, pristupiše k Njemu učenici Njegovi govoreći: Pusto je mesto, a već je kasno;
MAR 6:36 otpusti ih neka idu u okolna sela i palanke da kupe sebi hleba; jer nemaju šta jesti.
MAR 6:37 A On odgovarajući reče im: Dajte im vi neka jedu. A oni rekoše: Jedino da idemo da kupimo za dvesta groša hleba, pa da im damo da jedu?
MAR 6:38 A On im reče: Koliko hlebova imate? Idite i vidite. I videvši rekoše: Pet hlebova i dve ribe.
MAR 6:39 I zapovedi im da ih posade sve na gomile po zelenoj travi.
MAR 6:40 I posadiše se na gomile po sto i po pedeset.
MAR 6:41 I uzevši onih pet hlebova i dve ribe pogleda na nebo, i blagoslovi, pa prelomi hlebove, i dade učenicima svojim da metnu ispred njih; i one dve ribe razdeli svima.
MAR 6:42 I jedoše svi, i nasitiše se.
MAR 6:43 I nakupiše komada dvanaest kotarica punih i od riba.
MAR 6:44 A beše onih što su jeli hlebove oko pet hiljada ljudi.
MAR 6:45 I odmah natera učenike svoje da uđu u lađu i da idu napred na one strane u Vitsaidu dok On otpusti narod.
MAR 6:46 I otpustivši ih ode na goru da se pomoli Bogu.
MAR 6:47 I uveče beše lađa nasred mora, a On sam na zemlji.
MAR 6:48 I vide ih gde se muče veslajući: jer im beše protivan vetar. I oko četvrte straže noćne dođe k njima idući po moru; i htede da ih mimoiđe.
MAR 6:49 A oni videvši Ga gde ide po moru mišljahu da je utvara, i povikaše;
MAR 6:50 jer Ga svi videše i poplašiše se. I odmah progovori s njima, i reče im: Ne bojte se, ja sam, ne plašite se.
MAR 6:51 I uđe k njima u lađu, i utoli vetar; i vrlo se uplašiše, i divljahu se.
MAR 6:52 Jer ih ne naučiše hlebovi; jer se beše srce njihovo okamenilo.
MAR 6:53 I prešavši dođoše u zemlju genisaretsku; i stadoše u kraj.
MAR 6:54 I kad izađoše iz lađe, odmah Ga poznaše ljudi.
MAR 6:55 I optrčavši sav onaj kraj, počeše na odrima donositi bolesnike gde su čuli da je On.
MAR 6:56 I kud god iđaše u sela ili u gradove ili u palanke, na raskršćima metahu bolesnike i moljahu Ga da se barem skuta od haljine Njegove dotaknu: i ozdravljahu svi koji Ga se doticahu.
MAR 7:1 I skupiše se oko Njega fariseji i neki od književnika koji behu došli iz Jerusalima.
MAR 7:2 I videvši neke od učenika Njegovih da nečistim, to jest, neumivenim rukama jedu hleb, ukoriše ih.
MAR 7:3 Jer fariseji i svi Jevreji, ne jedu dok ne umiju ruke do lakata, držeći se onog što im je ostalo od starih;
MAR 7:4 i kad dođu s pazara, ne jedu dok se ne umiju; i još mnogo ima što su primili te drže: peru čaše i žbanove i kotlove i klupe.
MAR 7:5 A potom pitahu Ga fariseji i književnici: Zašto učenici tvoji ne žive kao što nam je ostalo od starih, nego jedu hleb neumivenim rukama?
MAR 7:6 A On odgovarajući reče im: Dobro je prorokovao Isaija za vas licemere, kao što je pisano: Ovi ljudi usnama me poštuju, a srce njihovo daleko stoji od mene.
MAR 7:7 No zaludu me poštuju učeći naukama, zapovestima ljudskim.
MAR 7:8 Jer ostaviste zapovesti Božje, a držite običaje ljudske, pranje žbanova i čaša; i druga mnoga takva činite.
MAR 7:9 I reče im: Dobro ukidate zapovest Božju da svoj običaj sačuvate.
MAR 7:10 Jer Mojsije reče: Poštuj oca svog i mater svoju; i: Koji opsuje oca ili mater smrću da umre.
MAR 7:11 A vi kažete: Ako kaže čovek ocu ili materi: Korvan, to jeste: prilog je čim bih ti ja mogao pomoći.
MAR 7:12 I tako ne date mu ništa učiniti, ocu svom ili materi svojoj,
MAR 7:13 ukidajući reč Božju svojim običajem koji ste postavili; i ovako mnogo koješta činite.
MAR 7:14 I dozvavši sav narod reče im: Poslušajte mene svi, i razumite.
MAR 7:15 Ništa nema što bi čoveka moglo opoganiti da uđe spolja u njega, nego što izlazi iz njega ono je što pogani čoveka.
MAR 7:16 Ako ko ima uši da čuje neka čuje.
MAR 7:17 I kad dođe od naroda u kuću pitahu Ga učenici Njegovi za priču.
MAR 7:18 I reče im: Zar ste i vi tako nerazumni? Ne razumete li da šta god u čoveka spolja ulazi ne može ga opoganiti?
MAR 7:19 Jer mu ne ulazi u srce nego u trbuh; i izlazi napolje čisteći sva jela.
MAR 7:20 Još reče: Šta izlazi iz čoveka ono pogani čoveka;
MAR 7:21 jer iznutra, iz srca ljudskog, izlaze misli zle, preljube, kurvarstva, ubistva,
MAR 7:22 krađe, lakomstva, pakosti, zloće, lukavstvo, sramote, zlo oko, huljenje na Boga, ponos, bezumlje.
MAR 7:23 Sva ova zla iznutra izlaze, i pogane čoveka.
MAR 7:24 I ustavši odande ode u krajeve tirske i sidonske, i ušavši u kuću htede da niko ne čuje za Nj; i ne može se sakriti.
MAR 7:25 Jer čuvši za Nj žena što u njenoj kćeri beše duh nečisti, dođe i pade k nogama Njegovim.
MAR 7:26 A žena ta beše Grkinja rodom Sirofiničanka, i moljaše Ga da istera đavola iz kćeri njene.
MAR 7:27 A Isus reče joj: Stani da se najpre deca nahrane; jer nije pravo uzeti hleb od dece i baciti psima.
MAR 7:28 A ona odgovarajući reče Mu: Da, Gospode; ali i psi pod trpezom jedu od mrva detinjih.
MAR 7:29 I reče joj: Za tu reč idi; izađe đavo iz kćeri tvoje.
MAR 7:30 I došavši kući nađe da je đavo izašao, i kći ležaše na odru.
MAR 7:31 I opet izađe Isus iz krajeva tirskih i sidonskih i dođe na more galilejsko u krajeve desetogradske.
MAR 7:32 I dovedoše k Njemu gluvog i mutavog, i moljahu Ga da metne na nj ruku.
MAR 7:33 I uzevši ga iz naroda nasamo metnu prste svoje u uši njegove, i pljunuvši dohvati se jezika njegovog;
MAR 7:34 i pogledavši na nebo uzdahnu, i reče mu: Efata, to jeste: Otvori se.
MAR 7:35 I odmah mu se otvoriše uši, i razreši se sveza jezika njegovog i govoraše lepo.
MAR 7:36 I zapreti im da nikome ne kazuju; ali što im više On zabranjivaše oni još više razglašavahu.
MAR 7:37 I vrlo se divljahu govoreći: Sve dobro čini; i gluve čini da čuju i neme da govore.
MAR 8:1 U to vreme, kad beše vrlo mnogo naroda i ne imahu šta jesti, dozva Isus učenike svoje i reče im:
MAR 8:2 Žao mi je naroda, jer već tri dana stoje kod mene i nemaju ništa jesti.
MAR 8:3 I ako ih otpustim gladne kućama njihovim, oslabiće na putu; jer su mnogi od njih došli izdaleka.
MAR 8:4 I odgovoriše Mu učenici Njegovi: Otkuda ćemo uzeti hleba ovde u pustinji da ih nahranimo?
MAR 8:5 I zapita ih: Koliko imate hlebova? A oni kazaše: Sedam.
MAR 8:6 I zapovedi narodu da posedaju po zemlji; i uzevši onih sedam hlebova i hvalu davši, prelomi, i dade učenicima svojim da razdadu; i razdadoše narodu.
MAR 8:7 I imahu malo ribica; i njih blagoslovivši reče da i njih razdadu.
MAR 8:8 I jedoše, i nasitiše se, i nakupiše komada što preteče sedam kotarica.
MAR 8:9 A onih što su jeli beše oko četiri hiljade. I otpusti ih.
MAR 8:10 I odmah uđe u lađu s učenicima svojim, i dođe u okoline dalmanutske.
MAR 8:11 I izađoše fariseji, i počeše se prepirati s Njim, i kušajući Ga iskahu od Njega znak s neba.
MAR 8:12 I uzdahnuvši duhom svojim reče: Zašto rod ovaj znak traži? Zaista vam kažem: neće se dati rodu ovome znak.
MAR 8:13 I ostavivši ih uđe opet u lađu, i ode na one strane.
MAR 8:14 I zaboraviše učenici Njegovi uzeti hleba, i nemahu sa sobom u lađi do jedan hleb.
MAR 8:15 I zapovedaše im govoreći: Gledajte, čuvajte se kvasca farisejskog i kvasca Irodovog.
MAR 8:16 I mišljahu, jedan drugom govoreći: To je što hleba nemamo.
MAR 8:17 I razumevši Isus reče im: Šta mislite što hleba nemate? Zar još ne osećate, niti razumete? Zar je još okamenjeno srce vaše?
MAR 8:18 Oči imate i ne vidite? Uši imate i ne čujete? I ne pamtite li
MAR 8:19 kad ja pet hlebova prelomih na pet hiljada, koliko kotarica punih komada nakupiste? Rekoše Mu: Dvanaest.
MAR 8:20 A kad sedam na četiri hiljade, koliko punih kotarica nakupiste komada? A oni rekoše: Sedam.
MAR 8:21 I reče im: Kako ne razumete?
MAR 8:22 I dođe u Vitsaidu; i dovedoše k Njemu slepoga, i moljahu Ga da ga se dotakne.
MAR 8:23 I uzevši za ruku slepoga izvede ga napolje iz sela, i pljunuvši mu u oči metnu ruke na nj, i zapita ga vidi li šta.
MAR 8:24 I pogledavši reče: Vidim ljude gde idu kao drva.
MAR 8:25 I potom opet metnu mu ruke na oči, i reče mu da progleda: i isceli se, i vide sve lepo.
MAR 8:26 I posla ga kući njegovoj govoreći: Ne ulazi u selo, niti kazuj kome u selu.
MAR 8:27 I izađe Isus i učenici Njegovi u sela Ćesarije Filipove; i putem pitaše učenike svoje govoreći im: Ko govore ljudi da sam ja?
MAR 8:28 A oni odgovoriše: Jovan krstitelj; drugi: Ilija; a drugi: Koji od proroka.
MAR 8:29 A On im reče: A vi šta mislite ko sam ja? A Petar odgovarajući reče Mu: Ti si Hristos.
MAR 8:30 I zapreti im da nikome ne kazuju za Njega.
MAR 8:31 I poče ih učiti da Sinu čovečjem valja mnogo postradati, i da će Ga okriviti starešine i glavari sveštenički i književnici, i da će Ga ubiti, i treći dan da će ustati.
MAR 8:32 I govoraše o tom ne ustručavajući se. I Petar uze Ga i poče Ga odvraćati.
MAR 8:33 A On obrnuvši se i pogledavši na učenike svoje zapreti Petru govoreći: Idi od mene sotono; jer ti ne misliš šta je Božje nego šta je ljudsko.
MAR 8:34 I dozvavši narod s učenicima svojim reče im: Ko hoće za mnom da ide neka se odrekne sebe i uzme krst svoj, i za mnom ide.
MAR 8:35 Jer ko hoće dušu svoju da sačuva, izgubiće je; a ko izgubi dušu svoju mene radi i jevanđelja onaj će je sačuvati.
MAR 8:36 Jer kakva je korist čoveku ako zadobije sav svet, a duši svojoj naudi?
MAR 8:37 Ili kakav će otkup dati čovek za dušu svoju?
MAR 8:38 Jer ko se postidi mene i mojih reči u rodu ovom preljubotvornom i grešnom, i Sin će se čovečji postideti njega kad dođe u slavi Oca svog s anđelima svetima.
MAR 9:1 I reče im: Zaista vam kažem: imaju neki među ovima što stoje ovde koji neće okusiti smrt dok ne vide carstvo Božje da dođe u sili.
MAR 9:2 I posle šest dana uze Isus Petra i Jakova i Jovana i izvede ih na visoku goru same; i preobrazi se pred njima.
MAR 9:3 I haljine Njegove postadoše sjajne i vrlo bele kao sneg, kao što ne može belilja ubeliti na zemlji.
MAR 9:4 I ukaza im se Ilija s Mojsijem gde se razgovarahu s Isusom.
MAR 9:5 I Petar odgovarajući reče Isusu: Ravi! Dobro nam je ovde biti; i da načinimo tri senice: Tebi jednu i Mojsiju jednu i Iliji jednu.
MAR 9:6 Jer ne znaše šta govori; jer behu vrlo uplašeni.
MAR 9:7 I postade oblak te ih zakloni; i dođe glas iz oblaka govoreći: Ovo je Sin moj ljubazni; Njega poslušajte.
MAR 9:8 I ujedanput pogledavši, nikoga ne videše osim Isusa samog sa sobom.
MAR 9:9 A kad silažahu s gore zapreti im da nikom ne kazuju šta su videli, dok Sin čovečji ne ustane iz mrtvih.
MAR 9:10 I reč zadržaše u sebi pitajući jedan drugog: Šta to znači ustati iz mrtvih?
MAR 9:11 I pitahu Ga govoreći: Kako govore književnici da Ilija treba najpre da dođe?
MAR 9:12 A On odgovarajući reče im: Ilija će doći najpre, i urediti sve; ali i Sin čovečji treba da mnogo postrada i da se ponizi, kao što je pisano.
MAR 9:13 Ali vam kažem da je i Ilija došao i učiniše s njim šta htedoše kao što je pisano za njega.
MAR 9:14 I došavši k učenicima svojim vide narod mnogi oko njih i književnike gde se prepiru s njima.
MAR 9:15 I odmah videvši Ga sav narod uplaši se i pritrčavši pozdravljahu Ga.
MAR 9:16 I upita književnike: Šta se prepirete s njima?
MAR 9:17 I odgovarajući jedan od naroda reče: Učitelju! Dovedoh k Tebi sina svog u kome je duh nemi.
MAR 9:18 I svaki put kad ga uhvati lomi ga, i penu baca i škrguće zubima; i suši se. I rekoh učenicima Tvojim da ga isteraju; i ne mogoše.
MAR 9:19 A On odgovarajući mu reče: O rode neverni! Dokle ću s vama biti? Dokle ću vas trpeti? Dovedite ga k meni.
MAR 9:20 I dovedoše ga k Njemu; i kad Ga vide odmah ga duh stade lomiti; i padnuvši na zemlju valjaše se bacajući penu.
MAR 9:21 I upita oca njegovog: Koliko ima vremena kako mu se to dogodilo? A on reče: Iz detinjstva.
MAR 9:22 I mnogo puta baca ga u vatru i u vodu da ga pogubi; nego ako šta možeš pomozi nam, smiluj se na nas.
MAR 9:23 A Isus reče mu: Ako možeš verovati: sve je moguće onome koji veruje.
MAR 9:24 I odmah povikavši otac detinji sa suzama govoraše: Verujem, Gospode! Pomozi mom neverju.
MAR 9:25 A Isus videći da se stiče narod, zapreti duhu nečistom govoreći mu: Duše nemi i gluvi! Ja ti zapovedam, izađi iz njega i više ne ulazi u njega.
MAR 9:26 I povikavši i izlomivši ga vrlo izađe; i učini se kao mrtav tako da mnogi govorahu: Umre.
MAR 9:27 A Isus uzevši ga za ruku podiže ga: i usta.
MAR 9:28 I kad uđe u kuću, pitahu Ga učenici Njegovi nasamo: Zašto ga mi nismo mogli isterati?
MAR 9:29 I reče im: Ovaj se rod ničim ne može isterati do molitvom i postom.
MAR 9:30 I izašavši odande iđahu kroz Galileju; i ne hteše da ko dozna.
MAR 9:31 Jer učaše učenike svoje, i govoraše im da će se Sin čovečji predati u ruke ljudske, i ubiće Ga, i pošto Ga ubiju ustaće treći dan.
MAR 9:32 A oni ne razumevahu reč, i ne smehu da Ga zapitaju.
MAR 9:33 I dođe u Kapernaum, i kad beše u kući zapita ih: Šta se prepiraste putem među sobom?
MAR 9:34 A oni ćutahu; jer se putem prepiraše među sobom ko je najveći.
MAR 9:35 I sedavši dozva dvanaestoricu i reče im: Koji hoće da bude prvi neka bude od svih najzadnji i svima sluga.
MAR 9:36 I uzevši dete metnu ga među njih i zagrlivši ga reče im:
MAR 9:37 Ko jedno ovakvo dete primi u ime moje, mene prima; a ko mene primi, ne prima mene nego Onog koji je mene poslao.
MAR 9:38 Odgovori Mu Jovan govoreći: Učitelju! Videsmo jednog gde imenom Tvojim izgoni đavole koji ne ide za nama: i zabranismo mu, jer ne ide za nama.
MAR 9:39 A Isus reče: Ne branite mu; jer nema nikoga koji bi imenom mojim čudo činio da može brzo zlo govoriti za mnom.
MAR 9:40 Jer ko nije protiv vas s vama je.
MAR 9:41 Jer ko vas napoji čašom vode u ime moje, zato što ste Hristovi, zaista vam kažem: neće mu propasti plata.
MAR 9:42 A koji sablazni jednog od ovih malih koji veruju mene, bolje bi mu bilo da obesi kamen vodenični o vrat svoj i da se baci u more.
MAR 9:43 I ako te ruka tvoja sablažnjava, odseci je: bolje ti je bez ruke u život ući, negoli s obe ruke ući u pakao, u oganj večni,
MAR 9:44 gde crv njihov ne umire, i oganj se ne gasi.
MAR 9:45 I ako te noga tvoja sablažnjava, odseci je: bolje ti je ući u život hrom, negoli s dve noge da te bace u pakao, u oganj večni,
MAR 9:46 gde crv njihov ne umire, i oganj se ne gasi.
MAR 9:47 Ako te i oko tvoje sablažnjava, iskopaj ga: bolje ti je s jednim okom ući u carstvo Božje, negoli s dva oka da te bace u pakao ognjeni,
MAR 9:48 gde crv njihov ne umire, i oganj se ne gasi.
MAR 9:49 Jer će se svaki ognjem posoliti, i svaka će se žrtva solju posoliti.
MAR 9:50 Dobra je so; ali ako so bude neslana, čim će se osoliti? Imajte so u sebi, i mir imajte među sobom.
MAR 10:1 I ustavši odande dođe u okoline judejske preko Jordana, i steče se opet narod k Njemu; i kao što običaj imaše, opet ih učaše.
MAR 10:2 I pristupivši fariseji upitaše Ga kušajući: Može li čovek pustiti ženu?
MAR 10:3 A On odgovarajući reče im: Šta vam zapoveda Mojsije?
MAR 10:4 A oni rekoše: Mojsije dopusti da joj se da raspusna knjiga i da se pusti.
MAR 10:5 I odgovarajući Isus reče im: Po tvrđi vašeg srca napisa vam on zapovest ovu.
MAR 10:6 A u početku stvorenja, muža i ženu, stvorio ih je Bog.
MAR 10:7 Zato ostaviće čovek oca svog i majku i prilepiće se k ženi svojoj,
MAR 10:8 i budu dvoje jedno telo. Tako nisu više dvoje nego jedno telo.
MAR 10:9 A šta je Bog sastavio čovek da ne rastavlja.
MAR 10:10 I u kući opet zapitaše Ga za to učenici Njegovi.
MAR 10:11 I reče im: Koji pusti ženu i oženi se drugom, čini preljubu na njoj.
MAR 10:12 I ako žena ostavi muža svog i pođe za drugog, čini preljubu.
MAR 10:13 I donošahu k Njemu decu da ih se dotakne; a učenici branjahu onima što ih donošahu.
MAR 10:14 A Isus videvši rasrdi se i reče im: Pustite decu neka dolaze k meni, i ne branite im; jer je takvih carstvo Božje.
MAR 10:15 Zaista vam kažem: koji ne primi carstvo Božje kao dete, neće ući u njega.
MAR 10:16 I zagrlivši ih metnu na njih ruke te ih blagoslovi.
MAR 10:17 I kad izađe na put, pritrča neko, i kleknuvši na kolena pred Njim pitaše Ga: Učitelju blagi! Šta mi treba činiti da dobijem život večni?
MAR 10:18 A Isus reče mu: Što me zoveš blagim? Niko nije blag osim jednog Boga.
MAR 10:19 Zapovesti znaš: ne čini preljube; ne ubij; ne ukradi; ne svedoči lažno; ne čini nepravde nikome; poštuj oca svog i mater.
MAR 10:20 A on odgovarajući reče Mu: Učitelju! Sve sam ovo sačuvao od mladosti svoje.
MAR 10:21 A Isus pogledavši na nj, omile mu, i reče mu: Još ti jedno nedostaje: idi prodaj sve što imaš i podaj siromasima; i imaćeš blago na nebu; i dođi, te hajde za mnom uzevši krst.
MAR 10:22 A on posta zlovoljan od ove reči, i ode žalostan; jer beše vrlo bogat.
MAR 10:23 I pogledavši Isus reče učenicima svojim: Kako je teško bogatima ući u carstvo nebesko!
MAR 10:24 A učenici se uplašiše od reči Njegovih. A Isus opet odgovarajući reče im: Deco! Kako je teško onima koji se uzdaju u svoje bogatstvo ući u carstvo Božje!
MAR 10:25 Lakše je kamili proći kroz iglene uši negoli bogatome ući u carstvo Božje.
MAR 10:26 A oni se vrlo divljahu govoreći u sebi: Ko se dakle može spasti?
MAR 10:27 A Isus pogledavši na njih reče: Ljudima je nemoguće, ali nije Bogu: jer je sve moguće Bogu.
MAR 10:28 A Petar Mu poče govoriti: Eto mi smo ostavili sve, i za Tobom idemo.
MAR 10:29 A Isus odgovarajući reče: Zaista vam kažem: nema nikoga koji je ostavio kuću, ili braću, ili sestre, ili oca, ili mater, ili ženu, ili decu, ili zemlju, mene radi i jevanđelja radi,
MAR 10:30 a da neće primiti sad u ovo vreme sto puta onoliko kuća, i braće, i sestara, i otaca, i matera, i dece, i zemlje, u progonjenju, a na onom svetu život večni.
MAR 10:31 Ali će mnogi prvi biti poslednji, i poslednji prvi.
MAR 10:32 A kad iđahu putem u Jerusalim, Isus iđaše pred njima, a oni se čuđahu, i za Njim iđahu sa strahom. I uzevši opet dvanaestoricu poče im kazivati šta će biti od Njega:
MAR 10:33 Evo idemo u Jerusalim, i Sin čovečji predaće se glavarima svešteničkim i književnicima i osudiće Ga na smrt, i predaće Ga neznabošcima;
MAR 10:34 i narugaće Mu se, i biće Ga, i popljuvaće Ga, i ubiće Ga, i treći dan ustaće.
MAR 10:35 I pred Njega dođoše Jakov i Jovan, sinovi Zevedejevi, govoreći: Učitelju! Hoćemo da nam učiniš za šta ćemo Te moliti.
MAR 10:36 A On im reče: Šta hoćete da vam učinim?
MAR 10:37 A oni Mu rekoše: Daj nam da sednemo jedan s desne strane Tebi, a drugi s leve, u slavi Tvojoj.
MAR 10:38 A Isus im reče: Ne znate šta ištete: možete li piti čašu koju ja pijem, i krstiti se krštenjem kojim se ja krštavam?
MAR 10:39 A oni Mu rekoše: Možemo. A Isus reče im: Čašu, dakle, koju ja pijem ispićete; i krštenjem kojim se ja krštavam krstićete se;
MAR 10:40 ali da sednete s desne strane meni i s leve, ne mogu ja dati nego kojima je ugotovljeno.
MAR 10:41 I čuvši to desetorica počeše se srditi na Jakova i na Jovana.
MAR 10:42 A Isus dozvavši ih reče im: Znate da knezovi narodni vladaju narodom i poglavari njegovi upravljaju njim.
MAR 10:43 Ali među vama da ne bude tako; nego koji hoće da bude veći među vama, da vam služi.
MAR 10:44 I koji hoće prvi među vama da bude, da bude svima sluga.
MAR 10:45 Jer Sin čovečji nije došao da Mu služe nego da služi, i da da dušu svoju u otkup za mnoge.
MAR 10:46 I dođoše u Jerihon. I kad izlažaše iz Jerihona, On i učenici Njegovi i narod mnogi, sin Timejev, Vartimej slepi, seđaše kraj puta i prošaše.
MAR 10:47 I čuvši da je to Isus Nazarećanin stade vikati i govoriti: Sine Davidov, Isuse! Pomiluj me!
MAR 10:48 I prećahu mu mnogi da ućuti, a on još više vikaše: Sine Davidov! Pomiluj me!
MAR 10:49 I stavši Isus reče da ga zovnu. I zovnuše slepca govoreći mu: Ne boj se, ustani, zove te.
MAR 10:50 A on zbacivši sa sebe haljine svoje, ustade i dođe k Isusu.
MAR 10:51 I odgovarajući reče mu Isus: Šta hoćeš da ti učinim? A slepi reče Mu: Ravuni! Da progledam.
MAR 10:52 A Isus reče mu: Idi, vera tvoja pomože ti. I odmah progleda, i ode putem za Isusom.
MAR 11:1 I kad se približi k Jerusalimu, k Vitfazi i Vitaniji, kod gore maslinske, posla dvojicu od učenika svojih
MAR 11:2 i reče im: Idite u selo što je pred vama, i odmah kako uđete u njega naći ćete magare privezano, na koje niko od ljudi nije usedao; odrešite ga i dovedite.
MAR 11:3 I ako vam ko reče: Šta to činite? Kažite: Treba Gospodu; i odmah će ga poslati ovamo.
MAR 11:4 A oni odoše, i nađoše magare privezano kod vrata napolju na raskršću, i odrešiše ga.
MAR 11:5 I neko od onih što stajahu onde rekoše im: Zašto drešite magare?
MAR 11:6 A oni rekoše im kao što im zapovedi Isus; i ostaviše ih.
MAR 11:7 I dovedoše magare k Isusu, i metnuše na nj haljine svoje; i usede na nj.
MAR 11:8 A mnogi prostreše haljine svoje po putu; a jedni rezahu granje od drveta, i prostirahu po putu.
MAR 11:9 A koji iđahu pred Njim i za Njim, vikahu govoreći: Osana! Blagosloven koji ide u ime Gospodnje!
MAR 11:10 Blagosloveno carstvo oca našeg Davida koji ide u ime Gospodnje! Osana na visini!
MAR 11:11 I uđe Isus u Jerusalim, i u crkvu; i promotrivši sve, kad bi uveče, izađe u Vitaniju s dvanaestoricom.
MAR 11:12 I sutradan kad izađoše iz Vitanije, ogladne.
MAR 11:13 I videvši izdaleka smokvu s lišćem dođe ne bi li šta našao na njoj; i došavši k njoj ništa ne nađe osim lišća; jer još ne beše vreme smokvama.
MAR 11:14 I odgovarajući Isus reče joj: Da odsad od tebe niko ne jede roda doveka. I slušahu učenici Njegovi.
MAR 11:15 I dođoše opet u Jerusalim; i ušavši Isus u crkvu stade izgoniti one koji prodavahu i kupovahu po crkvi; i ispremeta trpeze onih što menjahu novce, i klupe onih što prodavahu golubove.
MAR 11:16 I ne dade da ko pronese suda kroz crkvu.
MAR 11:17 I učaše govoreći im: Nije li pisano: Dom moj neka se zove dom molitve svim narodima? A vi načiniste od njega hajdučku pećinu.
MAR 11:18 I čuše književnici i glavari sveštenički, i tražahu kako bi Ga pogubili; plašili su Ga se, jer Ga je narod slušao.
MAR 11:19 I kad bi uveče izađe napolje iz grada.
MAR 11:20 I u jutru prolazeći videše smokvu gde se posušila iz korena.
MAR 11:21 I opomenuvši se Petar reče Mu: Ravi! Gle, smokva što si je prokleo, posušila se.
MAR 11:22 I odgovarajući Isus reče im:
MAR 11:23 Imajte veru Božju; jer vam zaista kažem: ako ko reče gori ovoj: Digni se i baci se u more, i ne posumnja u srcu svom, nego uzveruje da će biti kao što govori: biće mu šta god reče.
MAR 11:24 Zato vam kažem: sve što ištete u svojoj molitvi verujte da ćete primiti; i biće vam.
MAR 11:25 I kad stojite na molitvi, praštajte ako šta imate na koga: da i Otac vaš koji je na nebesima oprosti vama pogreške vaše.
MAR 11:26 Ako li, pak, vi ne opraštate, ni Otac vaš koji je na nebesima neće oprostiti vama pogreške vaše.
MAR 11:27 I dođoše opet u Jerusalim; i kad hođaše po crkvi dođoše k Njemu glavari sveštenički i književnici i starešine,
MAR 11:28 i rekoše Mu: Kakvom vlasti to činiš? I ko ti dade vlast tu, da to činiš?
MAR 11:29 A Isus odgovarajući reče im: I ja ću vas da upitam jednu reč, i odgovorite mi; pa ću vam kazati kakvom vlasti ovo činim.
MAR 11:30 Krštenje Jovanovo ili bi s neba ili od ljudi? Odgovorite mi.
MAR 11:31 I mišljahu u sebi govoreći: Ako kažemo: S neba, reći će: Zašto mu dakle ne verovaste?
MAR 11:32 Ako li kažemo: Od ljudi, bojimo se naroda; jer svi mišljahu za Jovana da zaista prorok beše.
MAR 11:33 I odgovarajući rekoše Isusu: Ne znamo. I Isus odgovarajući reče njima: Ni ja vama neću kazati kakvom vlasti ovo činim.
MAR 12:1 I poče im govoriti u pričama: Posadi čovek vinograd, i ogradi plotom, i iskopa pivnicu, i načini kulu, i dade ga vinogradarima, pa ode.
MAR 12:2 I kad dođe vreme, posla k vinogradarima slugu da primi od vinogradara od roda vinogradskog.
MAR 12:3 A oni uhvativši slugu izbiše ga, i poslaše prazna.
MAR 12:4 I opet posla k njima drugog slugu; i onog biše kamenjem i razbiše mu glavu, i poslaše ga sramotnog.
MAR 12:5 I opet posla drugog; i onog ubiše; i mnoge druge, jedne izbiše, a druge pobiše.
MAR 12:6 Još dakle imaše jedinog svog milog sina, posla i njega najposle k njima govoreći: Postideće se sina mog.
MAR 12:7 A vinogradari rekoše u sebi: Ovo je naslednik, hodite da ga ubijemo, i nama će ostati očevina njegova.
MAR 12:8 I uhvatiše ga, i ubiše, i izbaciše ga napolje iz vinograda.
MAR 12:9 Šta će dakle učiniti gospodar od vinograda? Doći će i pogubiće vinogradare, i daće vinograd drugima.
MAR 12:10 Zar niste čitali u pismu ovo: Kamen koji odbaciše zidari, onaj posta glava od ugla;
MAR 12:11 To bi od Gospoda i divno je u našim očima?
MAR 12:12 I gledahu da Ga uhvate, ali se pobojaše naroda; jer razumeše da za njih govori priču; i ostavivši Ga odoše.
MAR 12:13 I poslaše k Njemu neke od fariseja i Irodovaca da bi Ga uhvatili u reči.
MAR 12:14 A oni došavši rekoše Mu: Učitelju! Znamo da si istinit, i da ne mariš ni za koga; jer ne gledaš ko je ko, nego zaista putu Božjem učiš; treba li ćesaru davati harač ili ne? Hoćemo li dati, ili da ne damo?
MAR 12:15 A On, znajući njihovo licemerje, reče im: Što me kušate? Donesite mi novac da vidim.
MAR 12:16 A oni donesoše. I reče im: Čiji je ovo obraz i natpis? A oni Mu rekoše: Ćesarev.
MAR 12:17 I odgovarajući Isus reče im: Podajte ćesarevo ćesaru, a Božje Bogu. I čudiše Mu se.
MAR 12:18 I dođoše k Njemu sadukeji koji kažu da nema vaskrsenja, i zapitaše Ga govoreći:
MAR 12:19 Učitelju! Mojsije nam napisa: Ako kome brat umre i ostavi ženu a dece ne ostavi, da brat njegov uzme ženu njegovu i da podigne seme bratu svom.
MAR 12:20 Sedam braće beše: i prvi uze ženu, i umre bez poroda.
MAR 12:21 I drugi uze je, i umre, i ni on ne ostavi poroda; tako i treći.
MAR 12:22 I uzeše je sedmorica, i ne ostaviše poroda. A posle svih umre i žena.
MAR 12:23 O vaskrsenju dakle kad ustanu koga će od njih biti žena? Jer je za sedmoricom bila.
MAR 12:24 I odgovarajući Isus reče im: Zato li se vi varate što ne znate pisma ni sile Božje?
MAR 12:25 Jer kad iz mrtvih ustanu, niti će se ženiti ni udavati, nego su kao anđeli na nebesima.
MAR 12:26 A za mrtve da ustaju niste li čitali u knjigama Mojsijevim kako mu reče Bog kod kupine govoreći: Ja sam Bog Avraamov, i Bog Isakov, i Bog Jakovljev?
MAR 12:27 Nije Bog Bog mrtvih, nego Bog živih. Vi se dakle vrlo varate.
MAR 12:28 I pristupi jedan od književnika koji ih slušaše kako se prepiru, i vide da im dobro odgovara, i zapita Ga: Koja je prva zapovest od svih?
MAR 12:29 A Isus odgovori mu: Prva je zapovest od svih: Čuj Izrailju, Gospod je Bog naš Gospod jedini;
MAR 12:30 i ljubi Gospoda Boga svog svim srcem svojim i svom dušom svojom i svim umom svojim i svom snagom svojom. Ovo je prva zapovest.
MAR 12:31 I druga je kao i ova: Ljubi bližnjeg svog kao samog sebe. Druge zapovesti veće od ovih nema.
MAR 12:32 I reče Mu književnik: Dobro, učitelju! Pravo si kazao da je jedan Bog, i nema drugog osim Njega;
MAR 12:33 i ljubiti Ga svim srcem i svim razumom i svom dušom i svom snagom, i ljubiti bližnjeg kao samog sebe, veće je od svih žrtava i priloga.
MAR 12:34 A Isus videvši kako pametno odgovori reče mu: Nisi daleko od carstva Božjeg. I niko više ne smeše da Ga zapita.
MAR 12:35 I odgovori Isus i reče učeći u crkvi: Kako govore književnici da je Hristos sin Davidov?
MAR 12:36 Jer sam David kaza Duhom Svetim: Reče Gospod Gospodu mom: Sedi meni s desne strane, dok položim neprijatelje Tvoje podnožje nogama Tvojim.
MAR 12:37 Sam dakle David naziva Ga Gospodom, i otkuda mu je sin? I mnogi narod slušaše Ga s radošću.
MAR 12:38 I govoraše im u nauci svojoj: Čuvajte se književnika koji idu u dugačkim haljinama, i traže da im se klanja po ulicama,
MAR 12:39 i prvih mesta po zbornicama, i začelja na gozbama.
MAR 12:40 Ovi što jedu kuće udovičke, i lažno se mole Bogu dugo, biće još više osuđeni.
MAR 12:41 I sedavši Isus prema Božjoj hazni gledaše kako narod meće novce u Božju haznu. I mnogi bogati metahu mnogo.
MAR 12:42 I došavši jedna siromašna udovica metnu dve lepte, koje čine jedan kodrant.
MAR 12:43 I dozvavši učenike svoje reče im: Zaista vam kažem: ova siromašna udovica metnu više od svih koji meću u Božju haznu.
MAR 12:44 Jer svi metnuše od suviška svog; a ona od sirotinje svoje metnu sve što imaše, svu hranu svoju.
MAR 13:1 I kad izlažaše iz crkve reče Mu jedan od učenika Njegovih: Učitelju! Gle kakvo je kamenje, i kakva građevina!
MAR 13:2 I odgovarajući Isus reče mu: Vidiš li ovu veliku građevinu? Ni kamen na kamenu neće ovde ostati koji se neće razmetnuti.
MAR 13:3 I kad seđaše na gori maslinskoj prema crkvi, pitahu Ga samog Petar i Jakov i Jovan i Andrija:
MAR 13:4 Kaži nam kad će to biti? I kakav će znak biti kad će se to sve svršiti?
MAR 13:5 A Isus odgovarajući im poče govoriti: Čuvajte se da vas ko ne prevari.
MAR 13:6 Jer će mnogi doći u moje ime govoreći: Ja sam; i mnoge će prevariti.
MAR 13:7 A kad čujete ratove i glasove o ratovima, ne plašite se; jer treba da to bude; ali to još nije posledak.
MAR 13:8 Ustaće narod na narod i carstvo na carstvo; i zemlja će se tresti po svetu; i biće gladi i bune. To je početak stradanja.
MAR 13:9 A vi se čuvajte; jer će vas predavati u sudove i po zbornicama biće vas, i pred kraljeve i careve izvodiće vas mene radi za svedočanstvo njima.
MAR 13:10 I u svim narodima treba da se najpre propovedi jevanđelje.
MAR 13:11 A kad vas povedu da predaju, ne brinite se unapred šta ćete govoriti, niti mislite; nego šta vam se da u onaj čas ono govorite; jer vi nećete govoriti nego Duh Sveti.
MAR 13:12 I predaće brat brata na smrt i otac sina, i ustaće deca na roditelje i pobiće ih.
MAR 13:13 I svi će omrznuti na vas imena mog radi. Ali koji pretrpi do kraja blago njemu.
MAR 13:14 A kad vidite mrzost opustošenja, za koju govori prorok Danilo, da stoji gde ne treba (koji čita da razume): tada koji budu u Judeji neka beže u gore;
MAR 13:15 i koji bude na krovu da ne silazi u kuću, niti da ulazi da uzme šta iz kuće svoje;
MAR 13:16 i koji bude u polju da se ne vraća natrag da uzme haljinu svoju.
MAR 13:17 Ali teško trudnima i dojiljama u te dane!
MAR 13:18 Nego se molite Bogu da ne bude bežanje vaše u zimu.
MAR 13:19 Jer će u dane te biti nevolja kakva nije bila od početka stvorenja koje je Bog stvorio do sad, i neće ni biti.
MAR 13:20 I da Gospod ne skrati dane niko ne bi ostao; ali izabranih radi, koje izabra, skratio je dane.
MAR 13:21 Tada ako vam ko reče: Evo ovde je Hristos, ili: Eno onde, ne verujte.
MAR 13:22 Jer će izaći lažni Hristosi i lažni proroci, i pokazaće znake i čudesa da bi prevarili, ako bude moguće, i izabrane.
MAR 13:23 Ali vi se čuvajte: eto vam sve kazah napred.
MAR 13:24 Ali u te dane, posle te nevolje, sunce će pomrčati, i mesec svoju svetlost izgubiti.
MAR 13:25 I zvezde će spadati s neba i sile nebeske pokrenuti se.
MAR 13:26 I tada će ugledati Sina čovečjeg gde ide na oblacima sa silom i slavom velikom.
MAR 13:27 I tada će poslati anđele svoje i sabraće izabrane svoje od četiri vetra, od kraja zemlje do kraja neba.
MAR 13:28 A od smokve naučite se priči: kad se već njena grana pomladi i stane listati, znate da je blizu leto.
MAR 13:29 Tako i vi kad vidite ovo da se zbiva, znajte da je blizu kod vrata.
MAR 13:30 Zaista vam kažem da ovaj naraštaj neće proći dok se ovo sve ne zbude.
MAR 13:31 Nebo i zemlja proći će, ali reči moje neće proći.
MAR 13:32 A o danu tom ili o času niko ne zna, ni anđeli koji su na nebesima, ni Sin, do Otac.
MAR 13:33 Pazite, stražite i molite se Bogu; jer ne znate kad će vreme nastati.
MAR 13:34 Kao što čovek odlazeći ostavi kuću svoju, i da slugama svojim vlast, i svakome svoj posao; i vrataru zapovedi da straži.
MAR 13:35 Stražite dakle; jer ne znate kad će doći gospodar od kuće, ili uveče ili u po noći, ili u petle, ili ujutru;
MAR 13:36 da ne dođe iznenada i da vas ne nađe, a vi spavate.
MAR 13:37 A šta vam kažem, svima kažem: stražite.
MAR 14:1 Behu pak još dva dana do pashe i do dana presnih hlebova; i tražahu glavari sveštenički i književnici kako bi Ga iz prevare uhvatili i ubili.
MAR 14:2 Ali govorahu: Ne o prazniku, da se ne bi narod pobunio.
MAR 14:3 I kad beše On u Vitaniji u kući Simona gubavog i seđaše za trpezom, dođe žena sa sklenicom mnogocenoga mira čistog nardovog, i razbivši sklenicu izlivaše Mu na glavu.
MAR 14:4 A neki se srđahu govoreći: Zašto se to miro prosipa tako?
MAR 14:5 Jer se mogaše za nj uzeti više od trista groša i dati siromasima. I vikahu na nju.
MAR 14:6 A Isus reče: Ostavite je; šta joj smetate? Ona učini dobro delo na meni.
MAR 14:7 Jer siromahe imate svagda sa sobom, i kad god hoćete možete im dobro činiti; a mene nemate svagda.
MAR 14:8 Ona šta može, učini: ona pomaza napred telo moje za ukop.
MAR 14:9 Zaista vam kažem: gde se god uspropoveda jevanđelje ovo po svemu svetu, kazaće se i to za spomen njen.
MAR 14:10 I Juda Iskariotski, jedan od dvanaestorice ode ka glavarima svešteničkim da im Ga izda.
MAR 14:11 A oni čuvši obradovaše se, i obrekoše mu novce dati: i tražaše zgodu da Ga izda.
MAR 14:12 I u prvi dan presnih hlebova, kad klahu pashu, rekoše Mu učenici Njegovi: Gde ćeš da idemo da Ti zgotovimo pashu da jedeš?
MAR 14:13 I posla dvojicu od učenika svojih i reče im: Idite u grad, i srešće vas čovek koji nosi vodu u krčagu; idite za njim,
MAR 14:14 i gde uđe kažite gospodaru od one kuće: Učitelj veli: Gde je gostionica gde ću jesti pashu s učenicima svojim?
MAR 14:15 I on će vam pokazati veliku sobu prostrtu gotovu: onde nam zgotovite.
MAR 14:16 I izađoše učenici Njegovi, i dođoše u grad, i nađoše kao što im kaza, i ugotoviše pashu.
MAR 14:17 I kad bi uveče, dođe sa dvanaestoricom.
MAR 14:18 I kad seđahu za trpezom i jeđahu reče Isus: Zaista vam kažem: jedan od vas, koji jede sa mnom, izdaće me.
MAR 14:19 A oni se zabrinuše, i stadoše govoriti jedan za drugim: Da ne ja? I drugi: Da ne ja?
MAR 14:20 A On odgovarajući reče im: Jedan od dvanaestorice koji umoči sa mnom u zdelu.
MAR 14:21 Sin čovečji dakle ide kao što je pisano za Njega; ali teško onom čoveku koji izda Sina čovečjeg; bolje bi mu bilo da se nije rodio onaj čovek.
MAR 14:22 I kad jeđahu uze Isus hleb i blagoslovivši prelomi ga, i dade im, i reče: Uzmite, jedite; ovo je telo moje.
MAR 14:23 I uze čašu i davši hvalu dade im; i piše iz nje svi.
MAR 14:24 I reče im: Ovo je krv moja novog zaveta koja će se proliti za mnoge.
MAR 14:25 Zaista vam kažem: više neću piti od roda vinogradskog do onog dana kad ću ga piti novog u carstvu Božjem.
MAR 14:26 I otpojavši hvalu izađoše na goru maslinsku.
MAR 14:27 I reče im Isus: Svi ćete se vi sablazniti o mene ovu noć; jer je pisano: udariću pastira i ovce će se razbeći.
MAR 14:28 Ali po vaskrsenju svom, ja idem pred vama u Galileju.
MAR 14:29 A Petar Mu reče: Ako se i svi sablazne, ali ja neću.
MAR 14:30 I reče mu Isus: Zaista ti kažem: noćas dok dvaput petao ne zapeva tri puta ćeš me se odreći.
MAR 14:31 A on još više govoraše: Da bih znao s Tobom i umreti neću Te se odreći. Tako i svi govorahu.
MAR 14:32 I dođoše u selo koje se zove Getsimanija, i reče učenicima svojim: Sedite ovde dok ja idem da se pomolim Bogu.
MAR 14:33 I uze sa sobom Petra i Jakova i Jovana, i zabrinu se i poče tužiti.
MAR 14:34 I reče im: Žalosna je duša moja do smrti; počekajte ovde, i stražite.
MAR 14:35 I otišavši malo pade na zemlju, i moljaše se da bi Ga mimoišao čas, ako je moguće.
MAR 14:36 I govoraše: Ava Oče! Sve je moguće Tebi; pronesi čašu ovu mimo mene; ali opet ne kako ja hoću, nego kako Ti.
MAR 14:37 I dođe i nađe ih gde spavaju, i reče Petru: Simone! Zar spavaš? Ne može li jednog časa postražiti?
MAR 14:38 Stražite i molite se Bogu da ne padnete u napast; jer je duh srčan ali je telo slabo.
MAR 14:39 I opet otišavši pomoli se Bogu one iste reči govoreći.
MAR 14:40 I vrativši se nađe ih opet gde spavaju; jer im behu oči otežale; i ne znahu šta bi Mu odgovorili.
MAR 14:41 I dođe treći put, i reče im: Jednako spavate i počivate; dosta je; dođe čas; evo se predaje Sin čovečji u ruke grešnicima.
MAR 14:42 Ustanite da idemo; evo izdajnik se moj približi.
MAR 14:43 I odmah, dok On još govoraše, dođe Juda, jedan od dvanaestorice, i s njim ljudi mnogi s noževima i s koljem od glavara svešteničkih i od književnika i starešina.
MAR 14:44 I izdajnik Njegov dade im znak govoreći: Koga ja celivam onaj je: držite ga, i vodite ga čuvajući.
MAR 14:45 I došavši odmah pristupi k Njemu, i reče: Ravi! Ravi! I celiva Ga.
MAR 14:46 A oni metnuše ruke svoje na Nj i uhvatiše Ga.
MAR 14:47 A jedan od onih što stajahu onde izvadi nož te udari slugu poglavara svešteničkog, i odseče mu uho.
MAR 14:48 I odgovarajući Isus reče im: Kao na hajduka izašli ste s noževima i s koljem da me uhvatite,
MAR 14:49 a svaki dan sam bio kod vas u crkvi i učio, i ne uhvatiste me. Ali da se zbude pismo.
MAR 14:50 I ostavivši Ga, učenici svi pobegoše.
MAR 14:51 I za Njim iđaše nekakav mladić ogrnut platnom po golom telu; i uhvatiše onog mladića.
MAR 14:52 A on ostavivši platno go pobeže od njih.
MAR 14:53 I dovedoše Isusa k poglavaru svešteničkom, i stekoše se k njemu svi glavari sveštenički i književnici i starešine.
MAR 14:54 I Petar ide za Njim izdaleka do u dvor poglavara svešteničkog, i seđaše sa slugama, i grejaše se kod ognja.
MAR 14:55 A glavari sveštenički i sva skupština tražahu na Isusa svedočanstva da Ga ubiju; i ne nađoše;
MAR 14:56 jer mnogi svedočahu lažno na Njega i svedočanstva ne behu jednaka.
MAR 14:57 I jedni ustavši svedočahu na Njega lažno govoreći:
MAR 14:58 Mi smo čuli gde on govori: Ja ću razvaliti ovu crkvu koja je rukama načinjena, i za tri dana načiniću drugu koja neće biti rukama načinjena.
MAR 14:59 I ni ovo svedočanstvo njihovo ne beše jednako.
MAR 14:60 I ustavši poglavar sveštenički na sredu zapita Isusa govoreći: Zar ništa ne odgovaraš što ovi na tebe svedoče?
MAR 14:61 A On ćutaše i ništa ne odgovaraše. Opet poglavar sveštenički zapita i reče: Jesi li ti Hristos, Sin Blagoslovenoga?
MAR 14:62 A Isus reče: Jesam; i videćete Sina čovečjeg gde sedi s desne strane Sile i ide na oblacima nebeskim.
MAR 14:63 A poglavar sveštenički razdre svoje haljine, i reče: Šta nam trebaju više svedoci?
MAR 14:64 Čuste hulu na Boga; šta mislite? A oni svi kazaše da je zaslužio smrt.
MAR 14:65 I počeše jedni pljuvati na Nj, i pokrivati Mu lice, i ćušati Ga, i govoriti Mu: Proreci; i sluge Ga bijahu po obrazima.
MAR 14:66 I kad beše Petar dole na dvoru, dođe jedna od sluškinja poglavara svešteničkog,
MAR 14:67 i videvši Petra gde se greje pogleda na nj i reče: I ti si bio s Isusom Nazarećaninom.
MAR 14:68 A on se odreče govoreći: Ne znam niti razumem šta ti govoriš. I izađe napolje pred dvor: i petao zapeva.
MAR 14:69 I opet, kad ga vide sluškinja, poče govoriti onima što stajahu onde: Ovaj je od njih.
MAR 14:70 A on se opet odricaše. I malo zatim opet oni što stajahu onde rekoše Petru: Vaistinu si od njih: jer si Galilejac, i govor ti je onakav.
MAR 14:71 A on se poče kleti i preklinjati: Ne znam tog čoveka za koga vi govorite.
MAR 14:72 I drugi put zapeva petao. I opomenu se Petar reči što mu reče Isus: Dok petao dvaput ne zapeva odreći ćeš me se triput. I stade plakati.
MAR 15:1 I odmah ujutru učiniše veće glavari sveštenički sa starešinama i književnicima, i sav sabor, i svezavši Isusa odvedoše Ga i predadoše Pilatu.
MAR 15:2 I upita Ga Pilat: Jesi li ti car judejski? A On odgovarajući reče mu: Ti kažeš.
MAR 15:3 I tužahu Ga glavari sveštenički vrlo.
MAR 15:4 A Pilat opet upita Ga govoreći: Zar ništa ne odgovaraš? Gledaj šta svedoče na tebe.
MAR 15:5 Ali Isus više ne odgovori ništa tako da se divljaše Pilat.
MAR 15:6 A o svakom prazniku puštaše im po jednog sužnja koga iskahu.
MAR 15:7 A beše jedan zatvoren, po imenu Varava, sa svojim drugarima koji su u buni prolili krv.
MAR 15:8 I povikavši narod stade iskati što im svagda činjaše.
MAR 15:9 A Pilat im odgovori govoreći: Hoćete li da vam pustim cara judejskog?
MAR 15:10 Jer znaše da su Ga iz zavisti predali glavari sveštenički.
MAR 15:11 Ali glavari sveštenički podgovoriše narod bolje Varavu da traže da im pusti.
MAR 15:12 A Pilat opet odgovarajući reče im: A šta hoćete da činim s tim što ga zovete carem judejskim?
MAR 15:13 A oni opet povikaše: Raspni ga.
MAR 15:14 A Pilat im reče: A kakvo je zlo učinio? A oni glasno vikahu: Raspni ga.
MAR 15:15 A Pilat želeći ugoditi narodu pusti im Varavu, a Isusa šibavši predade da Ga razapnu.
MAR 15:16 A vojnici Ga odvedoše u sudnicu, i sazvaše svu četu vojnika,
MAR 15:17 i obukoše Mu skerletnu kabanicu, i opletavši venac od trnja metnuše na Nj.
MAR 15:18 I stadoše Ga pozdravljati govoreći: Zdravo, care judejski!
MAR 15:19 I bijahu Ga po glavi trskom, i pljuvahu na Nj, i padajući na kolena poklanjahu Mu se.
MAR 15:20 I kad Mu se narugaše, svukoše s Njega skerletnu kabanicu, i obukoše Ga u Njegove haljine i izvedoše Ga da Ga razapnu.
MAR 15:21 I nateraše nekog Simona iz Kirine, oca Aleksandrovog i Rufovog, koji iđaše iz polja, da Mu ponese krst.
MAR 15:22 I dovedoše Ga na mesto Golgotu, koje će reći: Kosturnica.
MAR 15:23 I davahu Mu da pije vino sa smirnom, a On ne uze.
MAR 15:24 I kad Ga razapeše, razdeliše haljine Njegove bacajući kocke za njih ko će šta uzeti.
MAR 15:25 A beše sat treći kad Ga razapeše.
MAR 15:26 I beše natpis Njegove krivice napisan: Car judejski.
MAR 15:27 I s Njim raspeše dva hajduka, jednog s desne, a jednog s leve strane Njemu.
MAR 15:28 I izvrši se pismo koje govori: i metnuše Ga među zločince.
MAR 15:29 I koji prolažahu, huljahu na Nj mašući glavama svojim i govoreći: Aha! Ti što crkvu razvaljuješ i za tri dana načinjaš,
MAR 15:30 pomozi sam sebi i siđi s krsta.
MAR 15:31 Tako i glavari sveštenički s književnicima rugahu se govoreći jedan drugom: Drugima pomože, a sebi ne može pomoći.
MAR 15:32 Hristos car Izrailjev neka siđe sad s krsta da vidimo, pa ćemo mu verovati. I oni što behu s Njim razapeti rugahu Mu se.
MAR 15:33 A u šestom satu bi tama po svoj zemlji do sata devetog.
MAR 15:34 I u devetom satu povika Isus glasno govoreći: Eloi! Eloi! Lama savahtani? Koje znači: Bože moj! Bože moj! Zašto si me ostavio?
MAR 15:35 I neko od onih što stajahu onde čuvši to govorahu: Eno zove Iliju.
MAR 15:36 A jedan otrča te napuni sunđer octa, pa nataknuvši na trsku pojaše Ga govoreći: Stanite da vidimo hoće li doći Ilija da ga skine.
MAR 15:37 A Isus povika glasno, i izdahnu.
MAR 15:38 I zavesa crkvena razdre se na dvoje s vrha do na dno.
MAR 15:39 A kad vide kapetan koji stajaše prema Njemu da s takvom vikom izdahnu, reče: Zaista čovek ovaj Sin Božji beše.
MAR 15:40 A behu i žene koje gledahu izdaleka, među kojima beše i Marija Magdalina i Marija Jakova malog i Josije mati, i Solomija,
MAR 15:41 koje iđahu za Njim i kad beše u Galileji, i služahu Mu; i druge mnoge koje behu došle s Njim u Jerusalim.
MAR 15:42 I kad bi uveče (jer beše petak, to jest uoči subote),
MAR 15:43 dođe Josif iz Arimateje, pošten savetnik, koji i sam carstvo Božje čekaše, i usudi se te uđe k Pilatu i zaiska telo Isusovo.
MAR 15:44 A Pilat se začudi da je već umro; i dozvavši kapetana zapita ga: Je li davno umro?
MAR 15:45 I doznavši od kapetana, dade telo Josifu.
MAR 15:46 I kupivši platno, i skinuvši Ga, obavi platnom, i metnu Ga u grob koji beše isečen u kamenu, i navali kamen na vrata od groba.
MAR 15:47 A Marija Magdalina i Marija Josijina gledahu gde Ga metahu.
MAR 16:1 I pošto prođe subota, Marija Magdalina i Marija Jakovljeva i Solomija kupiše mirisa da dođu i da pomažu Isusa.
MAR 16:2 I vrlo rano u prvi dan nedelje dođoše na grob oko sunčanog rođaja.
MAR 16:3 I govorahu među sobom: Ko će nam odvaliti kamen od vrata grobnih?
MAR 16:4 I pogledavši videše da kamen beše odvaljen: jer beše vrlo veliki.
MAR 16:5 I ušavši u grob videše mladića obučenog u belu haljinu gde sedi s desne strane; i uplašiše se.
MAR 16:6 A on im reče: Ne plašite se, Isusa tražite Nazarećanina raspetog; usta, nije ovde, evo mesto gde Ga metnuše.
MAR 16:7 Nego idite kažite učenicima Njegovim i Petru da pred vama ode u Galileju: tamo ćete Ga videti, kao što vam reče.
MAR 16:8 I izašavši pobegoše od groba; jer ih uhvati drhat i strah; i nikom ništa ne kazaše, jer se bojahu.
MAR 16:9 A Isus ustavši rano u prvi dan nedelje javi se najpre Mariji Magdalini, iz koje je isterao sedam đavola.
MAR 16:10 A ona ode te javi onima što su bili s Njim, koji plakahu i ridahu.
MAR 16:11 I oni čuvši da je živ i da Ga je ona videla ne verovaše.
MAR 16:12 A potom javi se na putu dvojici od njih u drugom obličju, kad su išli u selo.
MAR 16:13 I oni otišavši javiše ostalima; i ni njima ne verovaše.
MAR 16:14 A najposle, javi se kad njih jedanaestorica behu za trpezom, i prekori ih za njihovo neverje i tvrđu srca što ne verovaše onima koji su Ga videli da je ustao;
MAR 16:15 i reče im: Idite po svemu svetu i propovedite jevanđelje svakom stvorenju.
MAR 16:16 Koji uzveruje i pokrsti se, spašće se; a ko ne veruje osudiće se.
MAR 16:17 A znaci onima koji veruju biće ovi: imenom mojim izgoniće đavole; govoriće novim jezicima;
MAR 16:18 uzimaće zmije u ruke, ako i smrtno šta popiju, neće im nauditi; na bolesnike metaće ruke, i ozdravljaće.
MAR 16:19 A Gospod, pošto im izgovori, uze se na nebo, i sede Bogu s desne strane.
MAR 16:20 A oni izađoše i propovedaše svuda, i Gospod ih potpomaga, i reč potvrđiva znacima koji su se potom pokazivali. Amin.
LUK 1:1 Budući da mnogi počeše opisivati događaje koji se ispuniše među nama,
LUK 1:2 kao što nam predaše koji isprva sami videše i sluge reči biše:
LUK 1:3 Namislih i ja, ispitavši sve od početka, po redu pisati tebi, čestiti Teofile,
LUK 1:4 da poznaš temelj onih reči kojima si se naučio.
LUK 1:5 U vreme Iroda cara judejskog beše neki sveštenik od reda Avijinog, po imenu Zarija, i žena njegova od plemena Aronovog, po imenu Jelisaveta.
LUK 1:6 A behu oboje pravedni pred Bogom, i življahu u svemu po zapovestima i uredbama Gospodnjim bez mane.
LUK 1:7 I ne imahu dece; jer Jelisaveta beše nerotkinja, i behu oboje već stari.
LUK 1:8 I dogodi se, kad on služaše po svom redu pred Bogom,
LUK 1:9 da po običaju sveštenstva dođe na njega da iziđe u crkvu Gospodnju da kadi.
LUK 1:10 I sve mnoštvo naroda beše napolju i moljaše se Bogu u vreme kađenja.
LUK 1:11 A njemu se pokaza anđeo Gospodnji koji stajaše s desne strane oltara kadionog.
LUK 1:12 I kad ga vide Zarija uplaši se i strah napade na nj.
LUK 1:13 A anđeo reče mu: Ne boj se, Zarija; jer je uslišena tvoja molitva: i žena tvoja Jelisaveta rodiće ti sina, i nadeni mu ime Jovan.
LUK 1:14 I biće tebi radost i veselje, i mnogi će se obradovati njegovom rođenju.
LUK 1:15 Jer će biti veliki pred Bogom, i neće piti vino ni siker; i napuniće se Duha Svetog još u utrobi matere svoje;
LUK 1:16 i mnoge će sinove Izrailjeve obratiti ka Gospodu Bogu njihovom;
LUK 1:17 i on će napred doći pred Njim u duhu i sili Ilijinoj da obrati srca otaca k deci i nevernike k mudrosti pravednika, i da pripravi Gospodu narod gotov.
LUK 1:18 I reče Zarija anđelu: Po čemu ću ja to poznati? Jer sam star i žena je moja vremenita.
LUK 1:19 I odgovarajući anđeo reče mu: Ja sam Gavrilo što stojim pred Bogom, i poslan sam da govorim s tobom i da ti javim ovu radost.
LUK 1:20 I evo, onemećeš i nećeš moći govoriti do onog dana dok se to ne zbude; jer nisi verovao mojim rečima koje će se zbiti u svoje vreme.
LUK 1:21 I narod čekaše Zariju, i čuđahu se što se zabavi u crkvi.
LUK 1:22 A izišavši ne mogaše da im govori; i razumeše da mu se nešto utvorilo u crkvi; i on namigivaše im; i osta nem.
LUK 1:23 I kad se navršiše dani njegove službe otide kući svojoj.
LUK 1:24 A posle ovih dana, zatrudne Jelisaveta žena njegova, i krijaše se pet meseci govoreći:
LUK 1:25 Tako mi učini Gospod u dane ove u koje pogleda na me da me izbavi od ukora među ljudima.
LUK 1:26 A u šesti mesec posla Bog anđela Gavrila u grad galilejski po imenu Nazaret
LUK 1:27 k devojci isprošenoj za muža, po imenu Josifa iz doma Davidovog; i devojci beše ime Marija.
LUK 1:28 I ušavši k njoj anđeo reče: Raduj se, blagodatna! Gospod je s tobom, blagoslovena si ti među ženama.
LUK 1:29 A ona, videvši ga, poplaši se od reči njegove i pomisli: Kakav bi ovo bio pozdrav?
LUK 1:30 I reče joj anđeo: Ne boj se, Marija! Jer si našla milost u Boga.
LUK 1:31 I evo zatrudnećeš, i rodićeš Sina, i nadeni Mu ime Isus.
LUK 1:32 On će biti veliki, i nazvaće se Sin Najvišega, i daće Mu Gospod Bog presto Davida oca Njegovog;
LUK 1:33 i carovaće u domu Jakovljevom vavek, i carstvu Njegovom neće biti kraja.
LUK 1:34 A Marija reče anđelu: Kako će to biti kad ja ne znam za muža?
LUK 1:35 I odgovarajući anđeo reče joj: Duh Sveti doći će na tebe, i sila Najvišeg oseniće te; zato i ono što će se roditi biće sveto, i nazvaće se Sin Božji.
LUK 1:36 I evo Jelisaveta, tvoja tetka, i ona zatrudne sinom u starosti svojoj, i ovo je šesti mesec njoj, koju zovu nerotkinjom.
LUK 1:37 Jer u Boga sve je moguće što kaže.
LUK 1:38 A Marija reče: Evo sluškinje Gospodnje; neka mi bude po reči tvojoj. I anđeo otide od nje.
LUK 1:39 A Marija ustavši onih dana, otide brzo u gornju zemlju, u grad Judin.
LUK 1:40 I uđe u kuću Zarijinu, i pozdravi se s Jelisavetom.
LUK 1:41 I kad Jelisaveta ču čestitanje Marijino, zaigra dete u utrobi njenoj, i Jelisaveta se napuni Duha Svetog,
LUK 1:42 i povika zdravo i reče: Blagoslovena si ti među ženama, i blagosloven je plod utrobe tvoje.
LUK 1:43 I otkud meni ovo da dođe mati Gospoda mog k meni?
LUK 1:44 Jer gle, kad dođe glas čestitanja tvog u uši moje, zaigra dete radosno u utrobi mojoj.
LUK 1:45 I blago onoj koja verova, jer će se izvršiti šta joj kaza Gospod.
LUK 1:46 I reče Marija: Veliča duša moja Gospoda;
LUK 1:47 I obradova se duh moj Bogu Spasu mom,
LUK 1:48 Što pogleda na poniženje sluškinje svoje; jer gle, odsad će me zvati blaženom svi naraštaji;
LUK 1:49 Što mi učini veličinu silni, i sveto ime Njegovo;
LUK 1:50 I milost je Njegova od kolena na koleno onima koji Ga se boje.
LUK 1:51 Pokaza silu rukom svojom; razasu ponosite u mislima srca njihovih.
LUK 1:52 Zbaci silne s prestola, i podiže ponižene.
LUK 1:53 Gladne napuni blaga, i bogate otpusti prazne.
LUK 1:54 Primi Izrailja, slugu svog, da se opomene milosti.
LUK 1:55 Kao što govori ocima našim, Avraamu i semenu njegovom doveka.
LUK 1:56 Marija pak sedi s njom oko tri meseca, i vrati se kući svojoj.
LUK 1:57 A Jelisaveti dođe vreme da rodi, i rodi sina.
LUK 1:58 I čuše njeni susedi i rodbina da je Gospod pokazao veliku milost svoju na njoj, i radovahu se s njom.
LUK 1:59 I u osmi dan dođoše da obrežu dete, i hteše da mu nadenu ime oca njegovog, Zarija.
LUK 1:60 I odgovarajući mati njegova reče: Ne, nego da bude Jovan.
LUK 1:61 I rekoše joj: Nikoga nema u rodbini tvojoj da mu je takvo ime.
LUK 1:62 I namigivahu ocu njegovom kako bi on hteo da mu nadenu ime.
LUK 1:63 I zaiskavši daščicu, napisa govoreći: Jovan mu je ime. I začudiše se svi.
LUK 1:64 I odmah mu se otvoriše usta i jezik njegov i govoraše hvaleći Boga.
LUK 1:65 I uđe strah u sve susede njihove; i po svoj gornjoj Judeji razglasi se sav ovaj događaj.
LUK 1:66 I svi koji čuše metnuše u srce svoje govoreći: Šta će biti iz ovog deteta? I ruka Gospodnja beše sa njim.
LUK 1:67 I Zarija otac njegov napuni se Duha Svetog, i prorokova govoreći:
LUK 1:68 Blagosloven Gospod Bog Jakovljev što pohodi i izbavi narod svoj,
LUK 1:69 I podiže nam rog spasenja u domu Davida sluge svog,
LUK 1:70 Kao što govori ustima svetih proroka svojih od veka
LUK 1:71 Da će nas izbaviti od naših neprijatelja i iz ruku svih koji mrze na nas;
LUK 1:72 Učiniti milost ocima našim, i opomenuti se svetog zaveta svog,
LUK 1:73 Kletve kojom se kleo Avraamu ocu našem da će nam dati
LUK 1:74 Da se izbavimo iz ruku neprijatelja svojih, i da mu služimo bez straha,
LUK 1:75 I u svetosti i u pravdi pred Njim dok smo god živi.
LUK 1:76 I ti, dete, nazvaćeš se prorok Najvišega; jer ćeš ići napred pred licem Gospodnjim da Mu pripraviš put;
LUK 1:77 Da daš razum spasenja narodu njegovom za oproštenje greha njihovih,
LUK 1:78 Po dubokoj milosti Boga našeg, po kojoj nas je pohodio istok s visine;
LUK 1:79 Da obasjaš one koji sede u tami i u senu smrtnom; da uputiš noge naše na put mira.
LUK 1:80 A dete rastijaše i jačaše duhom, i beše u pustinji dotle dok se ne pokaza Izrailju.
LUK 2:1 U to vreme pak iziđe zapovest od ćesara Avgusta da se prepiše sav svet.
LUK 2:2 Ovo je bio prvi prepis za vladanja Kirinova Sirijom.
LUK 2:3 I pođoše svi da se prepišu, svaki u svoj grad.
LUK 2:4 Tada pođe i Josif iz Galileje, iz grada Nazareta u Judeju u grad Davidov koji se zvaše Vitlejem, jer on beše iz doma i plemena Davidovog,
LUK 2:5 da se prepiše s Marijom, isprošenom za njega ženom, koja beše trudna.
LUK 2:6 I kad onamo behu, dođe vreme da ona rodi.
LUK 2:7 I rodi Sina svog prvenca, i povi Ga, i metnu Ga u jasle; jer im ne beše mesta u gostionici.
LUK 2:8 I behu pastiri u onom kraju koji čuvahu noćnu stažu kod stada svog.
LUK 2:9 I gle, anđeo Gospodnji stade među njima, i slava Gospodnja obasja ih; i uplašiše se vrlo.
LUK 2:10 I reče im anđeo: Ne bojte se; jer gle, javljam vam veliku radost koja će biti svemu narodu.
LUK 2:11 Jer vam se danas rodi spas, koji je Hristos Gospod, u gradu Davidovom.
LUK 2:12 I eto vam znaka: Naći ćete dete povito gde leži u jaslama.
LUK 2:13 I ujedanput postade s anđelom mnoštvo vojnika nebeskih, koji hvaljahu Boga govoreći:
LUK 2:14 Slava na visini Bogu, i na zemlji mir, među ljudima dobra volja.
LUK 2:15 I kad anđeli otidoše od njih na nebo, pastiri govorahu jedan drugom: Hajdemo do Vitlejema, da vidimo to što se tamo dogodilo šta nam kaza Gospod.
LUK 2:16 I dođoše brzo, i nađoše Mariju i Josifa i dete gde leži u jaslama.
LUK 2:17 A kad videše, kazaše sve što im je kazano za to dete.
LUK 2:18 I svi koji čuše diviše se tome što im kazaše pastiri.
LUK 2:19 A Marija čuvaše sve reči ove i slagaše ih u srcu svom.
LUK 2:20 I vratiše se pastiri slaveći i hvaleći Boga za sve što čuše i videše, kao što im bi kazano.
LUK 2:21 I kad se navrši osam dana da Ga obrežu, nadenuše Mu ime Isus, kao što je anđeo rekao dok se još nije bio ni zametnuo u utrobi.
LUK 2:22 I kad dođe vreme da idu na molitvu po zakonu Mojsijevom, doneše Ga u Jerusalim da Ga metnu pred Gospoda,
LUK 2:23 (kao što je napisano u zakonu Gospodnjem: Da se svako dete muško koje najpre otvori matericu posveti Gospodu;)
LUK 2:24 i da prinesu prilog, kao što je rečeno u zakonu Gospodnjem, dve grlice, ili dva golubića.
LUK 2:25 I gle, beše u Jerusalimu čovek po imenu Simeun, i taj čovek beše pravedan i pobožan, koji čekaše utehe Izrailjeve, i Duh Sveti beše u njemu.
LUK 2:26 I njemu beše Sveti Duh kazao da neće videti smrt dok ne vidi Hrista Gospodnjeg.
LUK 2:27 I kaza mu Duh te dođe u crkvu; i kad donesoše roditelji dete Isusa da svrše za Njega zakon po običaju,
LUK 2:28 i on Ga uze na ruke svoje, i hvali Boga i reče:
LUK 2:29 Sad otpuštaš s mirom slugu svog, Gospode, po reči svojoj;
LUK 2:30 Jer videše oči moje spasenje Tvoje,
LUK 2:31 Koje si ugotovio pred licem svih naroda,
LUK 2:32 Videlo, da obasja neznabošce, i slavu naroda Tvog Izrailja.
LUK 2:33 I Josif i mati Njegova čuđahu se tome što se govoraše za Njega.
LUK 2:34 I blagoslovi ih Simeun, i reče Mariji, materi Njegovoj: Gle, Ovaj leži da mnoge obori i podigne u Izrailju, i da bude znak protiv koga će se govoriti
LUK 2:35 (a i tebi samoj probošće nož dušu), da se otkriju misli mnogih srca.
LUK 2:36 I beše Ana proročica, kći Fanuilova, od kolena Asirovog; ona je ostarela, a sedam je godina živela s mužem od devojaštva svog,
LUK 2:37 i udova oko osamdeset i četiri godine, koja ne odlažaše od crkve, i služaše Bogu dan i noć postom i molitvama.
LUK 2:38 I ona u taj čas dođe, i hvaljaše Gospoda i govoraše za Njega svima koji čekahu spasenja u Jerusalimu.
LUK 2:39 I kad svršiše sve po zakonu Gospodnjem, vratiše se u Galileju u grad svoj Nazaret.
LUK 2:40 A dete rastijaše i jačaše u duhu, i punjaše se premudrosti, i blagodat Božija beše na Njemu.
LUK 2:41 I roditelji Njegovi iđahu svake godine u Jerusalim o prazniku pashe.
LUK 2:42 I kad Mu bi dvanaest godina, dođoše oni u Jerusalim po običaju praznika;
LUK 2:43 i kad dane provedoše i oni se vratiše, osta dete Isus u Jerusalimu; i ne znade Josif i mati Njegova;
LUK 2:44 nego misleći da je s društvom, otidoše dan hoda, i stadoše Ga tražiti po rodbini i po znancima.
LUK 2:45 I ne našavši Ga vratiše se u Jerusalim da Ga traže.
LUK 2:46 I posle tri dana nađoše Ga u crkvi gde sedi među učiteljima, i sluša ih, i pita ih,
LUK 2:47 i svi koji Ga slušahu divljahu se Njegovom razumu i odgovorima.
LUK 2:48 I videvši Ga začudiše se, i mati Njegova reče Mu: Sine! Šta učini nama tako? Evo otac tvoj i ja sa strahom tražismo te.
LUK 2:49 I reče im: Zašto ste me tražili? Zar ne znate da meni treba u onom biti što je Oca mog?
LUK 2:50 I oni ne razumeše reči što im reče.
LUK 2:51 I siđe s njima i dođe u Nazaret; i beše im poslušan. I mati Njegova čuvaše sve reči ove u srcu svom.
LUK 2:52 I Isus napredovaše u premudrosti i u rastu i u milosti kod Boga i kod ljudi.
LUK 3:1 U petnaestoj godini vladanja ćesara Tiverija, kad beše Pontije Pilat sudija u Judeji, i Irod četvorovlasnik u Galileji, a Filip brat njegov četvorovlasnik u Itureji i u trahonitskoj, i Lisanija četvorovlasnik u Avilini,
LUK 3:2 za poglavara svešteničkih Ane i Kajafe, reče Bog Jovanu sinu Zarijinom u pustinji,
LUK 3:3 i dođe u svu okolinu jordansku propovedajući krštenje pokajanja za oproštenje greha;
LUK 3:4 kao što je napisano u knjizi reči proroka Isaije koji govori: Glas onog što viče u pustinji: Pripravite put Gospodnji; poravnite staze Njegove;
LUK 3:5 Sve doline neka se ispune, i sve gore i bregovi neka se slegnu; i šta je krivo neka bude pravo, i hrapavi putevi neka budu glatki;
LUK 3:6 I svako će telo videti spasenje Božije.
LUK 3:7 Jovan, pak, govoraše ljudima koji izlažahu da ih krsti: Porodi aspidini! Ko vam kaza da bežite od gneva koji ide?
LUK 3:8 Rodite dakle rodove dostojne pokajanja, i ne govorite u sebi: Oca imamo Avraama; jer vam kažem da Bog može i od ovog kamenja podignuti decu Avraamu.
LUK 3:9 Jer već i sekira stoji drvetu kod korena; i svako drvo koje dobar rod ne rađa seče se i u oganj se baca.
LUK 3:10 I pitahu ga ljudi govoreći: Šta ćemo dakle činiti?
LUK 3:11 On pak odgovarajući reče im: Koji ima dve haljine neka da jednu onome koji nema; i ko ima hrane neka čini tako.
LUK 3:12 Dođoše pak i carinici da ih krsti, i rekoše mu: Učitelju! Šta ćemo činiti?
LUK 3:13 A on im reče: Ne tražite više nego što vam je rečeno.
LUK 3:14 Pitahu ga pak i vojnici govoreći: A mi šta ćemo činiti? I reče im: Nikome da ne činite sile niti koga da opadate, i budite zadovoljni svojom platom.
LUK 3:15 A kad narod beše u sumnji i pomišljahu svi u srcima svojim za Jovana: Da nije on Hristos?
LUK 3:16 Odgovaraše Jovan svima govoreći: Ja vas krstim vodom; ali ide za mnom jači od mene, kome ja nisam dostojan odrešiti remen na obući Njegovoj; On će vas krstiti Duhom Svetim i ognjem.
LUK 3:17 On ima lopatu u ruci svojoj, i očistiće gumno svoje, i skupiće pšenicu svoju, a plevu će sažeći ognjem večnim.
LUK 3:18 I drugo mnogo koješta javlja narodu i napominja.
LUK 3:19 Iroda pak četvorovlasnika koraše Jovan za Irodijadu, ženu brata njegovog, i za sva zla što učini Irod;
LUK 3:20 i svrh svega učini i to te zatvori Jovana u tamnicu.
LUK 3:21 A kad se krsti sav narod, i Isus pošto se krsti i moljaše se Bogu, otvori se nebo,
LUK 3:22 i siđe na Nj Duh Sveti u telesnom obliku kao golub, i ču se glas s neba govoreći: Ti si Sin moj ljubazni, Ti si po mojoj volji.
LUK 3:23 I taj Isus imaše oko trideset godina kad poče; i beše, kao što se mišljaše, sin Josifa sina Ilijinog,
LUK 3:24 sina Matatovog, sina Levijevog, sina Melhijinog, sina Jenejevog, sina Josifovog,
LUK 3:25 sina Matatijinog, sina Amosovog, sina Naumovog, sina Eslijinog, sina Nangejevog,
LUK 3:26 sina Maatovog, sina Matatijinog, sina Semejinog, sina Josifovog, sina Judinog,
LUK 3:27 sina Joaninog, sina Risinog, sina Zorovaveljevog, sina Salatiilovog, sina Nirijinog,
LUK 3:28 sina Melhijinog, sina Adijinog, sina Kosamovog, sina Irovog,
LUK 3:29 sina Josijinog, sina Elijezerovog, sina Jorimovog, sina Matatovog, sina Levijevog,
LUK 3:30 sina Simeunovog, sina Judinog, sina Josifovog, sina Jonanovog, sina Elijakimovog,
LUK 3:31 sina Melejinog, sina Mainanovog, sina Matatinog, sina Natanovog, sina Davidovog,
LUK 3:32 sina Jesejevog, sina Ovidovog, sina Voozovog, sina Salmonovog, sina Naasonovog,
LUK 3:33 sina Aminadavovog, sina Aramovog, sina Esromovog, sina Faresovog, sina Judinog,
LUK 3:34 sina Jakovljevog, sina Isakovog, sina Avraamovog, sina Tarinog, sina Nahorovog,
LUK 3:35 sina Seruhovog, sina Ragavovog, sina Falekovog, sina Everovog, sina Salinog,
LUK 3:36 sina Kainanovog, sina Arfaksadovog, sina Simovog, sina Nojevog, sina Lamehovog,
LUK 3:37 sina Matusalovog, sina Enohovog, sina Jaredovog, sina Maleleilovog, sina Kainanovog,
LUK 3:38 sina Enosovog, sina Sitovog, sina Adamovog, sina Božijeg.
LUK 4:1 Isus pak pun Duha Svetog vrati se od Jordana, i odvede Ga Duh u pustinju,
LUK 4:2 i četrdeset dana kuša Ga đavo, i ne jede ništa za to dana; i kad se oni navršiše, onda ogladne,
LUK 4:3 i reče Mu đavo: Ako si Sin Božji, reci ovom kamenu da postane hleb.
LUK 4:4 I odgovori mu Isus govoreći: U pismu stoji: Neće živeti čovek o samom hlebu, nego o svakoj reči Božijoj.
LUK 4:5 I izvedavši Ga đavo na goru visoku pokaza Mu sva carstva ovog sveta u trenuću oka,
LUK 4:6 i reče Mu đavo: Tebi ću dati svu vlast ovu i slavu njihovu, jer je meni predana, i kome ja hoću daću je;
LUK 4:7 ti, dakle, ako se pokloniš preda mnom biće sve tvoje,
LUK 4:8 i odgovarajući Isus reče mu: Idi od mene, sotono; u pismu stoji: Poklanjaj se Gospodu Bogu svom, i Njemu jedinom služi.
LUK 4:9 I odvede Ga u Jerusalim, i postavi Ga navrh crkve, i reče Mu: Ako si Sin Božji, skoči odavde dole;
LUK 4:10 jer u pismu stoji da će anđelima svojim zapovediti za tebe da te sačuvaju,
LUK 4:11 I uzeće te na ruke da gde ne zapneš za kamen nogom svojom.
LUK 4:12 I odgovarajući Isus reče mu: Kazano je: Ne kušaj Gospoda Boga svog.
LUK 4:13 I kad svrši đavo sve kušanje, otide od Njega za neko vreme.
LUK 4:14 I vrati se Isus u sili duhovnoj u Galileju; i otide glas o Njemu po svemu onom kraju.
LUK 4:15 I On učaše po zbornicama njihovim, i svi Ga hvaljahu.
LUK 4:16 I dođe u Nazaret gde beše odrastao, i uđe po običaju svom u dan subotni u zbornicu, i ustade da čita.
LUK 4:17 I daše Mu knjigu proroka Isaije, i otvorivši knjigu nađe mesto gde beše napisano:
LUK 4:18 Duh je Gospodnji na meni; zato me pomaza da javim jevanđelje siromasima; posla me da iscelim skrušene u srcu; da propovedim zarobljenima da će se otpustiti, i slepima da će progledati; da otpustim sužnje;
LUK 4:19 I da propovedam prijatnu godinu Gospodnju.
LUK 4:20 I zatvorivši knjigu dade sluzi, pa sede: i svi u zbornici gledahu na Nj.
LUK 4:21 I poče im govoriti: Danas se izvrši ovo pismo u ušima vašim.
LUK 4:22 I svi Mu svedočahu, i divljahu se rečima blagodati koje izlažahu iz usta Njegovih, i govorahu: Nije li ovo sin Josifov?
LUK 4:23 I reče im: Vi ćete meni bez sumnje kazati ovu priču: Lekaru! Izleči se sam; šta smo čuli da si činio u Kapernaumu učini i ovde na svojoj postojbini.
LUK 4:24 Reče pak: Zaista vam kažem: nikakav prorok nije mio na svojoj postojbini.
LUK 4:25 A zaista vam kažem: Mnoge udovice behu u Izrailju u vreme Ilijino kad se nebo zatvori tri godine i šest meseci i bi velika glad po svoj zemlji;
LUK 4:26 i ni k jednoj od njih ne bi poslan Ilija do u Sareptu sidonsku k ženi udovici.
LUK 4:27 I mnogi behu gubavi u Izrailju za proroka Jelisija; i nijedan se od njih ne očisti do Neemana Sirijanina.
LUK 4:28 I svi se u zbornici napuniše gneva kad čuše ovo.
LUK 4:29 I ustavši isteraše Ga napolje iz grada, i odvedoše Ga navrh gore gde beše njihov grad sazidan da bi Ga bacili odozgo.
LUK 4:30 Ali On prođe između njih, i otide.
LUK 4:31 I dođe u Kapernaum grad galilejski, i učaše ih u subote.
LUK 4:32 I čuđahu se nauci Njegovoj; jer Njegova beseda beše silna.
LUK 4:33 I u zbornici beše čovek u kome beše nečisti duh đavolski, i povika glasno
LUK 4:34 govoreći: Prođi se, šta je tebi do nas, Isuse Nazarećanine? Došao si da nas pogubiš? Znam Te ko si, Svetac Božji.
LUK 4:35 I zapreti mu Isus govoreći: Umukni, i iziđi iz njega. I oborivši ga đavo na sredu, iziđe iz njega, i nimalo mu ne naudi.
LUK 4:36 I u sve uđe strah, i govorahu jedan drugom govoreći: Kakva je to reč, da vlašću i silom zapoveda nečistim duhovima, i izlaze?
LUK 4:37 I otide glas o Njemu po svima okolnim mestima.
LUK 4:38 Ustavši, pak, iz zbornice dođe u kuću Simonovu; a taštu Simonovu beše uhvatila velika groznica, i moliše Ga za nju.
LUK 4:39 I stavši više nje zapreti groznici, i pusti je. I odmah ustade i služaše im.
LUK 4:40 A kad zahođaše sunce, svi koji imahu bolesnike od različnih bolesti, dovođahu ih k Njemu; a On na svakog od njih metaše ruke, i isceljivaše ih.
LUK 4:41 A i đavoli izlažahu iz mnogih vičući i govoreći: Ti si Hristos Sin Božji. I zaprećivaše im da ne govore da znaju da je On Hristos.
LUK 4:42 A kad nasta dan, iziđe i otide u pusto mesto; i narod Ga tražaše, i dođe k Njemu, i zadržavahu Ga da ne ide od njih.
LUK 4:43 A On im reče: I drugim gradovima treba mi propovediti jevanđelje o carstvu Božijem; jer sam na to poslan.
LUK 4:44 I propovedaše po zbornicama galilejskim.
LUK 5:1 Jedanput pak, kad narod naleže k Njemu da slušaju reč Božiju On stajaše kod jezera genisaretskog,
LUK 5:2 i vide dve lađe gde stoje u kraju, a ribari behu izišli iz njih i ispirahu mreže:
LUK 5:3 I uđe u jednu od lađa koja beše Simonova, i zamoli ga da malo odmakne od kraja; i sedavši učaše narod iz lađe.
LUK 5:4 A kad presta govoriti, reče Simonu: Hajde na dubinu, i bacite mreže svoje te lovite.
LUK 5:5 I odgovarajući Simon reče Mu: Učitelju! Svu noć smo se trudili, i ništa ne uhvatismo: ali po Tvojoj reči baciću mrežu.
LUK 5:6 I učinivši to uhvatiše veliko mnoštvo riba, i mreže im se prodreše.
LUK 5:7 I namagoše na društvo koje beše na drugoj lađi da dođu da im pomognu; i dođoše, i napuniše obe lađe tako da se gotovo potope.
LUK 5:8 A kad vide Simon Petar, pripade ka kolenima Isusovim govoreći: Iziđi od mene, Gospode! Ja sam čovek grešan.
LUK 5:9 Jer beše ušao strah u njega i u sve koji behu s njim od mnoštva riba koje uhvatiše;
LUK 5:10 a tako i u Jakova i Jovana, sinove Zevedejeve, koji behu drugovi Simonovi. I reče Isus Simonu: Ne boj se; odsele ćeš ljude loviti.
LUK 5:11 I izvukavši obe lađe na zemlju ostaviše sve, i otidoše za Njim.
LUK 5:12 I kad beše Isus u jednom gradu, i gle, čovek sav u gubi: i videvši Isusa pade ničice moleći Mu se i govoreći: Gospode! Ako hoćeš možeš me očistiti.
LUK 5:13 I pruživši ruku dohvati ga se. I reče: Hoću, očisti se. I odmah guba spade s njega.
LUK 5:14 I On mu zapovedi da nikom ne kazuje: Nego idi i pokaži se svešteniku, i prinesi dar za očišćenje svoje, kako je zapovedio Mojsije za svedočanstvo njima.
LUK 5:15 Ali se glas o Njemu još većma razlažaše, i mnoštvo naroda stecaše se da Ga slušaju i da ih isceljuje od njihovih bolesti.
LUK 5:16 A On odlažaše u pustinju i moljaše se Bogu.
LUK 5:17 I jedan dan učaše On, i onde seđahu fariseji i zakonici koji behu došli iz sviju sela galilejskih i judejskih i iz Jerusalima; i sila Gospodnja isceljivaše ih.
LUK 5:18 I gle, ljudi donesoše na odru čoveka koji beše uzet, i tražahu da ga unesu i metnu preda Nj;
LUK 5:19 i ne našavši kuda će ga uneti od naroda, popeše se na kuću i kroz krov spustiše ga s odrom na sredu pred Isusa.
LUK 5:20 I videvši veru njihovu reče mu: Čoveče! Opraštaju ti se gresi tvoji.
LUK 5:21 I počeše pomišljati književnici i fariseji govoreći: Ko je ovaj što huli na Boga? Ko može opraštati grehe osim jednog Boga?
LUK 5:22 A kad razume Isus pomisli njihove, odgovarajući reče im: Šta mislite u srcima svojim?
LUK 5:23 Šta je lakše reći: Opraštaju ti se gresi tvoji? Ili reći: Ustani i hodi?
LUK 5:24 Nego da znate da vlast ima Sin čovečiji na zemlji opraštati grehe, (reče uzetome:) tebi govorim: ustani i uzmi odar svoj i idi kući svojoj.
LUK 5:25 I odmah ustade pred njima, i uze na čemu ležaše, i otide kući svojoj hvaleći Boga.
LUK 5:26 I svi se zaprepastiše, i hvaljahu Boga, i napunivši se straha govorahu: Čuda se nagledasmo danas!
LUK 5:27 I potom iziđe, i vide carinika po imenu Levija gde sedi na carini, i reče mu: Hajde za mnom.
LUK 5:28 I ostavivši sve, ustade i pođe za Njim.
LUK 5:29 I zgotovi Mu Levije kod kuće svoje veliku čast; i beše mnogo carinika i drugih koji seđahu s Njim za trpezom.
LUK 5:30 I vikahu na Njega književnici i fariseji govoreći učenicima Njegovim: Zašto s carinicima i grešnicima jedete i pijete?
LUK 5:31 I odgovarajući Isus reče im: Ne trebaju zdravi lekara nego bolesni.
LUK 5:32 Ja nisam došao da dozovem pravednike nego grešnike na pokajanje.
LUK 5:33 A oni Mu rekoše: Zašto učenici Jovanovi poste često i mole se Bogu, tako i farisejski; a tvoji jedu i piju?
LUK 5:34 A On im reče: Možete li svatove naterati da poste dok je ženik s njima?
LUK 5:35 Nego će doći dani kad će se oteti od njih ženik, i onda će postiti u one dane.
LUK 5:36 Kaza im pak i priču: Niko ne meće zakrpe od nove haljine na staru haljinu, inače će i novu razdreti, i staroj ne liči šta je od novog.
LUK 5:37 I niko ne lije vino novo u mehove stare; inače prodre novo vino mehove i ono se prolije, i mehovi propadnu;
LUK 5:38 nego vino novo u mehove nove treba liti, i oboje će se sačuvati.
LUK 5:39 I niko pivši staro neće odmah novog; jer veli: Staro je bolje.
LUK 6:1 Dogodi Mu se pak u prvu subotu po drugom danu pashe da iđaše kroz useve, i učenici Njegovi trgahu klasje, i satirahu rukama te jeđahu.
LUK 6:2 A neki od fariseja rekoše im: Zašto činite šta ne valja činiti u subotu?
LUK 6:3 I odgovarajući Isus reče im: Zar niste čitali ono što učini David kad ogladne, on i koji behu s njim?
LUK 6:4 Kako uđe u kuću Božiju, i uze hlebove postavljene i izjede, i dade ih onima što behu s njim, kojih nikome ne valjaše jesti osim jedinih sveštenika.
LUK 6:5 I reče im: Sin je čovečiji Gospodar i od subote.
LUK 6:6 A dogodi se u drugu subotu da On uđe u zbornicu i učaše, i beše onde čovek kome desna ruka beše suva.
LUK 6:7 Književnici pak i fariseji gledahu za Njim neće li u subotu isceliti, da Ga okrive.
LUK 6:8 A On znaše pomisli njihove, i reče čoveku koji imaše suvu ruku: Ustani i stani na sredu. A on ustade i stade.
LUK 6:9 A Isus reče im: Da vas zapitam: Šta valja u subotu činiti, dobro ili zlo? Održati dušu ili pogubiti? A oni ćutahu.
LUK 6:10 I pogledavši na sve njih reče mu: Pruži ruku svoju. A on učini tako; i ruka posta zdrava kao i druga.
LUK 6:11 A oni se svi napuniše bezumlja, i govorahu jedan drugom šta bi učinili Isusu.
LUK 6:12 Tih, pak, dana iziđe na goru da se pomoli Bogu; i provede svu noć na molitvi Božijoj.
LUK 6:13 I kad bi dan, dozva učenike svoje, i izabra iz njih dvanaestoricu, koje i apostolima nazva:
LUK 6:14 Simona, koga nazva Petrom, i Andriju brata njegovog, Jakova i Jovana, Filipa i Vartolomija,
LUK 6:15 Mateja i Tomu, Jakova Alfejevog i Simona prozvanog Zilota,
LUK 6:16 Judu Jakovljevog, i Judu Iskariotskog, koji Ga i izdade.
LUK 6:17 I izišavši s njima stade na mestu ravnom, i gomila učenika Njegovih; i mnoštvo naroda iz sve Judeje i iz Jerusalima, i iz primorja tirskog i sidonskog,
LUK 6:18 koji dođoše da Ga slušaju i da se isceljuju od svojih bolesti, i koje mučahu duhovi nečisti; i isceljivahu se.
LUK 6:19 I sav narod tražaše da Ga se dotaknu; jer iz Njega izlažaše sila i isceljivaše ih sve.
LUK 6:20 I On podignuvši oči na učenike svoje govoraše: Blago vama koji ste siromašni duhom; jer je vaše carstvo Božije.
LUK 6:21 Blago vama koji ste gladni sad; jer ćete se nasititi. Blago vama koji plačete sad; jer ćete se nasmejati.
LUK 6:22 Blago vama kad na vas ljudi omrznu i kad vas rastave i osramote, i razglase ime vaše kao zlo Sina radi čovečijeg.
LUK 6:23 Radujte se u onaj dan i igrajte, jer gle, vaša je velika plata na nebu. Jer su tako činili prorocima očevi njihovi.
LUK 6:24 Ali teško vama bogati; jer ste već primili utehu svoju.
LUK 6:25 Teško vama siti sad; jer ćete ogladneti. Teško vama koji se smejete sad; jer ćete zaplakati i zaridati.
LUK 6:26 Teško vama kad stanu svi dobro govoriti za vama; jer su tako činili i lažnim prorocima očevi njihovi.
LUK 6:27 Ali vama kažem koji slušate: ljubite neprijatelje svoje, dobro činite onima koji na vas mrze;
LUK 6:28 blagosiljajte one koji vas kunu, i molite se Bogu za one koji vas vređaju.
LUK 6:29 Koji te udari po obrazu, okreni mu i drugi; i koji hoće da ti uzme kabanicu, podaj mu i košulju.
LUK 6:30 A svakome koji ište u tebe, podaj; i koji tvoje uzme, ne išti.
LUK 6:31 I kako hoćete da čine vama ljudi činite i vi njima onako.
LUK 6:32 I ako ljubite one koji vas ljube, kakva vam je hvala? Jer i grešnici ljube one koji njih ljube.
LUK 6:33 I ako činite dobro onima koji vama dobro čine, kakva vam je hvala? Jer i grešnici čine tako.
LUK 6:34 I ako dajete u zajam onima od kojih se nadate da ćete uzeti, kakva vam je hvala? Jer i grešnici grešnicima daju u zajam da uzmu opet onoliko.
LUK 6:35 Ali, ljubite neprijatelje svoje, i činite dobro, i dajte u zajam ne nadajući se ničemu; i biće vam velika plata, i bićete sinovi Najvišega, jer je On blag i neblagodarnima i zlima.
LUK 6:36 Budite dakle milostivi kao i Otac vaš što je milostiv.
LUK 6:37 I ne sudite, i neće vam suditi; i ne osuđujte, i nećete biti osuđeni; opraštajte, i oprostiće vam se.
LUK 6:38 Dajte, i daće vam se: meru dobru i nabijenu i stresenu i prepunu daće vam u naručje vaše. Jer kakvom merom dajete onakvom će vam se vratiti.
LUK 6:39 I kaza im priču: Može li slepac slepca voditi? Neće li oba pasti u jamu?
LUK 6:40 Nema učenika nad učiteljem svojim, nego i sasvim kad se izuči, biće kao i učitelj njegov.
LUK 6:41 A zašto vidiš trun u oku brata svog, a brvna u svom oku ne osećaš?
LUK 6:42 Ili kako možeš reći bratu svom: Brate! Stani da izvadim trun koji je u oku tvom, kad sam ne vidiš brvna u svom oku? Licemere! Izvadi najpre brvno iz oka svog, pa ćeš onda videti izvaditi trun iz oka brata svog.
LUK 6:43 Jer nema drveta dobrog da rađa zao rod; niti drveta zlog da rađa dobar rod.
LUK 6:44 Jer se svako drvo po rodu svom poznaje: jer se smokve ne beru s trnja, niti se grožđe bere s kupine,
LUK 6:45 dobar čovek iz dobre kleti srca svog iznosi dobro, a zao čovek iz zle kleti srca svog iznosi zlo, jer usta njegova govore od suviška srca.
LUK 6:46 A što me zovete: Gospode! Gospode! A ne izvršujete šta vam govorim?
LUK 6:47 Svaki koji ide za mnom i sluša reči moje i izvršuje ih, kazaću vam kakav je:
LUK 6:48 On je kao čovek koji gradi kuću, pa iskopa i udubi i udari temelj na kamenu; a kad dođoše vode, navali reka na onu kuću i ne može je pokrenuti, jer joj je temelj na kamenu.
LUK 6:49 A koji sluša i ne izvršuje on je kao čovek koji načini kuću na zemlji bez temelja, na koju navali reka i odmah je obori, i raspade se kuća ona strašno.
LUK 7:1 A kad svrši sve reči svoje pred narodom, dođe u Kapernaum.
LUK 7:2 U kapetana pak jednog beše sluga bolestan na umoru koji mu beše mio.
LUK 7:3 A kad ču za Isusa, posla k Njemu starešine judejske moleći Ga da bi došao da mu isceli slugu.
LUK 7:4 A oni došavši k Isusu moljahu Ga lepo govoreći: Dostojan je da mu to učiniš;
LUK 7:5 jer ljubi narod naš, i načini nam zbornicu.
LUK 7:6 A Isus iđaše s njima. I kad već behu blizu kuće, posla kapetan k Njemu prijatelje govoreći Mu: Gospode! Ne trudi se, jer nisam dostojan da uđeš pod moju strehu;
LUK 7:7 zato i ne držah sebe dostojnog da Ti dođem, nego samo reci reč, i ozdraviće sluga moj.
LUK 7:8 Jer i ja sam čovek pod vlasti, i imam pod sobom vojnike, pa kažem jednom: Idi, i ide; i drugom: Dođi, i dođe; i sluzi svom: Učini to, i učini.
LUK 7:9 A kad to ču Isus, začudi mu se, i okrenuvši se narodu koji iđaše za Njim reče: Kažem vam: ni u Izrailju tolike vere ne nađoh.
LUK 7:10 I vrativši se poslani nađoše bolesnog slugu zdravog.
LUK 7:11 I potom iđaše u grad koji se zovi Nain, i s Njim iđahu mnogi učenici Njegovi i mnoštvo naroda.
LUK 7:12 Kad se približiše k vratima gradskim, i gle, iznošahu mrtvaca, jedinca sina matere njegove, i ona beše udovica i naroda iz grada mnogo iđaše s njom.
LUK 7:13 I videvši je Gospod sažali Mu se za njom, i reče joj: Ne plači.
LUK 7:14 I pristupivši prihvati za sanduk; a nosioci stadoše, i reče: Momče! Tebi govorim, ustani.
LUK 7:15 I sede mrtvac i stade govoriti; i dade ga materi njegovoj.
LUK 7:16 A strah obuze sve, i hvaljahu Boga govoreći: Veliki prorok iziđe među nama, i Bog pohodi narod svoj.
LUK 7:17 I otide glas ovaj o Njemu po svoj Judeji i po svoj okolini.
LUK 7:18 I javiše Jovanu učenici njegovi za sve ovo.
LUK 7:19 I dozvavši Jovan dva od učenika svojih posla ih k Isusu govoreći: Jesi li ti Onaj što će doći, ili drugog da čekamo?
LUK 7:20 Došavši pak ljudi k Njemu rekoše: Jovan krstitelj posla nas k tebi govoreći: Jesi li ti Onaj što će doći, ili drugog da čekamo?
LUK 7:21 A u taj čas isceli mnoge od bolesti i od muka i od zlih duhova, i mnogima slepima darova vid.
LUK 7:22 I odgovarajući Isus reče im: Idite i kažite Jovanu šta videste i čuste: slepi progledaju, hromi hode, gubavi čiste se, gluvi čuju, mrtvi ustaju, siromašnima propoveda se jevanđelje.
LUK 7:23 I blago onome koji se ne sablazni o mene.
LUK 7:24 A kad otidoše učenici Jovanovi, poče narodu govoriti za Jovana: Šta ste izišli u pustinji da vidite? Trsku, koju ljulja vetar?
LUK 7:25 Šta ste, dakle, izašli da vidite? Čoveka u meke haljine obučena? Eto, koji gospodske haljine nose i u slastima žive po carskim su dvorovima.
LUK 7:26 Šta ste dakle izišli da vidite? Proroka? Da, ja vam kažem, i više od proroka;
LUK 7:27 jer je ovo onaj za koga je pisano: Eto ja šaljem anđela svog pred licem Tvojim koji će pripraviti put Tvoj pred Tobom.
LUK 7:28 Jer vam kažem: Nijedan između rođenih od žena nije veći prorok od Jovana krstitelja; a najmanji u carstvu Božijem veći je od njega.
LUK 7:29 I svi ljudi koji slušahu i carinici opravdaše Boga, i krstiše se krštenjem Jovanovim;
LUK 7:30 a fariseji i književnici odbaciše savet Božji za njih, i ne hteše da ih on krsti.
LUK 7:31 A Gospod reče: Kakvi ću kazati da su ljudi ovog roda? I kakvi su?
LUK 7:32 Oni su kao deca koja sede po ulicama i dozivaju jedno drugo i govore: Svirasmo vam, i ne igraste, žalismo vam se, i ne plakaste.
LUK 7:33 Jer dođe Jovan krstitelj koji ni jede hleb ni pije vino, a vi kažete: Đavo je u njemu;
LUK 7:34 dođe Sin čovečiji koji i jede i pije, a vi kažete: Gle čoveka izelice i pijanice, druga carinicima i grešnicima.
LUK 7:35 I opravdaše premudrost sva deca njena.
LUK 7:36 Moljaše Ga pak jedan od fariseja da bi obedovao u njega; i ušavši u kuću farisejevu sede za trpezu:
LUK 7:37 I gle, žena u gradu koja beše grešnica doznavši da je Isus za trpezom u kući farisejevoj, donese sklenicu mira;
LUK 7:38 i stavši sastrag kod nogu Njegovih plakaše, i stade prati noge Njegove suzama, i kosom od svoje glave otiraše, i celivaše noge Njegove, i mazaše mirom.
LUK 7:39 A kad vide farisej koji Ga je dozvao, reče u sebi govoreći: Da je on prorok, znao bi ko i kakva ga se žena dotiče: jer je grešnica.
LUK 7:40 I odgovarajući Isus reče mu: Simone! Imam ti nešto kazati. A on reče: Učitelju! Kaži.
LUK 7:41 A Isus reče: Dvojica behu dužni jednom dužniku, jedan beše dužan pet stotina dinara, a drugi pedeset.
LUK 7:42 A kad oni ne imadoše da mu vrate, pokloni obojici. Kaži koji će ga od njih dvojice većma ljubiti.
LUK 7:43 A Simon odgovarajući reče: Mislim onaj kome najviše pokloni. A On mu reče: Pravo si sudio.
LUK 7:44 I okrenuvši se k ženi reče Simonu: Vidiš li ovu ženu? Ja uđoh u tvoju kuću, ni vode mi na noge nisi dao; a ona suzama obli mi noge, i kosom od glave svoje otre.
LUK 7:45 Celiva mi nisi dao; a ona otkako uđoh ne presta celivati mi nogu.
LUK 7:46 Uljem nisi pomazao glave moje; a ona mirom pomaza mi noge.
LUK 7:47 Zato kažem ti: opraštaju joj se gresi mnogi, jer je veliku ljubav imala; a kome se malo oprašta ima malu ljubav.
LUK 7:48 A njoj reče: Opraštaju ti se gresi.
LUK 7:49 I stadoše u sebi govoriti oni što seđahu s Njim za trpezom: Ko je Ovaj što i grehe oprašta?
LUK 7:50 A ženi reče: Vera tvoja pomože ti; idi s mirom.
LUK 8:1 Posle toga iđaše On po gradovima i po selima učeći i propovedajući jevanđelje o carstvu Božijem, i dvanaestorica s Njim.
LUK 8:2 I neke žene koje behu isceljene od zlih duhova i bolesti: Marija, koja se zvaše Magdalina, iz koje sedam đavola iziđe,
LUK 8:3 i Jovana, žena Huze pristava Irodovog, i Susana, i druge mnoge koje služahu Njemu imanjem svojim.
LUK 8:4 A kad se sabra naroda mnogo, i iz svih gradova dolažahu k Njemu, kaza u priči:
LUK 8:5 Iziđe sejač da seje seme svoje; i kad sejaše, jedno pade kraj puta, i pogazi se, i ptice nebeske pozobaše ga,
LUK 8:6 a drugo pade na kamen, i iznikavši osuši se, jer nemaše vlage.
LUK 8:7 I drugo pade u trnje, i uzraste trnje, i udavi ga.
LUK 8:8 A drugo pade na zemlju dobru, i iznikavši donese rod sto puta onoliko. Govoreći ovo povika: Ko ima uši da čuje neka čuje.
LUK 8:9 A učenici Njegovi pitahu Ga govoreći: Šta znači priča ova?
LUK 8:10 A On reče: Vama je dano da znate tajne carstva Božijeg; a ostalima u pričama, da gledajući ne vide, i čujući ne razumeju.
LUK 8:11 A priča ova znači: Seme je reč Božija.
LUK 8:12 A koje je kraj puta to su oni koji slušaju, ali potom dolazi đavo, i uzima reč iz srca njihovog, da ne veruju i da se ne spasu.
LUK 8:13 A koje je na kamenu to su oni koji kad čuju s radosti primaju reč; i ovi korena nemaju koji za neko vreme veruju, a kad dođe vreme kušanja otpadnu.
LUK 8:14 A koje u trnje pade, to su oni koji slušaju, i otišavši, od brige i bogatstva i slasti ovog života zaguše se, i rod ne sazri.
LUK 8:15 A koje je na dobroj zemlji to su oni koji reč slušaju, i u dobrom i čistom srcu drže, i rod donose u trpljenju. Ovo govoreći povika: Ko ima uši da čuje neka čuje.
LUK 8:16 Niko, pak, sveće ne poklapa sudom kad je zapali, niti meće pod odar, nego je metne na svećnjak da vide svetlost koji ulaze.
LUK 8:17 Jer nema ništa tajno što neće biti javno, ni sakriveno što se neće doznati i na videlo izići.
LUK 8:18 Gledajte, dakle, kako slušate; jer ko ima, daće mu se, a ko nema, uzeće se od njega i ono što misli da ima.
LUK 8:19 Dođoše pak k Njemu mati i braća Njegova, i ne mogahu od naroda da govore s Njim.
LUK 8:20 I javiše Mu govoreći: Mati Tvoja i braća Tvoja stoje napolju, hoće da Te vide.
LUK 8:21 A On odgovarajući reče im: Mati moja i braća moja oni su koji slušaju reč Božiju i izvršuju je.
LUK 8:22 I dogodi se u jedan dan On uđe s učenicima svojim u lađu, i reče im: Da pređemo na one strane jezera. I pođoše.
LUK 8:23 A kad iđahu oni On zaspa. I podiže se oluja na jezeru, i topljahu se, i behu u velikoj nevolji.
LUK 8:24 I pristupivši probudiše Ga govoreći: Učitelju! Učitelju! Izgibosmo. A On ustade, i zapreti vetru i valovima; i prestadoše i posta tišina.
LUK 8:25 A njima reče: Gde je vera vaša? A oni se poplašiše, i čuđahu se govoreći jedan drugom: Ko je Ovaj što i vetrovima i vodi zapoveda, i slušaju Ga?
LUK 8:26 I dođoše u okolinu gadarinsku koja je prema Galileji.
LUK 8:27 A kad iziđe On na zemlju, srete Ga jedan čovek iz grada u kome behu đavoli od mnogo godina, i u haljine ne oblačaše se, i ne življaše u kući, nego u grobovima.
LUK 8:28 A kad vide Isusa, povika i pripade k Njemu i reče zdravo: Šta je tebi do mene, Isuse, Sine Boga Najvišeg? Molim Te, ne muči me.
LUK 8:29 Jer Isus zapovedi duhu nečistom da iziđe iz čoveka: jer ga mučaše odavno, i metahu ga u verige i u puta da ga čuvaju, i iskida sveze, i teraše ga đavo po pustinji.
LUK 8:30 A Isus ga zapita govoreći: Kako ti je ime? A on reče: Legeon; jer mnogi đavoli behu ušli u nj.
LUK 8:31 I moljahu Ga da im ne zapovedi da idu u bezdan.
LUK 8:32 A onde pasaše po gori veliko krdo svinja, i moljahu Ga da im dopusti da u njih uđu. I dopusti im.
LUK 8:33 Tada iziđoše đavoli iz čoveka i uđoše u svinje; i navali krdo s brega u jezero, i utopi se.
LUK 8:34 A kad videše svinjari šta bi, pobegoše i javiše u gradu i po selima.
LUK 8:35 I iziđoše ljudi da vide šta je bilo, i dođoše k Isusu, i nađoše čoveka iz koga đavoli behu izišli, a on sedi obučen i pametan kod nogu Isusovih; i uplašiše se.
LUK 8:36 A oni što su videli kazaše im kako se isceli besni.
LUK 8:37 I moli Ga sav narod iz okoline gadarinske da ide od njih; jer se behu vrlo uplašili. A On uđe u lađu i otide natrag.
LUK 8:38 Čovek, pak, iz koga iziđoše đavoli moljaše da bi s Njim bio; ali ga Isus otpusti govoreći:
LUK 8:39 Vrati se kući svojoj, i kazuj šta ti učini Bog. I otide propovedajući po svemu gradu šta mu Isus učini.
LUK 8:40 A kad se vrati Isus, srete Ga narod, jer Ga svi očekivahu.
LUK 8:41 I gle, dođe čovek po imenu Jair, koji beše starešina u zbornici, i pade pred noge Isusove, i moljaše Ga da uđe u kuću njegovu;
LUK 8:42 jer u njega beše jedinica kći od dvanaest godina, i ona umiraše. A kad iđaše Isus, turkaše Ga narod.
LUK 8:43 I beše jedna bolesna žena od tečenja krvi dvanaest godina, koja je sve svoje imanje potrošila na lekare i nijedan je nije mogao izlečiti,
LUK 8:44 i pristupivši sastrag dotače se skuta od haljine Njegove, i odmah stade tečenje krvi njene.
LUK 8:45 I reče Isus: Ko je to što se dotače mene? A kad se svi odgovarahu, reče Petar i koji behu s njim: Učitelju! Narod Te opkolio i turka Te, a Ti kažeš: Ko je to što se dotače mene?
LUK 8:46 A Isus reče: Neko se dotače mene; jer ja osetih silu koja iziđe iz mene.
LUK 8:47 A kad vide žena da se nije sakrila, pristupi drhćući, i pade pred Njim, i kaza Mu pred svim narodom zašto Ga se dotače i kako odmah ozdravi.
LUK 8:48 A On joj reče: Ne boj se, kćeri! Vera tvoja pomože ti; idi s mirom.
LUK 8:49 Dok On još govoraše, dođe neko od kuće starešine zborničkog govoreći mu: Umre kći tvoja, ne trudi učitelja.
LUK 8:50 A kad ču Isus, odgovori mu govoreći: Ne boj se, samo veruj, i oživeće.
LUK 8:51 A kad dođe u kuću, ne dade nijednome ući osim Petra i Jovana i Jakova, i devojčinog oca i matere.
LUK 8:52 A svi plakahu i jaukahu za njom; a On reče: Ne plačite, nije umrla nego spava.
LUK 8:53 I podsmevahu Mu se znajući da je umrla.
LUK 8:54 A On izagnavši sve uze je za ruku, i zovnu govoreći: Devojko! Ustani!
LUK 8:55 I povrati se duh njen, i ustade odmah; i zapovedi da joj daju neka jede.
LUK 8:56 I diviše se roditelji njeni. A On im zapovedi da nikome ne kazuju šta je bilo.
LUK 9:1 Sazvavši, pak, dvanaestoricu dade im silu i vlast nad svim đavolima, i da isceljuju od bolesti.
LUK 9:2 I posla ih da propovedaju carstvo Božije, i da isceljuju bolesnike.
LUK 9:3 I reče im: Ništa ne uzimajte na put, ni štapa ni torbe ni hleba ni novaca, niti po dve haljine da imate.
LUK 9:4 U koju kuću uđete onde budite i odande polazite.
LUK 9:5 I gde vas ne prime izlazeći iz grada onog otresite i prah s nogu svojih, za svedočanstvo na njih.
LUK 9:6 A kad iziđoše, iđahu po selima propovedajući jevanđelje i isceljujući svuda.
LUK 9:7 A kad ču Irod četvorovlasnik šta On čini, ne mogaše se načuditi, jer neki govorahu da je Jovan ustao iz mrtvih,
LUK 9:8 a jedni da se Ilija pojavio, a jedni da je ustao koji od starih proroka.
LUK 9:9 I reče Irod: Jovana ja posekoh; ali ko je to o kome ja takva čudesa slušam? I željaše Ga videti.
LUK 9:10 I vrativši se apostoli kazaše Mu šta su počinili. I uzevši ih otide nasamo u pustinju kod grada koji se zvaše Vitsaida.
LUK 9:11 A narod razumevši pođe za Njim, i primivši ih govoraše im o carstvu Božijem i isceljivaše koji trebahu isceljivanja.
LUK 9:12 A dan stade naginjati. Tada pristupiše dvanaestorica i rekoše Mu: Otpusti narod, neka idu na konak u okolna sela i palanke, i nek nađu jela, jer smo ovde u pustinji.
LUK 9:13 A On im reče: Podajte im vi neka jedu. A oni rekoše: U nas nema više od pet hlebova i dve ribe; već ako da idemo mi da kupimo na sve ove ljude jela?
LUK 9:14 Jer beše ljudi oko pet hiljada. Ali On reče učenicima svojim: Posadite ih na gomile po pedeset.
LUK 9:15 I učiniše tako, i posadiše ih sve.
LUK 9:16 A On uze onih pet hlebova i obe ribe, i pogledavši na nebo blagoslovi ih i prelomi, i davaše učenicima da razdadu narodu.
LUK 9:17 I jedoše i nasitiše se svi, i nakupiše komada dvanaest kotarica što im preteče.
LUK 9:18 I kad se jedanput moljaše Bogu nasamo, s Njim behu učenici, i zapita ih govoreći: Ko govore ljudi da sam ja?
LUK 9:19 A oni odgovarajući rekoše: Jedni vele da si Jovan krstitelj, a drugi da si Ilija; a drugi da je koji ustao od starih proroka.
LUK 9:20 A On im reče: A vi šta mislite ko sam ja? A Petar odgovarajući reče: Hristos Božji.
LUK 9:21 A On im zapreti i zapovedi da nikome ne kazuju to,
LUK 9:22 govoreći da Sin čovečiji treba mnogo postradati, i da će Ga starešine i glavari sveštenički i književnici okriviti, i da će Ga ubiti, i treći dan da će ustati.
LUK 9:23 A svima govoraše: Ko hoće da ide za mnom neka se odreče sebe i uzme krst svoj i ide za mnom.
LUK 9:24 Jer ko hoće dušu svoju da sačuva, izgubiće je; a ko izgubi dušu svoju mene radi onaj će je sačuvati.
LUK 9:25 Jer kakvu će korist imati čovek ako sav svet pridobije, a sebe izgubi ili sebi naudi?
LUK 9:26 Jer ko se postidi mene i mojih reči, njega će se Sin čovečiji postideti kad dođe u slavi svojoj i Očevoj i svetih anđela.
LUK 9:27 A zaista vam kažem: imaju neki među ovima što stoje ovde koji neće okusiti smrt dok ne vide carstvo Božje.
LUK 9:28 A kad prođe osam dana posle onih reči, uze Petra i Jovana i Jakova i iziđe na goru da se pomoli Bogu.
LUK 9:29 I kad se moljaše postade lice Njegovo drugačije, i odelo Njegovo belo i sjajno.
LUK 9:30 I gle, dva čoveka govorahu s Njim, koji behu Mojsije i Ilija.
LUK 9:31 Pokazaše se u slavi, i govorahu o izlasku Njegovom koji Mu je trebalo svršiti u Jerusalimu.
LUK 9:32 A Petar i koji behu s njim behu zaspali; ali probudivši se videše slavu Njegovu i dva čoveka koji s Njim stajahu.
LUK 9:33 I kad se odvojiše od Njega reče Petar Isusu: Učitelju! Dobro nam je ovde biti; i da načinimo tri senice: jednu Tebi, i jednu Mojsiju, i jednu Iliji: ne znajući šta govoraše.
LUK 9:34 A dok On to govoraše dođe oblak i zakloni ih; i uplašiše se kad zađoše u oblak.
LUK 9:35 I ču se glas iz oblaka govoreći: Ovo je Sin moj ljubazni, Njega poslušajte.
LUK 9:36 I kad se čujaše glas nađe se Isus sam. I oni ućutaše, i nikom ne javiše ništa u one dane od onog šta videše.
LUK 9:37 A dogodi se drugi dan kad siđoše s gore srete Ga mnoštvo naroda.
LUK 9:38 I gle, čovek iz naroda povika govoreći: Učitelju! Molim Ti se, pogledaj na sina mog, jer mi je jedinac:
LUK 9:39 I gle, hvata ga duh, i ujedanput viče, i lomi ga s penom, i jedva otide od njega kad ga izlomi;
LUK 9:40 i molih učenike Tvoje da ga isteraju, pa ne mogoše.
LUK 9:41 I odgovarajući Isus reče: O rode neverni i pokvareni! Dokle ću biti s vama i trpeti vas? Dovedi mi sina svog amo:
LUK 9:42 A dok još iđaše k Njemu obori ga đavo, i stade ga lomiti. A Isus zapreti duhu nečistom, i isceli momče, i dade ga ocu njegovom.
LUK 9:43 I svi se divljahu veličini Božijoj. A kad se svi čuđahu svemu što činjaše Isus, reče učenicima svojim:
LUK 9:44 Metnite vi u uši svoje ove reči: jer Sin čovečiji treba da se preda u ruke čovečije.
LUK 9:45 A oni ne razumeše reč ovu; jer beše sakrivena od njih da je ne mogoše razumeti; i bojahu se da Ga zapitaju za ovu reč.
LUK 9:46 A uđe misao u njih ko bi bio najveći među njima.
LUK 9:47 A Isus znajući pomisli srca njihovih uze dete i metnu ga preda se,
LUK 9:48 i reče im: Koji primi ovo dete u ime moje, mene prima; i koji mene prima, prima Onog koji me je poslao; jer koji je najmanji među vama on je veliki.
LUK 9:49 A Jovan odgovarajući reče: Učitelju! Videsmo jednog gde imenom Tvojim izgoni đavole, i zabranismo mu, jer ne ide s nama za Tobom.
LUK 9:50 I reče mu Isus: Ne branite; jer ko nije protiv vas s vama je.
LUK 9:51 A kad se navršiše dani uzeća Njegovog, On nameri da ide pravo u Jerusalim.
LUK 9:52 I posla glasnike pred licem svojim; i oni otidoše i dođoše u selo samarjansko da Mu ugotove gde će noćiti.
LUK 9:53 I ne primiše Ga; jer videše da ide u Jerusalim.
LUK 9:54 A kad videše učenici Njegovi, Jakov i Jovan, rekoše: Gospode! Hoćeš li da kažemo da oganj siđe s neba i da ih istrebi kao i Ilija što učini?
LUK 9:55 A On okrenuvši se zapreti im i reče: Ne znate kakvog ste vi duha;
LUK 9:56 jer Sin čovečiji nije došao da pogubi duše čovečije nego da sačuva. I otidoše u drugo selo.
LUK 9:57 A kad iđahu putem reče Mu neko: Gospode! Ja idem za Tobom kud god Ti pođeš.
LUK 9:58 I reče mu Isus: Lisice imaju jame i ptice nebeske gnezda: a Sin čovečiji nema gde zakloniti glave.
LUK 9:59 A drugom reče: Hajde za mnom. A on reče: Gospode! Dopusti mi da idem najpre da ukopam oca svog.
LUK 9:60 A Isus reče mu: Ostavi neka mrtvi ukopavaju svoje mrtvace; a ti hajde te javljaj carstvo Božije.
LUK 9:61 A drugi reče: Gospode! Ja idem za Tobom; ali dopusti mi najpre da idem da se oprostim s domašnjima svojim.
LUK 9:62 A Isus reče mu: Ni jedan nije pripravan za carstvo Božije koji metne ruku svoju na plug pa se obzire natrag.
LUK 10:1 A potom izabra Gospod i drugih sedamdesetoricu, i posla ih po dva i dva pred licem svojim u svaki grad i u mesto kuda htede sam doći.
LUK 10:2 A reče im: Žetva je dakle velika, a poslenika malo; nego se molite Gospodaru od žetve da izvede poslenike na žetvu svoju.
LUK 10:3 Idite; eto ja vas šaljem kao jaganjce među vukove.
LUK 10:4 Ne nosite kese ni torbe ni obuće, i nikoga ne pozdravljajte na putu.
LUK 10:5 U koju god kuću uđete najpre govorite: Mir kući ovoj.
LUK 10:6 I ako dakle bude onde sin mira, ostaće na njemu mir vaš; ako li ne bude, vratiće se k vama.
LUK 10:7 A u onoj kući budite, i jedite i pijte šta u njih ima; jer je poslenik dostojan svoje plate; ne prelazite iz kuće u kuću.
LUK 10:8 I u koji god grad dođete i prime vas, jedite šta se donese pred vas.
LUK 10:9 I isceljujte bolesnike koji su u njemu, i govorite im: Približi se k vama carstvo Božije.
LUK 10:10 I u koji god grad dođete i ne prime vas, izišavši na ulice njegove recite:
LUK 10:11 I prah od grada vašeg koji je prionuo za nas otresamo vam; ali ovo znajte da se približi k vama carstvo Božije.
LUK 10:12 Kažem vam da će Sodomu biti lakše u onaj dan negoli gradu onom.
LUK 10:13 Teško tebi, Horazine! Teško tebi, Vitsaido! Jer da su u Tiru i u Sidonu bila čudesa što su bila u vama, davno bi se u vreći i u pepelu sedeći pokajali.
LUK 10:14 Ali Tiru i Sidonu biće lakše na sudu nego vama.
LUK 10:15 I ti, Kapernaume! Koji si se do nebesa podigao do pakla ćeš propasti.
LUK 10:16 Ko vas sluša mene sluša; i ko se vas odriče mene se odriče; a ko se mene odriče, odriče se Onog koji je mene poslao.
LUK 10:17 Vratiše se pak sedamdesetorica s radosti govoreći: Gospode! I đavoli nam se pokoravaju u ime Tvoje.
LUK 10:18 A On im reče: Ja videh sotonu gde spade s neba kao munja.
LUK 10:19 Evo vam dajem vlast da stajete na zmije i na skorpije i na svaku silu neprijateljsku, i ništa vam neće nauditi.
LUK 10:20 Ali se tome ne radujte što vam se duhovi pokoravaju, nego se radujte što su vaša imena napisana na nebesima.
LUK 10:21 U taj čas obradova se Isus u duhu i reče: Hvalim Te, Oče, Gospode neba i zemlje, što si ovo sakrio od premudrih i razumnih, a kazao si prostima. Da, Oče, jer je tako bila volja Tvoja.
LUK 10:22 I okrenuvši se k učenicima reče: Sve je meni predao Otac moj, i niko ne zna ko je Sin osim Oca, ni ko je Otac osim Sina, i ako Sin hoće kome kazati.
LUK 10:23 I okrenuvši se k učenicima nasamo reče: Blago očima koje vide šta vi vidite.
LUK 10:24 Jer vam kažem da su mnogi proroci i carevi želeli videti šta vi vidite, i ne videše; i čuti šta vi čujete, i ne čuše.
LUK 10:25 I gle, ustade jedan zakonik i kušajući Ga reče: Učitelju! Šta ću činiti da dobijem život večni?
LUK 10:26 A On mu reče: Šta je napisano u zakonu? Kako čitaš?
LUK 10:27 A on odgovarajući reče: Ljubi Gospoda Boga svog svim srcem svojim, i svom dušom svojom, i svom snagom svojom, i svom misli svojom, i bližnjeg svog kao samog sebe.
LUK 10:28 Reče mu pak: Pravo si odgovorio; to čini i bićeš živ.
LUK 10:29 A on htede da se opravda, pa reče Isusu: A ko je bližnji moj?
LUK 10:30 A Isus odgovarajući reče: Jedan čovek silažaše iz Jerusalima u Jerihon, pa ga uhvatiše hajduci, koji ga svukoše i izraniše, pa otidoše, ostavivši ga pola mrtva.
LUK 10:31 A iznenada silažaše onim putem nekakav sveštenik, i videvši ga prođe.
LUK 10:32 A tako i Levit kad je bio na onome mestu, pristupi, i videvši ga prođe.
LUK 10:33 A Samarjanin nekakav prolazeći dođe nad njega, i videvši ga sažali mu se;
LUK 10:34 i pristupivši zavi mu rane i zali uljem i vinom; i posadivši ga na svoje kljuse dovede u gostionicu, i ustade oko njega.
LUK 10:35 I sutradan polazeći izvadi dva groša te dade krčmaru, i reče mu: Gledaj ga, i šta više potrošiš ja ću ti platiti kad se vratim.
LUK 10:36 Šta misliš, dakle, koji je od one trojice bio bližnji onome što su ga bili uhvatili hajduci?
LUK 10:37 A on reče: Onaj koji se smilovao na njega. A Isus mu reče: Idi, i ti čini tako.
LUK 10:38 A kad iđahu putem i On uđe u jedno selo, a žena neka, po imenu Marta, primi Ga u svoju kuću.
LUK 10:39 I u nje beše sestra, po imenu Marija, koja i sede kod nogu Isusovih i slušaše besedu Njegovu.
LUK 10:40 A Marta se beše zabunila kako će Ga dočekati, i prikučivši se reče: Gospode! Zar Ti ne mariš što me sestra moja ostavi samu da služim? Reci joj, dakle, da mi pomogne.
LUK 10:41 A Isus odgovarajući reče joj: Marta! Marta! Brineš se i trudiš za mnogo,
LUK 10:42 a samo je jedno potrebno. Ali je Marija dobri deo izabrala, koji se neće uzeti od nje.
LUK 11:1 I kad se moljaše Bogu na jednom mestu pa presta, reče Mu neki od učenika Njegovih: Gospode! Nauči nas moliti se Bogu, kao što i Jovan nauči svoje učenike.
LUK 11:2 A On im reče: Kad se molite Bogu govorite: Oče naš koji si na nebesima, da se sveti ime Tvoje; da dođe carstvo Tvoje; da bude volja Tvoja i na zemlji kao na nebu;
LUK 11:3 Hleb naš potrebni daj nam svaki dan;
LUK 11:4 I oprosti nam grehe naše, jer i mi opraštamo svakom dužniku svom; i ne navedi nas u napast; nego nas izbavi oda zla.
LUK 11:5 I reče im: Koji od vas ima prijatelja, i otide mu u ponoći i reče mu: Prijatelju! Daj mi tri hleba u zajam;
LUK 11:6 jer mi dođe prijatelj s puta, i nemam mu šta postaviti;
LUK 11:7 a on iznutra odgovarajući da reče: Ne uznemiravaj me; već su vrata zatvorena i deca su moja sa mnom u postelji, i ne mogu ustati da ti dam.
LUK 11:8 I kažem vam: ako i ne ustane da mu da zato što mu je prijatelj, ali za njegovo bezobrazno iskanje ustaće i daće mu koliko treba.
LUK 11:9 I ja vama kažem: ištite i daće vam se: tražite i naći ćete; kucajte i otvoriće vam se.
LUK 11:10 Jer svaki koji ište, prima; i koji traži, nalazi; i koji kuca, otvara mu se.
LUK 11:11 Koji je među vama otac u koga ako sin zaište hleba da mu da kamen? Ili ako zaište ribe da mu da mesto ribe zmiju?
LUK 11:12 Ili ako zaište jaje da mu da skorpiju?
LUK 11:13 Kad dakle vi, zli budući, umete dobre dare davati deci svojoj, koliko će više Otac nebeski dati Duha Svetog onima koji ištu u Njega?
LUK 11:14 I jednom izgna đavola koji beše nem; kad đavo iziđe progovori nemi; i diviše se ljudi.
LUK 11:15 A neki od njih rekoše: Pomoću Veelzevula kneza đavolskog izgoni đavole.
LUK 11:16 A drugi kušajući Ga iskahu od Njega znak s neba.
LUK 11:17 A On znajući pomisli njihove reče im: Svako carstvo koje se razdeli samo po sebi, opusteće, i dom koji se razdeli sam po sebi, propašće.
LUK 11:18 Tako i sotona ako se razdeli sam po sebi, kako će ostati njegovo carstvo? Kao što kažete da pomoću Veelzevula izgonim đavole.
LUK 11:19 Ako li ja pomoću Veelzevula izgonim đavole, sinovi vaši čijom pomoću izgone? Zato će vam oni biti sudije.
LUK 11:20 A ako li ja prstom Božijim izgonim đavole, dakle je došlo k vama carstvo Božije.
LUK 11:21 Kad se jaki naoruža i čuva svoj dvor, imanje je njegovo na miru;
LUK 11:22 a kad dođe jači od njega i nadvlada ga, uzme sve oružje njegovo u koje se uzdao, i razdeli šta otme od njega.
LUK 11:23 Koji nije sa mnom, protiv mene je; i koji sa mnom ne sabira, prosipa.
LUK 11:24 Kad nečisti duh iziđe iz čoveka, ide kroz bezvodna mesta tražeći pokoja, i ne našavši reče: Da se vratim u dom svoj otkuda sam izišao;
LUK 11:25 i došavši nađe pometen i ukrašen.
LUK 11:26 Tada otide i uzme sedam drugih duhova gorih od sebe, i ušavši žive onde; i bude potonje čoveku onom gore od prvog.
LUK 11:27 A kad to govoraše, podiže glas jedna žena iz naroda i reče Mu: Blago utrobi koja te je nosila, i sisama koje si sao!
LUK 11:28 A On reče: Blago i onima koji slušaju reč Božiju, i drže je.
LUK 11:29 A narodu koji se skupljaše stade govoriti: Rod je ovaj zao; ište znak, i neće mu se dati znak osim znaka Jone proroka;
LUK 11:30 jer kao što Jona bi znak Ninevljanima, tako će i Sin čovečiji biti rodu ovom.
LUK 11:31 Carica južna izići će na sud s ljudima roda ovog, i osudiće ih; jer ona dođe s kraja zemlje da sluša premudrost Solomunovu: a gle, ovde je veći od Solomuna.
LUK 11:32 Ninevljani izići će na sud s rodom ovim, i osudiće ga; jer se pokajaše poučenjem Joninim: a gle, ovde je veći od Jone.
LUK 11:33 Niko ne meće zapaljenu sveću na sakriveno mesto, niti pod sud, nego na svećnjak, da vide svetlost koji ulaze.
LUK 11:34 Sveća je telu oko. Ako dakle oko tvoje bude zdravo, sve će telo tvoje biti svetlo; ako li oko tvoje bude kvarno, i telo je tvoje tamno.
LUK 11:35 Gledaj dakle da videlo koje je u tebi ne bude tama.
LUK 11:36 Jer, ako je sve telo tvoje svetlo da nema nikakvog uda tamnog, biće svetlo kao kad te sveća obasjava svetlošću.
LUK 11:37 A kad govoraše, moljaše Ga nekakav farisej da obeduje u njega. A On ušavši sede za trpezu.
LUK 11:38 A farisej se začudi kad vide da se najpre ne umi pre obeda.
LUK 11:39 A Gospod reče mu: Sad vi fariseji spolja čistite čašu i zdelu, a iznutra vam je puno grabeža i zlobe.
LUK 11:40 Bezumni! Nije li onaj načinio i iznutra koji je spolja načinio?
LUK 11:41 Ali dajte milostinju od onog što je unutra; i gle, sve će vam biti čisto.
LUK 11:42 Ali teško vama farisejima što dajete desetak od metvice i od rute i od svakog povrća, a prolazite pravdu i ljubav Božiju: ovo je trebalo činiti, i ono ne ostavljati.
LUK 11:43 Teško vama farisejima što tražite začelja po zbornicama i da vam se klanja po ulicama.
LUK 11:44 Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što ste kao sakriveni grobovi po kojima ljudi idu i ne znadu ih.
LUK 11:45 A neki od zakonika odgovarajući reče: Učitelju! Govoreći to i nas sramotiš.
LUK 11:46 A On reče: Teško i vama zakonicima što tovarite na ljude bremena preteška za nošenje, a vi jednim prstom svojim nećete da ih prihvatite.
LUK 11:47 Teško vama što zidate grobove prorocima, a vaši su ih očevi pobili.
LUK 11:48 Vi dakle svedočite i odobravate dela otaca svojih; jer ih oni pobiše, a vi im grobove zidate.
LUK 11:49 Zato i premudrost Božija reče: Poslaću im proroke i apostole, i od njih će jedne pobiti, a druge proterati;
LUK 11:50 da se ište od roda ovog krv svih proroka koja je prolivena od postanja sveta,
LUK 11:51 od krvi Aveljeve sve do krvi Zarijine, koji pogibe među oltarom i crkvom. Da, kažem vam, iskaće se od roda ovog.
LUK 11:52 Teško vama zakonici što uzeste ključ od znanja: sami ne uđoste, a koji hteše da uđu, zabraniste im.
LUK 11:53 A kad im On ovo govoraše, počeše književnici i fariseji vrlo navaljivati k Njemu i mnogim pitanjem zbunjivati Ga,
LUK 11:54 vrebajući i pazeći na Njega ne bi li šta ulovili iz usta Njegovih da Ga okrive.
LUK 12:1 Kad se na njih skupiše hiljade naroda da stadoše gaziti jedan drugog, onda poče najpre govoriti učenicima svojim: Čuvajte se kvasca farisejskog, koji je licemerje.
LUK 12:2 Jer ništa nije sakriveno što se neće otkriti, ni tajno što se neće doznati;
LUK 12:3 jer šta u mraku rekoste, čuće se na videlu; i šta na uho šaptaste u kletima, propovedaće se na krovovima.
LUK 12:4 Ali vam kažem, prijateljima svojim: ne bojte se od onih koji ubijaju telo i potom ne mogu ništa više učiniti.
LUK 12:5 Nego ću vam kazati koga da se bojite: bojte se Onog koji ima vlast pošto ubije baciti u pakao; da, kažem vam, Onog se bojte.
LUK 12:6 Ne prodaje li se pet vrabaca za dva dinara? I nijedan od njih nije zaboravljen pred Bogom.
LUK 12:7 A u vas je i kosa na glavi izbrojana. Ne bojte se dakle; vi ste bolji od mnogo vrabaca.
LUK 12:8 Nego vam kažem: koji god prizna mene pred ljudima priznaće i Sin čovečiji njega pred anđelima Božijim;
LUK 12:9 a koji se odreče mene pred ljudima njega će se odreći pred anđelima Božijim.
LUK 12:10 I svaki koji reče reč na Sina čovečijeg oprostiće mu se, a koji huli na Svetog Duha neće mu se oprostiti.
LUK 12:11 A kad vas dovedu u zbornice i na sudove i pred poglavare, ne brinite se kako ćete ili šta odgovoriti, ili šta ćete kazati;
LUK 12:12 jer će vas Sveti Duh naučiti u onaj čas šta treba reći.
LUK 12:13 Reče Mu pak neki iz naroda: Učitelju! Reci bratu mom da podeli sa mnom dostojanje.
LUK 12:14 A On mu reče: Čoveče! Ko je mene postavio sudijom ili kmetom nad vama?
LUK 12:15 A njima reče: Gledajte i čuvajte se od lakomstva; jer niko ne živi onim što je suviše bogat.
LUK 12:16 Kaza im, pak, priču govoreći: U jednog bogatog čoveka rodi njiva.
LUK 12:17 I mišljaše u sebi govoreći: Šta ću činiti? Nemam u šta sabrati svoju letinu.
LUK 12:18 I reče: Evo ovo ću činiti: pokvariću žitnice svoje i načiniću veće; i onde ću sabrati sva svoja žita i dobro svoje;
LUK 12:19 i kazaću duši svojoj: Dušo! Imaš mnogo imanje na mnogo godina; počivaj, jedi, pij, veseli se.
LUK 12:20 A Bog njemu reče: Bezumniče! Ovu noć uzeće dušu tvoju od tebe; a šta si pripravio čije će biti?
LUK 12:21 Tako biva onome koji sebi teče blago, a ne bogati se u Boga.
LUK 12:22 A učenicima svojim reče: Zato vam kažem: ne brinite se dušom svojom šta ćete jesti; ni telom u šta ćete se obući:
LUK 12:23 Duša je pretežnija od jela i telo od odela.
LUK 12:24 Pogledajte gavrane kako ne seju ni žanju, koji nemaju podrume ni žitnice, i Bog ih hrani: a koliko ste vi pretežniji od ptica?
LUK 12:25 A ko od vas brinući se može primaknuti rastu svom lakat jedan?
LUK 12:26 A kad ni najmanje šta ne možete, zašto se brinete za ostalo?
LUK 12:27 Pogledajte ljiljane kako rastu: ne trude se, niti predu; ali ja vam kažem da ni Solomun u svoj slavi svojoj ne obuče se kao jedan od njih.
LUK 12:28 A kad travu po polju, koja danas jeste, a sutra se u peć baca, Bog tako odeva, a kamoli vas, maloverni!
LUK 12:29 I vi ne ištite šta ćete jesti ili šta ćete piti, i ne brinite se;
LUK 12:30 jer ovo sve ištu i neznabošci ovog sveta; a Otac vaš zna da vama treba ovo.
LUK 12:31 Nego ištite carstvo Božije, i ovo će vam se sve dodati.
LUK 12:32 Ne boj se malo stado! Jer bi volja vašeg Oca da vam da carstvo.
LUK 12:33 Prodajte šta imate i dajte milostinju; načinite sebi torbe koje neće ovetšati, haznu koja se nikad neće isprazniti, na nebesima, gde se lupež ne prikučuje niti moljac jede.
LUK 12:34 Jer gde je vaše blago onde će biti i srce vaše.
LUK 12:35 Neka budu vaša bedra zapregnuta i sveće zapaljene;
LUK 12:36 i vi kao ljudi koji čekaju gospodara svog kad se vrati sa svadbe da mu odmah otvore kako dođe i kucne.
LUK 12:37 Blago onim slugama koje nađe gospodar kad dođe, a oni straže. Zaista vam kažem da će se zapregnuti, i posadiće ih, i pristupiće, te će im služiti.
LUK 12:38 I ako dođe u drugu stražu, i u treću stražu dođe, i nađe ih tako, blago onim slugama.
LUK 12:39 Ali ovo znajte: kad bi znao domaćin u koji će čas doći lupež, čuvao bi i ne bi dao potkopati kuću svoju.
LUK 12:40 I vi, dakle, budite gotovi: jer u koji čas ne mislite doći će Sin čovečiji.
LUK 12:41 A Petar Mu reče: Gospode! Govoriš li nama ovu priču ili svima?
LUK 12:42 A Gospod reče: Ko je dakle taj verni i mudri pristav kog postavi gospodar nad čeljadi svojom da im daje hranu na obrok?
LUK 12:43 Blago tom sluzi kog došavši gospodar njegov nađe da izvršuje tako.
LUK 12:44 Zaista vam kažem: nad svim svojim imanjem postaviće ga.
LUK 12:45 Ako li kaže sluga u srcu svom: Neće moj gospodar još zadugo doći; i stane biti sluge i sluškinje, i jesti i piti, i opijati se;
LUK 12:46 doći će gospodar toga sluge u dan kad se ne nada, i u čas kad ne misli, i raseći će ga, i deo njegov metnuće s nevernima.
LUK 12:47 A onaj sluga koji zna volju gospodara svog, i nije se pripravio, niti učinio po volji njegovoj, biće vrlo bijen;
LUK 12:48 a koji ne zna pa zasluži boj, biće malo bijen. Kome je god mnogo dano mnogo će se iskati od njega; a kome predaše najviše najviše će iskati od njega.
LUK 12:49 Ja sam došao da bacim oganj na zemlju; i kako bi mi se htelo da se već zapalio!
LUK 12:50 Ali se meni valja krstiti krštenjem, i kako mi je teško dok se ne svrši!
LUK 12:51 Mislite li da sam ja došao da dam mir na zemlju? Ne, kažem vam, nego razdor.
LUK 12:52 Jer će, odsele, pet u jednoj kući biti razdeljeni, ustaće tri na dva, i dva na tri.
LUK 12:53 Ustaće otac na sina i sin na oca; mati na kćer i kći na mater; svekrva na snahu svoju i snaha na svekrvu svoju.
LUK 12:54 A narodu govoraše: Kad vidite oblak gde se diže od zapada odmah kažete: Biće dažd; i biva tako.
LUK 12:55 I kad vidite jug gde duva kažete: Biće vrućina; i biva.
LUK 12:56 Licemeri! Lice neba i zemlje umete poznavati, a vreme ovo kako ne poznajete?
LUK 12:57 Zašto pak i sami od sebe ne sudite pravedno?
LUK 12:58 Jer kad ideš sa svojim suparnikom knezu, gledaj ne bi li se na putu s njim poravnao da te ne pritegne sudiji, i sudija da te ne preda sluzi, i sluga da te ne baci u tamnicu.
LUK 12:59 Kažem ti: nećeš odande izići dok ne daš i poslednji dinar.
LUK 13:1 U to vreme, pak, dođoše neki i kazaše za Galilejce kojih krv pomeša Pilat sa žrtvama njihovim.
LUK 13:2 I odgovarajući Isus reče im: Mislite li da su ti Galilejci bili najgrešniji od svih Galilejaca, jer tako postradaše?
LUK 13:3 Ne, kažem vam, nego ako se ne pokajete, svi ćete tako izginuti.
LUK 13:4 Ili onih osamnaest što na njih pade kula siloamska i pobi ih, mislite li da su oni najkrivlji bili od svih Jerusalimljana?
LUK 13:5 Ne, kažem vam, nego ako se ne pokajete, svi ćete tako izginuti.
LUK 13:6 Kaza im pak ovu priču: Jedan čovek imaše smokvu usađenu u svom vinogradu, i dođe da traži roda na njoj, i ne nađe.
LUK 13:7 Onda reče vinogradaru: Evo treća godina kako dolazim i tražim roda na ovoj smokvi, i ne nalazim; poseci je, dakle, zašto zemlji da smeta?
LUK 13:8 A on odgovarajući reče mu: Gospodaru! Ostavi je i za ovu godinu dok okopam oko nje i obaspem gnojem;
LUK 13:9 pa da ako rodi: Ako li ne, poseći ćeš je na godinu.
LUK 13:10 A kad učaše u jednoj zbornici u subotu,
LUK 13:11 i gle, beše onde žena bolesna od duha osamnaest godina, i beše zgrčena, i ne mogaše se ispraviti.
LUK 13:12 A kad je vide, dozva je Isus i reče joj: Ženo! Oproštena si od bolesti svoje.
LUK 13:13 I metnu na nju ruke, i odmah se ispravi i hvaljaše Boga.
LUK 13:14 A starešina od zbornice srđaše se što je Isus isceli u subotu, i odgovarajući reče narodu: Šest je dana u koje treba raditi, u one dakle dolazite te se lečite, a ne u dan subotni.
LUK 13:15 A Gospod mu odgovori i reče: Licemere! Svaki od vas u subotu ne odrešuje li svog vola ili magarca od jasala, i ne vodi da napoji?
LUK 13:16 A ovu kćer Avraamovu koju sveza sotona, evo osamnaesta godina, ne trebaše li je odrešiti iz ove sveze u dan subotni?
LUK 13:17 I kad On ovo govoraše stiđahu se svi koji Mu se protivljahu; i sav narod radovaše se za sva Njegova slavna dela.
LUK 13:18 A On im reče: Kakvo je carstvo Božije? I kako ću kazati da je?
LUK 13:19 Ono je kao zrno gorušičino, koje uzevši čovek baci u vrt svoj, i uzraste i posta drvo veliko, i ptice nebeske useliše se u grane njegove.
LUK 13:20 Opet reče: Kakvo ću kazati da je carstvo Božije?
LUK 13:21 Ono je kao kvasac koji uzevši žena metnu u tri kopanje brašna, dok ne uskise sve.
LUK 13:22 I prolažaše po gradovima i selima učeći i putujući u Jerusalim.
LUK 13:23 Reče Mu pak neko: Gospode! Je li malo onih koji će biti spaseni? A On im reče:
LUK 13:24 Navalite da uđete na tesna vrata; jer vam kažem: Mnogi će tražiti da uđu i neće moći:
LUK 13:25 Kad ustane domaćin i zatvori vrata, i stanete napolju stajati i kucati u vrata govoreći: Gospode! Gospode! Otvori nam; i odgovarajući reći će vam: Ne poznajem vas otkuda ste.
LUK 13:26 Tada ćete stati govoriti: Mi jedosmo pred Tobom i pismo, i po ulicama našim učio si.
LUK 13:27 A On će reći: Kažem vam: ne poznajem vas otkuda ste; odstupite od mene svi koji nepravdu činite.
LUK 13:28 Onde će biti plač i škrgut zuba, kad vidite Avraama i Isaka i Jakova i sve proroke u carstvu Božijem, a sebe napolje isterane.
LUK 13:29 I doći će od istoka i zapada i severa i juga i sešće za trpezu u carstvu Božijem.
LUK 13:30 I gle, ima poslednjih koji će biti prvi, i ima prvih koji će biti poslednji.
LUK 13:31 U taj dan pristupiše neki od fariseja govoreći Mu: Iziđi i idi odavde, jer Irod hoće da te ubije.
LUK 13:32 I reče im: Idite te kažite onoj lisici: Evo izgonim đavole i isceljujem danas i sutra, a treći dan završiću.
LUK 13:33 Ali danas i sutra i prekosutra treba mi ići; jer prorok ne može poginuti izvan Jerusalima.
LUK 13:34 Jerusalime, Jerusalime, koji ubijaš proroke i zasipaš kamenjem poslane k sebi! Koliko puta hteh da skupim čeda tvoja kao kokoš gnezdo svoje pod krila, i ne hteste!
LUK 13:35 Eto će vam se ostaviti kuća vaša pusta; a ja vam kažem: Nećete mene videti dok ne dođe da kažete: Blagosloven koji ide u ime Gospodnje.
LUK 14:1 I dogodi Mu se da dođe u subotu u kuću jednog kneza farisejskog da jede hleb; i oni motrahu na Njega.
LUK 14:2 I gle, beše pred Njim nekakav čovek na kome beše debela bolest.
LUK 14:3 I odgovarajući Isus reče zakonicima i farisejima govoreći: Je li slobodno u subotu isceljivati?
LUK 14:4 A oni oćuteše. I dohvativši ga se isceli ga i otpusti.
LUK 14:5 I odgovarajući reče im: Koji od vas ne bi svog magarca ili vola da mu padne u bunar odmah izvadio u dan subotni?
LUK 14:6 I ne mogoše Mu odgovoriti na to.
LUK 14:7 A gostima kaza priču, kad opazi kako izbirahu začelja, i reče im:
LUK 14:8 Kad te ko pozove na svadbu, ne sedaj u začelje, da ne bude među gostima ko stariji od tebe;
LUK 14:9 i da ne bi došao onaj koji je pozvao tebe i njega, i rekao ti: Podaj mesto ovome: i onda ćeš sa stidom sesti na niže mesto.
LUK 14:10 Nego kad te ko pozove, došavši sedi na poslednje mesto, da ti kaže kad dođe onaj koji te pozva: Prijatelju! Pomakni se više; tada će tebi biti čast pred onima koji sede s tobom za trpezom.
LUK 14:11 Jer svaki koji se podiže, poniziće se; a koji se ponižuje, podignuće se.
LUK 14:12 A i onome što ih je pozvao reče: Kad daješ obed ili večeru, ne zovi prijatelje svoje, ni braću svoju, ni rođake svoje, ni susede bogate, da ne bi i oni tebe kad pozvali i vratili ti;
LUK 14:13 nego kad činiš gozbu, zovi siromahe, kljaste, hrome, slepe;
LUK 14:14 i blago će ti biti što ti oni ne mogu vratiti; nego će ti se vratiti o vaskrsenju pravednih.
LUK 14:15 A kad ču to neki od onih što seđahu s Njim za trpezom reče Mu: Blago onome koji jede hleba u carstvu Božijem!
LUK 14:16 A On mu reče: Jedan čovek zgotovi veliku večeru, i pozva mnoge;
LUK 14:17 i kad bi vreme večeri, posla slugu svog da kaže zvanima: Hajdete, jer je već sve gotovo.
LUK 14:18 I počeše se izgovarati svi redom; prvi mu reče: Kupih njivu, i valja mi ići da je vidim; molim te izgovori me.
LUK 14:19 I drugi reče: Kupih pet jarmova volova, i idem da ih ogledam; molim te, izgovori me.
LUK 14:20 I treći reče: Oženih se, i zato ne mogu doći.
LUK 14:21 I došavši sluga taj kaza ovo gospodaru svom. Tada se rasrdi domaćin i reče sluzi svom: Idi brzo na raskršća i ulice gradske, i dovedi amo siromahe, i kljaste, i bogaljaste, i slepe.
LUK 14:22 I reče sluga: Gospodaru, učinio sam kako si zapovedio, i još mesta ima.
LUK 14:23 I reče gospodar sluzi: Iziđi na puteve i među ograde, te nateraj da dođu da mi se napuni kuća.
LUK 14:24 Jer vam kažem da nijedan od onih zvanih ljudi neće okusiti moje večere. Jer je mnogo zvanih, ali je malo izabranih.
LUK 14:25 Iđaše pak s Njim mnoštvo naroda, i obazrevši se reče im:
LUK 14:26 Ako ko dođe k meni, a ne mrzi na svog oca, i na mater, i na ženu, i na decu, i na braću, i na sestre i na samu dušu svoju, ne može biti moj učenik.
LUK 14:27 I ko ne nosi krst svoj i za mnom ne ide, ne može biti moj učenik.
LUK 14:28 I koji od vas kad hoće da zida kulu ne sedne najpre i ne proračuna šta će ga stati, da vidi ima li da može dovršiti?
LUK 14:29 Da ne bi, kad postavi temelj i ne uzmože dovršiti, svi koji gledaju stali mu se rugati
LUK 14:30 govoreći: Ovaj čovek poče zidati, i ne može da dovrši.
LUK 14:31 Ili koji car kad pođe s vojskom da se pobije s drugim carem ne sedne najpre i ne drži veću može li s deset hiljada sresti onog što ide na njega sa dvadeset hiljada?
LUK 14:32 Ako li ne može, a on pošalje poslenike dok je ovaj još daleko i moli da se pomire.
LUK 14:33 Tako dakle svaki od vas koji se ne odreče svega što ima ne može biti moj učenik.
LUK 14:34 So je dobra, ali ako so obljutavi, čim će se osoliti?
LUK 14:35 Niti je potrebna u zemlju ni u gnoj; nego je prospu napolje. Ko ima uši da čuje neka čuje.
LUK 15:1 I približavahu se k Njemu svi carinici i grešnici da Ga čuju.
LUK 15:2 I vikahu na Njega fariseji i književnici govoreći: Ovaj prima grešnike i jede s njima.
LUK 15:3 A On im kaza priču ovu govoreći:
LUK 15:4 Koji čovek od vas imajući sto ovaca i izgubivši jednu od njih ne ostavi devedeset i devet u pustinji i ne ide za izgubljenom dok je ne nađe?
LUK 15:5 I našavši digne je na rame svoje radujući se,
LUK 15:6 i došavši kući sazove prijatelje i susede govoreći im: Radujte se sa mnom: ja nađoh svoju ovcu izgubljenu.
LUK 15:7 Kažem vam da će tako biti veća radost na nebu za jednog grešnika koji se kaje, negoli za devedeset i devet pravednika kojima ne treba pokajanje.
LUK 15:8 Ili koja žena imajući deset dinara, ako izgubi jedan dinar, ne zapali sveće, i ne pomete kuće, i ne traži dobro dok ne nađe?
LUK 15:9 I našavši sazove drugarice i susede govoreći: Radujte se sa mnom: ja nađoh dinar izgubljeni.
LUK 15:10 Tako, kažem vam, biva radost pred anđelima Božijima za jednog grešnika koji se kaje.
LUK 15:11 I reče: Jedan čovek imaše dva sina,
LUK 15:12 i reče mlađi od njih ocu: Oče! Daj mi deo imanja što pripada meni. I otac im podeli imanje.
LUK 15:13 I potom do nekoliko dana pokupi mlađi sin sve svoje, i otide u daleku zemlju; i onamo prosu imanje svoje živeći besputno.
LUK 15:14 A kad potroši sve, postade velika glad u onoj zemlji, i on se nađe u nevolji.
LUK 15:15 I otišavši pribi se kod jednog čoveka u onoj zemlji; i on ga posla u polje svoje da čuva svinje.
LUK 15:16 I željaše napuniti trbuh svoj roščićima koje svinje jeđahu, i niko mu ih ne davaše.
LUK 15:17 A kad dođe k sebi, reče: Koliko najamnika u oca mog imaju hleba i suviše, a ja umirem od gladi!
LUK 15:18 Ustaću i idem ocu svom, pa ću mu reći: Oče! Sagreših Nebu i tebi,
LUK 15:19 i već nisam dostojan nazvati se sin tvoj: primi me kao jednog od svojih najamnika.
LUK 15:20 I ustavši otide ocu svom. A kad je još podaleko bio, ugleda ga otac njegov, i sažali mu se, i potrčavši zagrli ga i celiva ga.
LUK 15:21 A sin mu reče: Oče, sagreših Nebu i tebi, i već nisam dostojan nazvati se sin tvoj.
LUK 15:22 A otac reče slugama svojim: Iznesite najlepšu haljinu i obucite ga, i podajte mu prsten na ruku i obuću na noge.
LUK 15:23 I dovedite tele ugojeno te zakoljite, da jedemo i da se veselimo.
LUK 15:24 Jer ovaj moj sin beše mrtav, i ožive; i izgubljen beše, i nađe se. I stadoše se veseliti.
LUK 15:25 A sin njegov stariji beše u polju, i dolazeći kad se približi kući ču pevanje i podvikivanje.
LUK 15:26 I dozvavši jednog od slugu zapita: Šta je to?
LUK 15:27 A on mu reče: Brat tvoj dođe; i otac tvoj zakla tele ugojeno, što ga je zdravog video.
LUK 15:28 A on se rasrdi i ne htede da uđe. Tada iziđe otac njegov i moljaše ga.
LUK 15:29 A on odgovarajući reče ocu: Eto te služim toliko godina, i nikad ne prestupih tvoje zapovesti, pa meni nikad nisi dao jare da bih se proveselio sa svojim društvom;
LUK 15:30 a kad dođe taj tvoj sin koji ti je imanje prosuo s kurvama, zaklao si mu tele ugojeno.
LUK 15:31 A on mu reče: Sine! Ti si svagda sa mnom, i sve je moje tvoje.
LUK 15:32 Trebalo se razveseliti i obradovati, jer ovaj brat tvoj mrtav beše, i ožive; i izgubljen beše, i nađe se.
LUK 16:1 A učenicima svojim govoraše: Beše jedan čovek bogat koji imaše pristava, i toga oblagaše kod njega da mu prosipa imanje,
LUK 16:2 i dozvavši ga reče mu: Šta ovo ja čujem za tebe? Daj račun kako si kućio kuću: jer više ne možeš kućom upravljati.
LUK 16:3 A pristav od kuće reče u sebi: Šta ću činiti? Gospodar moj uzima od mene upravljanje kuće: kopati ne mogu, prositi stidim se.
LUK 16:4 Znam šta ću činiti da bi me primili u kuće svoje kad mi se oduzme upravljanje kuće.
LUK 16:5 I dozvavši redom dužnike gospodara svog reče prvom: Koliko si dužan gospodaru mom?
LUK 16:6 A on reče: Sto oka ulja. I reče mu: Uzmi pismo svoje i sedi brzo te napiši pedeset.
LUK 16:7 A potom reče drugom: A ti koliko si dužan? A on reče: Sto oka pšenice. I reče mu: Uzmi pismo svoje i napiši osamdeset.
LUK 16:8 I pohvali gospodar nevernog pristava što mudro učini; jer su sinovi ovog veka mudriji od sinova videla u svom naraštaju.
LUK 16:9 I ja vama kažem: načinite sebi prijatelje nepravednim bogatstvom, da bi vas kad osiromašite primili u večne kuće.
LUK 16:10 Koji je veran u malom i u mnogom je veran; a ko je neveran u malom i u mnogom je neveran.
LUK 16:11 Ako dakle u nepravednom bogatstvu verni ne biste, ko će vam u istinom verovati?
LUK 16:12 I ako u tuđem ne biste verni, ko će vam dati vaše?
LUK 16:13 Nikakav pak sluga ne može dva gospodara služiti; jer ili će na jednog mrzeti, a drugog ljubiti, ili će jednog voleti a za drugog ne mariti. Ne možete služiti Bogu i bogatstvu.
LUK 16:14 A ovo sve slušahu i fariseji, koji behu srebroljupci, i rugahu Mu se.
LUK 16:15 I reče im: Vi ste oni koji se gradite pravedni pred ljudima; ali Bog zna srca vaša; jer šta je u ljudi visoko ono je mrzost pred Bogom.
LUK 16:16 Zakon i proroci su do Jovana; odsele se carstvo Božije propoveda jevanđeljem, i svaki navaljuje da uđe u njega.
LUK 16:17 Lakše je, pak, nebu i zemlji proći negoli jednoj titli iz zakona propasti.
LUK 16:18 Svaki koji pušta ženu svoju i uzima drugu, preljubu čini; i koji se ženi puštenicom, preljubu čini.
LUK 16:19 Čovek neki, pak, beše bogat, koji se oblačaše u skerlet i u svilu, i življaše svaki dan gospodski i veseljaše se.
LUK 16:20 A beše jedan siromah, po imenu Lazar, koji ležaše pred njegovim vratima gnojav,
LUK 16:21 i željaše da se nasiti mrvama koje padahu s trpeze bogatog; još i psi dolažahu i lizahu gnoj njegov.
LUK 16:22 A kad umre siromah, odnesoše ga anđeli u naručje Avraamovo; a umre i bogati, i zakopaše ga.
LUK 16:23 I u paklu kad beše u mukama, podiže oči svoje i ugleda izdaleka Avraama i Lazara u naručju njegovom,
LUK 16:24 i povikavši reče: Oče Avraame! Smiluj se na me i pošlji mi Lazara neka umoči u vodu vrh od prsta svog, i da mi rashladi jezik; jer se mučim u ovom plamenu.
LUK 16:25 A Avraam reče: Sinko! Opomeni se da si ti primio dobra svoja u životu svom, i Lazar opet zla; a sad se on teši, a ti se mučiš.
LUK 16:26 I preko svega toga postavljena je među nama i vama velika propast, da ovi koji bi hteli odovud k vama preći, ne mogu, niti oni otuda k nama da prelaze.
LUK 16:27 Tada reče: Molim te dakle, oče, da ga pošalješ kući oca mog,
LUK 16:28 jer imam pet braće: neka im posvedoči da ne bi i oni došli na ovo mesto mučenja.
LUK 16:29 Reče mu Avraam: Oni imaju Mojsija i proroke, neka njih slušaju.
LUK 16:30 A on reče: Ne, oče Avraame! Nego ako im dođe ko iz mrtvih pokajaće se.
LUK 16:31 A Avraam reče mu: Ako ne slušaju Mojsija i proroke, da ko i iz mrtvih ustane neće verovati.
LUK 17:1 A učenicima reče: Nije moguće da ne dođu sablazni; ali teško onome s koga dolaze;
LUK 17:2 bolje bi mu bilo da mu se vodenični kamen obesi o vratu, i da ga bace u more, nego da sablazni jednog od ovih malih.
LUK 17:3 Čuvajte se. Ako ti sagreši brat tvoj, nakaraj ga; pa ako se pokaje, oprosti mu.
LUK 17:4 I ako ti sedam puta na dan sagreši, i sedam puta na dan dođe k tebi i reče: Kajem se, oprosti mu.
LUK 17:5 I rekoše apostoli Gospodu: Dometni nam vere.
LUK 17:6 A Gospod reče: Kad biste imali vere koliko zrno gorušičino, i rekli biste ovom dubu: Iščupaj se i usadi se u more, i poslušao bi vas.
LUK 17:7 Koji pak od vas kad ima slugu koji ore ili čuva stoku pa kad dođe iz polja, kaže mu: Hodi brzo i sedi za trpezu?
LUK 17:8 Nego ne kaže li mu: Ugotovi mi da večeram, i zapregni se te mi služi dok jedem i pijem, pa onda i ti jedi i pij?
LUK 17:9 Eda li će on zahvaliti sluzi tom kad svrši šta mu se zapovedi? Ne verujem.
LUK 17:10 Tako i vi kad svršite sve što vam je zapoveđeno, govorite: Mi smo zaludne sluge, jer učinismo šta smo bili dužni činiti.
LUK 17:11 I kad iđaše u Jerusalim, On prolažaše između Samarije i Galileje.
LUK 17:12 I kad ulažaše u jedno selo sretoše Ga deset gubavih ljudi, koji staše izdaleka,
LUK 17:13 i podigoše glas govoreći: Isuse učitelju! Pomiluj nas.
LUK 17:14 I videvši ih reče im: Idite i pokažite se sveštenicima. I oni idući očistiše se.
LUK 17:15 A jedan od njih videvši da se isceli povrati se hvaleći Boga glasno,
LUK 17:16 i pade ničice pred noge Njegove, i zahvali Mu. I to beše Samarjanin.
LUK 17:17 A Isus odgovarajući reče: Ne isceliše li se desetorica? Gde su dakle devetorica?
LUK 17:18 Kako se među njima koji ne nađe da se vrati da zahvali Bogu, nego sam ovaj tuđin?
LUK 17:19 I reče mu: Ustani, idi; vera tvoja pomože ti.
LUK 17:20 A kad Ga upitaše fariseji: Kad će doći carstvo Božije? Odgovarajući reče im: Carstvo Božije neće doći da se vidi;
LUK 17:21 niti će se kazati: Evo ga ovde ili onde; jer gle, carstvo je Božije unutra u vama.
LUK 17:22 A učenicima reče: Doći će vreme kad ćete zaželeti da vidite jedan dan Sina čovečijeg, i nećete videti.
LUK 17:23 I reći će vam: Evo ovde je, ili: Eno onde; ali ne izlazite, niti tražite.
LUK 17:24 Jer kao što munja sine s neba, i zasvetli se preko svega što je pod nebom, tako će biti i Sin čovečiji u svoj dan.
LUK 17:25 Ali Mu najpre treba mnogo postradati, i okrivljenom biti od roda ovog.
LUK 17:26 I kako je bilo u vreme Nojevo onako će biti u dane Sina čovečijeg:
LUK 17:27 Jeđahu, pijahu, ženjahu se, udavahu se do onog dana kad Noje uđe u kovčeg, i dođe potop i pogubi sve.
LUK 17:28 Tako kao što bi u dane Lotove: jeđahu, pijahu, kupovahu, prodavahu, sađahu, zidahu;
LUK 17:29 a u dan kad iziđe Lot iz Sodoma, udari oganj i sumpor iz neba i pogubi sve.
LUK 17:30 Tako će biti i u onaj dan kad će se javiti Sin čovečiji.
LUK 17:31 U onaj dan koji se desi na krovu, a pokućstvo njegovo u kući, neka ne silazi da ga uzme; i koji se desi u polju, tako neka se ne vraća natrag.
LUK 17:32 Opominjite se žene Lotove.
LUK 17:33 Koji pođe da sačuva dušu svoju, izgubiće je; a koji je izgubi, oživeće je.
LUK 17:34 Kažem vam: u onu noć biće dva na jednom odru, jedan će se uzeti a drugi će se ostaviti;
LUK 17:35 dve će mleti zajedno, jedna će se uzeti a druga će se ostaviti;
LUK 17:36 dva će biti na njivi, jedan će se uzeti a drugi će se ostaviti.
LUK 17:37 I odgovarajući rekoše Mu: Gde, Gospode? A On im reče: Gde je strvina onamo će se i orlovi skupiti.
LUK 18:1 Kaza im pak i priču kako se treba svagda moliti Bogu, i ne dati da dotuži,
LUK 18:2 govoreći: U jednom gradu beše jedan sudija koji se Boga ne bojaše i ljudi ne stiđaše.
LUK 18:3 A u onom gradu beše jedna udovica i dolažaše k njemu govoreći: Ne daj me mom suparniku.
LUK 18:4 I ne htede zadugo. A najposle reče u sebi: Ako se i ne bojim Boga i ljudi ne sramim,
LUK 18:5 no budući da mi dosađuje ova udovica, odbraniću je, da mi jednako ne dolazi i ne dosađuje.
LUK 18:6 Tada reče Gospod: Čujte šta govori nepravedni sudija.
LUK 18:7 A kamoli Bog neće odbraniti izbranih svojih koji Ga mole dan i noć?
LUK 18:8 Kažem vam da će ih odbraniti brzo. Ali Sin čovečiji kad dođe hoće li naći veru na zemlji?
LUK 18:9 A i drugima koji mišljahu za sebe da su pravednici i druge uništavahu kaza priču ovu:
LUK 18:10 Dva čoveka uđoše u crkvu da se mole Bogu, jedan farisej i drugi carinik.
LUK 18:11 Farisej stade i moljaše se u sebi ovako: Bože! Hvalim te što ja nisam kao ostali ljudi: hajduci, nepravednici, preljubočinci ili kao ovaj carinik.
LUK 18:12 Postim dvaput u nedelji; dajem desetak od svega što imam.
LUK 18:13 A carinik izdaleka stajaše, i ne htede ni očiju podignuti na nebo, nego bijaše prsi svoje govoreći: Bože! Milostiv budi meni grešnome.
LUK 18:14 Kažem vam da ovaj otide opravdan kući svojoj, a ne onaj. Jer svaki koji se sam podiže poniziće se; a koji se sam ponižuje podignuće se.
LUK 18:15 Donošahu k Njemu i decu da ih se dotakne; a kad videše učenici, zapretiše im.
LUK 18:16 A Isus dozvavši ih reče: Pustite decu neka dolaze k meni, i ne branite im; jer je takvih carstvo Božije.
LUK 18:17 I kažem vam zaista: koji ne primi carstvo Božije kao dete, neće ući u njega.
LUK 18:18 I zapita Ga jedan knez govoreći: Učitelju blagi! Šta da učinim da nasledim život večni?
LUK 18:19 A Isus reče mu: Što me zoveš blagim? Niko nije blag osim jednog Boga.
LUK 18:20 Zapovesti znaš: ne čini preljube; ne ubij; ne ukradi; ne svedoči lažno; poštuj oca i mater svoju.
LUK 18:21 A on reče: Sve sam ovo sačuvao od mladosti svoje.
LUK 18:22 A kad to ču Isus reče mu: Još ti jedno nedostaje: prodaj sve što imaš i razdaj siromasima; i imaćeš blago na nebu; i hajde za mnom.
LUK 18:23 A kad on ču to postade žalostan, jer beše vrlo bogat.
LUK 18:24 A kad ga vide Isus gde postade žalostan, reče: Kako je teško ući u carstvo Božije onima koji imaju bogatstvo!
LUK 18:25 Lakše je kamili proći kroz iglene uši negoli bogatom ući u carstvo Božije.
LUK 18:26 A oni koji slušahu rekoše: Ko se dakle može spasti?
LUK 18:27 A On reče: Šta je u ljudi nemoguće u Boga je moguće.
LUK 18:28 A Petar reče: Eto mi smo ostavili sve i za Tobom idemo.
LUK 18:29 A On im reče: Zaista vam kažem: nema nijednoga koji bi ostavio kuću, ili roditelje, ili braću, ili sestre, ili ženu, ili decu carstva radi Božijeg,
LUK 18:30 koji neće primiti više u ovo vreme, i na onom svetu život večni.
LUK 18:31 Uze pak dvanaestoricu i reče im: Evo idemo gore u Jerusalim, i sve će se svršiti što su proroci pisali za Sina čovečijeg.
LUK 18:32 Jer će Ga predati neznabošcima, i narugaće Mu se, i ružiće Ga, i popljuvaće Ga,
LUK 18:33 i biće Ga, i ubiće Ga; i treći dan ustaće.
LUK 18:34 I oni ništa od toga ne razumeše, i beseda ova beše od njih sakrivena, i ne razumeše šta im se kaza.
LUK 18:35 A kad se približi k Jerihonu, jedan slepac seđaše kraj puta proseći.
LUK 18:36 A kad ču narod gde prolazi zapita: Šta je to?
LUK 18:37 I kazaše mu da Isus Nazarećanin prolazi.
LUK 18:38 I povika govoreći: Isuse, sine Davidov! Pomiluj me.
LUK 18:39 I prećahu mu oni što iđahu napred da ućuti; a on još više vikaše: Sine Davidov! Pomiluj me.
LUK 18:40 I Isus stade i zapovedi da Mu ga dovedu; a kad Mu se približi, zapita ga
LUK 18:41 govoreći: Šta hoćeš da ti učinim? A on reče: Gospode! Da progledam.
LUK 18:42 A Isus reče: Progledaj; vera tvoja pomože ti.
LUK 18:43 I odmah progleda, i pođe za Njim hvaleći Boga. I svi ljudi koji videše hvaljahu Boga.
LUK 19:1 I kad uđe u Jerihon i prolažaše kroza nj,
LUK 19:2 i gle, čovek po imenu Zakhej, koji beše starešina carinički, i beše bogat,
LUK 19:3 i iskaše da vidi Isusa da Ga pozna; i ne mogaše od naroda, jer beše malog rasta;
LUK 19:4 i potrčavši napred, pope se na dud da Ga vidi; jer Mu je onuda trebalo proći.
LUK 19:5 I kad dođe Isus na ono mesto, pogledavši gore vide ga, i reče mu: Zakheju! Siđi brzo; jer mi danas valja biti u tvojoj kući.
LUK 19:6 I siđe brzo; i primi Ga radujući se.
LUK 19:7 I svi, kad videše, vikahu na Njega govoreći da grešnom čoveku dođe u kuću.
LUK 19:8 A Zakhej stade i reče Gospodu: Gospode! Evo pola imanja svog daću siromasima, i ako sam koga zaneo vratiću onoliko četvoro.
LUK 19:9 A Isus mu reče: Danas dođe spasenje kući ovoj; jer je i ovo sin Avraamov.
LUK 19:10 Jer je Sin čovečiji došao da nađe i spase šta je izgubljeno.
LUK 19:11 A kad oni to slušahu nastavi kazivati priču; jer beše blizu Jerusalima, i mišljahu da će se odmah javiti carstvo Božije.
LUK 19:12 Reče dakle: Jedan čovek od dobrog roda otide u daleku zemlju da primi sebi carstvo, i da se vrati.
LUK 19:13 Dozvavši pak deset svojih sluga dade im deset kesa, i reče im: Trgujte dok se ja vratim.
LUK 19:14 I građani njegovi mržahu na njega, i poslaše za njim poslanike govoreći: Nećemo da on caruje nad nama.
LUK 19:15 I kad se on vrati, pošto primi carstvo, reče da dozovu one sluge kojima dade srebro, da vidi šta je koji dobio.
LUK 19:16 Tada dođe prvi govoreći: Gospodaru! Kesa tvoja donese deset kesa.
LUK 19:17 I reče mu: Dobro, dobri slugo; kad si mi u malom bio veran evo ti vlast nad deset gradova.
LUK 19:18 I dođe drugi govoreći: Gospodaru! Kesa tvoja donese pet kesa.
LUK 19:19 A on reče i onome: i ti budi nad pet gradova.
LUK 19:20 I treći dođe govoreći: Gospodaru! Evo tvoja kesa koju sam zavezao u ubrus i čuvao.
LUK 19:21 Jer sam se bojao tebe: jer si čovek tvrd: uzimaš šta nisi ostavio, i žnješ šta nisi sejao.
LUK 19:22 A gospodar mu reče: Po tvojim ću ti rečima suditi, zli slugo! Znao si da sam ja tvrd čovek, uzimam šta nisam sejao:
LUK 19:23 Pa zašto nisi dao moje srebro trgovcima, i ja došavši primio bih ga s dobitkom?
LUK 19:24 I reče onima što stajahu pred njim: Uzmite od njega kesu i podajte onome što ima deset kesa.
LUK 19:25 I rekoše mu: Gospodaru! On ima deset kesa.
LUK 19:26 A on im odgovori: Jer vam kažem da će se svakome koji ima dati: a od onog koji nema uzeće se od njega i ono što ima.
LUK 19:27 A one moje neprijatelje koji nisu hteli da ja budem car nad njima, dovedite amo, i isecite preda mnom.
LUK 19:28 I kazavši ovo pođe napred, i iđaše gore u Jerusalim.
LUK 19:29 I kad se približi Vitfazi i Vitaniji kod gore koja se zvaše Maslinska, posla dvojicu od učenika svojih.
LUK 19:30 Govoreći: Idite u to selo prema vama, i kad uđete u njega naći ćete magare privezano na koje nikakav čovek nikad nije usedao; odrešite ga i dovedite.
LUK 19:31 I ako vas ko upita: Zašto drešite: ovako mu kažite: Ono Gospodu treba.
LUK 19:32 A kad otidoše poslani, nađoše kao što im kaza.
LUK 19:33 A kad oni drešahu magare rekoše im gospodari od njega: Zašto drešite magare?
LUK 19:34 A oni rekoše: Ono Gospodu treba.
LUK 19:35 I dovedoše ga k Isusu, i baciše haljine svoje na magare, i posadiše Isusa.
LUK 19:36 A kad iđaše, prostirahu haljine svoje po putu.
LUK 19:37 A kad se približi već da siđe s gore maslinske, poče sve mnoštvo učenika u radosti hvaliti Boga glasno za sva čudesa što su videli,
LUK 19:38 govoreći: Blagosloven car koji ide u ime Gospodnje! Mir na nebu i slava na visini!
LUK 19:39 I neki fariseji iz naroda rekoše Mu: Učitelju! Zapreti učenicima svojim.
LUK 19:40 I odgovarajući reče im: Kažem vam: ako oni ućute, kamenje će povikati.
LUK 19:41 I kad se približi, ugleda grad i zaplaka za njim
LUK 19:42 govoreći: Kad bi i ti znao u ovaj tvoj dan šta je za mir tvoj! Ali je sad sakriveno od očiju tvojih.
LUK 19:43 Jer će doći dani na tebe, i okružiće te neprijatelji tvoji opkopima, i opkoliće te, i obuzeće te sa sviju strana;
LUK 19:44 i razbiće tebe i decu tvoju u tebi, i neće ostaviti u tebi kamena na kamenu, zato što nisi poznao vreme u kome si pohođen.
LUK 19:45 I ušavši u crkvu stade izgoniti one što prodavahu u njoj i kupovahu,
LUK 19:46 govoreći im: U pismu stoji: Dom moj dom je molitve, a vi načiniste od njega pećinu hajdučku.
LUK 19:47 I učaše svaki dan u crkvi. A glavari sveštenički i književnici i starešine narodne gledahu da Ga pogube.
LUK 19:48 I ne nalažahu šta bi Mu učinili; jer sav narod iđaše za Njim, i slušahu Ga.
LUK 20:1 I kad On u jedan od onih dana učaše narod u crkvi i propovedaše jevanđelje, dođoše glavari sveštenički i književnici sa starešinama,
LUK 20:2 i rekoše Mu govoreći: Kaži nam kakvom vlasti to činiš? Ili ko ti je dao vlast tu?
LUK 20:3 A On odgovarajući reče im: I ja ću vas upitati jednu reč, i kažite mi:
LUK 20:4 Krštenje Jovanovo ili bi s neba ili od ljudi?
LUK 20:5 A oni pomišljahu u sebi govoreći: Ako kažemo s neba, reći će: Zašto mu dakle ne verovaste?
LUK 20:6 Ako li kažemo od ljudi, sav će nas narod pobiti kamenjem; jer svi verovahu da Jovan beše prorok.
LUK 20:7 I odgovoriše: Ne znamo otkuda.
LUK 20:8 A Isus im reče: Ni ja vama neću kazati kakvom vlasti ovo činim.
LUK 20:9 A narodu poče kazivati priču ovu: Jedan čovek posadi vinograd, i dade ga vinogradarima pa otide na podugo vremena.
LUK 20:10 I u vreme posla k vinogradarima slugu da mu dadu od roda vinogradskog; ali vinogradari izbiše ga, i poslaše praznog.
LUK 20:11 I posla opet drugog slugu; a oni i onog izbiše i osramotivši poslaše praznog.
LUK 20:12 I posla opet trećeg; a oni i onog raniše, i isteraše.
LUK 20:13 Onda reče gospodar od vinograda: Šta ću činiti? Da pošaljem sina svog ljubaznog: eda se kako zastide kad vide njega.
LUK 20:14 A vinogradari videvši njega mišljahu u sebi govoreći: Ovo je naslednik; hodite da ga ubijemo da naše bude dostojanje.
LUK 20:15 I izvedoše ga napolje iz vinograda i ubiše. Šta će dakle učiniti njima gospodar od vinograda?
LUK 20:16 Doći će i pogubiće ove vinogradare, i daće vinograd drugima. A oni što slušahu rekoše: Ne dao Bog!
LUK 20:17 A On pogledavši na njih reče: Šta znači dakle ono u pismu: Kamen koji odbaciše zidari onaj posta glava od ugla?
LUK 20:18 Svaki koji padne na taj kamen razbiće se; a na koga on padne satrće ga.
LUK 20:19 I gledahu glavari sveštenički i književnici u onaj čas da dignu ruke na Nj; ali se pobojaše naroda, jer razumeše da njima ovu priču kaza.
LUK 20:20 I pažahu na Njega, i poslaše vrebače, koji se građahu kao da su pobožni: ne bi li Ga uhvatili u reči da Ga predadu poglavarima i vlasti sudijinoj.
LUK 20:21 I upitaše Ga govoreći: Učitelju! Znamo da pravo govoriš i učiš, i ne gledaš ko je ko, nego zaista učiš putu Božijem:
LUK 20:22 Treba li nam ćesaru davati harač, ili ne?
LUK 20:23 A On razumevši njihovo lukavstvo reče im: Šta me kušate?
LUK 20:24 Pokažite mi dinar; čiji je na njemu obraz i natpis? A oni odgovarajući rekoše: Ćesarev.
LUK 20:25 A On im reče: Podajte dakle šta je ćesarevo ćesaru, a šta je Božije Bogu.
LUK 20:26 I ne mogoše reči Njegove pokuditi pred narodom; i diviše se odgovoru Njegovom, i umukoše.
LUK 20:27 A pristupiše neki od sadukeja koji kažu da nema vaskrsenja, i pitahu Ga
LUK 20:28 govoreći: Učitelju! Mojsije nam napisa: Ako kome umre brat koji ima ženu, i umre bez dece, da brat njegov uzme ženu, i da podigne seme bratu svom.
LUK 20:29 Beše sedam braće, i prvi uze ženu, i umre bez dece;
LUK 20:30 i uze drugi ženu, i on umre bez dece;
LUK 20:31 i treći je uze; a tako i svi sedam; i ne ostaviše dece, i pomreše;
LUK 20:32 a posle svih umre i žena.
LUK 20:33 O vaskrsenju dakle koga će od njih biti žena? Jer je ona sedmorici bila žena.
LUK 20:34 I odgovarajući Isus reče im: Deca ovog sveta žene se i udaju;
LUK 20:35 a koji se udostoje dobiti onaj svet i vaskrsenje iz mrtvih niti će se ženiti ni udavati;
LUK 20:36 jer više ne mogu umreti; jer su kao anđeli; i sinovi su Božiji kad su sinovi vaskrsenja.
LUK 20:37 A da mrtvi ustaju, i Mojsije pokaza kod kupine gde naziva Gospoda Boga Avraamovog i Boga Isakovog i Boga Jakovljevog.
LUK 20:38 A Bog nije Bog mrtvih nego živih; jer su Njemu svi živi.
LUK 20:39 A neki od književnika odgovarajući rekoše: Učitelju! Dobro si kazao.
LUK 20:40 I već ne smehu ništa da Ga zapitaju. A On im reče:
LUK 20:41 Kako govore da je Hristos sin Davidov?
LUK 20:42 Kad sam David govori u psaltiru: Reče Gospod Gospodu mom: sedi meni s desne strane,
LUK 20:43 Dok položim neprijatelje tvoje podnožje nogama tvojim.
LUK 20:44 David dakle Njega naziva Gospodom; pa kako mu je sin?
LUK 20:45 A kad sav narod slušaše, reče učenicima svojim:
LUK 20:46 Čuvajte se od književnika, koji hoće da idu u dugačkim haljinama, i traže da im se klanja po ulicama, i prvih mesta po zbornicama, i začelja na gozbama;
LUK 20:47 koji jedu kuće udovičke, i lažno se mole Bogu dugo. Oni će još većma biti osuđeni.
LUK 21:1 Pogledavši pak gore vide bogate gde meću priloge svoje u haznu Božiju;
LUK 21:2 a vide i jednu siromašnu udovicu koja metaše onde dve lepte;
LUK 21:3 i reče: Zaista vam kažem: ova siromašna udovica metnu više od sviju:
LUK 21:4 Jer svi ovi metnuše u prilog Bogu od suviška svog, a ona od sirotinje svoje metnu svu hranu svoju što imaše.
LUK 21:5 I kad neki govorahu za crkvu da je ukrašena lepim kamenjem i zakladima, reče:
LUK 21:6 Doći će dani u koje od svega što vidite neće ostati ni kamen na kamenu koji se neće razmetnuti.
LUK 21:7 Zapitaše Ga pak govoreći: Učitelju! A kad će to biti? I kakav je znak kad će se to dogoditi?
LUK 21:8 A On reče: Čuvajte se da vas ne prevare, jer će mnogi doći na ime moje govoreći: Ja sam, i vreme se približi. Ne idite dakle za njima.
LUK 21:9 A kad čujete ratove i bune, ne plašite se; jer to sve treba najpre da bude; ali još nije tada posledak.
LUK 21:10 Tada im reče: Ustaće narod na narod i carstvo na carstvo;
LUK 21:11 i zemlja će se tresti vrlo po svetu, i biće gladi i pomori i strahote i veliki znaci biće na nebu.
LUK 21:12 A pre svega ovog metnuće na vas ruke svoje i goniće vas i predavati u zbornice i u tamnice; vodiće vas pred careve i kraljeve imena mog radi.
LUK 21:13 A to će vam se dogoditi za svedočanstvo.
LUK 21:14 Metnite dakle u srca svoja, da se pre ne pripravljate kako ćete odgovarati:
LUK 21:15 Jer ću vam ja dati usta i premudrost kojoj se neće moći protiviti ni odgovoriti svi vaši protivnici.
LUK 21:16 A predavaće vas i roditelji i braća i rođaci i prijatelji; i pobiće neke od vas.
LUK 21:17 I svi će omrznuti na vas imena mog radi.
LUK 21:18 I dlaka s glave vaše neće poginuti.
LUK 21:19 Trpljenjem svojim spasavajte duše svoje.
LUK 21:20 A kad vidite da Jerusalim opkoli vojska onda znajte da se približilo vreme da opusti.
LUK 21:21 Tada koji budu u Judeji neka beže u gore, i koji budu u gradu neka izlaze napolje; i koji su napolju neka ne ulaze u njega:
LUK 21:22 Jer su ovo dani osvete, da se izvrši sve što je napisano.
LUK 21:23 Ali teško trudnima i dojilicama u te dane! Jer će biti velika nevolja na zemlji, gnev na ovom narodu.
LUK 21:24 I pašće od oštrica mača, i odvešće se u ropstvo po svim narodima; i Jerusalim će gaziti neznabošci dok se ne izvrše vremena neznabožaca.
LUK 21:25 I biće znaci u suncu i u mesecu i u zvezdama; i ljudima na zemlji tuga od smetnje i od huke morske i valova.
LUK 21:26 Ljudi će umirati od straha i od čekanja onog što ide na zemlju; jer će se i sile nebeske pokrenuti.
LUK 21:27 I tada će ugledati Sina čovečijeg gde ide na oblacima sa silom i slavom velikom.
LUK 21:28 A kad se počne ovo zbivati, gledajte i podignite glave svoje; jer se približuje izbavljenje vaše.
LUK 21:29 I kaza im priču: Gledajte na smokvu i na sva drveta;
LUK 21:30 kad vidite da već poteraju, sami znate da je blizu leto.
LUK 21:31 Tako i vi kad vidite ovo da se zbiva, znajte da je blizu carstvo Božije.
LUK 21:32 Zaista vam kažem da ovaj naraštaj neće proći dok se ovo sve ne zbude.
LUK 21:33 Nebo i zemlja proći će, a reči moje neće proći.
LUK 21:34 Ali se čuvajte da kako vaša srca ne otežaju žderanjem i pijanstvom i brigama ovog sveta, i da vam ovaj dan ne dođe iznenada.
LUK 21:35 Jer će doći kao zamka na sve koji žive po svoj zemlji.
LUK 21:36 Stražite dakle jednako i molite se Bogu da biste se udostojili uteći od svega ovog što će se zbiti, i stati pred Sinom čovečijim.
LUK 21:37 I danju učaše u crkvi, a noću izlažaše i noćivaše na gori koja se zove maslinska.
LUK 21:38 I sav narod dolažaše izjutra k Njemu u crkvu da Ga slušaju.
LUK 22:1 Približavaše se pak praznik prijesnih hlebova koji se zove pasha.
LUK 22:2 I gledahu glavari sveštenički i književnici kako bi Ga ubili; ali se bojahu naroda.
LUK 22:3 A sotona uđe u Judu, koji se zvaše Iskariot, i koji beše jedan od dvanaestorice.
LUK 22:4 I otišavši govori s glavarima svešteničkim i sa starešinama kako će im Ga izdati.
LUK 22:5 I oni se obradovaše, i ugovoriše da mu dadu novce.
LUK 22:6 I on se obreče, i tražaše zgodno vreme da im Ga preda tajno od naroda.
LUK 22:7 A dođe dan presnih hlebova u koji trebaše klati pashu;
LUK 22:8 i posla Petra i Jovana rekavši: Idite ugotovite nam pashu da jedemo.
LUK 22:9 A ovi Mu rekoše: Gde hoćeš da ugotovimo?
LUK 22:10 A On im reče: Eto kad uđete u grad, srešće vas čovek koji nosi vodu u krčagu; idite za njim u kuću u koju on uđe,
LUK 22:11 i kažite domaćinu: Učitelj veli: gde je gostionica gde ću jesti pashu s učenicima svojim?
LUK 22:12 I on će vam pokazati veliku sobu prostrtu; onde ugotovite.
LUK 22:13 A oni otidoše i nađoše kao što im kaza; i ugotoviše pashu.
LUK 22:14 I kad dođe čas, sede za trpezu, i dvanaest apostola s Njim.
LUK 22:15 I reče im: Vrlo sam želeo da ovu pashu jedem s vama pre nego postradam;
LUK 22:16 jer vam kažem da je odsele neću jesti dok se ne svrši u carstvu Božijem.
LUK 22:17 I uzevši čašu dade hvalu, i reče: Uzmite je i razdelite među sobom;
LUK 22:18 jer vam kažem da neću piti od roda vinogradskog dok ne dođe carstvo Božije.
LUK 22:19 I uzevši hleb dade hvalu, i prelomivši ga dade im govoreći: Ovo je telo moje koje se daje za vas; ovo činite za moj spomen.
LUK 22:20 A tako i čašu po večeri, govoreći: Ova je čaša novi zavet mojom krvi koja se za vas proliva.
LUK 22:21 Ali evo ruka izdajnika mog sa mnom je na trpezi.
LUK 22:22 I Sin čovečiji, dakle, ide kao što je uređeno; ali teško čoveku onome koji Ga izdaje!
LUK 22:23 I oni staše tražiti među sobom koji bi, dakle, od njih bio koji će to učiniti.
LUK 22:24 A posta i prepiranje među njima koji bi se držao među njima da je najveći.
LUK 22:25 A On im reče: Carevi narodni vladaju narodom, a koji njime upravljaju, zovu se dobrotvori.
LUK 22:26 Ali vi nemojte tako; nego koji je najveći među vama neka bude kao najmanji, i koji je starešina neka bude kao sluga.
LUK 22:27 Jer koji je veći, koji sedi za trpezom ili koji služi? Nije li onaj koji sedi za trpezom? A ja sam među vama kao sluga.
LUK 22:28 A vi ste oni koji ste se održali sa mnom u mojim napastima.
LUK 22:29 I ja ostavljam vama carstvo kao što je Otac moj meni ostavio:
LUK 22:30 Da jedete i pijete za trpezom mojom u carstvu mom, i da sedite na prestolima i sudite nad dvanaest kolena Izrailjevih.
LUK 22:31 Reče pak Gospod: Simone! Simone! Evo vas ište sotona da bi vas činio kao pšenicu.
LUK 22:32 A ja se molih za tebe da tvoja vera ne prestane; i ti kad god obrativši se utvrdi braću svoju.
LUK 22:33 A on Mu reče: Gospode! S Tobom gotov sam i u tamnicu i na smrt ići.
LUK 22:34 A On reče: Kažem ti, Petre! Danas neće zapevati petao dok se triput ne odrekneš da me poznaješ.
LUK 22:35 I reče im: Kad vas poslah bez kese i bez torbe i bez obuće, eda vam šta nedostade? A oni rekoše: Ništa.
LUK 22:36 A On im reče: Ali sad koji ima kesu neka je uzme, tako i torbu; a koji nema neka proda haljinu svoju i kupi nož.
LUK 22:37 Jer vam kažem da još i ovo treba na meni da se izvrši što stoji u pismu: I među zločince metnuše Ga. Jer šta je pisano za mene, svršuje se.
LUK 22:38 A oni rekoše: Gospode! Evo ovde dva noža. A On im reče: Dosta je.
LUK 22:39 I izišavši otide po običaju na goru maslinsku; a za Njim otidoše učenici Njegovi.
LUK 22:40 A kad dođe na mesto reče im: Molite se Bogu da ne padnete u napast.
LUK 22:41 I sam odstupi od njih kako se može kamenom dobaciti, i kleknuvši na kolena moljaše se Bogu
LUK 22:42 govoreći: Oče! Kad bi hteo da proneseš ovu čašu mimo mene! Ali ne moja volja nego Tvoja da bude.
LUK 22:43 A anđeo Mu se javi s neba, i krepi Ga.
LUK 22:44 I budući u borenju, moljaše se bolje; znoj pak Njegov beše kao kaplje krvi koje kapahu na zemlju.
LUK 22:45 I ustavši od molitve dođe k učenicima svojim, i nađe ih, a oni spavaju od žalosti,
LUK 22:46 i reče im: Što spavate? Ustanite, molite se Bogu da ne padnete u napast.
LUK 22:47 Dok On još pak govoraše, gle, narod i jedan od dvanaestorice, koji se zvaše Juda, iđaše pred njima, i pristupi k Isusu da Ga celiva. Jer im on beše dao znak: Koga celivam onaj je.
LUK 22:48 A Isus mu reče: Juda! Zar celivom izdaješ Sina čovečijeg?
LUK 22:49 A kad oni što behu s Njim videše šta će biti, rekoše Mu: Gospode, da bijemo nožem?
LUK 22:50 I udari jedan od njih slugu poglavara svešteničkog, i odseče mu desno uho.
LUK 22:51 A Isus odgovarajući reče: Ostavite to. I dohvativši se do uha njegovog isceli ga.
LUK 22:52 A glavarima svešteničkim i vojvodama crkvenim i starešinama koji behu došli na Nj reče Isus: Zar kao na hajduka iziđoste s noževima i koljem da me uhvatite?
LUK 22:53 Svaki dan bio sam s vama u crkvi i ne digoste ruku na mene; ali je sad vaš čas i oblast tame.
LUK 22:54 A kad Ga uhvatiše, odvedoše Ga i uvedoše u dvor poglavara svešteničkog. A Petar iđaše za Njim izdaleka.
LUK 22:55 A kad oni naložiše oganj nasred dvora i seđahu zajedno, i Petar seđaše među njima.
LUK 22:56 Videvši ga, pak, jedna sluškinja gde sedi kod ognja, i pogledavši na nj reče: i ovaj beše s njim.
LUK 22:57 A on Ga se odreče govoreći: Ženo! Ne poznajem ga.
LUK 22:58 I malo zatim, vide ga drugi i reče: i ti si od njih. A Petar reče: Čoveče! Nisam.
LUK 22:59 I pošto prođe oko jednog sahata, drugi neko potvrđivaše govoreći: Zaista i ovaj beše s njim; jer je Galilejac.
LUK 22:60 A Petar reče: Čoveče! Ne znam šta govoriš. I odmah dok on još govoraše zapeva petao.
LUK 22:61 I obazrevši se Gospod pogleda na Petra, i Petar se opomenu reči Gospodnje kako mu reče: Pre nego petao zapeva odreći ćeš me se triput.
LUK 22:62 I izišavši napolje plaka gorko.
LUK 22:63 A ljudi koji držahu Isusa rugahu Mu se, i bijahu Ga.
LUK 22:64 I pokrivši Ga, bijahu Ga po obrazu i pitahu Ga govoreći: Proreci ko Te udari?
LUK 22:65 I druge mnoge hule govorahu na Nj.
LUK 22:66 I kad svanu, sabraše se starešine narodne i glavari sveštenički i književnici, i odvedoše Ga u svoj sud
LUK 22:67 govoreći: Jesi li ti Hristos? Kaži nam. A On im reče: Ako vam i kažem, nećete verovati.
LUK 22:68 A ako vas i zapitam, nećete mi odgovoriti, niti ćete me pustiti.
LUK 22:69 Odsele će Sin čovečiji sediti s desne strane sile Božije.
LUK 22:70 Svi pak rekoše: Ti li si dakle sin Božji? A On im reče: Vi kažete da sam ja.
LUK 22:71 A oni rekoše: Šta nam trebaju više svedočanstva? Jer sami čusmo iz usta njegovih.
LUK 23:1 I ustavši njih sve mnoštvo, odvedoše Ga k Pilatu.
LUK 23:2 I počeše Ga tužiti govoreći: Ovog nađosmo da otpađuje narod naš, i zabranjuje davati ćesaru danak, i govori da je on Hristos car.
LUK 23:3 A Pilat Ga zapita: Ti li si car judejski? A On odgovarajući reče mu: Ti kažeš.
LUK 23:4 A Pilat reče glavarima svešteničkim i narodu: Ja ne nalazim nikakve krivice na ovom čoveku.
LUK 23:5 A oni navaljivahu govoreći: On buni ljude učeći po svoj Judeji počevši od Galileje dovde.
LUK 23:6 A Pilat čuvši za Galileju zapita: Zar je on Galilejac?
LUK 23:7 I razumevši da je iz područja Irodovog posla Ga Irodu, koji takođe beše u Jerusalimu onih dana.
LUK 23:8 A Irod, videvši Isusa, bi mu vrlo milo; jer je odavno želeo da Ga vidi, jer je mnogo slušao za Njega, i nadaše se da će videti od Njega kakvo čudo.
LUK 23:9 I pita Ga mnogo koje za šta; ali mu On ništa ne odgovori.
LUK 23:10 A glavari sveštenički i književnici stajahu, i jednako tužahu Ga.
LUK 23:11 A Irod osramotivši Ga sa svojim vojnicima, i narugavši Mu se, obuče Mu belu haljinu, i posla Ga natrag Pilatu.
LUK 23:12 I u taj se dan pomiriše Pilat i Irod među sobom; jer pre behu u zavadi.
LUK 23:13 A Pilat sazvavši glavare svešteničke i knezove i narod
LUK 23:14 reče im: Dovedoste mi ovog čoveka kao koji narod otpađuje, i eto ja ga pred vama ispitah, i ne nalazim na ovom čoveku nijednu krivicu što vi na njega govorite;
LUK 23:15 a ni Irod, jer sam ga slao k njemu; i eto se ne nalazi ništa da je učinio što bi zasluživalo smrt.
LUK 23:16 Dakle, da ga izbijem pa da pustim.
LUK 23:17 A trebaše o svakom prazniku pashe da im pusti po jednog sužnja.
LUK 23:18 Ali narod sav povika govoreći: Uzmi ovog, a pusti nam Varavu;
LUK 23:19 koji beše bačen u tamnicu za nekakvu bunu učinjenu u gradu i za krv.
LUK 23:20 A Pilat opet reče da bi on hteo pustiti Isusa.
LUK 23:21 A oni vikahu govoreći: Raspni ga, raspni.
LUK 23:22 A on im treći put reče: Kakvo je dakle on zlo učinio? Ja ništa na njemu ne nađoh što bi zasluživalo smrt; dakle da ga izbijem pa da pustim.
LUK 23:23 A oni jednako navaljivahu s velikom vikom, i iskahu da se Ga razapne; i nadvlada vika njihova i glavara svešteničkih.
LUK 23:24 I Pilat presudi da bude kao što oni ištu.
LUK 23:25 I pusti onog što iskahu, koji beše bačen u tamnicu za bunu i za krv; a Isusa ostavi na njihovu volju.
LUK 23:26 I kad Ga povedoše, uhvatiše nekog Simona Kirinca koji iđaše iz polja, i metnuše na njega krst da nosi za Isusom.
LUK 23:27 A za Njim iđaše mnoštvo naroda i žena, koje plakahu i naricahu za Njim.
LUK 23:28 A Isus obazrevši se na njih reče: Kćeri jerusalimske! Ne plačite za mnom, nego plačite za sobom i za decom svojom.
LUK 23:29 Jer gle, idu dani u koje će se reći: Blago nerotkinjama, i utrobama koje ne rodiše, i sisama koje ne dojiše.
LUK 23:30 Tada će početi govoriti gorama: Padnite na nas; i bregovima: Pokrijte nas.
LUK 23:31 Jer kad se ovako radi od sirovog drveta, šta će biti od suvog?
LUK 23:32 Vođahu pak i druga dva zločinca da pogube s Njim.
LUK 23:33 I kad dođoše na mesto koje se zvaše kosturnica, onde razapeše Njega i zločince, jednog s desne strane a drugog s leve.
LUK 23:34 A Isus govoraše: Oče! Oprosti im; jer ne znadu šta čine. A deleći Njegove haljine bacahu kocke.
LUK 23:35 I narod stajaše te gledaše, a i knezovi s njima rugahu Mu se govoreći: Drugima pomože, neka pomogne i sebi, ako je on Hristos, izbranik Božji.
LUK 23:36 A i vojnici Mu se rugahu, i pristupahu k Njemu i davahu Mu ocat,
LUK 23:37 i govorahu: Ako si ti car judejski pomozi sam sebi.
LUK 23:38 A beše nad Njim i natpis napisan slovima grčkim i latinskim i jevrejskim: Ovo je car judejski.
LUK 23:39 A jedan od obešenih zločinaca huljaše na Njega govoreći: Ako si ti Hristos pomozi sebi i nama.
LUK 23:40 A drugi odgovarajući ćutkaše ga i govoraše: Zar se ti ne bojiš Boga, kad si i sam osuđen tako?
LUK 23:41 I mi smo još pravedno osuđeni; jer primamo po svojim delima kao što smo zaslužili; ali On nikakvo zlo nije učinio.
LUK 23:42 I reče Isusu: Opomeni me se, Gospode, kad dođeš u carstvo svoje.
LUK 23:43 I reče mu Isus: Zaista ti kažem: danas ćeš biti sa mnom u raju.
LUK 23:44 A beše oko šestog sahata, i tama bi po svoj zemlji do sahata devetog.
LUK 23:45 I pomrča sunce, i zaves crkveni razdre se napola.
LUK 23:46 I povikavši Isus glasno reče: Oče! U ruke Tvoje predajem duh svoj. I rekavši ovo izdahnu.
LUK 23:47 A kad vide kapetan šta bi, stade hvaliti Boga govoreći: Zaista ovaj čovek beše pravednik.
LUK 23:48 I sav narod koji se beše skupio da gleda ovo, kad vide šta biva, vrati se bijući se u prsi svoje.
LUK 23:49 A svi Njegovi znanci stajahu izdaleka, i žene koje behu išle za Njim iz Galileje, i gledahu ovo.
LUK 23:50 I gle, čovek, po imenu Josif, savetnik, čovek dobar i pravedan,
LUK 23:51 (on ne beše pristao na njihov savet i na posao) iz Arimateje grada judejskog, koji i sam čekaše carstvo Božije,
LUK 23:52 on pristupivši k Pilatu zaiska telo Isusovo.
LUK 23:53 I skide Ga, i obavi platnom, i metnu Ga u grob isečen, u kome niko ne beše nikad metnut.
LUK 23:54 I dan beše petak, i subota osvitaše.
LUK 23:55 A žene koje behu došle s Isusom iz Galileje, idoše za Josifom, i videše grob i kako se telo metnu.
LUK 23:56 Vrativši se pak pripraviše mirise i miro. I u subotu dakle ostaše na miru po zakonu.
LUK 24:1 A u prvi dan nedeljni dođoše vrlo rano na grob, i donesoše mirise što pripraviše, i neke druge žene s njima;
LUK 24:2 ali nađoše kamen odvaljen od groba.
LUK 24:3 I ušavši ne nađoše telo Gospoda Isusa.
LUK 24:4 I kad se one čuđahu tome, gle, dva čoveka staše pred njima u sjajnim haljinama;
LUK 24:5 a kad se one uplašiše i oboriše lica k zemlji, rekoše im: Što tražite Živoga među mrtvima?
LUK 24:6 Nije ovde; nego ustade; opomenite se kako vam kaza kad beše još u Galileji,
LUK 24:7 govoreći da Sin čovečiji treba da se preda u ruke ljudi grešnika i da se razapne i treći dan da ustane.
LUK 24:8 I opomenuše se reči Njegovih.
LUK 24:9 I vrativši se od groba javiše sve ovo jedanaestorici i svima ostalim.
LUK 24:10 A to beše Magdalina Marija i Jovana i Marija Jakovljeva i ostale s njima koje kazaše ovo apostolima.
LUK 24:11 I njima se učiniše njihove reči kao laž, i ne verovaše im.
LUK 24:12 A Petar ustavši otrča ka grobu, i natkučivši se vide same haljine gde leže, i otide čudeći se u sebi šta bi.
LUK 24:13 I gle, dvojica od njih iđahu u onaj dan u selo koje beše daleko od Jerusalima šezdeset potrkališta i zvaše se Emaus.
LUK 24:14 A oni govorahu među sobom o svima ovim događajima.
LUK 24:15 I kad se oni razgovarahu i zapitkivahu jedan drugog, i Isus približi se, i iđaše s njima.
LUK 24:16 A oči im se držahu da Ga ne poznaše.
LUK 24:17 A On im reče: Kakav je to razgovor koji imate među sobom idući, i što ste neveseli?
LUK 24:18 A jedan, po imenu Kleopa, odgovarajući reče Mu: Zar si ti jedan od crkvara u Jerusalimu koji nisi čuo šta je u njemu bilo ovih dana?
LUK 24:19 I reče im: Šta? A oni Mu rekoše: Za Isusa Nazarećanina, koji beše prorok, silan u delu i u reči pred Bogom i pred svim narodom;
LUK 24:20 kako Ga predadoše glavari sveštenički i knezovi naši te se osudi na smrt, i razapeše Ga?
LUK 24:21 A mi se nadasmo da je On Onaj koji će izbaviti Izrailja; ali svrh svega toga ovo je danas treći dan kako to bi.
LUK 24:22 A uplašiše nas i žene neke od naših koje su bile rano na grobu,
LUK 24:23 i ne našavši tela njegovog dođoše govoreći da su im se anđeli javili koji su kazali da je On živ.
LUK 24:24 I idoše jedni od naših na grob, i nađoše tako kao što i žene kazaše, ali Njega ne videše.
LUK 24:25 I On im reče: O bezumni i sporog srca za verovanje svega što govoriše proroci!
LUK 24:26 Nije li to trebalo da Hristos pretrpi i da uđe u slavu svoju?
LUK 24:27 I počevši od Mojsija i od svih proroka kazivaše im šta je za Njega u svemu pismu.
LUK 24:28 I približiše se k selu u koje iđahu, i On činjaše se da hoće dalje da ide.
LUK 24:29 I oni Ga ustavljahu govoreći: Ostani s nama, jer je dan nagao, i blizu je noć. I uđe s njima da noći.
LUK 24:30 I kad seđaše s njima za trpezom, uze hleb i blagoslovivši prelomi ga i dade im.
LUK 24:31 Tada se njima otvoriše oči i poznaše Ga. I Njega nestade.
LUK 24:32 I oni govorahu jedan drugom: Ne goraše li naše srce u nama kad nam govoraše putem i kad nam kazivaše pismo?
LUK 24:33 I ustavši onaj čas, vratiše se u Jerusalim, i nađoše u skupu jedanaestoricu i koji behu s njima,
LUK 24:34 koji govorahu: Zaista ustade Gospod, i javi se Simonu.
LUK 24:35 I oni kazaše šta bi na putu, i kako Ga poznaše kad prelomi hleb.
LUK 24:36 A kad oni ovo govorahu, i sam Isus stade među njima, i reče im: Mir vam.
LUK 24:37 A oni se uplašiše, i poplašeni budući, mišljahu da vide duha.
LUK 24:38 I reče im: Šta se plašite? I zašto takve misli ulaze u srca vaša?
LUK 24:39 Vidite ruke moje i noge moje: ja sam glavom; opipajte me i vidite; jer duh tela i kostiju nema kao što vidite da ja imam.
LUK 24:40 I ovo rekavši pokaza im ruke i noge.
LUK 24:41 A dok oni još ne verovahu od radosti i čuđahu se reče im: Imate li ovde šta za jelo?
LUK 24:42 A oni Mu daše komad ribe pečene, i meda u saću.
LUK 24:43 I uzevši izjede pred njima.
LUK 24:44 I reče im: Ovo su reči koje sam vam govorio još dok sam bio s vama, da sve treba da se svrši šta je za mene napisano u zakonu Mojsijevom i u prorocima i u psalmima.
LUK 24:45 Tada im otvori um da razumeju pismo.
LUK 24:46 I reče im: Tako je pisano, i tako je trebalo da Hristos postrada i da ustane iz mrtvih treći dan;
LUK 24:47 i da se propoveda pokajanje u ime Njegovo i oproštenje greha po svim narodima počevši od Jerusalima.
LUK 24:48 A vi ste svedoci ovome.
LUK 24:49 I gle, ja ću poslati obećanje Oca svog na vas; a vi sedite u gradu jerusalimskom dok se ne obučete u silu s visine.
LUK 24:50 I izvede ih napolje do Vitanije, i podignuvši ruke svoje blagoslovi ih.
LUK 24:51 I kad ih blagosiljaše, odstupi od njih, i uznošaše se na nebo.
LUK 24:52 I oni Mu su pokloniše, i vratiše se u Jerusalim s velikom radošću.
LUK 24:53 I behu jednako u crkvi hvaleći i blagosiljajući Boga. Amin.
JOH 1:1 U početku beše Reč, i Reč beše u Boga, i Bog beše Reč.
JOH 1:2 Ona beše u početku u Boga.
JOH 1:3 Sve je kroz Nju postalo, i bez Nje ništa nije postalo što je postalo.
JOH 1:4 U Njoj beše život, i život beše videlo ljudima.
JOH 1:5 I Videlo se svetli u tami, i tama Ga ne obuze.
JOH 1:6 Posla Bog čoveka po imenu Jovana.
JOH 1:7 Ovaj dođe za svedočanstvo da svedoči za Videlo da svi veruju kroza nj.
JOH 1:8 On ne beše Videlo, nego da svedoči za Videlo.
JOH 1:9 Beše Videlo istinito koje obasjava svakog čoveka koji dolazi na svet.
JOH 1:10 Na svetu beše, i svet kroza Nj posta, i svet Ga ne pozna.
JOH 1:11 K svojima dođe, i svoji Ga ne primiše.
JOH 1:12 A koji Ga primiše dade im vlast da budu sinovi Božiji, koji veruju u ime Njegovo,
JOH 1:13 koji se ne rodiše od krvi, ni od volje telesne, ni od volje muževlje, nego od Boga.
JOH 1:14 I reč postade telo i useli se u nas puno blagodati i istine; i videsmo slavu Njegovu, slavu, kao Jedinorodnoga od Oca.
JOH 1:15 Jovan svedoči za Njega i viče govoreći: Ovaj beše za koga rekoh: Koji za mnom ide preda mnom postade, jer pre mene beše.
JOH 1:16 I od punine Njegove mi svi uzesmo blagodat za blagodaću.
JOH 1:17 Jer se zakon dade preko Mojsija, a blagodat i istina postade od Isusa Hrista.
JOH 1:18 Boga niko nije video nikad: Jedinorodni Sin koji je u naručju Očevom, On Ga javi.
JOH 1:19 I ovo je svedočanstvo Jovanovo kad poslaše Jevreji iz Jerusalima sveštenike i Levite da ga zapitaju: Ko si ti?
JOH 1:20 I on prizna, i ne zataji, i prizna: Ja nisam Hristos.
JOH 1:21 I zapitaše ga: Ko si dakle? Jesi li Ilija? I reče: Nisam. Jesi li prorok? I odgovori: Nisam.
JOH 1:22 A oni mu rekoše: Ko si? Da možemo kazati onima što su nas poslali: Šta kažeš za sebe?
JOH 1:23 Reče: Ja sam glas onog što viče u pustinji: Poravnite put Gospodnji; kao što kaza Isaija prorok.
JOH 1:24 I behu poslanici od fariseja,
JOH 1:25 i zapitaše ga govoreći mu: Zašto, dakle, krštavaš kad ti nisi Hristos ni Ilija ni prorok?
JOH 1:26 Odgovori im Jovan govoreći: Ja krštavam vodom a među vama stoji koga vi ne znate.
JOH 1:27 On je Onaj što će doći za mnom, koji beše preda mnom; kome ja nisam dostojan odrešiti remen na obući Njegovoj.
JOH 1:28 Ovo bi u Vitaniji preko Jordana gde Jovan krštavaše.
JOH 1:29 A sutradan vide Jovan Isusa gde ide k njemu, i reče: Gle, jagnje Božije koje uze na se grehe sveta.
JOH 1:30 Ovo je Onaj za koga ja rekoh: Za mnom ide čovek koji preda mnom postade, jer pre mene beše.
JOH 1:31 I ja Ga ne znadoh: nego da se javi Izrailju zato ja dođoh da krstim vodom.
JOH 1:32 I svedoči Jovan govoreći: Videh Duha gde silazi s neba kao golub i stade na Njemu.
JOH 1:33 I ja Ga ne znadoh; nego Onaj koji me posla da krstim vodom On mi reče: Na koga vidiš da silazi Duh i stoji na Njemu to je Onaj koji će krstiti Duhom Svetim.
JOH 1:34 I ja videh i zasvedočih da je ovaj Sin Božji.
JOH 1:35 A sutradan, opet, stajaše Jovan i dvojica od učenika njegovih,
JOH 1:36 i videvši Isusa gde ide, reče: Gle, jagnje Božije.
JOH 1:37 I čuše ga oba učenika kad govoraše, i otidoše za Isusom.
JOH 1:38 A Isus obazrevši se i videvši ih gde idu za Njim, reče im: Šta ćete? A oni Mu rekoše: Ravi! (koje znači: učitelju) gde stojiš?
JOH 1:39 I reče im: Dođite i vidite. I otidoše, i videše gde stajaše; i ostaše u Njega onaj dan. A beše oko devetog sahata.
JOH 1:40 A jedan od dvojice koji čuše od Jovana i iđahu za Njim beše Andrija, brat Simona Petra;
JOH 1:41 on nađe najpre brata svog Simona, i reče mu: Mi nađosmo Mesiju, koje znači Hristos.
JOH 1:42 I dovede ga k Isusu. A Isus pogledavši na nj reče: Ti si Simon, sin Jonin; ti ćeš se zvati Kifa, koje znači Petar.
JOH 1:43 A sutradan namisli izići u Galileju, i nađe Filipa, i reče mu: Hajde za mnom.
JOH 1:44 A Filip beše iz Vitsaide, iz grada Andrijinog i Petrovog.
JOH 1:45 Filip nađe Natanaila, i reče mu: Za koga Mojsije u zakonu pisa i proroci, nađosmo Ga, Isusa sina Josifova iz Nazareta.
JOH 1:46 I reče mu Natanailo: Iz Nazareta može li biti šta dobro? Reče mu Filip: Dođi i vidi.
JOH 1:47 A Isus videvši Natanaila gde ide k Njemu reče za njega: Evo pravog Izrailjca u kome nema lukavstva.
JOH 1:48 Reče Mu Natanailo: Kako me poznaješ? Odgovori Isus i reče mu: Pre nego te pozva Filip videh te kad beše pod smokvom.
JOH 1:49 Odgovori Natanailo i reče Mu: Ravi! Ti si Sin Božiji, Ti si Car Izrailjev.
JOH 1:50 Odgovori Isus i reče mu: Što ti kazah da te videh pod smokvom zato veruješ; videćeš više od ovog.
JOH 1:51 I reče mu: Zaista, zaista vam kažem: Odsele ćete videti nebo otvoreno i anđele Božije gde se penju i silaze k Sinu čovečijem.
JOH 2:1 I treći dan bi svadba u Kani galilejskoj, i onde beše mati Isusova.
JOH 2:2 A pozvan beše i Isus i učenici Njegovi na svadbu.
JOH 2:3 I kad nesta vina, reče mati Isusova Njemu: Nemaju vina.
JOH 2:4 Isus joj reče: Šta je meni do tebe ženo? Još nije došao moj čas.
JOH 2:5 Reče mati Njegova slugama: Šta god vam reče učinite.
JOH 2:6 A onde beše šest vodenih sudova od kamena, postavljenih po običaju jevrejskog čišćenja, koji uzimahu po dva ili po tri vedra.
JOH 2:7 Reče im Isus: Napunite sudove vode. I napuniše ih do vrha.
JOH 2:8 I reče im: Zahvatite sad i nosite kumu. I odnesoše.
JOH 2:9 A kad okusi kum od vina koje je postalo od vode, i ne znaše otkuda je (a sluge znahu koje su zahvatile vodu), zovnu kum ženika,
JOH 2:10 i reče mu: Svaki čovek najpre dobro vino iznosi, a kad se opiju onda rđavije; a ti si čuvao dobro vino dosle.
JOH 2:11 Ovo učini Isus početak čudesima u Kani galilejskoj, i pokaza slavu svoju; i učenici Njegovi verovaše Ga.
JOH 2:12 Potom siđe u Kapernaum, On i mati Njegova, i braća Njegova, i učenici Njegovi, i onde stajaše ne mnogo dana.
JOH 2:13 I blizu beše pasha jevrejska, i iziđe Isus u Jerusalim.
JOH 2:14 I nađe u crkvi gde sede oni što prodavahu volove i ovce i golubove, i koji novce menjahu.
JOH 2:15 I načinivši bič od uzica, izgna sve iz crkve, i ovce i volove; i menjačima prosu novce i stolove ispremeta;
JOH 2:16 i reče onima što prodavahu golubove: Nosite to odavde, i ne činite od doma Oca mog dom trgovački.
JOH 2:17 A učenici se Njegovi opomenuše da u pismu stoji: Revnost za kuću Tvoju izjede me.
JOH 2:18 A Jevreji odgovarajući rekoše Mu: Kakav nam znak pokazuješ, da to možeš činiti?
JOH 2:19 Isus odgovori i reče im: Razvalite ovu crkvu, i za tri dana ću je podignuti.
JOH 2:20 A Jevreji rekoše: Četrdeset i šest godina građena je ova crkva, a ti za tri dana da je podigneš?
JOH 2:21 A On govoraše za crkvu tela svog.
JOH 2:22 A kad usta iz mrtvih, opomenuše se učenici Njegovi da ovo govoraše, i verovaše pismu i reči koju reče Isus.
JOH 2:23 A kad beše u Jerusalimu na praznik pashe, mnogi verovaše u ime Njegovo, videći čudesa Njegova koja činjaše.
JOH 2:24 Ali Isus ne poveravaše im sebe; jer ih sve znaše,
JOH 2:25 i ne trebaše Mu da ko svedoči za čoveka; jer sam znaše šta beše u čoveku.
JOH 3:1 Beše pak čovek među farisejima, po imenu Nikodim, knez jevrejski.
JOH 3:2 Ovaj dođe k Isusu noću i reče Mu: Ravi! Znamo da si ti učitelj od Boga došao; jer niko ne može čudesa ovih činiti koja ti činiš ako nije Bog s njim.
JOH 3:3 Odgovori Isus i reče mu: Zaista, zaista ti kažem: ako se ko nanovo ne rodi, ne može videti carstvo Božije.
JOH 3:4 Reče Nikodim Njemu: Kako se može čovek roditi kad je star? Eda li može po drugi put ući u utrobu matere svoje i roditi se?
JOH 3:5 Odgovori Isus: Zaista, zaista ti kažem: ako se ko ne rodi vodom i Duhom, ne može ući u carstvo Božije.
JOH 3:6 Šta je rođeno od tela, telo je; a šta je rođeno od Duha, duh je.
JOH 3:7 Ne čudi se što ti rekoh; valja vam se nanovo roditi.
JOH 3:8 Duh diše gde hoće, i glas njegov čuješ, a ne znaš otkuda dolazi i kuda ide; tako je svaki čovek koji je rođen od Duha.
JOH 3:9 Odgovori Nikodim i reče Mu: Kako može to biti?
JOH 3:10 Isus odgovori i reče mu: Ti si učitelj Izrailjev, i to li ne znaš?
JOH 3:11 Zaista, zaista ti kažem da mi govorimo šta znamo, i svedočimo šta videsmo, i svedočanstvo naše ne primate.
JOH 3:12 Kad vam kazah zemaljsko pa ne verujete, kako ćete verovati ako vam kažem nebesko?
JOH 3:13 I niko se ne pope na nebo osim koji siđe s neba, Sin čovečiji koji je na nebu.
JOH 3:14 I kao što Mojsije podiže zmiju u pustinji, tako treba Sin čovečiji da se podigne.
JOH 3:15 Da nijedan koji Ga veruje ne pogine, nego da ima život večni:
JOH 3:16 Jer Bogu tako omile svet da je i Sina svog Jedinorodnog dao, da nijedan koji Ga veruje ne pogine, nego da ima život večni.
JOH 3:17 Jer Bog ne posla Sina svog na svet da sudi svetu, nego da se svet spase kroza Nj.
JOH 3:18 Koji Njega veruje ne sudi mu se, a koji ne veruje već je osuđen, jer ne verova u ime Jedinorodnog Sina Božijeg.
JOH 3:19 A sud je ovaj što videlo dođe na svet, i ljudima omile većma tama negoli videlo; jer njihova dela behu zla.
JOH 3:20 Jer svaki koji zlo čini mrzi na na videlo i ne ide k videlu da ne pokaraju dela njegova, jer su zla.
JOH 3:21 A ko istinu čini ide k videlu, da se vide dela njegova, jer su u Bogu učinjena.
JOH 3:22 A potom dođe Isus i učenici Njegovi u judejsku zemlju, i onde življaše s njima i krštavaše.
JOH 3:23 A Jovan krštavaše u Enonu blizu Salima, jer onde beše mnogo vode; i dolažahu te ih krštavaše.
JOH 3:24 Jer još ne beše Jovan bačen u tamnicu.
JOH 3:25 Tada postade raspra među učenicima Jovanovim i Jevrejima oko čišćenja.
JOH 3:26 I dođoše k Jovanu i rekoše mu: Ravi! Onaj što beše s tobom preko Jordana, za koga si ti svedočio, evo on krštava, i svi idu k njemu.
JOH 3:27 Jovan odgovori i reče: Ne može čovek ništa primiti ako mu ne bude dano s neba.
JOH 3:28 Vi sami meni svedočite da rekoh: Ja nisam Hristos, nego sam poslan pred Njim.
JOH 3:29 Ko ima nevestu ženik je, a prijatelj ženikov stoji i sluša ga, i radošću raduje se glasu ženikovom. Ova dakle radost moja ispuni se.
JOH 3:30 Onaj treba da raste, a ja da se umanjujem.
JOH 3:31 Koji odozgo dolazi nad svima je; koji je sa zemlje od zemlje je, i govori od zemlje; koji dolazi s neba nad svima je.
JOH 3:32 I šta vide i ču ono svedoči; i svedočanstvo Njegovo niko ne prima.
JOH 3:33 Koji primi Njegovo svedočanstvo, potvrdi da je Bog istinit.
JOH 3:34 Jer koga Bog posla, onaj reči Božije govori: jer Bog Duha ne daje na meru.
JOH 3:35 Jer Otac ljubi Sina, i sve dade u ruke Njegove.
JOH 3:36 Ko veruje Sina, ima život večni; a ko ne veruje Sina, neće videti život, nego gnev Božji ostaje na njemu.
JOH 4:1 Kad razume, dakle, Gospod da su čuli fariseji da Isus više učenika dobija i krštava nego Jovan
JOH 4:2 (Isus pak sam ne krštavaše nego učenici Njegovi),
JOH 4:3 ostavi Judeju, i otide opet u Galileju.
JOH 4:4 A valjalo Mu je proći kroz Samariju.
JOH 4:5 Tako dođe u grad samarijski koji se zove Sihar, blizu sela koje dade Jakov Josifu, sinu svom.
JOH 4:6 A onde beše izvor Jakovljev; i Isus umoran od puta seđaše na izvoru; a beše oko šestog sahata.
JOH 4:7 Dođe žena Samarjanka da zahvati vode; reče joj Isus: Daj mi da pijem.
JOH 4:8 (Jer učenici Njegovi behu otišli u grad da kupe jela.)
JOH 4:9 Reče Mu žena Samarjanka; kako ti, Jevrejin budući, možeš iskati od mene, žene Samarjanke, da piješ? Jer se Jevreji ne mešaju sa Samarjanima.
JOH 4:10 Odgovori Isus i reče joj: Da ti znaš dar Božji, i ko je taj koji ti govori: Daj mi da pijem, ti bi iskala u Njega i dao bi ti vodu živu.
JOH 4:11 Reče Mu žena: Gospode! Ni zahvatiti nemaš čim, a studenac je dubok; odakle ćeš dakle uzeti vodu živu?
JOH 4:12 Eda li si ti veći od našeg oca Jakova, koji nam dade ovaj studenac, i on iz njega pijaše i sinovi njegovi i stoka njegova?
JOH 4:13 Odgovori Isus i reče joj: Svaki koji pije od ove vode opet će ožedneti;
JOH 4:14 a koji pije od vode koju ću mu ja dati neće ožedneti doveka; nego voda što ću mu ja dati biće u njemu izvor vode koja teče u život večni.
JOH 4:15 Reče Mu žena: Gospode! Daj mi te vode da ne žednim niti da dolazim ovamo na vodu.
JOH 4:16 Reče joj Isus: Idi zovni muža svog, i dođi ovamo.
JOH 4:17 Odgovori žena i reče Mu: Nemam muža. Reče joj Isus: Dobro si kazala: Nemam muža;
JOH 4:18 jer si pet muževa imala, i sad koga imaš nije ti muž; to si pravo kazala.
JOH 4:19 Reče Mu žena: Gospode! Vidim da si ti prorok.
JOH 4:20 Oci naši moliše se Bogu na ovoj gori, a vi kažete da je u Jerusalimu mesto gde se treba moliti.
JOH 4:21 Reče joj Isus: Ženo! Veruj mi da ide vreme kad se nećete moliti Ocu ni na ovoj gori ni u Jerusalimu.
JOH 4:22 Vi ne znate čemu se molite; a mi znamo čemu se molimo: jer je spasenje od Jevreja.
JOH 4:23 Ali ide vreme, i već je nastalo, kad će se pravi bogomoljci moliti Ocu duhom i istinom, jer Otac hoće takve bogomoljce.
JOH 4:24 Bog je Duh; i koji Mu se mole, duhom i istinom treba da se mole.
JOH 4:25 Reče Mu žena: Znam da će doći Mesija koji se zove Hristos, kad On dođe kazaće nam sve.
JOH 4:26 Reče joj Isus: Ja sam koji s tobom govorim.
JOH 4:27 I tada dođoše učenici Njegovi, i čuđahu se gde govoraše sa ženom; ali nijedan ne reče: Šta hoćeš? Ili šta govoriš s njom?
JOH 4:28 A žena ostavi sudove svoje i otide u grad i reče ljudima:
JOH 4:29 Hodite da vidite čoveka koji mi kaza sve što sam učinila: da nije to Hristos?
JOH 4:30 Iziđoše, dakle, iz grada i pođoše k Njemu.
JOH 4:31 A učenici Njegovi moljahu Ga, međutim, govoreći: Ravi! Jedi.
JOH 4:32 A On im reče: Ja imam jelo da jedem za koje vi ne znate.
JOH 4:33 Tada učenici govorahu među sobom: Već ako Mu ko donese da jede?
JOH 4:34 A On im reče: Jelo je moje da izvršim volju Onog koji me je poslao, i da svršim Njegov posao.
JOH 4:35 Ne kažete li vi da su još četiri meseca pa će žetva prispeti? Eto, velim vam: podignite oči svoje i vidite njive kako su već žute za žetvu.
JOH 4:36 I koji žnje prima platu, i sabira rod za život večni, da se raduju zajedno i koji seje i koji žnje;
JOH 4:37 jer je u tom istinita beseda da je drugi koji seje a drugi koji žnje.
JOH 4:38 Ja vas poslah da žnjete gde se vi ne trudiste; drugi se trudiše, a vi u posao njihov uđoste.
JOH 4:39 I iz grada onog mnogi od Samarjana verovaše Ga za besedu žene koja svedočaše: Kaza mi sve što sam učinila.
JOH 4:40 Kad dođoše, dakle, Samarjani k Njemu, moljahu Ga da bi ostao kod njih; i onde osta dva dana.
JOH 4:41 I mnogo ih više verova za Njegovu besedu.
JOH 4:42 A ženi govorahu: Sad ne verujemo više za tvoju besedu, jer sami čusmo i poznasmo da je Ovaj zaista spas svetu, Hristos.
JOH 4:43 A posle dva dana iziđe odande, i otide u Galileju:
JOH 4:44 Jer sam Isus svedočaše da prorok na svojoj postojbini nema časti.
JOH 4:45 A kad dođe u Galileju, primiše Ga Galilejci koji behu videli sve što učini u Jerusalimu na praznik; jer i oni idoše na praznik.
JOH 4:46 Dođe pak Isus opet u Kanu galilejsku, gde pretvori vodu u vino. I beše neki carev čovek čiji sin bolovaše u Kapernaumu.
JOH 4:47 Ovaj čuvši da Isus dođe iz Judeje u Galileju, dođe k Njemu i moljaše Ga da siđe i da mu isceli sina; jer beše na samrti.
JOH 4:48 I reče mu Isus: Ako ne vidite znaka i čudesa, ne verujete.
JOH 4:49 Reče Mu carev čovek: Gospode! Siđi dok nije umrlo dete moje.
JOH 4:50 Reče mu Isus: Idi, sin je tvoj zdrav. I verova čovek reči koju mu reče Isus, i pođe.
JOH 4:51 I odmah kad on silažaše, gle, sretoše ga sluge njegove i javiše mu govoreći: Sin je tvoj zdrav.
JOH 4:52 Tada pitaše za sahat u koji mu lakše bi; i kazaše mu: Juče u sedmom sahatu pusti ga groznica.
JOH 4:53 Tada razume otac da beše onaj sahat u koji mu reče Isus: Sin je tvoj zdrav. I verova on i sva kuća njegova.
JOH 4:54 Ovo opet drugo čudo učini Isus kad dođe iz Judeje u Galileju.
JOH 5:1 A potom beše praznik jevrejski, i iziđe Isus u Jerusalim.
JOH 5:2 U Jerusalimu, pak, kod Ovčijih vrata ima banja, koja se zove jevrejski Vitezda, i oko nje pet pokrivenih tremova,
JOH 5:3 u kojima ležaše mnoštvo bolesnika, slepih, hromih, suvih, koji čekahu da se zaljuja voda;
JOH 5:4 jer anđeo Gospodnji silažaše u određeno vreme u banju i mućaše vodu; i koji najpre ulažaše pošto se zamuti voda, ozdravljaše, makar kakva bolest da je na njemu.
JOH 5:5 A onde beše jedan čovek koji trideset i osam godina beše bolestan.
JOH 5:6 Kad vide Isus ovog gde leži, i razume da je već odavno bolestan, reče mu: Hoćeš li da budeš zdrav?
JOH 5:7 Odgovori Mu bolesni: Da, Gospode; ali nemam čoveka da me spusti u banju kad se zamuti voda; a dok ja dođem drugi siđe pre mene.
JOH 5:8 Reče mu Isus: Ustani, uzmi odar svoj i hodi.
JOH 5:9 I odmah ozdravi čovek, i uzevši odar svoj hođaše. A taj dan beše subota.
JOH 5:10 Tada govorahu Jevreji onome što ozdravi: Danas je subota i ne valja ti odra nositi.
JOH 5:11 A on im odgovori: Koji me isceli on mi reče: Uzmi odar svoj i hodi.
JOH 5:12 A oni ga zapitaše: Ko je taj čovek koji ti reče: Uzmi odar svoj i hodi?
JOH 5:13 A isceljeni ne znaše ko je; jer se Isus ukloni, jer ljudstva mnogo beše na mestu.
JOH 5:14 A potom ga nađe Isus u crkvi i reče mu: Eto si zdrav, više ne greši, da ti ne bude gore.
JOH 5:15 A čovek otide i kaza Jevrejima da je ono Isus koji ga isceli.
JOH 5:16 I zato gonjahu Jevreji Isusa, i gledahu da Ga ubiju, jer činjaše to u subotu.
JOH 5:17 A Isus im odgovaraše: Otac moj dosle čini, i ja činim.
JOH 5:18 I zato još više gledahu Jevreji da Ga ubiju što ne samo kvaraše subotu nego i Ocem svojim nazivaše Boga i građaše se jednak Bogu.
JOH 5:19 A Isus odgovarajući reče im: Zaista, zaista vam kažem: Sin ne može ništa činiti sam od sebe nego šta vidi da Otac čini; jer šta On čini ono i Sin čini onako;
JOH 5:20 jer Otac Sina ljubi, i sve Mu pokazuje što sam čini; i pokazaće Mu veća dela od ovih da se vi čudite.
JOH 5:21 Jer kao što Otac podiže mrtve i oživljuje, tako i Sin koje hoće oživljuje.
JOH 5:22 Jer Otac ne sudi nikome, nego sav sud dade Sinu,
JOH 5:23 da svi poštuju Sina kao što Oca poštuju. Ko ne poštuje Sina ne poštuje Oca koji Ga je poslao.
JOH 5:24 Zaista, zaista vam kažem: Ko moju reč sluša i veruje Onome koji je mene poslao, ima život večni, i ne dolazi na sud, nego je prešao iz smrti u život.
JOH 5:25 Zaista, zaista vam kažem: Ide čas i već je nastao, kad će mrtvi čuti glas Sina Božijeg, i čuvši oživeti.
JOH 5:26 Jer kao što Otac ima život u sebi, tako dade i Sinu da ima život u sebi;
JOH 5:27 i dade Mu vlast da i sud čini, jer je Sin čovečiji.
JOH 5:28 Ne divite se ovome, jer ide čas u koji će svi koji su u grobovima čuti glas Sina Božijeg,
JOH 5:29 i izići će koji su činili dobro u vaskrsenje života, a koji su činili zlo u vaskrsenje suda.
JOH 5:30 Ja ne mogu ništa činiti sam od sebe; kako čujem onako sudim, i sud je moj pravedan; jer ne tražim volje svoje nego volju Oca koji me je poslao.
JOH 5:31 Ako ja svedočim za sebe, svedočanstvo moje nije istinito.
JOH 5:32 Ima drugi koji svedoči za mene; i znam da je istinito svedočanstvo što svedoči za mene.
JOH 5:33 Vi poslaste k Jovanu, i posvedoči vam za istinu;
JOH 5:34 a ja ne primam svedočanstva od čoveka, nego ovo govorim da se vi spasete.
JOH 5:35 On beše videlo koje goraše i svetljaše, a vi se hteste malo vremena radovati njegovom svetljenju.
JOH 5:36 Ali ja imam svedočanstvo veće od Jovanova; jer poslovi koje mi dade Otac da ih svršim, ovi poslovi koje ja radim svedoče za mene da me Otac posla.
JOH 5:37 I Otac koji me posla sam svedoči za mene. Ni glas Njegov kad čuste ni lice Njegovo videste.
JOH 5:38 I reč Njegovu nemate u sebi da stoji; jer vi ne verujete Onome koga On posla.
JOH 5:39 Pregledajte pisma, jer vi mislite da imate u njima život večni; i ona svedoče za mene.
JOH 5:40 I nećete da dođete k meni da imate život.
JOH 5:41 Ja ne primam slave od ljudi.
JOH 5:42 Nego vas poznajem da ljubavi Božije nemate u sebi.
JOH 5:43 Ja dođoh u ime Oca svog i ne primate me; ako drugi dođe u ime svoje, njega ćete primiti.
JOH 5:44 Kako vi možete verovati kad primate slavu jedan od drugog, a slave koja je od jedinog Boga ne tražite?
JOH 5:45 Ne mislite da ću vas tužiti Ocu; ima koji vas tuži, Mojsije, u koga se vi uzdate.
JOH 5:46 Jer da ste verovali Mojsiju tako biste verovali i meni; jer on pisa za mene.
JOH 5:47 A kad njegovim pismima ne verujete kako ćete verovati mojim rečima?
JOH 6:1 Potom otide Isus preko mora galilejskog kod Tiverijade.
JOH 6:2 I za Njim iđaše mnoštvo naroda, jer viđahu čudesa Njegova koja činjaše na bolesnicima.
JOH 6:3 A Isus iziđe na goru, i onde seđaše sa učenicima svojim.
JOH 6:4 A beše blizu pasha, praznik jevrejski.
JOH 6:5 Podignuvši, dakle, Isus oči, i videvši da mnoštvo naroda ide k Njemu, reče Filipu: Gde ćemo kupiti hleba da ovi jedu?
JOH 6:6 A ovo govoraše kušajući ga, jer sam znaše šta će činiti.
JOH 6:7 Odgovori Mu Filip: Dvesta groša hleba nije dosta da svakom od njih po malo dopadne.
JOH 6:8 Reče Mu jedan od učenika Njegovih, Andrija, brat Simona Petra:
JOH 6:9 Ovde ima jedno momče koje ima pet hlebova ječmenih i dve ribe; ali šta je to na toliki svet!
JOH 6:10 A Isus reče: Posadite ljude. A beše trave mnogo na onome mestu. Posadi se dakle ljudi na broj oko pet hiljada.
JOH 6:11 A Isus uzevši one hlebove, i davši hvalu, dade učenicima, a učenici onima koji behu posađeni; tako i od riba koliko hteše.
JOH 6:12 I kad se nasitiše, reče učenicima svojim: Skupite komade što pretekoše da ništa ne propadne.
JOH 6:13 I skupiše, i napuniše dvanaest kotarica komada od pet hlebova ječmenih što preteče iza onih što su jeli.
JOH 6:14 A ljudi videvši čudo koje učini Isus govorahu: Ovo je zaista onaj prorok koji treba da dođe na svet.
JOH 6:15 A kad razume Isus da hoće da dođu da Ga uhvate i da Ga učine carem, otide opet u goru sam.
JOH 6:16 A kad bi uveče siđoše učenici Njegovi na more,
JOH 6:17 i uđoše u lađu, i pođoše preko mora u Kapernaum. I već se beše smrklo, a Isus ne beše došao k njima.
JOH 6:18 A more se podizaše od velikog vetra.
JOH 6:19 Vozivši, pak, oko dvadeset i pet ili trideset potrkališta ugledaše Isusa gde ide po moru i beše došao blizu do lađe, i uplašiše se.
JOH 6:20 A On im reče: Ja sam; ne bojte se.
JOH 6:21 Onda Ga s radošću uzeše u lađu; i odmah lađa bi na zemlji u koju iđahu.
JOH 6:22 Sutradan, pak, narod koji stajaše preko mora kad vide da lađe druge ne beše onde osim one jedne što u nju uđoše učenici Njegovi, i da ne uđe Isus s učenicima svojim u lađu nego sami učenici Njegovi otidoše,
JOH 6:23 a druge lađe iz Tiverijade dođoše blizu onog mesta gde jedoše hleb kad Gospod dade hvalu,
JOH 6:24 kad vide narod da Isusa ne beše onde ni učenika Njegovih, uđoše i oni u lađe, i dođoše u Kapernaum da traže Isusa.
JOH 6:25 I našavši Ga preko mora rekoše Mu: Ravi! Kad si došao ovamo?
JOH 6:26 Isus im odgovori i reče: Zaista, zaista vam kažem: ne tražite me što čudesa videste, nego što jedoste hleba i nasitiste se.
JOH 6:27 Starajte se ne za jelo koje prolazi, nego za jelo koje ostaje za večni život, koje će vam dati Sin čovečiji, jer ovog potvrdi Otac Bog.
JOH 6:28 A oni Mu rekoše: Šta ćemo činiti da radimo dela Božija?
JOH 6:29 Odgovori Isus i reče im: Ovo je delo Božije da verujete onog koga On posla.
JOH 6:30 A oni Mu rekoše: Kakav dakle ti pokazuješ znak da vidimo i da verujemo? Šta radiš ti?
JOH 6:31 Očevi naši jedoše manu u pustinji, kao što je napisano: Hleb s neba dade im da jedu.
JOH 6:32 Tada im reče Isus: Zaista, zaista vam kažem: Mojsije ne dade vama hleb s neba, nego vam Otac moj daje hleb istiniti s neba;
JOH 6:33 jer je hleb Božiji onaj koji silazi s neba i daje život svetu.
JOH 6:34 Tada Mu rekoše: Gospode! Daj nam svagda taj hleb.
JOH 6:35 A Isus im reče: Ja sam hleb života: Koji meni dolazi neće ogladneti, i koji mene veruje neće nikad ožedneti.
JOH 6:36 Nego vam kazah da me i videste i ne verujete.
JOH 6:37 Sve što meni daje Otac k meni će doći; i koji dolazi k meni neću ga isterati napolje.
JOH 6:38 Jer siđoh s neba ne da činim volju svoju, nego volju Oca koji me posla.
JOH 6:39 A ovo je volja Oca koji me posla da od onog što mi dade ništa ne izgubim, nego da ga vaskrsnem u poslednji dan.
JOH 6:40 A ovo je volja Onog koji me posla da svaki koji vidi Sina i veruje Ga ima život večni; i ja ću ga vaskrsnuti u poslednji dan.
JOH 6:41 Tada vikahu Jevreji na Njega što reče: Ja sam hleb koji siđe s neba.
JOH 6:42 I govorahu: Nije li ovo Isus, sin Josifov, kome mi znamo oca i mater? Kako dakle on govori: Ja siđoh s neba?
JOH 6:43 Onda Isus odgovori i reče im: Ne vičite među sobom.
JOH 6:44 Niko ne može doći k meni ako ga ne dovuče Otac koji me posla; i ja ću ga vaskrsnuti u poslednji dan.
JOH 6:45 U prorocima stoji napisano: i biće svi naučeni od Boga. Svaki koji čuje od Oca i nauči, doći će k meni.
JOH 6:46 Ne da je ko video Oca osim Onog koji je od Boga: On vide Oca.
JOH 6:47 Zaista, zaista vam kažem: koji veruje mene ima život večni.
JOH 6:48 Ja sam Hleb života.
JOH 6:49 Očevi vaši jedoše manu u pustinji, i pomreše.
JOH 6:50 Ovo je hleb koji silazi s neba: da koji od Njega jede ne umre.
JOH 6:51 Ja sam hleb živi koji siđe s neba; koji jede od ovog hleba živeće vavek; i hleb koji ću ja dati telo je moje, koje ću dati za život sveta.
JOH 6:52 A Jevreji se prepirahu među sobom govoreći: Kako može ovaj dati nama telo svoje da jedemo?
JOH 6:53 A Isus im reče: Zaista, zaista vam kažem: ako ne jedete telo Sina čovečijeg i ne pijete krv Njegovu, nećete imati život u sebi.
JOH 6:54 Koji jede moje telo i pije moju krv ima život večni, i ja ću ga vaskrsnuti u poslednji dan:
JOH 6:55 Jer je telo moje pravo jelo i krv moja pravo piće.
JOH 6:56 Koji jede moje telo i pije moju krv stoji u meni i ja u njemu.
JOH 6:57 Kao što me posla živi Otac, i ja živim Oca radi; i koji jede mene i on će živeti mene radi.
JOH 6:58 Ovo je hleb koji siđe s neba: ne kao što vaši očevi jedoše manu, i pomreše; koji jede hleb ovaj živeće vavek.
JOH 6:59 Ovo reče u zbornici kad učaše u Kapernaumu.
JOH 6:60 Tada mnogi od učenika Njegovih koji slušahu rekoše: Ovo je tvrda beseda! Ko je može slušati?
JOH 6:61 A Isus znajući u sebi da učenici Njegovi viču na to, reče im: Zar vas ovo sablažnjava?
JOH 6:62 A kad vidite Sina čovečijeg da odlazi gore gde je pre bio?
JOH 6:63 Duh je ono što oživljava; telo ne pomaže ništa. Reči koje vam ja rekoh duh su i život su.
JOH 6:64 Ali imaju neki među vama koji ne veruju. Jer znaše Isus od početka koji su što ne veruju, i ko će Ga izdati.
JOH 6:65 I reče: Zato vam rekoh da niko ne može doći k meni ako mu ne bude dano od Oca mog.
JOH 6:66 Od tada mnogi od učenika Njegovih otidoše natrag, i više ne iđahu s Njim.
JOH 6:67 A Isus reče dvanaestorici: Da nećete i vi otići?
JOH 6:68 Tada Mu odgovori Simon Petar: Gospode! Kome ćemo ići? Ti imaš reči večnog života.
JOH 6:69 I mi verovasmo i poznasmo da si Ti Hristos, Sin Boga Živoga.
JOH 6:70 Isus im odgovori: Ne izabrah li ja vas dvanaestoricu, i jedan je od vas đavo?
JOH 6:71 A govoraše za Judu Simonova Iskariota, jer Ga on htede izdati, i beše jedan od dvanaestorice.
JOH 7:1 I potom hođaše Isus po Galileji; jer po Judeji ne htede da hodi, jer gledahu Jevreji da Ga ubiju.
JOH 7:2 Beše pak blizu praznik jevrejski, građenje senica.
JOH 7:3 Tada Mu rekoše braća Njegova: Iziđi odavde i idi u Judeju, da i učenici Tvoji vide dela koja činiš;
JOH 7:4 jer niko ne čini šta tajno, a sam traži da je poznat. Ako to činiš javi sebe svetu.
JOH 7:5 Jer ni braća Njegova ne verovahu Ga.
JOH 7:6 Tada im reče Isus: Vreme moje još nije došlo, a vreme je vaše svagda gotovo.
JOH 7:7 Ne može svet mrzeti na vas: a na mene mrzi, jer ja svedočim za nj da su dela njegova zla.
JOH 7:8 Vi iziđite na praznik ovaj: ja još neću izići na praznik ovaj, jer se moje vreme još nije navršilo.
JOH 7:9 Rekavši im ovo osta u Galileji.
JOH 7:10 A kad iziđoše braća Njegova na praznik, tada i sam iziđe, ne javno nego kao tajno.
JOH 7:11 A Jevreji Ga tražahu na praznik i govorahu: Gde je on?
JOH 7:12 I behu za Nj mnoge raspre u narodu: jedni govorahu da je dobar, a drugi: Nije, nego vara narod.
JOH 7:13 Ali niko ne govoraše javno za Nj od straha jevrejskog.
JOH 7:14 Ali odmah u polovini praznika iziđe Isus u crkvu i učaše.
JOH 7:15 I divljahu se Jevreji govoreći: Kako ovaj zna knjige, a nije se učio?
JOH 7:16 Tada im odgovori Isus i reče: Moja nauka nije moja, nego Onog koji me je poslao.
JOH 7:17 Ko hoće Njegovu volju tvoriti, razumeće je li ova nauka od Boga ili ja sam od sebe govorim.
JOH 7:18 Koji govori sam od sebe, slavu svoju traži; a ko traži slavu onog koji ga je poslao, on je istinit i u njemu nema nepravde.
JOH 7:19 Ne dade li Mojsije vama zakon i niko od vas ne živi po zakonu? Zašto tražite da me ubijete?
JOH 7:20 Odgovori narod i reče: Je li đavo u tebi? Ko traži da te ubije?
JOH 7:21 Odgovori Isus i reče im: Jedno delo učinih i svi se divite tome.
JOH 7:22 Mojsije vam dade da se obrezujete (ne kao da je od Mojsija nego od otaca); i u subotu obrezujete čoveka.
JOH 7:23 Ako se čovek u subotu obrezuje da se ne pokvari zakon Mojsijev, srdite li se na mene što svega čoveka iscelih u subotu?
JOH 7:24 Ne gledajte ko je ko kad sudite, nego pravedan sud sudite.
JOH 7:25 Tada govorahu neki od Jerusalimljana: Nije li to onaj kog traže da ubiju?
JOH 7:26 I gle, kako govori slobodno i ništa mu ne vele: Da ne doznaše naši knezovi da je on zaista Hristos?
JOH 7:27 Ali ovog znamo otkuda je; a Hristos kad dođe, niko neće znati otkuda je.
JOH 7:28 Tada Isus povika u crkvi učeći i reče: I mene poznajete i znate otkuda sam; i sam od sebe ne dođoh, nego ima Istiniti koji me posla, kog vi ne znate.
JOH 7:29 Ja Ga znam, jer sam od Njega i On me posla.
JOH 7:30 Tada gledahu da Ga uhvate; i niko ne metnu na Nj ruke, jer još ne beše došao čas Njegov.
JOH 7:31 A od naroda mnogi Ga verovaše, i govorahu: Kad dođe Hristos eda li će više čudesa činiti nego Ovaj što čini?
JOH 7:32 Čuše fariseji od naroda takav govor za Njega, i poslaše fariseji i glavari sveštenički sluge da Ga uhvate.
JOH 7:33 Tada reče Isus: Još sam malo vremena s vama, pa idem k Onome koji me posla.
JOH 7:34 Tražićete me i nećete me naći; i gde sam ja vi ne možete doći.
JOH 7:35 A Jevreji rekoše među sobom: Kuda će ovaj ići da ga mi ne nađemo? Neće li ići među rastrkane Grke, i Grke učiti?
JOH 7:36 Šta znači ova reč što reče: Tražićete me i nećete me naći; i gde sam ja vi ne možete doći?
JOH 7:37 A u poslednji veliki dan praznika stajaše Isus i vikaše govoreći: Ko je žedan neka dođe k meni i pije.
JOH 7:38 Koji me veruje, kao što pismo reče, iz njegova tela poteći će reke žive vode.
JOH 7:39 A ovo reče za Duha kog posle primiše oni koji veruju u ime Njegovo: jer Duh Sveti još ne beše na njima, jer Isus još ne beše proslavljen.
JOH 7:40 A mnogi od naroda čuvši ove reči govorahu: Ovo je zaista prorok.
JOH 7:41 Drugi govorahu: Ovo je Hristos. A jedni govorahu: Zar će Hristos iz Galileje doći?
JOH 7:42 Ne kaza li pismo da će Hristos doći od semena Davidovog, i iz sela Vitlejema odakle beše David?
JOH 7:43 Tako raspra postade u narodu Njega radi.
JOH 7:44 A neki od njih hteše da Ga uhvate; ali niko ne metnu ruku na Nj.
JOH 7:45 Dođoše pak sluge ka glavarima svešteničkim i farisejima; i oni im rekoše: Zašto ga ne dovedoste?
JOH 7:46 A sluge odgovoriše: Nikad čovek nije tako govorio kao ovaj čovek.
JOH 7:47 Tada im odgovoriše fariseji: Zar se i vi prevariste?
JOH 7:48 Verova li ga ko od knezova ili od fariseja?
JOH 7:49 Nego narod ovaj, koji ne zna zakon, proklet je.
JOH 7:50 Reče im Nikodim što dolazi k Njemu noću, koji beše jedan od njih:
JOH 7:51 Eda li zakon naš sudi čoveku dokle ga najpre ne sasluša i dozna šta čini?
JOH 7:52 Odgovoriše mu i rekoše: Nisi li i ti iz Galileje? Razgledaj i vidi da prorok iz Galileje ne dolazi.
JOH 7:53 I otidoše svaki svojoj kući.
JOH 8:1 A Isus otide na goru maslinsku.
JOH 8:2 A ujutru opet dođe u crkvu, i sav narod iđaše k Njemu; i sedavši učaše ih.
JOH 8:3 A književnici i fariseji dovedoše k Njemu ženu uhvaćenu u preljubi, i postavivši je na sredu
JOH 8:4 rekoše Mu: Učitelju! Ova je žena uhvaćena sad u preljubi;
JOH 8:5 a Mojsije nam u zakonu zapovedi da takve kamenjem ubijamo; a ti šta veliš?
JOH 8:6 Ovo, pak, rekoše kušajući Ga da bi Ga imali za šta okriviti. A Isus saže se dole i pisaše prstom po zemlji (ne gledajući na njih).
JOH 8:7 A kad Ga jednako pitahu, ispravi se i reče im: Koji je među vama bez greha neka najpre baci kamen na nju.
JOH 8:8 Pa se opet saže dole i pisaše po zemlji.
JOH 8:9 A kad oni to čuše, i pokarani budući od svoje savesti izlažahu jedan za drugim počevši od starešina do poslednjih; i osta Isus sam i žena stojeći na sredi.
JOH 8:10 A kad se Isus ispravi, i ne videvši ni jednog do samu ženu, reče joj: Ženo! Gde su oni što te tužahu? Nijedan te ne osudi?
JOH 8:11 A ona reče: Nijedan, Gospode! A Isus joj reče: Ni ja te ne osuđujem, idi, i odsele više ne greši.
JOH 8:12 Isus im, pak, opet reče: Ja sam videlo svetu: ko ide za mnom neće hoditi po tami, nego će imati videlo života.
JOH 8:13 Tada Mu rekoše fariseji: Ti sam za sebe svedočiš: svedočanstvo tvoje nije istinito.
JOH 8:14 Isus odgovori i reče im: Ako ja svedočim sam za sebe istinito je svedočanstvo moje: jer znam otkuda dođoh i kuda idem; a vi ne znate otkuda dolazim i kuda idem.
JOH 8:15 Vi sudite po telu, ja ne sudim nikome.
JOH 8:16 I ako sudim ja, sud je moj prav: jer nisam sam, nego ja i Otac koji me posla.
JOH 8:17 A i u zakonu vašem stoji napisano da je svedočanstvo dvojice ljudi istinito.
JOH 8:18 Ja sam koji svedočim sam za sebe, i svedoči za mene Otac koji me posla.
JOH 8:19 Tada Mu govorahu: Gde je otac tvoj? Isus odgovori: Ni mene znate ni Oca mog; kad biste znali mene, znali biste i Oca mog.
JOH 8:20 Ove reči reče Isus kod hazne Božije kad učaše u crkvi; i niko Ga ne uhvati, jer još ne beše došao čas Njegov.
JOH 8:21 A Isus im opet reče: Ja idem, i tražićete me; i pomrećete u svom grehu; kud ja idem vi ne možete doći.
JOH 8:22 Tada rekoše Jevreji: Da se neće sam ubiti, što govori: Kud ja idem vi ne možete doći?
JOH 8:23 I reče im: Vi ste od nižih, ja sam od viših; vi ste od ovog sveta, ja nisam od ovog sveta.
JOH 8:24 Tako vam kazah da ćete pomreti u gresima svojim; jer ako ne uzverujete da sam ja, pomrećete u gresima svojim.
JOH 8:25 Tada Mu govorahu: Ko si ti? I reče im Isus: Početak, kako vam i kažem.
JOH 8:26 Mnogo imam za vas govoriti i suditi; ali Onaj koji me posla istinit je, i ja ono govorim svetu što čuh od Njega.
JOH 8:27 Ne razumeše, dakle, da im govoraše za Oca.
JOH 8:28 A Isus im reče: Kad podignete Sina čovečijeg, onda ćete doznati da sam ja, i da ništa sam od sebe ne činim; nego kako me nauči Otac moj onako govorim.
JOH 8:29 I Onaj koji me posla sa mnom je. Ne ostavi Otac mene samog; jer ja svagda činim šta je Njemu ugodno.
JOH 8:30 Kad ovo govoraše, mnogi Ga verovaše.
JOH 8:31 Tada Isus govoraše onim Jevrejima koji Mu verovaše: Ako vi ostanete na mojoj besedi, zaista ćete biti učenici moji,
JOH 8:32 i poznaćete istinu, i istina će vas izbaviti.
JOH 8:33 Odgovoriše i rekoše Mu: Mi smo seme Avraamovo, i nikome nismo robovali nikad; kako ti govoriš da ćemo se izbaviti?
JOH 8:34 Isus im odgovori: Zaista, zaista vam kažem da je svaki koji čini greh rob grehu.
JOH 8:35 A rob ne ostaje u kući vavek, sin ostaje vavek.
JOH 8:36 Ako vas, dakle, Sin izbavi, zaista ćete biti izbavljeni.
JOH 8:37 Znam da ste seme Avraamovo; ali gledate da me ubijete, jer moja beseda ne može u vas da stane.
JOH 8:38 Ja govorim šta videh od Oca svog; i vi tako činite šta videste od oca svog.
JOH 8:39 Odgovoriše i rekoše Mu: Otac je naš Avraam. Isus im reče: Kad biste vi bili deca Avraamova, činili biste dela Avraamova.
JOH 8:40 A sad gledate mene da ubijete, čoveka koji vam istinu kazah koju čuh od Boga: Tako Avraam nije činio.
JOH 8:41 Vi činite dela oca svog. Tada Mu rekoše: Mi nismo rođeni od kurvarstva: jednog Oca imamo, Boga.
JOH 8:42 A Isus im reče: Kad bi Bog bio vaš Otac, ljubili biste mene; jer ja od Boga iziđoh i dođoh; jer ne dođoh sam od sebe, nego me On posla.
JOH 8:43 Zašto ne razumete govor moj? Jer ne možete reči moje da slušate.
JOH 8:44 Vaš je otac đavo; i slasti oca svog hoćete da činite: on je krvnik ljudski od početka, i ne stoji na istini; jer nema istine u njemu; kad govori laž, svoje govori: jer je laža i otac laži.
JOH 8:45 A meni ne verujete, jer ja istinu govorim.
JOH 8:46 Koji me od vas kori za greh? Ako li istinu govorim, zašto mi vi ne verujete?
JOH 8:47 Ko je od Boga reči Božije sluša; zato vi ne slušate, jer niste od Boga.
JOH 8:48 Tada odgovoriše Jevreji i rekoše Mu: Ne govorimo li mi pravo da si ti Samarjanin, i da je đavo u tebi.
JOH 8:49 Isus odgovori: U meni đavola nema, nego poštujem Oca svog; a vi mene sramotite.
JOH 8:50 A ja ne tražim slave svoje; ima koji traži i sudi.
JOH 8:51 Zaista, zaista vam kažem: ko održi reč moju neće videti smrt doveka.
JOH 8:52 Tada Mu rekoše Jevreji: Sad videsmo da je đavo u tebi: Avraam umre i proroci, a ti govoriš: Ko održi reč moju neće okusiti smrt doveka.
JOH 8:53 Eda li si ti veći od oca našeg Avraama, koji umre? I proroci pomreše: ko se ti sam gradiš?
JOH 8:54 Isus odgovori: Ako se ja sam slavim, slava je moja ništa: Otac je moj koji me slavi, za kog vi govorite da je vaš Bog.
JOH 8:55 I ne poznajete Ga, a ja Ga znam; i ako kažem da Ga ne znam biću laža kao vi. Nego Ga znam, i reč Njegovu držim.
JOH 8:56 Avraam, otac vaš, bio je rad da vidi dan moj; i vide, i obradova se.
JOH 8:57 Tada Mu rekoše Jevreji: Još ti nema pedeset godina, i Avraama li si video?
JOH 8:58 A Isus im reče: Zaista, zaista vam kažem: Ja sam pre nego se Avraam rodio.
JOH 8:59 Tada uzeše kamenje da bace na Nj; a Isus se sakri, i izađe iz crkve prošavši između njih i otide tako.
JOH 9:1 I prolazeći vide čoveka slepog od rođenja.
JOH 9:2 I zapitaše Ga učenici Njegovi govoreći: Ravi! Ko sagreši, ili ovaj ili roditelji njegovi, te se rodi slep?
JOH 9:3 Isus odgovori: Ni on sagreši ni roditelji njegovi, nego da se jave dela Božija na njemu.
JOH 9:4 Meni valja raditi dela Onog koji me posla dok je dan: doći će noć kad niko ne može raditi.
JOH 9:5 Dok sam na svetu videlo sam svetu.
JOH 9:6 Rekavši ovo pljunu na zemlju i načini kao od pljuvačke, i pomaza kalom oči slepome,
JOH 9:7 i reče: Idi umij se u banji siloamskoj (koje znači poslan). Otide, dakle, i umi se, i dođe gledajući.
JOH 9:8 A susedi i koji ga behu videli pre da beše slep govorahu: Nije li ovo onaj što seđaše i prošaše?
JOH 9:9 Jedni govorahu: On je; a drugi: Nalik je na nj. A on govoraše: Ja sam.
JOH 9:10 Tada mu govorahu: Kako ti se otvoriše oči?
JOH 9:11 On odgovori i reče: Čovek koji se zove Isus načini kao, i pomaza oči moje, i reče mi: Idi u banju siloamsku i umij se. A kad otidoh i umih se, progledah.
JOH 9:12 Tada mu rekoše: Gde je on? Reče: Ne znam.
JOH 9:13 Tada ga povedoše k farisejima, onog što beše nekad slep.
JOH 9:14 A beše subota kad načini Isus kao i otvori mu oči.
JOH 9:15 Tada ga opet pitahu i fariseji kako progleda. A on im reče: Kao metnu mi na oči, i umih se i vidim.
JOH 9:16 Tada govorahu neki od fariseja: Nije ovaj čovek od Boga jer ne svetkuje subote. Drugi govorahu: Kako može čovek grešan takva čudesa činiti? I posta raspra među njima.
JOH 9:17 Rekoše, dakle, opet slepcu: Šta kažeš ti za njega što ti otvori oči tvoje? A on reče: Prorok je.
JOH 9:18 Tada Jevreji ne verovaše za njega da beše slep i progleda, dok ne dozvaše roditelje onog što je progledao,
JOH 9:19 i zapitaše ih govoreći: Je li ovo vaš sin za koga vi govorite da se rodi slep? Kako, dakle, sad vidi?
JOH 9:20 A roditelji njegovi odgovoriše im i rekoše: Znamo da je ovo sin naš i da se rodi slep,
JOH 9:21 a kako sad vidi ne znamo: ili ko mu otvori oči mi ne znamo; on je veliki, pitajte njega, neka sam kaže za sebe.
JOH 9:22 Ovo rekoše roditelji njegovi, jer se bojahu Jevreja; jer se Jevreji behu dogovorili da bude isključen iz zbornice ko Ga prizna za Hrista.
JOH 9:23 Zato rekoše roditelji njegovi: On je veliki, pitajte njega.
JOH 9:24 Tada, po drugi put dozvaše čoveka koji je bio slep i rekoše mu: Daj Bogu slavu; mi znamo da je čovek ovaj grešan.
JOH 9:25 A on odgovori i reče: Je li grešan ne znam; samo znam da ja bejah slep, a sad vidim.
JOH 9:26 Tada mu opet rekoše: Šta ti učini, kako otvori oči tvoje?
JOH 9:27 Odgovori im: Ja vam već kazah, i ne slušaste; šta ćete opet slušati? Već ako i vi hoćete učenici njegovi da budete?
JOH 9:28 A oni ga ukoriše, i rekoše mu: Ti si učenik njegov, a mi smo učenici Mojsijevi.
JOH 9:29 Mi znamo da s Mojsijem govori Bog; a ovog ne znamo otkuda je.
JOH 9:30 A čovek odgovori i reče im: To i jeste za čudo što vi ne znate otkud je, a On otvori oči moje.
JOH 9:31 A znamo da Bog ne sluša grešnika; nego ako ko poštuje Boga i volju Njegovu tvori, onog sluša.
JOH 9:32 Otkako je sveta nije čuveno da ko otvori oči rođenom slepcu.
JOH 9:33 Kad On ne bi bio od Boga ne bi mogao ništa činiti.
JOH 9:34 Odgovoriše i rekoše mu: Ti si se rodio sav u gresima, pa zar ti nas da učiš? I isteraše ga napolje.
JOH 9:35 Isus ču da ga isteraše napolje; i našavši ga reče mu: Veruješ li ti Sina Božijeg?
JOH 9:36 On odgovori i reče: Ko je, Gospode, da Ga verujem?
JOH 9:37 A Isus mu reče: I video si ga, i koji govori s tobom on je.
JOH 9:38 A on reče: Verujem Gospode! I pokloni Mu se.
JOH 9:39 I reče Isus: Ja dođoh na sud na ovaj svet, da vide koji ne vide, i koji vide da postanu slepi.
JOH 9:40 I čuše ovo neki od fariseja koji behu s Njim, i rekoše Mu: Eda li smo mi slepi?
JOH 9:41 Reče im Isus: Kada biste bili slepi ne biste imali greha, a sad govorite da vidite, tako vaš greh ostaje.
JOH 10:1 Zaista, zaista vam kažem: ko ne ulazi na vrata u tor ovčiji nego prelazi na drugom mestu on je lupež i hajduk;
JOH 10:2 a koji ulazi na vrata jeste pastir ovcama.
JOH 10:3 Njemu vratar otvara, i ovce glas njegov slušaju, i svoje ovce zove po imenu, i izgoni ih;
JOH 10:4 i kad svoje ovce istera, ide pred njima, i ovce idu za njim, jer poznaju glas njegov.
JOH 10:5 A za tuđinom neće da idu, nego beže od njega, jer ne poznaju glas tuđi.
JOH 10:6 Ovu priču kaza im Isus, ali oni ne razumeše šta to beše što im kaza.
JOH 10:7 Tada im reče Isus opet: Zaista, zaista vam kažem: ja sam vrata k ovcama.
JOH 10:8 Svi koliko ih god dođe pre mene lupeži su i hajduci; ali ih ovce ne poslušaše.
JOH 10:9 Ja sam vrata; ko uđe kroza me spašće se, i ući će i izići će, i pašu će naći.
JOH 10:10 Lupež ne dolazi nizašta drugo nego da ukrade i ubije i pogubi; ja dođoh da imaju život i izobilje.
JOH 10:11 Ja sam pastir dobri; pastir dobri dušu svoju polaže za ovce.
JOH 10:12 A najamnik, koji nije pastir, kome nisu ovce svoje, vidi vuka gde ide, i ostavlja ovce, i beži: i vuk zgrabi ovce i raspudi ih;
JOH 10:13 a najamnik beži, jer je najamnik i ne mari za ovce.
JOH 10:14 Ja sam pastir dobri i znam svoje, i moje mene znaju.
JOH 10:15 Kao što mene zna Otac i ja znam Oca; i dušu svoju polažem za ovce.
JOH 10:16 I druge ovce imam koje nisu iz ovog tora, i one mi valja dovesti; i čuće glas moj, i biće jedno stado i jedan pastir.
JOH 10:17 Zato me Otac ljubi, jer ja dušu svoju polažem da je opet uzmem.
JOH 10:18 Niko je ne otima od mene, nego je ja sam od sebe polažem. Vlast imam položiti je i vlast imam uzeti je opet. Ovu sam zapovest primio od Oca svog.
JOH 10:19 Tada opet posta raspra među Jevrejima za ove reči.
JOH 10:20 Mnogi od njih govorahu: U njemu je đavo, i poludeo je; šta ga slušate?
JOH 10:21 Drugi govorahu: Ove reči nisu ludoga; zar može đavo slepima oči otvarati?
JOH 10:22 A beše tada praznik obnovljenja u Jerusalimu, i beše zima.
JOH 10:23 I hodaše Isus u crkvi po tremu Solomunovom.
JOH 10:24 A Jevreji Ga opkoliše, i govorahu Mu: Dokle ćeš mučiti duše naše? Ako si ti Hristos, kaži nam slobodno.
JOH 10:25 Isus im odgovori: Ja vam kazah, pa ne verujete. Dela koja tvorim ja u ime Oca svog ona svedoče za me.
JOH 10:26 Ali vi ne verujete; jer niste od mojih ovaca, kao što vam kazah.
JOH 10:27 Ovce moje slušaju glas moj, i ja poznajem njih, i za mnom idu.
JOH 10:28 I ja ću im dati život večni, i nikad neće izginuti, i niko ih neće oteti iz ruke moje.
JOH 10:29 Otac moj koji mi ih dade veći je od svih; i niko ih ne može oteti iz ruke Oca mog.
JOH 10:30 Ja i Otac jedno smo.
JOH 10:31 A Jevreji opet uzeše kamenje da Ga ubiju.
JOH 10:32 Isus im odgovori: Mnoga vam dobra dela javih od Oca svog; za koje od onih dela bacate kamenje na me?
JOH 10:33 Odgovoriše Mu Jevreji govoreći: Za dobro delo ne bacamo kamenje na te, nego za hulu na Boga, što ti, čovek budući, gradiš se Bog.
JOH 10:34 Isus im odgovori: Ne stoji li napisano u zakonu vašem: Ja rekoh: bogovi ste?
JOH 10:35 Ako one nazva bogovima kojima reč Božija bi, i pismo se ne može pokvariti;
JOH 10:36 kako vi govorite Onome kog Otac posveti i posla na svet: Hulu na Boga govoriš, što rekoh: Ja sam Sin Božji?
JOH 10:37 Ako ne tvorim dela Oca svog ne verujte mi.
JOH 10:38 Ako li tvorim, ako meni i ne verujete, delima mojim verujte, da poznate i verujete da je Otac u meni i ja u Njemu.
JOH 10:39 Tada opet gledahu da Ga uhvate; ali im se izmače iz ruku.
JOH 10:40 I otide opet preko Jordana na ono mesto gde Jovan pre krštavaše; i osta onde.
JOH 10:41 I mnogi dođoše k Njemu i govorahu: Jovan ne učini ni jednog čuda, ali sve što kaza Jovan za Ovog istina beše.
JOH 10:42 I mnogi verovaše Ga onde.
JOH 11:1 Beše pak jedan bolesnik, Lazar iz Vitanije iz sela Marije i Marte, sestre njene.
JOH 11:2 (A Marija, koje brat Lazar bolovaše, beše ona što pomaza Gospoda mirom i otre noge Njegove svojom kosom.)
JOH 11:3 Onda poslaše sestre k Njemu govoreći: Gospode! Gle, onaj koji Ti je mio bolestan je.
JOH 11:4 A kad ču Isus, reče: Ova bolest nije na smrt, nego na slavu Božiju, da se proslavi Sin Božji s nje.
JOH 11:5 A Isus ljubljaše Martu i sestru njenu i Lazara.
JOH 11:6 A kad ču da je bolestan, tada osta dva dana na onom mestu gde beše.
JOH 11:7 A potom reče učenicima: Hajdemo opet u Judeju.
JOH 11:8 Učenici Mu rekoše: Ravi! Sad Judejci htedoše da Te ubiju kamenjem, pa opet hoćeš da ideš onamo?
JOH 11:9 Isus odgovori: Nije li dvanaest sahata u danu? Ko danju ide ne spotiče se, jer vidi videlo ovog sveta;
JOH 11:10 a ko ide noću spotiče se, jer nema videla u njemu.
JOH 11:11 Ovo kaza, i potom im reče: Lazar, naš prijatelj, zaspa; nego idem da ga probudim.
JOH 11:12 Onda Mu rekoše učenici Njegovi: Gospode! Ako je zaspao, ustaće.
JOH 11:13 A Isus im reče za smrt njegovu, a oni mišljahu da govori za spavanje sna.
JOH 11:14 Tada im Isus kaza upravo: Lazar umre.
JOH 11:15 I milo mi je vas radi što nisam bio onamo da verujete; nego hajdemo k njemu.
JOH 11:16 Onda Toma, koji se zvaše Blizanac, reče učenicima: Hajdemo i mi da pomremo s njim.
JOH 11:17 A kad dođe Isus nađe ga, a on već četiri dana u grobu.
JOH 11:18 (A Vitanija beše blizu Jerusalima oko petnaest potrkališta.)
JOH 11:19 I mnogi od Judejaca behu došli k Marti i Mariji da ih teše za bratom njihovim.
JOH 11:20 Kad Marta dakle ču da Isus ide, izađe preda Nj, a Marija seđaše doma.
JOH 11:21 Onda reče Marta Isusu: Gospode! Da si Ti bio ovde ne bi moj brat umro.
JOH 11:22 A i sad znam da šta zaišteš u Boga daće ti Bog.
JOH 11:23 Isus joj reče: Brat će tvoj ustati.
JOH 11:24 Marta Mu reče: Znam da će ustati o vaskrsenju, u poslednji dan.
JOH 11:25 A Isus joj reče: Ja sam vaskrsenje i život; koji veruje mene ako i umre živeće.
JOH 11:26 I nijedan koji živi i veruje mene neće umreti vavek. Veruješ li ovo?
JOH 11:27 Reče Mu: Da, Gospode! Ja verovah da si Ti Hristos, Sin Božji koji je trebalo da dođe na svet.
JOH 11:28 I ovo rekavši otide te zovnu tajno Mariju, sestru svoju govoreći: Učitelj je došao, i zove te.
JOH 11:29 A ona kad ču, usta brzo i otide k Njemu.
JOH 11:30 Jer Isus još ne beše došao u selo, nego beše na onom mestu gde Ga srete Marta.
JOH 11:31 A Judejci onda koji behu s njom u kući i tešahu je, kad videše Mariju da brzo usta i iziđe, pođoše za njom govoreći da ide na grob da plače onamo.
JOH 11:32 A Marija kako dođe gde beše Isus, i vide Ga, pade na noge Njegove govoreći Mu: Gospode! Da si Ti bio ovde, ne bi umro moj brat.
JOH 11:33 Onda Isus kad je vide gde plače, i gde plaču Judejci koji dođoše s njom, zgrozi se u duhu, i sam postade žalostan.
JOH 11:34 I reče: Gde ste ga metnuli? Rekoše Mu: Gospode! Hajde da vidiš.
JOH 11:35 Udariše suze Isusu.
JOH 11:36 Onda Judejci govorahu: Gledaj kako ga ljubljaše,
JOH 11:37 a neki od njih rekoše: Ne mogaše li ovaj koji otvori oči slepcu učiniti da i ovaj ne umre?
JOH 11:38 A Isus opet se zgrozi u sebi, i dođe na grob; a beše pećina, i kamen ležaše na njoj.
JOH 11:39 Isus reče: Uzmite kamen. Reče Mu Marta, sestra onog što je umro: Gospode! Već smrdi; jer su četiri dana kako je umro.
JOH 11:40 Isus joj reče: Ne rekoh li ti da ako veruješ videćeš slavu Božju?
JOH 11:41 Uzeše, dakle, kamen gde ležaše mrtvac; a Isus podiže oči gore, i reče: Oče! Hvala Ti što si me uslišio.
JOH 11:42 A ja znadoh da me svagda slušaš; nego rekoh naroda radi koji ovde stoji, da veruju da si me Ti poslao.
JOH 11:43 I ovo rekavši zovnu glasno: Lazare! Iziđi napolje.
JOH 11:44 I iziđe mrtvac obavit platnom po rukama i po nogama, i lice njegovo ubrusom povezano. Isus im reče: Razrešite ga i pustite nek ide.
JOH 11:45 Onda mnogi od Judejaca koji behu došli k Mariji i videše šta učini Isus, verovaše Ga.
JOH 11:46 A neki od njih otidoše k farisejima i kazaše im šta učini Isus.
JOH 11:47 Onda glavari sveštenički i fariseji sabraše skupštinu, i govorahu: Šta ćemo činiti? Čovek ovaj čini mnoga čudesa.
JOH 11:48 Ako ga ostavimo tako, svi će ga verovati; pa će doći Rimljani i uzeti nam zemlju i narod.
JOH 11:49 A jedan od njih, po imenu Kajafa, koji one godine beše poglavar sveštenički, reče im: Vi ne znate ništa;
JOH 11:50 i ne mislite da je nama bolje da jedan čovek umre za narod, negoli da narod sav propadne.
JOH 11:51 A ovo ne reče sam od sebe, nego, budući poglavar sveštenički one godine, proreče da Isusu valja umreti za narod;
JOH 11:52 i ne samo za narod, nego da i rasejanu decu Božiju skupi ujedno.
JOH 11:53 Od toga, dakle, dana dogovoriše se da Ga ubiju.
JOH 11:54 A Isus više ne hođaše javno po Judejcima, nego odande otide u kraj blizu pustinje u grad po imenu Jefrem, i onde hođaše s učenicima svojim.
JOH 11:55 A beše blizu pasha jevrejska, i mnogi iz onog kraja dođoše u Jerusalim pre pashe da se očiste.
JOH 11:56 Tada tražahu Isusa, i stojeći u crkvi govorahu među sobom: Šta mislite vi zašto ne dolazi na praznik?
JOH 11:57 A glavari sveštenički i fariseji izdaše zapovest ako Ga ko opazi gde je, da javi da Ga uhvate.
JOH 12:1 A Isus pre pashe na šest dana dođe u Vitaniju gde beše Lazar što umre, koga podiže iz mrtvih.
JOH 12:2 Onde Mu, pak, zgotoviše večeru, i Marta služaše, a i Lazar seđaše s njim za trpezom;
JOH 12:3 a Marija uzevši litru pravog nardovog mnogocenog mira pomaza noge Isusove, i otre kosom svojom noge Njegove; a kuća se napuni mirisa od mira.
JOH 12:4 Onda reče jedan od učenika Njegovih, Juda Simonov Iskariotski, koji Ga posle izdade:
JOH 12:5 Zašto se ovo miro ne prodade za trista groša i ne dade siromasima?
JOH 12:6 A ovo ne reče što se staraše za siromahe, nego što beše lupež, i imaše kovčežić, i nošaše što se metaše u nj.
JOH 12:7 A Isus reče: Ne dirajte u nju; ona je to dohranila za dan mog pogreba;
JOH 12:8 jer siromahe svagda imate sa sobom, a mene nemate svagda.
JOH 12:9 Razume, pak, mnogi narod iz Judeje da je onde i dođoše ne samo Isusa radi nego i da vide Lazara kog podiže iz mrtvih.
JOH 12:10 A glavari sveštenički dogovoriše se da i Lazara ubiju;
JOH 12:11 jer mnogi njega radi iđahu iz Judeje i verovahu Isusa.
JOH 12:12 A sutradan, mnogi od naroda koji beše došao na praznik, čuvši da Isus ide u Jerusalim
JOH 12:13 uzeše grane od finika i iziđoše Mu na susret, i vikahu govoreći: Osana! Blagosloven koji ide u ime Gospodnje, car Izrailjev.
JOH 12:14 A Isus našavši magare usede na nj, kao što je pisano:
JOH 12:15 Ne boj se kćeri Sionova, evo car tvoj ide sedeći na magaretu.
JOH 12:16 Ali ovo učenici Njegovi ne razumeše pre: nego kad se proslavi Isus onda se opomenuše da ovo beše za Njega pisano, i ovo Mu učiniše.
JOH 12:17 A narod svedočaše koji beše pre s Njim kad Lazara izazva iz groba i podiže ga iz mrtvih.
JOH 12:18 Zato Ga i srete narod, jer čuše da On učini ovo čudo.
JOH 12:19 A fariseji govorahu među sobom: Vidite da ništa ne pomaže? Gle, svet ide za njim.
JOH 12:20 A behu neki Grci koji behu došli na praznik da se mole Bogu.
JOH 12:21 Oni dakle pristupiše k Filipu, koji beše iz Vitsaide galilejske, i moljahu ga govoreći: Gospodine! Mi bismo hteli da vidimo Isusa.
JOH 12:22 Dođe Filip i kaza Andriji, a Andrija i Filip opet kazaše Isusu.
JOH 12:23 A Isus odgovori im govoreći: Dođe čas da se proslavi Sin čovečiji.
JOH 12:24 Zaista, zaista vam kažem: Ako zrno pšenično padnuvši na zemlju ne umre, ono jedno ostane; ako li umre mnogo roda rodi;
JOH 12:25 koji ljubi dušu svoju izgubiće je, a ko mrzi na dušu svoju na ovom svetu, sačuvaće je za život večni.
JOH 12:26 Ko meni služi, za mnom nek ide, i gde sam ja onde i sluga moj nek bude; i ko meni služi onog će poštovati Otac moj.
JOH 12:27 Sad je duša moja žalosna; i šta da kažem? Oče! Sačuvaj me od ovog časa; ali za to dođoh na čas ovaj.
JOH 12:28 Oče! Proslavi ime svoje! Tada glas dođe s neba: I proslavio sam i opet ću proslaviti.
JOH 12:29 A kad ču narod koji stajaše, govorahu: Grom zagrmi; a drugi govorahu: Anđeo mu govori.
JOH 12:30 Isus odgovori i reče: Ovaj glas ne bi mene radi nego naroda radi.
JOH 12:31 Sad je sud ovom svetu; sad će biti isteran knez ovog sveta napolje.
JOH 12:32 I kad ja budem podignut od zemlje, sve ću privući k sebi.
JOH 12:33 A ovo govoraše da pokaže kakvom će smrti umreti.
JOH 12:34 Narod Mu odgovori: Mi čusmo iz zakona da će Hristos ostati vavek; kako ti govoriš da se sinu čovečijem valja podignuti? Ko je taj sin čovečiji?
JOH 12:35 A Isus im reče: Još je malo vremena videlo s vama; hodite dok videlo imate da vas tama ne obuzme; jer ko hodi po tami ne zna kuda ide.
JOH 12:36 Dok videlo imate verujte videlo, da budete sinovi videla. Rekavši ovo Isus otide i sakri se od njih.
JOH 12:37 Ako je i činio tolika čudesa pred njima, opet Ga ne verovahu;
JOH 12:38 da se zbude reč Isaije proroka koji reče: Gospode! Ko verova govorenju našem? I ruka Gospodnja kome se otkri?
JOH 12:39 Zato ne mogahu verovati, jer opet reče Isaija:
JOH 12:40 Zaslepio je oči njihove i okamenio srca njihova, da ne vide očima ni srcem razumeju, i ne obrate se da ih iscelim.
JOH 12:41 Ovo reče Isaija kad vide slavu Njegovu i govori za Njega.
JOH 12:42 Ali opet i od knezova mnogi Ga verovaše; nego radi fariseja ne priznavahu, da ne bi bili izgnani iz zbornice;
JOH 12:43 jer im većma omile slava ljudska nego slava Božija.
JOH 12:44 A Isus povika i reče: Ko mene veruje ne veruje mene, nego Onog koji me posla;
JOH 12:45 i ko vidi mene, vidi Onog koji me posla.
JOH 12:46 Ja dođoh videlo na svet, da nijedan koji me veruje ne ostane u tami.
JOH 12:47 I ko čuje moje reči i ne veruje, ja mu neću suditi; jer ja ne dođoh da sudim svetu, nego da spasem svet.
JOH 12:48 Koji se odreče mene, i ne prima reči moje, ima sebi sudiju: reč koju ja govorih ona će mu suditi u poslednji dan;
JOH 12:49 jer ja od sebe ne govorih, nego Otac koji me posla On mi dade zapovest šta ću kazati i šta ću govoriti.
JOH 12:50 I znam da je zapovest Njegova život večni. Šta ja dakle govorim onako govorim kao što mi reče Otac.
JOH 13:1 A pred praznik pashe znajući Isus da Mu dođe čas da pređe iz ovog sveta k Ocu, kako je ljubio svoje koji behu na svetu, do kraja ih ljubi.
JOH 13:2 I po večeri, kad već đavo beše metnuo u srce Judi Simonovu Iskariotskom da Ga izda,
JOH 13:3 znajući Isus da Mu sve Otac dade u ruke, i da od Boga iziđe, i k Bogu ide,
JOH 13:4 ustade od večere, i skide svoje haljine, i uze ubrus te se zapreže;
JOH 13:5 potom usu vodu u umivaonicu, i poče prati noge učenicima i otirati ubrusom kojim beše zapregnut.
JOH 13:6 Onda dođe k Simonu Petru, i on Mu reče: Gospode! Zar Ti moje noge da opereš?
JOH 13:7 Isus odgovori i reče mu: Šta ja činim ti sad ne znaš, ali ćeš posle doznati.
JOH 13:8 Reče Mu Petar: Nikad Ti nećeš oprati moje noge. Isus mu odgovori: Ako te ne operem nemaš deo sa mnom.
JOH 13:9 Reče Mu Simon Petar: Gospode! Ne samo noge moje, nego i ruke i glavu.
JOH 13:10 Isus mu reče: Opranom ne treba do samo noge oprati, jer je sav čist; i vi ste čisti, ali ne svi.
JOH 13:11 Jer znaše izdajnika svog, zato reče: Niste svi čisti.
JOH 13:12 A kad im opra noge, uze haljine svoje, i sedavši opet za trpezu reče im: Znate li šta ja učinih vama?
JOH 13:13 Vi zovete mene učiteljem i Gospodom; i pravo velite: jer jesam.
JOH 13:14 Kad dakle ja oprah vama noge, Gospod i učitelj, i vi ste dužni jedan drugom prati noge.
JOH 13:15 Jer ja vam dadoh ugled da i vi tako činite kao što ja vama učinih.
JOH 13:16 Zaista, zaista vam kažem: Nije sluga veći od gospodara svog, niti je poslanik veći od onog koji ga je poslao.
JOH 13:17 Kad ovo znate, blago vama ako ga izvršujete.
JOH 13:18 Ne govorim za sve vas, jer ja znam koje izabrah; nego da se zbude pismo: Koji sa mnom hleb jede podiže petu svoju na me.
JOH 13:19 Sad vam kažem pre nego se zbude, da kad se zbude, verujete da sam ja.
JOH 13:20 Zaista, zaista vam kažem: Koji prima onog koga pošaljem mene prima; a ko prima mene prima Onog koji me posla.
JOH 13:21 Rekavši ovo Isus posta žalostan u duhu, i posvedoči i reče: Zaista, zaista vam kažem: Jedan između vas izdaće me.
JOH 13:22 Onda se učenici zgledahu među sobom, i čuđahu se za koga govori.
JOH 13:23 A jedan od učenika Njegovih, kog Isus ljubljaše, seđaše za trpezom na krilu Isusovom.
JOH 13:24 Onda namaže na njega Simon Petar da zapita ko bi to bio za koga govori.
JOH 13:25 A on leže na prsi Isusove i reče Mu: Gospode! Ko je to?
JOH 13:26 Isus odgovori: Onaj je kome ja umočivši zalogaj dam. I umočivši zalogaj dade Judi Simonovom Iskariotskom.
JOH 13:27 I po zalogaju tada uđe u njega sotona. Onda mu reče Isus: Šta činiš čini brže.
JOH 13:28 A ovo ne razume niko od onih što seđahu za trpezom zašto mu reče.
JOH 13:29 A neki mišljahu, budući da u Jude beše kesa, da mu Isus reče: Kupi šta treba za praznik; ili da da šta siromašnima.
JOH 13:30 A on uzevši zalogaj odmah iziđe; a beše noć.
JOH 13:31 Kad on iziđe, onda Isus reče: Sad se proslavi Sin čovečiji i Bog se proslavi u Njemu.
JOH 13:32 Ako se Bog proslavi u Njemu, i Bog će Njega proslaviti u sebi, i odmah će Ga proslaviti.
JOH 13:33 Dečice! Još sam malo s vama; tražićete me, i kao što rekoh Judejcima: Kuda ja idem vi ne možete doći, i vama govorim sad.
JOH 13:34 Novu vam zapovest dajem da ljubite jedan drugog, kao što ja vas ljubih, da se i vi ljubite među sobom.
JOH 13:35 Po tome će svi poznati da ste moji učenici, ako budete imali ljubav među sobom.
JOH 13:36 Reče Mu Simon Petar: Gospode! Kuda ideš? Isus mu odgovori: Kuda ja idem ne možeš sad ići za mnom, ali ćeš posle poći za mnom.
JOH 13:37 Petar Mu reče: Gospode! Zašto sad ne mogu ići za Tobom? Dušu ću svoju položiti za Te.
JOH 13:38 Odgovori mu Isus: Dušu li ćeš svoju položiti za me? Zaista, zaista ti kažem: neće petao zapevati dok me se triput ne odrekneš.
JOH 14:1 Da se ne plaši srce vaše, verujte Boga, i mene verujte.
JOH 14:2 Mnogi su stanovi u kući Oca mog. A da nije tako, kazao bih vam; idem da vam pripravim mesto.
JOH 14:3 I kad otidem i pripravim vam mesto, opet ću doći, i uzeću vas k sebi da i vi budete gde sam ja.
JOH 14:4 I kuda ja idem znate, i put znate.
JOH 14:5 Reče Mu Toma: Gospode! Ne znamo kuda ideš; i kako možemo put znati?
JOH 14:6 Isus mu reče: Ja sam put i istina i život; niko neće doći k Ocu do kroza me.
JOH 14:7 Kad biste mene znali onda biste znali i Oca mog; i odsele poznajete Ga, i videste Ga.
JOH 14:8 Reče Mu Filip: Gospode! Pokaži nam Oca i biće nam dosta.
JOH 14:9 Isus mu reče: Toliko sam vreme s vama i nisi me poznao, Filipe? Koji vide mene, vide Oca; pa kako ti govoriš: Pokaži nam Oca?
JOH 14:10 Zar ne veruješ da sam ja u Ocu i Otac u meni? Reči koje vam ja govorim ne govorim od sebe; nego Otac koji stoji u meni On tvori dela.
JOH 14:11 Verujte meni da sam ja u Ocu i Otac u meni; ako li meni ne verujete, verujte mi po tim delima.
JOH 14:12 Zaista, zaista vam kažem: koji veruje mene, dela koja ja tvorim i on će tvoriti, i veća će od ovih tvoriti; jer ja idem k Ocu svom;
JOH 14:13 i šta god zaištete u Oca u ime moje, ono ću vam učiniti, da se proslavi Otac u Sinu.
JOH 14:14 I ako šta zaištete u ime moje, ja ću učiniti.
JOH 14:15 Ako imate ljubav k meni, zapovesti moje držite.
JOH 14:16 I ja ću umoliti Oca, i daće vam drugog utešitelja da bude s vama vavek:
JOH 14:17 Duha istine, kog svet ne može primiti, jer Ga ne vidi niti Ga poznaje; a vi Ga poznajete, jer u vama stoji, i u vama će biti.
JOH 14:18 Neću vas ostaviti sirotne; doći ću k vama.
JOH 14:19 Još malo i svet mene više neće videti; a vi ćete me videti; jer ja živim, i vi ćete živeti.
JOH 14:20 U onaj ćete vi dan doznati da sam ja u Ocu svom, i vi u meni, i ja u vama.
JOH 14:21 Ko ima zapovesti moje i drži ih, on je onaj što ima ljubav k meni; a koji ima ljubav k meni imaće k njemu ljubav Otac moj; i ja ću imati ljubav k njemu, i javiću mu se sam.
JOH 14:22 I reče Mu Juda, ne Iskariotski: Gospode! Šta je to da ćeš se nama javiti a ne svetu?
JOH 14:23 Isus odgovori i reče mu: Ko ima ljubav k meni, držaće reč moju; i Otac moj imaće ljubav k njemu; i k njemu ćemo doći, i u njega ćemo se staniti.
JOH 14:24 Koji nema ljubavi k meni ne drži moje reči; a reč što čujete nije moja nego Oca koji me posla.
JOH 14:25 Ovo vam kazah dok sam s vama.
JOH 14:26 A utešitelj, Duh Sveti, kog će Otac poslati u ime moje, On će vas naučiti svemu i napomenuće vam sve što vam rekoh.
JOH 14:27 Mir vam ostavljam, mir svoj dajem vam; ne dajem vam ga kao što svet daje, da se ne plaši srce vaše i da se ne boji.
JOH 14:28 Čuste da vam ja kazah: idem i doći ću k vama. Kad biste imali ljubav k meni, onda biste se obradovali što rekoh: idem k Ocu; jer je Otac moj veći od mene.
JOH 14:29 I sad vam kazah, pre dok se nije zbilo, da verujete kad se zbude.
JOH 14:30 Već neću mnogo govoriti s vama; jer ide knez ovog sveta, i u meni nema ništa.
JOH 14:31 Nego da vidi svet da imam ljubav k Ocu, i kao što mi zapovedi Otac onako tvorim. Ustanite, hajdemo odavde.
JOH 15:1 Ja sam pravi čokot, i Otac je moj vinogradar;
JOH 15:2 svaku lozu na meni koja ne rađa roda odseći će je; i svaku koja rađa rod očistiće je da više roda rodi.
JOH 15:3 Vi ste već očišćeni rečju koju vam govorih.
JOH 15:4 Budite u meni i ja ću u vama. Kao što loza ne može roda roditi sama od sebe, ako ne bude na čokotu, tako i vi ako na meni ne budete.
JOH 15:5 Ja sam čokot a vi loze; i koji bude u meni i ja u njemu on će roditi mnogi rod; jer bez mene ne možete činiti ništa.
JOH 15:6 Ko u meni ne ostane izbaciće se napolje kao loza, i osušiće se, i skupiće je, i u oganj baciti, i spaliti.
JOH 15:7 Ako ostanete u meni i reči moje u vama ostanu, šta god hoćete ištite, i biće vam.
JOH 15:8 Tim će se Otac moj proslaviti, da rod mnogi rodite; i bićete moji učenici.
JOH 15:9 Kao što Otac ima ljubav k meni, i ja imam ljubav k vama; budite u ljubavi mojoj.
JOH 15:10 Ako zapovesti moje uzdržite ostaćete u ljubavi mojoj, kao što ja održah zapovesti Oca svog i ostajem u ljubavi Njegovoj.
JOH 15:11 Ovo vam kazah, da radost moja u vama ostane i radost vaša se ispuni.
JOH 15:12 Ovo je zapovest moja da imate ljubav među sobom, kao što ja imadoh ljubav k vama.
JOH 15:13 Od ove ljubavi niko veće nema, da ko dušu svoju položi za prijatelje svoje.
JOH 15:14 Vi ste prijatelji moji ako tvorite šta vam ja zapovedam.
JOH 15:15 Više vas ne nazivam slugama; jer sluga ne zna šta radi gospodar njegov; nego vas nazvah prijateljima; jer vam sve kazah što čuh od Oca svog.
JOH 15:16 Vi mene ne izabraste, nego ja vas izabrah, i postavih vas da vi idete i rod rodite; i da vaš rod ostane, da šta god zaištete u Oca u ime moje da vam da.
JOH 15:17 Ovo vam zapovedam da imate ljubav među sobom.
JOH 15:18 Ako svet na vas uzmrzi, znajte da na mene omrznu pre vas.
JOH 15:19 Kad biste bili od sveta, onda bi svet svoje ljubio; a kako niste od sveta, nego vas ja od sveta izbrah, zato mrzi na vas svet.
JOH 15:20 Opominjite se reči koju vam ja rekoh: nije sluga veći od gospodara svog. Ako mene izgnaše, i vas će izgnati; ako moju reč održaše, i vašu će održati.
JOH 15:21 Ali sve će vam ovo činiti za ime moje, jer ne poznaju Onog koji me posla.
JOH 15:22 Da nisam bio došao i govorio im ne bi greha imali; a sad izgovora neće imati za greh svoj.
JOH 15:23 Koji mrzi na mene i na Oca mog mrzi.
JOH 15:24 Da nisam bio i dela tvorio među njima kojih niko drugi ne tvori, ne bi greha imali; a sad i videše, i omrznuše na mene i na Oca mog.
JOH 15:25 Ali da se zbude reč napisana u zakonu njihovom: Omrznuše na me nizašta.
JOH 15:26 A kad dođe utešitelj, koga ću vam poslati od Oca, Duh istine, koji od Oca izlazi, On će svedočiti za mene.
JOH 15:27 A i vi ćete svedočiti, jer ste od početka sa mnom.
JOH 16:1 Ovo vam kazah da se ne sablaznite.
JOH 16:2 Izgoniće vas iz zbornica; a doći će vreme kad će svaki koji vas ubije misliti da Bogu službu čini.
JOH 16:3 I ovo će činiti, jer ne poznaše Oca ni mene.
JOH 16:4 Nego vam ovo kazah kad dođe vreme da se opomenete ovog da vam ja kazah. A isprva ne kazah vam ovo, jer bejah s vama.
JOH 16:5 A sad idem k Onome koji me posla, i niko me od vas ne pita: Kuda ideš?
JOH 16:6 Nego što vam ovo kazah žalosti napuni se srce vaše.
JOH 16:7 Nego vam ja istinu govorim: bolje je za vas da ja idem; jer ako ja ne idem, utešitelj neće doći k vama; ako li idem, poslaću Ga k vama.
JOH 16:8 I kad On dođe pokaraće svet za greh, i za pravdu, i za sud;
JOH 16:9 za greh, dakle, što ne veruju mene;
JOH 16:10 a za pravdu što idem k Ocu svom; i više me nećete videti;
JOH 16:11 a za sud što je knez ovog sveta osuđen.
JOH 16:12 Još vam mnogo imam kazati; ali sad ne možete nositi.
JOH 16:13 A kad dođe On, Duh istine, uputiće vas na svaku istinu; jer neće od sebe govoriti, nego će govoriti šta čuje, i javiće vam šta će biti unapred.
JOH 16:14 On će me proslaviti, jer će od mog uzeti, i javiće vam:
JOH 16:15 Sve što ima Otac moje je; zato rekoh da će od mog uzeti, i javiti vam.
JOH 16:16 Još malo, i nećete me videti, i opet malo, pa ćete me videti: jer idem k Ocu.
JOH 16:17 A neki od učenika Njegovih rekoše među sobom: Šta je to što nam kaže: Još malo, i nećete me videti; i opet malo pa ćete me videti; i: Ja idem k ocu?
JOH 16:18 Govorahu, dakle: Šta je to što govori: Malo? Ne znamo šta govori.
JOH 16:19 A Isus razume da hteše da Ga zapitaju, pa im reče: Zato li se zapitkujete među sobom što rekoh: Još malo i nećete me videti, i opet malo pa ćete me videti?
JOH 16:20 Zaista, zaista vam kažem da ćete vi zaplakati i zaridati, a svet će se radovati; i vi ćete žalosni biti, ali će se vaša žalost okrenuti na radost.
JOH 16:21 Žena kad rađa trpi muku; jer dođe čas njen: ali kad rodi dete, više se ne opominje žalosti od radosti, jer se rodi čovek na svet.
JOH 16:22 Tako i vi, dakle, imate sad žalost; ali ću vas opet videti, i radovaće se srce vaše, i vašu radost neće niko uzeti od vas;
JOH 16:23 i u onaj dan nećete me pitati nizašta. Zaista, zaista vam kažem da šta god uzištete u Oca u ime moje, daće vam.
JOH 16:24 Dosle ne iskaste ništa u ime moje; ištite i primićete, da radost vaša bude ispunjena.
JOH 16:25 Ovo vam govorih u pričama; ali će doći vreme kad vam više neću govoriti u pričama, nego ću vam upravo javiti za Oca.
JOH 16:26 U onaj ćete dan u ime moje zaiskati, i ne velim vam da ću ja umoliti Oca za vas;
JOH 16:27 jer sam Otac ima ljubav k vama kao što vi imaste ljubav k meni, i verovaste da ja od Boga iziđoh.
JOH 16:28 Iziđoh od Oca, i dođoh na svet; i opet ostavljam svet, i idem k Ocu.
JOH 16:29 Rekoše Mu učenici Njegovi: Eto sad upravo govoriš, a priče nikakve ne govoriš.
JOH 16:30 Sad znamo da sve znaš, i ne treba Ti da Te ko pita. Po tome verujemo da si od Boga izišao.
JOH 16:31 Isus im odgovori: Zar sad verujete?
JOH 16:32 Evo ide čas, i već je nastao, da se razbegnete svaki na svoju stranu i mene samog ostavite; ali nisam sam, jer je Otac sa mnom.
JOH 16:33 Ovo vam kazah, da u meni mir imate. U svetu ćete imati nevolju; ali ne bojte se, jer ja nadvladah svet.
JOH 17:1 Ovo govori Isus, pa podiže oči svoje na nebo i reče: Oče! Dođe čas, proslavi Sina svog, da i Sin Tvoj proslavi Tebe;
JOH 17:2 kao što si Mu dao vlast nad svakim telom da svemu što si Mu dao da život večni.
JOH 17:3 A ovo je život večni da poznaju Tebe jedinog istinitog Boga, i koga si poslao Isusa Hrista.
JOH 17:4 Ja Tebe proslavih na zemlji; posao svrših koji si mi dao da radim.
JOH 17:5 I sad proslavi Ti mene, Oče, u Tebe samog slavom koju imadoh u Tebe pre nego svet postade.
JOH 17:6 Ja javih ime Tvoje ljudima koje si mi dao od sveta; Tvoji behu pa si ih meni dao, i Tvoju reč održaše.
JOH 17:7 Sad razumeše da je sve što si mi dao od Tebe.
JOH 17:8 Jer reči koje si dao meni dadoh im; i oni primiše, i poznadoše istinito da od Tebe iziđoh, i verovaše da si me Ti poslao.
JOH 17:9 Ja se za njih molim: ne molim se za (sav) svet, nego za one koje si mi dao, jer su Tvoji.
JOH 17:10 I moje sve je Tvoje, i Tvoje moje; i ja se proslavih u njima.
JOH 17:11 I više nisam na svetu, a oni su na svetu, a ja idem k Tebi. Oče Sveti! Sačuvaj ih u ime svoje, one koje si mi dao, da budu jedno kao i mi.
JOH 17:12 Dok bejah s njima na svetu, ja ih čuvah u ime Tvoje; one koje si mi dao sačuvah, i niko od njih ne pogibe osim Sina pogibli, da se zbude pismo.
JOH 17:13 A sad k Tebi idem, i ovo govorim na svetu, da imaju radost moju ispunjenu u sebi.
JOH 17:14 Ja im dadoh reč Tvoju; i svet omrznu na njih, jer nisu od sveta, kao i ja što nisam od sveta.
JOH 17:15 Ne molim Te da ih uzmeš sa sveta, nego da ih sačuvaš oda zla.
JOH 17:16 Od sveta nisu, kao ni ja što nisam od sveta.
JOH 17:17 Osveti ih istinom svojom: reč je Tvoja istina.
JOH 17:18 Kao što si Ti mene poslao u svet, i ja njih poslah u svet.
JOH 17:19 Ja posvećujem sebe za njih, da i oni budu osvećeni istinom.
JOH 17:20 Ne molim se, pak, samo za njih, nego i za one koji me uzveruju njihove reči radi;
JOH 17:21 da svi jedno budu, kao Ti, Oče, što si u meni i ja u Tebi; da i oni u nama jedno budu, da i svet veruje da si me Ti poslao.
JOH 17:22 I slavu koju si mi dao ja dadoh njima, da budu jedno kao mi što smo jedno.
JOH 17:23 Ja u njima i Ti u meni: da budu sasvim ujedno, i da pozna svet da si me Ti poslao i da si imao ljubav k njima kao i k meni što si ljubav imao.
JOH 17:24 Oče! Hoću da i oni koje si mi dao budu sa mnom gde sam ja; da vide slavu moju koju si mi dao; jer si imao ljubav k meni pre postanja sveta.
JOH 17:25 Oče pravedni! Svet Tebe ne pozna, a ja Te poznah, i ovi poznaše da si me Ti poslao.
JOH 17:26 I pokazah im ime Tvoje, i pokazaću: da ljubav kojom si mene ljubio u njima bude, i ja u njima.
JOH 18:1 I rekavši ovo Isus iziđe s učenicima svojim preko potoka Kedrona gde beše vrt, u koji uđe On i učenici Njegovi.
JOH 18:2 A Juda, izdajnik Njegov, znaše ono mesto; jer se Isus često skupljaše onde s učenicima svojim.
JOH 18:3 Onda Juda uze četu i od glavara svešteničkih i fariseja momke, i dođe onamo s fenjerima i sa svećama i s oružjem.
JOH 18:4 A Isus znajući sve što će biti od Njega iziđe i reče im: Koga tražite?
JOH 18:5 Odgovoriše Mu: Isusa Nazarećanina. Isus im reče: Ja sam. A s njima stajaše i Juda koji Ga izdavaše.
JOH 18:6 A kad im reče: Ja sam; izmakoše se natrag i popadaše na zemlju.
JOH 18:7 Onda ih opet zapita Isus: Koga tražite? A oni rekoše: Isusa Nazarećanina.
JOH 18:8 Isus im odgovori: Kazah vam da sam ja. Ako dakle mene tražite, ostavite ove nek idu.
JOH 18:9 Da se izvrši reč što reče: Ne izgubih ni jednog od onih koje si mi dao.
JOH 18:10 A Simon Petar imaše nož, pa ga izvadi i udari slugu poglavara svešteničkog, i odseče mu desno uho. A sluzi beše ime Malho.
JOH 18:11 Onda reče Isus Petru: Zadeni nož u nožnice. Čašu koju mi dade Otac zar da je ne pijem?
JOH 18:12 A četa i vojvoda i momci jevrejski uhvatiše Isusa i svezaše Ga,
JOH 18:13 i odvedoše Ga najpre Ani, jer beše tast Kajafi, koji beše poglavar sveštenički one godine.
JOH 18:14 A Kajafa beše onaj što dade savet Judejcima da je bolje da umre jedan čovek nego narod da propadne.
JOH 18:15 Za Isusom, pak, iđaše Simon Petar i drugi učenik; a učenik onaj beše poznat kod poglavara svešteničkog, i uđe s Isusom u dvor poglavara svešteničkog;
JOH 18:16 a Petar stajaše napolju kod vrata. Onda iziđe onaj učenik što beše poznat kod poglavara svešteničkog i reče vratarici te uvede Petra.
JOH 18:17 Onda reče sluškinja vratarica Petru: Da nisi i ti učenik ovog čoveka? On reče: Nisam.
JOH 18:18 A sluge i momci behu naložili oganj i stajahu te se grejahu, jer beše zima; a i Petar stajaše s njima i grejaše se.
JOH 18:19 Poglavar, pak, sveštenički zapita Isusa za učenike Njegove i za Njegovu nauku.
JOH 18:20 Isus mu odgovori: Ja govorih javno svetu, ja svagda učih u zbornici i u crkvi, gde se svagda skupljaju Judejci, i ništa tajno ne govorih.
JOH 18:21 Što pitaš mene? Pitaj one koji su slušali šta sam im govorio: evo ovi znaju šta sam ja govorio.
JOH 18:22 A kad On ovo reče, jedan od momaka koji stajahu onde udari Isusa po obrazu, i reče: Zar tako odgovaraš poglavaru svešteničkom?
JOH 18:23 Isus mu odgovori: Ako zlo rekoh, dokaži da je zlo; ako li dobro, zašto me biješ?
JOH 18:24 I Ana posla Ga svezanog Kajafi, poglavaru svešteničkom.
JOH 18:25 A Simon Petar stajaše i grejaše se. Onda mu rekoše: Da nisi i ti od učenika njegovih? A on se odreče i reče: Nisam.
JOH 18:26 Reče jedan od slugu poglavara svešteničkog koji beše rođak onome što mu Petar odseče uho: Ne videh li ja tebe u vrtu s njim?
JOH 18:27 Onda se Petar opet odreče; i odmah petao zapeva.
JOH 18:28 A Isusa povedoše od Kajafe u sudnicu. Ali beše jutro, i oni ne uđoše u sudnicu da se ne bi opoganili, nego da bi mogli jesti pashu.
JOH 18:29 Onda Pilat izađe k njima napolje i reče: Kakvu krivicu iznosite na ovog čoveka?
JOH 18:30 Odgovoriše mu i rekoše: Kad on ne bi bio zločinac ne bismo ga predali tebi.
JOH 18:31 A Pilat im reče: Uzmite ga vi i po zakonu svom sudite mu. A Jevreji mu rekoše: Mi ne smemo nikoga pogubiti.
JOH 18:32 Da se zbude reč Isusova koju reče kazujući kakvom će smrti umreti.
JOH 18:33 Onda uđe Pilat opet u sudnicu, i dozva Isusa, i reče Mu: Ti si car judejski?
JOH 18:34 Isus mu odgovori: Govoriš li ti to sam od sebe, ili ti drugi kazaše za mene?
JOH 18:35 Pilat odgovori: Zar sam ja Jevrejin? Rod tvoj i glavari sveštenički predaše te meni; šta si učinio?
JOH 18:36 Isus odgovori: Carstvo moje nije od ovog sveta; kad bi bilo od ovog sveta carstvo moje, onda bi sluge moje branile da ne bih bio predan Jevrejima; ali carstvo moje nije odavde.
JOH 18:37 Onda Mu reče Pilat: Dakle si ti car? Isus odgovori: Ti govoriš da sam ja car. Ja sam za to rođen, i zato dođoh na svet da svedočim istinu. I svaki koji je od istine sluša glas moj.
JOH 18:38 Reče Mu Pilat: Šta je istina? I ovo rekavši iziđe opet k Jevrejima, i reče im: Ja nikakve krivice ne nalazim na njemu.
JOH 18:39 A u vas je običaj da vam jednog pustim na pashu, hoćete li, dakle, da vam pustim cara judejskog?
JOH 18:40 Onda svi povikaše opet govoreći: Ne ovog, nego Varavu. A Varava beše hajduk.
JOH 19:1 Tada, dakle, Pilat uze Isusa i šiba Ga.
JOH 19:2 I vojnici spletavši venac od trnja metnuše Mu na glavu, i obukoše Mu skerletnu haljinu,
JOH 19:3 i govorahu: Zdravo, care judejski! I bijahu Ga po obrazima.
JOH 19:4 Onda Pilat iziđe opet napolje, i reče im: Evo ga izvodim k vama napolje, da vidite da na njemu ne nalazim nikakvu krivicu.
JOH 19:5 A Isus izađe napolje pod vence od trnja i u skerletnoj haljini. I reče im Pilat; evo čoveka!
JOH 19:6 A kad Ga videše glavari sveštenički i momci, povikaše govoreći: Raspni ga, raspni. Pilat im reče: Uzmite ga vi i raspnite, jer ja ne nalazim na njemu krivice.
JOH 19:7 Odgovoriše mu Jevreji: Mi imamo zakon i po zakonu našem valja da umre, jer načini sebe sinom Božijim.
JOH 19:8 Kad, dakle, Pilat ču ovu reč, poboja se većma.
JOH 19:9 I opet uđe u sudnicu, i reče Isusu: Odakle si ti? A Isus mu ne dade odgovora.
JOH 19:10 A Pilat Mu reče: Zar meni ne govoriš? Ne znaš li da imam vlast raspeti te, i vlast imam pustiti te?
JOH 19:11 Isus odgovori: Ne bi imao vlasti nikakve nada mnom kad ti ne bi bilo dano odozgo; zato onaj ima veći greh koji me predade tebi.
JOH 19:12 Od tada gledaše Pilat da Ga pusti. Ali Jevreji vikahu govoreći: Ako ovog pustiš nisi prijatelj ćesaru. Svaki koji sebe carem gradi protivi se ćesaru.
JOH 19:13 Pilat, dakle, čuvši ovu reč izvede Isusa napolje, i sede na sudijsku stolicu na mestu koje se zove Kaldrma a jevrejski Gavata.
JOH 19:14 A beše petak uoči pashe oko šestog sahata; i Pilat reče Jevrejima: Evo, car vaš.
JOH 19:15 A oni vikahu: Uzmi, uzmi, raspni ga. Pilat im reče: Zar cara vašeg da razapnem? Odgovoriše glavari sveštenički: Mi nemamo cara osim ćesara.
JOH 19:16 Tada im Ga dakle predade da se razapne. A oni uzeše Isusa i odvedoše.
JOH 19:17 I noseći krst svoj iziđe na mesto koje se zove Kosturnica a jevrejski Golgota.
JOH 19:18 Onde Ga razapeše, i s Njim drugu dvojicu s jedne i s druge strane, a Isusa u sredi.
JOH 19:19 Pilat, pak, napisa i natpis i metnu na krst; i beše napisano: Isus Nazarećanin, car judejski.
JOH 19:20 I onaj natpis čitaše mnogi od Jevreja; jer mesto beše blizu grada gde razapeše Isusa; i beše napisano jevrejski, grčki, latinski.
JOH 19:21 A jevrejski glavari sveštenički govorahu Pilatu: Ne piši: Car judejski, nego da sam reče: Ja sam car judejski.
JOH 19:22 Pilat odgovori: Šta pisah pisah.
JOH 19:23 A vojnici kad razapeše Isusa uzeše Njegove haljine i načiniše četiri dela, svakom vojniku po deo, i dolamu; a dolama ne beše šivena nego izatkana sva s vrha do dna.
JOH 19:24 Onda rekoše među sobom: Da je ne deremo, nego da bacamo kocke za nju kome će dopasti. Da se zbude pismo koje govori: Razdeliše haljine moje među sobom, a za dolamu moju baciše kocke. Vojnici, dakle, tako učiniše.
JOH 19:25 A stajahu kod krsta Isusovog mati Njegova, i sestra matere Njegove Marija Kleopova, i Marija Magdalina.
JOH 19:26 A Isus videvši mater i učenika koga ljubljaše gde stoji reče materi svojoj: Ženo! Eto ti sina!
JOH 19:27 Potom reče učeniku: Eto ti matere! I od onog časa uze je učenik k sebi.
JOH 19:28 Potom, znajući Isus da se već sve svrši, da se zbude pismo reče: Žedan sam.
JOH 19:29 Onde stajaše sud pun octa; i oni napuniše sunđer octa, i nataknuvši na trsku, prinesoše k ustima Njegovim.
JOH 19:30 A kad primi Isus ocat reče: Svrši se. I priklonivši glavu predade duh.
JOH 19:31 A budući da beše petak, pa da ne bi tela ostala na krstu u subotu (jer beše veliki dan ona subota), Jevreji moliše Pilata da im prebiju noge, pa da ih skinu.
JOH 19:32 Onda dođoše vojnici, i prvom dakle prebiše noge, i drugom raspetome s Njim.
JOH 19:33 A došavši na Isusa, kad Ga videše da je već umro, ne prebiše Mu noge;
JOH 19:34 nego jedan od vojnika probode Mu rebra kopljem; i odmah iziđe krv i voda.
JOH 19:35 I onaj što vide posvedoči, i svedočanstvo je Njegovo istinito; i on zna da istinu govori da vi verujete.
JOH 19:36 Jer se ovo dogodi da se zbude pismo: Kost Njegova da se ne prelomi.
JOH 19:37 I opet drugo pismo govori: Pogledaće Onog koga probodoše.
JOH 19:38 A potom Josif iz Arimateje, koji beše učenik Isusov ali kradom od straha jevrejskog, moli Pilata da uzme telo Isusovo, i dopusti Pilat. Onda dođe i uze telo Isusovo.
JOH 19:39 A dođe i Nikodim, koji pre dolazi Isusu noću, i donese pomešane smirne i aloja oko sto litara.
JOH 19:40 I uzeše telo Isusovo, i obaviše Ga platnom s mirisima, kao što je običaj u Jevreja da ukopavaju.
JOH 19:41 A beše blizu onog mesta gde beše razapet, vrt, i u vrtu grob nov, u koji niko nikad ne beše metnut.
JOH 19:42 Onde, dakle, petka radi jevrejskog, jer beše blizu grob, metnuše Isusa.
JOH 20:1 A u prvi dan nedelje dođe Marija Magdalina na grob rano, još dok se ne beše rasvanulo, i vide da je kamen odvaljen od groba.
JOH 20:2 Onda otrča, i dođe k Simonu Petru i k drugom učeniku koga ljubljaše Isus, i reče im: Uzeše Gospoda iz groba; i ne znamo gde Ga metnuše.
JOH 20:3 A Petar iziđe i drugi učenik, i pođoše ka grobu.
JOH 20:4 Trčahu, pak, oba zajedno, i drugi učenik trčaše brže od Petra, i dođe pre ka grobu.
JOH 20:5 I nadvirivši se vide haljine gde leže; ali ne uđe.
JOH 20:6 Dođe, pak, Simon Petar za njim, i uđe u grob, i vide haljine same gde leže,
JOH 20:7 i ubrus koji beše na glavi Njegovoj ne s haljinama da leži nego osobito savit na jednom mestu.
JOH 20:8 Tada, dakle, uđe i drugi učenik koji najpre dođe ka grobu, i vide i verova.
JOH 20:9 Jer još ne znaše pisma da Njemu valja ustati iz mrtvih.
JOH 20:10 Onda otidoše opet učenici kućama.
JOH 20:11 A Marija stajaše napolju kod groba i plakaše. I kad plakaše nadviri se nad grob,
JOH 20:12 i vide dva anđela u belim haljinama gde sede jedan čelo glave a jedan čelo nogu gde beše ležalo telo Isusovo.
JOH 20:13 I rekoše joj oni: Ženo! Što plačeš? Reče im: Uzeše Gospoda mog, i ne znam gde Ga metnuše.
JOH 20:14 I ovo rekavši obazre se natrag, i vide Isusa gde stoji, i ne znaše da je Isus.
JOH 20:15 Isus joj reče: Ženo! Što plačeš? Koga tražiš? A ona misleći da je vrtlar reče Mu: Gospodine! Ako si Ga ti uzeo kaži mi gde si Ga metnuo, i ja ću Ga uzeti.
JOH 20:16 Isus joj reče: Marija! A ona obazrevši se reče Mu: Ravuni! Koje znači učitelju.
JOH 20:17 Reče joj Isus: Ne dohvataj se do mene, jer se još ne vratih k Ocu svom; nego idi k braći mojoj, i kaži im: Vraćam se k Ocu svom i Ocu vašem, i Bogu svom i Bogu vašem.
JOH 20:18 A Marija Magdalina otide, i javi učenicima da vide Gospoda i kaza joj ovo.
JOH 20:19 A kad bi uveče, onaj prvi dan nedelje, i vrata behu zatvorena gde se behu učenici skupili od straha jevrejskog, dođe Isus i stade na sredu i reče im: Mir vam.
JOH 20:20 I ovo rekavši pokaza im ruke i rebra svoja. Onda se učenici obradovaše videvši Gospoda.
JOH 20:21 A Isus im reče opet: Mir vam; kao što Otac posla mene, i ja šaljem vas.
JOH 20:22 I ovo rekavši dunu, i reče im: Primite Duh Sveti.
JOH 20:23 Kojima oprostite grehe, oprostiće im se; i kojima zadržite, zadržaće se.
JOH 20:24 A Toma, koji se zove Blizanac, jedan od dvanaestorice, ne beše onde sa njima kad dođe Isus.
JOH 20:25 A drugi mu učenici govorahu: Videsmo Gospoda. A on im reče: Dok ne vidim na rukama Njegovim rana od klina, i ne metnem prsta svog u rane od klina, i ne metnem ruke svoje u rebra Njegova, neću verovati.
JOH 20:26 I posle osam dana opet behu učenici Njegovi unutra, i Toma s njima. Dođe Isus kad behu vrata zatvorena, i stade među njima i reče: Mir vam.
JOH 20:27 Potom reče Tomi: Pruži prst svoj amo i vidi ruke moje; i pruži ruku svoju i metni u rebra moja, i ne budi neveran nego veran.
JOH 20:28 I odgovori Toma i reče Mu: Gospod moj i Bog moj.
JOH 20:29 Isus mu reče: Pošto me vide verovao si; blago onima koji ne videše i verovaše.
JOH 20:30 A i mnoga druga čudesa učini Isus pred učenicima svojim koja nisu pisana u knjizi ovoj.
JOH 20:31 A ova se napisaše, da verujete da Isus jeste Hristos, Sin Božji, i da verujući imate život u ime Njegovo.
JOH 21:1 Posle toga opet se javi Isus učenicima svojim na moru tiverijadskom. A javi se ovako:
JOH 21:2 Behu zajedno Simon Petar i Toma, koji se zvaše blizanac, i Natanailo iz Kane galilejske, i sinovi Zevedejevi, i druga dvojica od učenika Njegovih.
JOH 21:3 Reče im Simon Petar: Idem da lovim ribu. Rekoše mu: Idemo i mi s tobom. Onda iziđoše i odmah sedoše u lađu, i onu noć ne uhvatiše ništa.
JOH 21:4 A kad bi jutro, stade Isus na bregu; ali učenici ne poznaše da je Isus.
JOH 21:5 A Isus im reče: Deco! Eda li šta imate za jelo? Odgovoriše Mu: Nemamo.
JOH 21:6 A On im reče: Bacite mrežu s desne strane lađe, i naći ćete. Onda baciše, i već ne mogahu izvući je od mnoštva ribe.
JOH 21:7 Onda učenik onaj koga ljubljaše Isus reče Petru: To je Gospod. A Simon Petar kad ču da je Gospod, zapreže se košuljom, jer beše go, i skoči u more.
JOH 21:8 A drugi učenici dođoše na lađi, jer ne beše daleko od zemlje nego oko dvesta lakata, vukući mrežu sa ribom.
JOH 21:9 Kad, dakle, iziđoše na zemlju, videše oganj naložen, i na njemu metnutu ribu i hleb.
JOH 21:10 Isus im reče: Prinesite od ribe što sad uhvatiste.
JOH 21:11 A Simon Petar uđe i izvuče mrežu na zemlju punu velikih riba sto i pedeset i tri; i od tolikog mnoštva ne prodre se mreža.
JOH 21:12 Isus im reče: Hodite obedujte. A nijedan od učenika nije smeo da Ga pita: Ko si ti? Videći da je Gospod.
JOH 21:13 A dođe i Isus, i uze hleb, i dade im, tako i ribu.
JOH 21:14 Ovo se već treći put javi Isus učenicima svojim pošto ustade iz mrtvih.
JOH 21:15 A kad obedovaše, reče Isus Simonu Petru: Simone Jonin! Ljubiš li me većma nego ovi? Reče Mu: Da, Gospode! Ti znaš da Te ljubim. Reče mu Isus: Pasi jaganjce moje.
JOH 21:16 Reče mu opet drugom: Simone Jonin! Ljubiš li me? Reče Mu: Da, Gospode! Ti znaš da Te ljubim. Reče mu Isus: Pasi ovce moje.
JOH 21:17 Reče mu trećom: Simone Jonin! Ljubiš li me? A Petar posta žalostan što mu reče trećom: Ljubiš li me? I reče Mu: Gospode! Ti sve znaš, Ti znaš da Te ljubim. Reče mu Isus: Pasi ovce moje.
JOH 21:18 Zaista, zaista ti kažem: Kad si bio mlad, opasivao si se sam i hodio si kud si hteo; a kad ostariš, širićeš ruke svoje i drugi će te opasati i odvesti kuda nećeš.
JOH 21:19 A ovo reče pokazujući kakvom će smrti proslaviti Boga. I rekavši ovo reče mu: Hajde za mnom.
JOH 21:20 A Petar obazrevši se vide gde za njim ide onaj učenik kog Isus ljubljaše, koji i na večeri leže na prsi Njegove i reče: Gospode! Ko je taj koji će Te izdati?
JOH 21:21 Videvši Petar ovog reče Isusu: Gospode! A šta će ovaj?
JOH 21:22 Isus mu reče: Ako hoću da on ostane dokle ja ne dođem, šta je tebi do toga? Ti hajde za mnom.
JOH 21:23 Onda iziđe ova reč među braćom da onaj učenik neće umreti; ali Isus ne reče njemu da neće umreti, nego: Ako hoću da ostane dok ja ne dođem, šta je tebi do toga?
JOH 21:24 Ovo je onaj učenik koji svedoči ovo, koji i napisa ovo: i znamo da je svedočanstvo njegovo istinito.
JOH 21:25 A ima i drugo mnogo što učini Isus, koje kad bi se redom popisalo, ni u sami svet, mislim, ne bi mogle stati napisane knjige. Amin.
ACT 1:1 Prvu sam ti knjigu napisao o svemu, o Teofile, što poče Isus tvoriti i učiti
ACT 1:2 do dana kad se uznese, pošto Duhom Svetim zapovedi apostolima koje izabra,
ACT 1:3 pred kojima i po stradanju svom pokaza sebe živa mnogim i istinitim znacima, i javlja im se četrdeset dana, i govori o carstvu Božjem.
ACT 1:4 I sabravši ih zapovedi im da ne idu iz Jerusalima, nego da čekaju obećanje Očevo, koje čuste, reče, od mene;
ACT 1:5 jer je Jovan krstio vodom, a vi ćete se krstiti Duhom Svetim ne dugo posle ovih dana.
ACT 1:6 A oni onda koji zajedno behu, pitahu Ga govoreći: Gospode! Hoćeš li sad načiniti carstvo Izrailjevo?
ACT 1:7 A On im reče: Nije vaše znati vremena i leta koje Otac zadrža u svojoj vlasti;
ACT 1:8 nego ćete primiti silu kad siđe Duh Sveti na vas; i bićete mi svedoci u Jerusalimu i po svoj Judeji i Samariji i tja do kraja zemlje.
ACT 1:9 I ovo rekavši videše oni gde se podiže i odnese Ga oblak iz očiju njihovih.
ACT 1:10 I kad gledahu za Njim gde ide na nebo, gle, dva čoveka stadoše pred njima u belim haljinama,
ACT 1:11 koji i rekoše: Ljudi Galilejci! Šta stojite i gledate na nebo? Ovaj Isus koji se od vas uze na nebo tako će doći kao što videste da ide na nebo.
ACT 1:12 Tada se vratiše u Jerusalim s gore koja se zove maslinska, koja je blizu Jerusalima jedan subotni dan hoda.
ACT 1:13 I kad uđoše popeše se u sobu gde stajahu Petar i Jakov i Jovan i Andrija, Filip i Toma, Vartolomije i Matej, Jakov Alfejev i Simon Zilot, i Juda Jakovljev.
ACT 1:14 Ovi svi jednodušno behu jednako na molitvi i u moljenju sa ženama, i s Marijom materom Isusovom i braćom Njegovom.
ACT 1:15 I u dane one ustavši Petar između učenika reče (a beše naroda zajedno oko sto dvadeset imena):
ACT 1:16 Ljudi braćo! Trebalo je da se izvrši ono pismo što proreče Duh Sveti ustima Davidovim za Judu koji beše pred onima što uhvatiše Isusa;
ACT 1:17 jer se brojaše s nama, i beše primio deo ove službe.
ACT 1:18 On dakle steče njivu od plate nepravedne, i obesivši se puče po sredi, i izasu se sva utroba njegova.
ACT 1:19 I postade znano svima koji žive u Jerusalimu da će se ta njiva prozvati njihovim jezikom Akeldama, koje znači njiva krvna.
ACT 1:20 Jer se piše u knjizi psaltiru: Da bude dvor njegov pust, i da ne bude nikoga ko bi živeo u njemu, i: Vladičanstvo njegovo da primi drugi.
ACT 1:21 Treba dakle od ovih ljudi koji su bili s nama za sve vreme kako među nas uđe i iziđe Gospod Isus,
ACT 1:22 počevši od krštenja Jovanovog do dana kad se uze od nas, da bude s nama svedok Njegovog vaskrsenja jedan od ovih.
ACT 1:23 I postaviše dvojicu, Josifa koji se zvaše Varsava prezimenom Just, i Matija.
ACT 1:24 I pomolivši se Bogu rekoše: Ti, Gospode! Koji poznaješ srca svih, pokaži jednog od ove dvojice koga si izabrao,
ACT 1:25 da primi deo ove službe i apostolstva, iz koga ispade Juda da ide na mesto svoje.
ACT 1:26 I baciše kocke za njih, i pade kocka na Matija i primiše ga među jedanaest apostola.
ACT 2:1 I kad se navrši pedeset dana behu zajedno svi apostoli jednodušno.
ACT 2:2 I ujedanput postade huka s neba kao duvanje silnog vetra, i napuni svu kuću gde seđahu;
ACT 2:3 i pokazaše im se razdeljeni jezici kao ognjeni; i sede po jedan na svakog od njih.
ACT 2:4 I napuniše se svi Duha Svetog, i stadoše govoriti drugim jezicima, kao što im Duh davaše te govorahu.
ACT 2:5 A u Jerusalimu stajahu Jevreji ljudi pobožni iz svakog naroda koji je pod nebom.
ACT 2:6 A kad postade ovaj glas, skupi se narod, i smete se: jer svaki od njih slušaše gde oni govore njegovim jezikom.
ACT 2:7 I divljahu se i čuđahu se govoreći jedan drugom: Nisu li ovo sve Galilejci što govore?
ACT 2:8 Pa kako mi čujemo svaki svoj jezik u kome smo se rodili?
ACT 2:9 Parćani, i Miđani, i Elamljani, i koji smo iz Mesopotamije, i iz Judeje i Kapadokije, i iz Ponta i Azije,
ACT 2:10 i iz Frigije i Pamfilije, iz Misira i krajeva livijskih kod Kirine, i putnici iz Rima, i Judejci i došljaci,
ACT 2:11 Krićani i Arapi, čujemo gde oni govore našim jezicima veličine Božje.
ACT 2:12 I divljahu se svi i ne mogahu se načuditi govoreći jedan drugom: Šta će dakle ovo biti?
ACT 2:13 A drugi podsmevajući se govorahu: Nakitili su se vina.
ACT 2:14 A Petar stade sa jedanaestoricom i podiže glas svoj i reče im: Ljudi Judejci i vi svi koji živite u Jerusalimu! Ovo da vam je na znanje, i čujte reči moje.
ACT 2:15 Jer ovi nisu pijani kao što vi mislite, jer je tek treći sat dana;
ACT 2:16 nego je ovo ono što kaza prorok Joilo:
ACT 2:17 I biće u poslednje dane, govori Gospod, izliću od Duha svog na svako telo, i proreći će sinovi vaši i kćeri vaše, i mladići vaši videće utvare i starci vaši sniće snove;
ACT 2:18 Jer ću na sluge svoje i na sluškinje svoje u te dane izliti od Duha svog, i proreći će.
ACT 2:19 I daću čudesa gore na nebu i znake dole na zemlji: krv i oganj i pušenje dima.
ACT 2:20 Sunce će se pretvoriti u tamu i mesec u krv pre nego dođe veliki i slavni dan Gospodnji.
ACT 2:21 I biće da će se svaki spasti koji prizove ime Gospodnje.
ACT 2:22 Ljudi Izrailjci! Poslušajte reči ove: Isusa Nazarećanina, čoveka od Boga potvrđenog među vama silama i čudesima i znacima koje učini Bog preko Njega među vama, kao što i sami znate,
ACT 2:23 ovog određenim savetom i promislom Božjim predana primivši, preko ruku bezakonika prikovaste i ubiste;
ACT 2:24 kog Bog podiže, razrešivši veze smrtne, kao što ne beše moguće da Ga one drže.
ACT 2:25 Jer David govori za Njega: Gospoda jednako gledah pred sobom: jer je s desne strane mene, da se ne pomaknem;
ACT 2:26 Zato se razveseli srce moje, i obradova se jezik moj, pa još i telo moje počivaće u nadi;
ACT 2:27 Jer nećeš ostaviti dušu moju u paklu, niti ćeš dati da Svetac Tvoj vidi truljenje.
ACT 2:28 Pokazao si mi puteve života: napunićeš me veselja s licem svojim.
ACT 2:29 Ljudi braćo! Neka je slobodno kazati vam upravo za starešinu Davida da i umre, i ukopan bi, i grob je njegov među nama do ovog dana.
ACT 2:30 Prorok dakle budući, i znajući da mu se Bog kletvom kle od roda bedara njegovih po telu podignuti Hrista, i posaditi Ga na prestolu njegovom,
ACT 2:31 predvidevši govori za vaskrsenje Hristovo da se ne ostavi duša Njegova u paklu, ni telo Njegovo vide truljenje.
ACT 2:32 Ovog Isusa vaskrse Bog, čemu smo mi svi svedoci.
ACT 2:33 Desnicom dakle Božjom podiže se, i obećanje Svetog Duha primivši od Oca, izli ovo što vi sad vidite i čujete.
ACT 2:34 Jer David ne iziđe na nebesa, nego sam govori: Reče Gospod Gospodu mom: Sedi meni s desne strane,
ACT 2:35 Dok položim neprijatelje Tvoje podnožje nogama Tvojim.
ACT 2:36 Tvrdo dakle neka zna sav dom Izrailjev da je i Gospodom i Hristom Bog učinio ovog Isusa koga vi raspeste.
ACT 2:37 A kad čuše, ražali im se u srcu, i rekoše Petru i ostalim apostolima: Šta ćemo činiti, ljudi braćo?
ACT 2:38 A Petar im reče: Pokajte se, i da se krstite svaki od vas u ime Isusa Hrista za oproštenje greha; i primićete dar Svetog Duha;
ACT 2:39 jer je za vas obećanje i za decu vašu, i za sve daleke koje će god dozvati Gospod Bog naš.
ACT 2:40 I drugim mnogim rečima svedočaše, i moljaše ih govoreći: Spasite se od ovog pokvarenog roda.
ACT 2:41 Koji dakle rado primiše reč njegovu krstiše se; i pristade u taj dan oko tri hiljade duša.
ACT 2:42 I ostaše jednako u nauci apostolskoj, i u zajednici, i u lomljenju hleba, i u molitvama.
ACT 2:43 I uđe strah u svaku dušu; jer apostoli činiše mnoga čudesa i znake u Jerusalimu.
ACT 2:44 A svi koji verovaše behu zajedno, i imahu sve zajedno.
ACT 2:45 I tečevinu i imanje prodavahu i razdavahu svima kao što ko trebaše.
ACT 2:46 I svaki dan behu jednako jednodušno u crkvi, i lomljahu hleb po kućama, i primahu hranu s radošću i u prostoti srca,
ACT 2:47 hvaleći Boga, i imajući milost u sviju ljudi. A Gospod svaki dan umnožavaše društvo onih koji se spasavahu.
ACT 3:1 A Petar i Jovan iđahu zajedno gore u crkvu na molitvu u deveti sat.
ACT 3:2 I beše jedan čovek hrom od utrobe matere svoje, kog nošahu i svaki dan metahu pred vrata crkvena koja se zovu Krasna da prosi milostinju od ljudi koji ulaze u crkvu;
ACT 3:3 koji videvši Petra i Jovana da hoće da uđu u crkvu prošaše milostinju.
ACT 3:4 A Petar pogledavši na nj s Jovanom, reče: Pogledaj na nas.
ACT 3:5 A on gledaše u njih misleći da će mu oni šta dati.
ACT 3:6 A Petar reče: Srebra i zlata nema u mene, nego šta imam ovo ti dajem: u ime Isusa Hrista Nazarećanina ustani i hodi.
ACT 3:7 I uze ga za desnicu i podiže. I odmah se utvrdiše njegova stopala i gležnji.
ACT 3:8 I skočivši ustade, i hođaše, i uđe s njima u crkvu idući i skačući i hvaleći Boga.
ACT 3:9 I videše ga svi ljudi gde ide i hvali Boga.
ACT 3:10 A znahu ga da onaj beše što milostinje radi seđaše kod Krasnih vrata crkvenih, i napuniše se čuda i straha za to što bi od njega.
ACT 3:11 A kad se isceljeni hromi držaše Petra i Jovana, navališe k njima svi ljudi u trem, koji se zvaše Solomunov, i čuđahu se.
ACT 3:12 A kad vide Petar, odgovaraše ljudima: Ljudi Izrailjci! Što se čudite ovome? Ili šta gledate na nas, kao da smo svojom silom ili pobožnošću učinili da on ide?
ACT 3:13 Bog Avraamov i Isakov i Jakovljev, Bog otaca naših, proslavi Sina svog Isusa, kog vi predadoste i odrekoste Ga se pred licem Pilatovim kad on sudi da Ga pusti.
ACT 3:14 A vi Sveca i Pravednika odrekoste se, i isprosiste čoveka krvnika da vam pokloni;
ACT 3:15 a Načelnika života ubiste, koga Bog vaskrse iz mrtvih, čemu smo mi svedoci.
ACT 3:16 I za veru imena Njegovog, ovoga kog vidite i poznajete, utvrdi ime Njegovo; i vera koja je kroza Nj dade mu celo zdravlje ovo pred svima vama.
ACT 3:17 I sad, braćo, znam da iz neznanja ono učiniste, kao i knezovi vaši.
ACT 3:18 A Bog kako unapred javi ustima svih proroka svojih da će Hristos postradati, izvrši tako.
ACT 3:19 Pokajte se dakle, i obratite se da se očistite od greha svojih, da dođu vremena odmaranja od lica Gospodnjeg,
ACT 3:20 i da pošalje unapred narečenog vam Hrista Isusa,
ACT 3:21 kog valja dakle nebo da primi do onog vremena kad se sve popravi, što Bog govori ustima svih svetih proroka svojih od postanja sveta.
ACT 3:22 Mojsije dakle očevima našim reče: Gospod Bog vaš podignuće vam proroka iz vaše braće, kao mene; njega poslušajte u svemu što vam kaže.
ACT 3:23 I biće da će se svaka duša koja ne posluša tog proroka istrebiti iz naroda.
ACT 3:24 A i svi proroci od Samuila i potom koliko ih god govori, i za ove dane javljaše.
ACT 3:25 Vi ste sinovi proroka i zaveta koji učini Bog s očevima vašim govoreći Avraamu: i u semenu tvom blagosloviće se svi narodi na zemlji.
ACT 3:26 Vama najpre Bog podiže Sina svog Isusa, i posla Ga da vas blagosilja da se svaki od vas obrati od pakosti svojih.
ACT 4:1 A kad oni govorahu narodu, naiđoše na njih sveštenici i vojvoda crkveni i sadukeji;
ACT 4:2 i rasrdiše se, što oni uče ljude i javljaju u Isusu vaskrsenje iz mrtvih.
ACT 4:3 I digoše na njih ruke, i metnuše ih u zatvor do ujutru: jer već beše veče.
ACT 4:4 A od onih koji slušahu reč mnogi verovaše, i postade broj ljudi oko pet hiljada.
ACT 4:5 A kad bi ujutru, skupiše se knezovi njihovi i starešine i književnici u Jerusalim,
ACT 4:6 a Ana poglavar sveštenički i Kajafa i Jovan i Aleksandar i koliko ih god beše od roda svešteničkog;
ACT 4:7 i metnuvši ih na sredinu pitahu: Kakvom silom ili u čije ime učiniste vi ovo?
ACT 4:8 Tada Petar napunivši se Duha Svetog reče im: Knezovi narodni i starešine Izrailjeve!
ACT 4:9 Ako nas danas pitate za dobro delo koje učinismo bolesnom čoveku te on ozdravi:
ACT 4:10 Da je na znanje svima vama i svemu narodu Izrailjevom da u ime Isusa Hrista Nazarećanina, kog vi raspeste, kog Bog podiže iz mrtvih, stoji ovaj pred vama zdrav.
ACT 4:11 Ovo je kamen koji vi zidari odbaciste, a postade glava od ugla: i nema ni u jednom drugom spasenja;
ACT 4:12 jer nema drugog imena pod nebom danog ljudima kojim bi se mi mogli spasti.
ACT 4:13 A kad videše slobodu Petrovu i Jovanovu, i znajući da su ljudi neknjiževni i prosti, divljahu se, i znahu ih da behu s Isusom.
ACT 4:14 A videći isceljenog čoveka gde s njima stoji ne mogahu ništa protivu reći.
ACT 4:15 Onda im zapovediše da iziđu napolje iz saveta, pa pitahu jedan drugog
ACT 4:16 govoreći: Šta ćete činiti ovim ljudima? Jer veliki znak što učiniše oni poznat je svima koji žive u Jerusalimu, i ne možemo odreći;
ACT 4:17 ali da se dalje ne razilazi po narodu, da im oštro zapretimo da više ne govore za ime ovo nikome.
ACT 4:18 I dozvavši ih zapovediše im da ništa ne spominju niti da uče u ime Isusovo.
ACT 4:19 Petar i Jovan odgovarajući rekoše im: Sudite je li pravo pred Bogom da vas većma slušamo negoli Boga?
ACT 4:20 Jer mi ne možemo ne govoriti šta videsmo i čusmo.
ACT 4:21 A oni zapretivši im pustiše ih, ne našavši ništa kako bi ih mučili, naroda radi; jer svi hvaljahu Boga za ono što se beše dogodilo.
ACT 4:22 Jer onom čoveku beše više od četrdeset godina na kome se dogodi ovo čudo zdravlja.
ACT 4:23 A kad ih otpustiše, dođoše k svojima, i javiše im šta rekoše glavari sveštenički i starešine.
ACT 4:24 A oni kad čuše, jednodušno podigoše glas k Bogu i rekoše: Gospode Bože, Ti koji si stvorio nebo i zemlju i more i sve što je u njima;
ACT 4:25 koji ustima Davida sluge svog reče: Zašto se bune neznabošci, i narodi izmišljaju prazne reči?
ACT 4:26 Sastaše se carevi zemaljski, i knezovi se sabraše ujedno na Gospoda i na Hrista Njegovog.
ACT 4:27 Zaista se sabraše u ovom gradu na svetog Sina Tvog Isusa, kog si pomazao, Irod i pontijski Pilat s neznabošcima i s narodom Izrailjevim,
ACT 4:28 da učine šta ruka Tvoja i savet Tvoj napred odredi da bude.
ACT 4:29 I sad Gospode! Pogledaj na njihove pretnje, i daj slugama svojim da govore sa svakom slobodom reč Tvoju;
ACT 4:30 i pružaj ruku svoju na isceljivanje i da znaci i čudesa budu imenom svetog Sina Tvog Isusa.
ACT 4:31 I pošto se oni pomoliše Bogu zatrese se mesto gde behu sabrani, i napuniše se svi Duha Svetog, i govorahu reč Božju sa slobodom.
ACT 4:32 A u naroda koji verova beše jedno srce i jedna duša; i nijedan ne govoraše za imanje svoje da je njegovo, nego im sve beše zajedničko.
ACT 4:33 I apostoli s velikom silom svedočahu za vaskrsenje Gospoda Isusa Hrista; i blagodat velika beše na svima njima:
ACT 4:34 Jer nijedan među njima ne beše siromašan, jer koliko ih god beše koji imahu njive ili kuće, prodavahu i donošahu novce što uzimahu zato,
ACT 4:35 i metahu pred noge apostolima; i davaše se svakome kao što ko trebaše.
ACT 4:36 A Josija, prozvani od apostola Varnava, koje znači Sin utehe, Levit rodom iz Kipra,
ACT 4:37 on imaše njivu, i prodavši je donese novce i metnu apostolima pred noge.
ACT 5:1 A jedan čovek, po imenu Ananija, sa ženom svojom Sapfirom prodade njivu,
ACT 5:2 i sakri od novaca sa znanjem i žene svoje, i donesavši jedan deo metnu apostolima pred noge.
ACT 5:3 A Petar reče: Ananija! Zašto napuni sotona srce tvoje da slažeš Duhu Svetome i sakriješ od novaca što uze za njivu?
ACT 5:4 Kad je bila u tebe ne beše li tvoja? I kad je prodade ne beše li u tvojoj vlasti? Zašto si dakle takvu stvar metnuo u srce svoje? Ljudima nisi slagao nego Bogu.
ACT 5:5 A kad ču Ananija reči ove pade i izdahnu; i uđe veliki strah u sve koji slušahu ovo.
ACT 5:6 A momci ušavši uzeše ga i iznesoše te zakopaše.
ACT 5:7 A kad prođe oko tri sata, uđe i žena njegova ne znajući šta je bilo.
ACT 5:8 A Petar joj odgovori: Kaži mi jeste li za toliko dali njivu? A ona reče: Da, za toliko.
ACT 5:9 A Petar joj reče: Zašto se dogovoriste da iskušate Duha Gospodnjeg? Gle noge onih koji tvog muža zakopaše pred vratima su, i izneće te.
ACT 5:10 I odmah padnu pred nogama njegovim i izdahnu. A momci ušavši nađoše je mrtvu i iznesoše je i zakopaše kod muža njena.
ACT 5:11 I uđe veliki strah u svu crkvu i u sve koji čuše ovo.
ACT 5:12 A rukama apostolskim učiniše se mnogi znaci i čudesa među ljudima; i behu svi jednodušno u tremu Solomunovom.
ACT 5:13 A od ostalih niko ne smejaše pristupiti njima; nego ih hvaljaše narod.
ACT 5:14 A sve više pristajahu oni koji verovahu Gospoda, mnoštvo ljudi i žena,
ACT 5:15 tako da i po ulicama iznošahu bolesnike i metahu na posteljama i na nosilima, da bi kad prođe Petar barem senka njegova osenila koga od njih.
ACT 5:16 A dolažahu mnogi i iz okolnih gradova u Jerusalim, i donošahu bolesnike i koje mučahu nečisti duhovi; i svi ozdravljahu.
ACT 5:17 Ali ustade poglavar sveštenički i svi koji behu s njim, od jeresi sadukejske, i napuniše se zavisti,
ACT 5:18 i digoše ruke svoje na apostole, i metnuše ih u opšti zatvor.
ACT 5:19 A anđeo Gospodnji otvori noću vrata tamnička, i izvedavši ih reče:
ACT 5:20 Idite i stanite u crkvi te govorite narodu sve reči ovog života.
ACT 5:21 A kad oni čuše, uđoše ujutru u crkvu, i učahu. A kad dođe poglavar sveštenički i koji behu s njim, sazvaše sabor i sve starešine od sinova Izrailjevih, i poslaše u tamnicu da ih dovedu.
ACT 5:22 A kad sluge otidoše, ne nađoše ih u tamnici; onda se vratiše i javiše im
ACT 5:23 govoreći: Tamnicu nađosmo zaključanu sa svakom tvrđom i čuvare gde stoje pred vratima; ali kad otvorismo, unutra nijednog ne nađosmo.
ACT 5:24 A kad čuše ove reči poglavar sveštenički i vojvoda crkveni i ostali glavari sveštenički, ne mogahu im se načuditi šta bi to sad bilo.
ACT 5:25 A neko dođe i javi im govoreći: Eno oni ljudi što ih baciste u tamnicu, stoje u crkvi i uče narod.
ACT 5:26 Tada otide vojvoda s momcima i dovede ih ne na silu: jer se bojahu naroda da ih ne pobije kamenjem.
ACT 5:27 A kad ih dovedoše, postaviše ih pred sabor, i zapita ih poglavar sveštenički govoreći:
ACT 5:28 Ne zapretismo li vam oštro da ne učite u ovo ime? I gle, napuniste Jerusalim svojom naukom, i hoćete da bacite na nas krv ovog čoveka.
ACT 5:29 A Petar i apostoli odgovarajuću rekoše: Većma se treba Bogu pokoravati negoli ljudima.
ACT 5:30 Bog otaca naših podiže Isusa, kog vi ubiste obesivši na drvo.
ACT 5:31 Ovog Bog desnicom svojom uzvisi za poglavara i spasa, da da Izrailju pokajanje i oproštenje greha.
ACT 5:32 I mi smo Njegovi svedoci ovih reči i Duh Sveti kog Bog dade onima koji se Njemu pokoravaju.
ACT 5:33 A kad oni čuše vrlo se rasrdiše, i mišljahu da ih pobiju.
ACT 5:34 Ali onda ustade u skupštini jedan farisej po imenu Gamaliilo, zakonik, poštovan od svega naroda, i zapovedi da apostoli malo iziđu napolje,
ACT 5:35 pa reče njima: Ljudi Izrailjci! Gledajte dobro za ove ljude šta ćete činiti;
ACT 5:36 jer pre ovih dana usta Tevda, govoreći da je on nešto, za kojim pristade ljudi na broj oko četiri stotine; on bi ubijen, i svi koji ga slušahu raziđoše se i propadoše.
ACT 5:37 Potom usta Juda Galilejac, u dane prepisa, i odvuče dosta ljudi za sobom; i on pogibe, i svi koji ga slušahu razasuše se.
ACT 5:38 I sad vam kažem: prođite se ovih ljudi i ostavite ih; jer ako bude od ljudi ovaj savet ili ovo delo, pokvariće se.
ACT 5:39 Ako li je od Boga, ne možete ga pokvariti, da se kako ne nađete kao bogoborci.
ACT 5:40 Onda ga poslušaše, i dozvavši apostole izbiše ih, i zapretiše im da ne govore u ime Isusovo, i otpustiše ih.
ACT 5:41 A oni onda otidoše od sabora radujući se što se udostojiše primiti sramotu za ime Gospoda Isusa.
ACT 5:42 A svaki dan u crkvi i po kućama ne prestajahu učiti i propovedati jevanđelje o Isusu Hristu.
ACT 6:1 A u ove dane, kad se umnožiše učenici, podigoše Grci viku na Jevreje što se njihove udovice zaboravljahu kad se deliše hrana svaki dan.
ACT 6:2 Onda dvanaestorica dozvavši mnoštvo učenika, rekoše: Nije prilično nama da ostavimo reč Božju pa da služimo oko trpeza.
ACT 6:3 Nađite dakle, braćo, među sobom sedam poštenih ljudi, punih Duha Svetog i premudrosti, koje ćemo postaviti nad ovim poslom.
ACT 6:4 A mi ćemo u molitvi i u službi reči ostati.
ACT 6:5 I ova reč bi ugodna svemu narodu. I izabraše Stefana, čoveka napunjena vere i Duha Svetog, i Filipa, i Prohora, i Nikanora, i Timona, i Parmena, i Nikolu pokrštenjaka iz Antiohije.
ACT 6:6 Ove postaviše pred apostole i oni pomolivši se Bogu metnuše ruke na njih.
ACT 6:7 I reč Božja rastijaše, i množaše se vrlo broj učenika u Jerusalimu. I sveštenici mnogi pokoravahu se veri.
ACT 6:8 A Stefan pun vere i sile činjaše znake i čudesa velika među ljudima.
ACT 6:9 Tada ustaše neki iz zbornice koja se zove liverćanska i kirinačka i aleksandrijska i onih koji behu iz Kilikije i Azije, i prepirahu se sa Stefanom.
ACT 6:10 I ne mogahu protivu stati premudrosti i Duhu kojim govoraše.
ACT 6:11 Tada podgovoriše ljude te kazaše: Čusmo ga gde huli na Mojsija i na Boga.
ACT 6:12 I pobuniše narod i starešine i književnike, i napadoše i uhvatiše ga, i dovedoše ga na sabor.
ACT 6:13 I izvedoše lažne svedoke koji govorahu: Ovaj čovek ne prestaje huliti na ovo sveto mesto i na zakon.
ACT 6:14 Jer ga čusmo gde govori: Ovaj Isus Nazarećanin razvaliće ovo mesto, i izmeniće običaje koje nam ostavi Mojsije.
ACT 6:15 I pogledavši na nj svi koji seđahu na saboru videše lice njegovo kao lice anđela.
ACT 7:1 A poglavar sveštenički reče: Je li dakle tako?
ACT 7:2 A on reče: Ljudi braćo i oci! Poslušajte. Bog slave javi se ocu našem Avraamu kad beše u Mesopotamiji, pre nego se doseli u Haran,
ACT 7:3 i reče mu: Iziđi iz zemlje svoje i od roda svog i iz doma oca svog, i dođi u zemlju koju ću ti ja pokazati.
ACT 7:4 Tada iziđe iz zemlje haldejske, i doseli se u Haran; i odande, po smrti oca njegovog, preseli ga u ovu zemlju u kojoj vi sad živite.
ACT 7:5 I ne dade mu nasledstvo u njoj ni stope; i obreče mu je dati u držanje i semenu njegovom posle njega, dok on još nemaše deteta.
ACT 7:6 Ali Bog reče ovako: Seme tvoje biće došljaci u zemlji tuđoj, i nateraće ga da služi, i mučiće ga četiri stotine godina.
ACT 7:7 I narodu kome će služiti ja ću suditi, reče Bog; i potom će izići, i služiće meni na ovome mestu.
ACT 7:8 I dade mu zavet obrezanja, i tako rodi Isaka, i obreza ga u osmi dan; i Isak Jakova, i Jakov dvanaest starešina.
ACT 7:9 I starešine zaviđahu Josifu, i prodadoše ga u Misir; i Bog beše s njim.
ACT 7:10 I izbavi ga od svih njegovih nevolja, i dade mu milost i premudrost pred Faraonom carem misirskim, i postavi ga poglavarom nad Misirom i nad svim domom svojim.
ACT 7:11 A dođe glad na svu zemlju misirsku i hanansku i nevolja velika, i ne nalažahu hrane oci naši.
ACT 7:12 A Jakov čuvši da ima pšenice u Misiru posla najpre oce naše.
ACT 7:13 I kad dođoše drugi put, poznaše Josifa braća njegova, i rod Josifov posta poznat Faraonu.
ACT 7:14 A Josif posla i dozva oca svog Jakova i svu rodbinu svoju, sedamdeset i pet duša.
ACT 7:15 I Jakov siđe u Misir, i umre, on i očevi naši.
ACT 7:16 I prenesoše ih u Sihem, i metnuše u grob koji kupi Avraam za novce od sinova Emorovih u Sihemu.
ACT 7:17 I kad se približi vreme obećanja za koje se Bog zakle Avraamu, narod se narodi i umnoži u Misiru,
ACT 7:18 dok nasta drugi car u Misiru, koji ne znaše Josifa.
ACT 7:19 Ovaj namisli zlo za naš rod, izmuči oce naše da svoju decu bacahu da ne žive.
ACT 7:20 U to se vreme rodi Mojsije, i beše Bogu ugodan, i bi tri meseca hranjen u kući oca svog.
ACT 7:21 A kad ga izbaciše, uze ga kći Faraonova, i odgaji ga sebi za sina.
ACT 7:22 I nauči se Mojsije svoj premudrosti misirskoj, i beše silan u rečima i u delima.
ACT 7:23 A kad mu se navršivaše četrdeset godina, dođe mu na um da obiđe braću svoju, sinove Izrailjeve.
ACT 7:24 I videvši jednom gde se čini nepravda, pomože, i pokaja onog što mu se činjaše nepravda, i ubi Misirca.
ACT 7:25 Mišljaše pak da braća njegova razumeju da Bog njegovom rukom njima spasenje dade: ali oni ne razumeše.
ACT 7:26 A sutradan dođe među takve koji se behu svadili, i miraše ih govoreći: Ljudi, vi ste braća, zašto činite nepravdu jedan drugom?
ACT 7:27 A onaj što činjaše nepravdu bližnjemu ukori ga govoreći: Ko je tebe postavio knezom i sudijom nad nama?
ACT 7:28 Ili i mene hoćeš da ubiješ kao što si juče ubio Misirca?
ACT 7:29 A Mojsije pobeže od ove reči, i posta došljak u zemlji madijanskoj, gde rodi dva sina.
ACT 7:30 I kad se navrši četrdeset godina, javi mu se u pustinji gore sinajske anđeo Gospodnji u plamenu ognjenom u kupini.
ACT 7:31 A kad Mojsije vide, divljaše se utvari. A kad on pristupi da vidi, bi glas Gospodnji k njemu:
ACT 7:32 Ja sam Bog otaca tvojih, Bog Avraamov i Bog Isakov i Bog Jakovljev. A Mojsije se beše uzdrhtao i ne smeše da pogleda.
ACT 7:33 A Gospod mu reče: Izuj obuću svoju sa svojih nogu: jer je mesto na kome stojiš sveta zemlja.
ACT 7:34 Ja dobro videh muku svog naroda koji je u Misiru, i čuh njihovo uzdisanje, i siđoh da ih izbavim: i sad hodi da te pošaljem u Misir.
ACT 7:35 Ovog Mojsija, kog ukoriše rekavši: Ko te postavi knezom i sudijom? Ovog Bog za kneza i izbavitelja posla rukom anđela koji mu se javi u kupini.
ACT 7:36 Ovaj ih izvede učinivši čudesa i znake u zemlji misirskoj i u Crvenom Moru i u pustinji četrdeset godina.
ACT 7:37 Ovo je Mojsije koji kaza sinovima Izrailjevim: Gospod Bog vaš podignuće vam proroka iz vaše braće, kao mene: njega poslušajte.
ACT 7:38 Ovo je onaj što beše u crkvi u pustinji s anđelom, koji mu govori na gori sinajskoj, i s ocima našim; koji primi reči žive da ih nama da;
ACT 7:39 kog ne hteše poslušati oci naši, nego ga odbaciše, i okrenuše se srcem svojim u Misir,
ACT 7:40 rekavši Aronu: Načini nam bogove koji će ići pred nama, jer ovom Mojsiju, koji nas izvede iz zemlje misirske, ne znamo šta bi.
ACT 7:41 I tada načiniše tele, i prinesoše žrtvu idolu, i radovahu se rukotvorini svojoj.
ACT 7:42 A Bog se okrenu od njih, i predade ih da služe vojnicima nebeskim, kao što je pisano u knjizi proroka: Eda zaklanja i žrtve prinesoste mi na četrdeset godina u pustinji, dome Izrailjev?
ACT 7:43 I primiste čador Molohov, i zvezdu boga svog Remfana, kipove koje načiniste da im se molite; i preseliću vas dalje od Vavilona.
ACT 7:44 Očevi naši imahu čador svedočanstva u pustinji, kao što zapovedi Onaj koji govori Mojsiju da ga načini po onoj prilici kao što ga vide;
ACT 7:45 koji i primiše očevi naši i donesoše s Isusom Navinom u zemlju neznabožaca, koje oturi Bog ispred lica naših otaca, tja do Davida,
ACT 7:46 koji nađe milost u Boga, i izmoli da nađe mesto Bogu Jakovljevom.
ACT 7:47 A Solomun Mu načini kuću.
ACT 7:48 Ali najviši ne živi u rukotvorenim crkvama, kao što govori prorok:
ACT 7:49 Nebo je meni presto a zemlja podnožje nogama mojim: kako ćete mi kuću sazidati? Govori Gospod; ili koje je mesto za moje počivanje?
ACT 7:50 Ne stvori li ruka moja sve ovo?
ACT 7:51 Tvrdovrati i neobrezanih srca i ušiju! Vi se jednako protivite Duhu Svetome; kako vaši oci tako i vi.
ACT 7:52 Kog od proroka ne proteraše oci vaši? I pobiše one koji unapred javiše za dolazak pravednika, kog vi sad izdajnici i krvnici postadoste;
ACT 7:53 koji primiste zakon naredbom anđeoskom, i ne održaste.
ACT 7:54 Kad ovo čuše, rasrdiše se vrlo u srcima svojim, i škrgutahu zubima na nj.
ACT 7:55 A Stefan budući pun Duha Svetog pogleda na nebo i vide slavu Božju i Isusa gde stoji s desne strane Bogu;
ACT 7:56 i reče: Evo vidim nebesa otvorena i Sina čovečijeg gde stoji s desne strane Bogu.
ACT 7:57 A oni povikavši glasno zatiskivahu uši svoje, i navališe jednodušno na nj.
ACT 7:58 I izvedavši ga iz grada stadoše ga zasipati kamenjem, i svedoci haljine svoje metnuše kod nogu mladića po imenu Savla.
ACT 7:59 I zasipahu kamenjem Stefana, koji se moljaše Bogu i govoraše: Gospode Isuse! Primi duh moj.
ACT 7:60 Onda kleče na kolena i povika glasno: Gospode! Ne primi im ovo za greh. I ovo rekavši umre.
ACT 8:1 Savle pak beše pristao na njegovu smrt. A u taj dan postade veliko gonjenje na crkvu jerusalimsku, i svi se rasejaše po krajevima judejskim i samarijskim osim apostola.
ACT 8:2 A ljudi pobožni ukopaše Stefana i veliki plač učiniše nad njim.
ACT 8:3 A Savle dosađivaše crkvi, jer iđaše po kućama, i vucijaše ljude i žene te predavaše u tamnicu.
ACT 8:4 A oni što se behu rasejali prolažahu propovedajući reč.
ACT 8:5 A Filip sišavši u grad samarijski propovedaše im Hrista.
ACT 8:6 A narod pažaše jednodušno na ono što govoraše Filip, slušajući i gledajući znake koje činjaše:
ACT 8:7 Jer duhovi nečisti s velikom vikom izlažahu iz mnogih u kojima behu, i mnogi uzeti i hromi ozdraviše.
ACT 8:8 I bi velika radost u gradu onom.
ACT 8:9 A beše jedan čovek, po imenu Simon, koji pre čaraše u gradu i dovođaše u čudo narod samarijski, govoreći da je on nešto veliko;
ACT 8:10 na kog gledahu svi, i malo i veliko, govoreći: Ovo je velika sila Božja.
ACT 8:11 A zato gledahu na njega što ih mnogo vremena činima udivljavaše.
ACT 8:12 Kad pak verovaše Filipu koji propovedaše jevanđelje o carstvu Božjem, i o imenu Isusa Hrista, krštavahu se i ljudi i žene.
ACT 8:13 Tada i Simon verova, i krstivši se osta kod Filipa; i videći dela i znake velike koji se činjahu divljaše se vrlo.
ACT 8:14 A kad čuše apostoli koji behu u Jerusalimu da Samarija primi reč Božju, poslaše k njima Petra i Jovana.
ACT 8:15 Koji sišavši pomoliše se Bogu za njih da prime Duha Svetog;
ACT 8:16 jer još ni na jednog ne beše došao, nego behu samo kršteni u ime Gospoda Isusa.
ACT 8:17 Tada apostoli metnuše ruke na njih, i oni primiše Duha Svetog.
ACT 8:18 A kad vide Simon da se daje Duh Sveti kad apostoli metnu ruke, donese im novce
ACT 8:19 govoreći: Dajte i meni ovu vlast da kad metnem ruke na koga primi Duha Svetog.
ACT 8:20 A Petar mu reče: Novci tvoji s tobom da budu u pogibao, što si pomislio da se dar Božji može dobiti za novce.
ACT 8:21 Nema tebi dela ni iseta u ovoj reči; jer srce tvoje nije pravo pred Bogom.
ACT 8:22 Pokaj se dakle od ove svoje pakosti, i moli se Bogu da bi ti se oprostila pomisao srca tvog.
ACT 8:23 Jer te vidim da si u gorkoj žuči i u svezi nepravde.
ACT 8:24 A Simon odgovarajući reče: Pomolite se vi Gospodu za mene da ne naiđe na mene ništa od ovog što rekoste.
ACT 8:25 Tako oni posvedočivši i govorivši reč Gospodnju vratiše se u Jerusalim, i mnogim selima samarijskim propovediše jevanđelje.
ACT 8:26 A anđeo Gospodnji reče Filipu govoreći: Ustani i idi u podne na put koji silazi od Jerusalima u Gazu i pust je.
ACT 8:27 I ustavši pođe. I gle, čovek Arapin, uškopljenik, vlastelin Kandakije carice arapske, što beše nad svim njenim riznicama, koji beše došao u Jerusalim da se moli Bogu,
ACT 8:28 pa se vraćaše, i sedeći na kolima svojim čitaše proroka Isaiju.
ACT 8:29 A Duh reče Filipu: Pristupi i prilepi se tim kolima.
ACT 8:30 A Filip pritrčavši ču ga gde čita proroka Isaiju, i reče: A razumeš li šta čitaš?
ACT 8:31 A on reče: Kako bih mogao razumeti ako me ko ne uputi? I umoli Filipa te se pope i sede s njim.
ACT 8:32 A mesto iz pisma koje čitaše beše ovo: Kao ovca na zaklanje odvede se, i nem kao jagnje pred onim koji ga striže, tako ne otvori usta svojih.
ACT 8:33 U Njegovom poniženju ukide se sud Njegov. A rod Njegov ko će iskazati? Jer se Njegov život uzima od zemlje.
ACT 8:34 Onda uškopljenik odgovori Filipu i reče: Molim te, za koga ovo govori prorok? Ili za sebe ili za koga drugog?
ACT 8:35 A Filip otvorivši usta svoja, i počevši od pisma ovog, pripovedi mu jevanđelje Isusovo.
ACT 8:36 Kako iđahu putem dođoše na nekakvu vodu; i reče uškopljenik: Evo vode, šta brani meni da se krstim?
ACT 8:37 A Filip mu reče: Ako veruješ od svega srca svog, možeš. A on odgovarajući reče: Verujem da je Isus Hristos Sin Božji.
ACT 8:38 I zapovedi da stanu kola, i siđoše oba na vodu, i Filip i uškopljenik, i krsti ga.
ACT 8:39 A kad iziđoše iz vode, Duh Sveti pade na uškopljenika, a anđeo Gospodnji uze Filipa, i više ga ne vide uškopljenik; nego otide putem svojim radujući se.
ACT 8:40 A Filip se obrete u Azotu; i prolazeći propovedaše jevanđelje svima gradovima, dok ne dođe u Ćesariju.
ACT 9:1 A Savle još dišući pretnjom i smrću na učenike Gospodnje pristupi k poglavaru svešteničkom,
ACT 9:2 i izmoli u njega poslanice u Damask na zbornice, ako koga nađe od ovog puta, i ljude i žene svezane da dovede u Jerusalim.
ACT 9:3 A kad beše na putu i dođe blizu Damaska, ujedanput obasja ga svetlost s neba,
ACT 9:4 i padnuvši na zemlju ču glas gde mu govori: Savle! Savle! Zašto me goniš?
ACT 9:5 A on reče: Ko si Ti, Gospode? A Gospod reče: Ja sam Isus, kog ti goniš: teško ti je protivu bodila praćati se.
ACT 9:6 A on drhćući od straha reče: Gospode! Šta hoćeš da činim? I Gospod mu reče: Ustani i uđi u grad, pa će ti se kazati šta ti treba činiti.
ACT 9:7 A ljudi koji iđahu s njim stajahu i čuđahu se, jer čujahu glas a ne viđahu nikoga.
ACT 9:8 A Savle usta od zemlje, i otvorenim očima svojim nikoga ne viđaše. A oni ga uzeše za ruku i uvedoše u Damask.
ACT 9:9 I beše tri dana slep, i ne jede, niti pi.
ACT 9:10 A u Damasku beše jedan učenik, po imenu Ananija, i reče mu Gospod u utvari: Ananija! A on reče: Evo me, Gospode!
ACT 9:11 A Gospod mu reče: Ustani i idi u ulicu koja se zove Prava, i traži u domu Judinom po imenu Savla Taršanina; jer gle, on se moli Bogu,
ACT 9:12 i vide u utvari čoveka, po imenu Ananiju, gde uđe i metnu ruku na nj da progleda.
ACT 9:13 A Ananija odgovori: Gospode! Ja čuh od mnogih za tog čoveka kolika zla počini svetima Tvojim u Jerusalimu;
ACT 9:14 i ovde ima vlast od glavara svešteničkih da veže sve koji prizivaju ime Tvoje.
ACT 9:15 A Gospod mu reče: Idi, jer mi je on sud izbrani da iznese ime moje pred neznabošce i careve i sinove Izrailjeve.
ACT 9:16 A ja ću mu pokazati koliko mu valja postradati za ime moje.
ACT 9:17 I pođe Ananija, i uđe u kuću, i metnuvši ruke na nj reče: Savle, brate! Gospod Isus, koji ti se javi na putu kojim si išao, posla me da progledaš i da se napuniš Duha Svetog.
ACT 9:18 I odmah otpade od očiju njegovih kao krljušt, i odmah progleda, i ustavši krsti se.
ACT 9:19 I pošto pojede okrepi se. I bi Savle nekoliko dana s učenicima koji behu u Damasku.
ACT 9:20 I odmah po zbornicama propovedaše Isusa da je On Sin Božji.
ACT 9:21 A svi koji slušahu divljahu se i govorahu: Nije li ovo onaj što gonjaše u Jerusalimu one koji spominjahu ime ovo, i ovde zato dođe da ih povezane vodi glavarima svešteničkim.
ACT 9:22 A Savle se većma siljaše i zabunjivaše Jevreje koji žive u Damasku, dokazujući da je ovo Hristos.
ACT 9:23 A kad se navrši podosta dana, dogovoriše se Jevreji da ga ubiju.
ACT 9:24 Ali Savle doznade njihov dogovor; a oni čuvahu vrata dan i noć da bi ga ubili;
ACT 9:25 a učenici ga uzeše noću i spustiše preko zida u kotarici.
ACT 9:26 A kad dođe Savle u Jerusalim, ogledaše da se pribije uz učenike; i svi ga se bojahu, jer ne verovahu da je učenik.
ACT 9:27 A Varnava ga uze i dovede k apostolima, i kaza im kako na putu vide Gospoda, i kako mu govori, i kako u Damasku slobodno propoveda ime Isusovo.
ACT 9:28 I beše s njima i ulazi u Jerusalim i izlazi i slobodno propovedaše ime Gospoda Isusa.
ACT 9:29 I govoraše i prepiraše se s Grcima, a oni gledahu da ga ubiju.
ACT 9:30 A kad razumeše braća, svedoše ga u Ćesariju, i otpustiše ga u Tars.
ACT 9:31 A crkve po svoj Judeji i Galileji i Samariji behu na miru, i napredovahu, i hođahu u strahu Gospodnjem, i umnožavahu se utehom Svetog Duha.
ACT 9:32 I dogodi se kad Petar obilažaše sve, da dođe i k svetima koji življahu u Lidi.
ACT 9:33 I nađe tamo jednog čoveka po imenu Eneju, koji već osam godina ležaše na odru, jer beše uzet.
ACT 9:34 I reče mu Petar: Eneja! Isceljuje te Isus Hristos, ustani i prostri sam sebi. I odmah usta.
ACT 9:35 I videše ga svi koji življahu u Lidi i u Asaronu, i obratiše se ka Gospodu.
ACT 9:36 A u Jopi beše jedna učenica po imenu Tavita, koje znači srna, i ona beše puna dobrih dela i milostinje što činjaše.
ACT 9:37 I dogodi se u te dane da se ona razbole i umre; onda je okupaše i metnuše u gornju sobu.
ACT 9:38 A budući da je Lida blizu Jope, onda učenici čuvši da je Petar u njoj poslaše dva čoveka moleći ga da ne požali truda doći do njih.
ACT 9:39 A Petar ustavši otide s njima, i kad dođe, izvedoše ga u gornju sobu i skupiše se oko njega sve udovice plačući i pokazujući suknje i haljine što je radila Srna dok je bila s njima.
ACT 9:40 A Petar izgnavši sve napolje kleče na kolena i pomoli se Bogu, i okrenuvši se k telu reče: Tavito! Ustani. A ona otvori oči svoje, i videvši Petra sede.
ACT 9:41 Petar pak pruživši joj ruku podiže je; i dozvavši svete i udovice pokaza je živu.
ACT 9:42 I ovo se razglasi po svoj Jopi, i mnogi verovaše Gospoda.
ACT 9:43 I dogodi se da on osta mnogo dana u Jopi u nekog Simona kožara.
ACT 10:1 A u Ćesariji beše jedan čovek po imenu Kornilije, kapetan od čete koja se zvaše talijanska.
ACT 10:2 Pobožan i bogobojazan sa celim domom svojim, koji davaše milostinju mnogim ljudima i moljaše se Bogu bez prestanka;
ACT 10:3 on vide na javi u utvari oko devetog sata dnevi anđela Božjeg gde siđe k njemu i reče mu: Kornilije!
ACT 10:4 A on pogledavši na nj i uplašivši se reče: Šta je, Gospode? A on mu reče: Molitve tvoje i milostinje tvoje iziđoše na pamet Bogu;
ACT 10:5 i sad pošlji u Jopu ljude i dozovi Simona prozvanog Petra:
ACT 10:6 On stoji u nekog Simona kožara, kog je kuća kod mora: on će ti kazati reči kojima ćeš se spasti ti i sav dom tvoj.
ACT 10:7 I kad otide anđeo koji govori Korniliju, dozvavši dvojicu od svojih slugu i jednog pobožnog vojnika od onih koji mu služahu,
ACT 10:8 i kazavši im sve posla ih u Jopu.
ACT 10:9 A sutradan kad oni iđahu putem i približiše se ka gradu, iziđe Petar u gornju sobu da se pomoli Bogu u šesti sat.
ACT 10:10 I ogladne, i htede da jede; a kad mu oni gotovljahu, dođe izvan sebe,
ACT 10:11 i vide nebo otvoreno i sud nekakav gde silazi na njega, kao veliko platno, zavezan na četiri roglja i spušta se na zemlju;
ACT 10:12 u kome behu sva četvoronožna na zemlji, i zverinje i bubine i ptice nebeske.
ACT 10:13 I postade glas k njemu: Ustani, Petre! Pokolji i pojedi.
ACT 10:14 A Petar reče: Nipošto, Gospode! Jer nikad ne jedoh šta pogano ili nečisto.
ACT 10:15 I gle, glas opet k njemu drugom: Šta je Bog očistio ti ne pogani.
ACT 10:16 I ovo bi triput, i sud se opet uze na nebo.
ACT 10:17 A kad se Petar u sebi divljaše šta bi bila utvara koju vide, i gle ljudi poslani od Kornilija, napitavši i našavši dom Simonov stadoše pred vratima,
ACT 10:18 i zovnuvši pitahu: Stoji li ovde Simon prozvani Petar?
ACT 10:19 A dok Petar razmišljavaše o utvari, reče mu Duh: Evo tri čoveka traže te;
ACT 10:20 nego ustani i siđi i idi s njima ne premišljajući ništa, jer ih ja poslah.
ACT 10:21 A Petar sišavši k ljudima poslanim k sebi od Kornilija reče: Evo ja sam koga tražite; što ste došli?
ACT 10:22 A oni rekoše: Kornilije kapetan, čovek pravedan i bogobojazan, poznat kod svega naroda jevrejskog, primio je zapovest od anđela svetog da dozove tebe u svoj dom i da čuje reči od tebe.
ACT 10:23 Onda ih dozva unutra i ugosti. A sutradan ustavši Petar pođe s njima, i neki od braće koja beše u Jopi pođoše s njim.
ACT 10:24 I sutradan uđoše u Ćesariju. A Kornilije čekaše ih sazvavši rodbinu svoju i ljubazne prijatelje.
ACT 10:25 A kad Petar htede da uđe, srete ga Kornilije, i padnuvši na noge njegove pokloni se.
ACT 10:26 I Petar ga podiže govoreći: Ustani, i ja sam čovek.
ACT 10:27 I s njim govoreći uđe, i nađe mnoge koji se behu sabrali.
ACT 10:28 I reče im: Vi znate kako je neprilično čoveku Jevrejinu družiti se ili dolaziti k tuđinu; ali Bog meni pokaza da nijednog čoveka ne zovem poganim ili nečistim;
ACT 10:29 zato i bez sumnje dođoh pozvan. Pitam vas dakle zašto poslaste po mene?
ACT 10:30 I Kornilije reče: Od četvrtog dana do ovog časa ja postih, i u deveti sat moljah se Bogu u svojoj kući; i gle, čovek stade preda mnom u haljini sjajnoj,
ACT 10:31 i reče: Kornilije! Uslišena bi molitva tvoja i milostinje tvoje pomenuše se pred Bogom.
ACT 10:32 Pošlji dakle u Jopu i dozovi Simona koji se zove Petar: on stoji u kući Simona kožara kod mora, koji kad dođe kazaće ti.
ACT 10:33 Onda ja odmah poslah k tebi; i ti si dobro učinio što si došao. Sad dakle mi svi stojimo pred Bogom da čujemo sve što je tebi od Boga zapoveđeno.
ACT 10:34 A Petar otvorivši usta reče: Zaista vidim da Bog ne gleda ko je ko;
ACT 10:35 nego u svakom narodu onaj koji se boji Njega i tvori pravdu, mio je Njemu.
ACT 10:36 Reč što posla sinovima Izrailjevim, javljajući mir po Isusu Hristu, koji je Gospod svima.
ACT 10:37 Vi znate govor koji je bio po svoj Judeji počevši od Galileje po krštenju koje propoveda Jovan:
ACT 10:38 Isusa iz Nazareta kako ga pomaza Bog Duhom Svetim i silom, koji prođe čineći dobro i isceljujući sve koje đavo beše nadvladao; jer Bog beše s njim.
ACT 10:39 I mi smo svedoci svemu što učini u zemlji judejskoj i Jerusalimu; kog i ubiše obesivši na drvo.
ACT 10:40 Ovog Bog vaskrse treći dan, i dade Mu da se pokaže,
ACT 10:41 ne svemu narodu nego nama svedocima napred izbranima od Boga, koji s Njim jedosmo i pismo po vaskrsenju Njegovom iz mrtvih.
ACT 10:42 I zapovedi nam da propovedamo narodu i da svedočimo da je On narečeni od Boga sudija živim i mrtvim.
ACT 10:43 Za ovo svedoče svi proroci da će imenom Njegovim primiti oproštenje greha svi koji Ga veruju.
ACT 10:44 A dok još Petar govoraše ove reči, siđe Duh Sveti na sve koji slušahu reč.
ACT 10:45 I udiviše se verni iz obrezanja koji behu došli s Petrom, videći da se i na neznabošce izli dar Duha Svetog.
ACT 10:46 Jer ih slušahu gde govorahu jezike, i veličahu Boga. Tada odgovori Petar:
ACT 10:47 Eda može ko vodu zabraniti da se ne krste oni koji primiše Duha Svetog kao i mi?
ACT 10:48 I zapovedi im da se krste u ime Isusa Hrista. Tada ga moliše da ostane kod njih nekoliko dana.
ACT 11:1 A čuše i apostoli i braća koji behu u Judeji da i neznabošci primiše reč Božju.
ACT 11:2 I kad iziđe Petar u Jerusalim, prepirahu se s njim koji behu iz obrezanja,
ACT 11:3 govoreći: Ušao si k ljudima koji nisu obrezani, i jeo si s njima.
ACT 11:4 A Petar počevši kazivaše im redom govoreći:
ACT 11:5 Ja bejah u gradu Jopi na molitvi, i došavši izvan sebe videh utvaru, gde silazi sud nekakav kao veliko platno na četiri roglja i spušta se s neba, i dođe do preda me.
ACT 11:6 Pogledavši u nj opazih i videh četvoronožna zemaljska, i zverinje i bubine i ptice nebeske.
ACT 11:7 A čuh glas koji mi govori: Ustani, Petre! Pokolji i pojedi.
ACT 11:8 A ja rekoh: Nipošto Gospode! Jer ništa pogano i nečisto nikad ne uđe u usta moja.
ACT 11:9 A glas mi odgovori drugom s neba govoreći: Šta je Bog očistio ti ne pogani.
ACT 11:10 A ovo bi triput; i uze se opet sve na nebo.
ACT 11:11 I gle, odmah tri čoveka staše pred kućom u kojoj bejah, poslani iz Ćesarije k meni.
ACT 11:12 A Duh mi reče da idem s njima ne premišljajući ništa. A dođoše sa mnom i ovo šest braće, i uđosmo u kuću čovekovu.
ACT 11:13 I kaza nam kako vide anđela u kući svojoj koji je stao i kazao mu: Pošlji ljude u Jopu i dozovi Simona prozvanog Petra,
ACT 11:14 koji će ti kazati reči kojima ćeš se spasti ti i sav dom tvoj.
ACT 11:15 A kad ja počeh govoriti siđe Duh Sveti na njih, kao i na nas u početku.
ACT 11:16 Onda se opomenuh reči Gospodnje kako govoraše: Jovan je krstio vodom, a vi ćete se krstiti Duhom Svetim.
ACT 11:17 Kad im dakle Bog dade jednak dar kao i nama koji verujemo Gospoda svog Isusa Hrista; ja ko bejah da bi mogao zabraniti Bogu?
ACT 11:18 A kad čuše ovo, umukoše, i hvaljahu Boga govoreći: Dakle i neznabošcima Bog dade pokajanje za život.
ACT 11:19 A oni što se rasejaše od nevolje koja posta za Stefana, prođoše tja do Finikije i Kipra i Antiohije, nikom ne govoreći reč do samim Jevrejima.
ACT 11:20 A neki od njih behu Kiprani i Kirinci, koji ušavši u Antiohiju govorahu Grcima propovedajući jevanđelje o Gospodu Isusu.
ACT 11:21 I beše ruka Božija s njima; i mnogo ih verovaše i obratiše se ka Gospodu.
ACT 11:22 A dođe reč o njima do ušiju crkve koja beše u Jerusalimu; i poslaše Varnavu da ide tja do Antiohije;
ACT 11:23 koji došavši i videvši blagodat Božju, obradova se, i moljaše sve da tvrdim srcem ostanu u Gospodu;
ACT 11:24 jer beše čovek blag i pun Duha Svetog i vere. I obrati se mnogi narod ka Gospodu.
ACT 11:25 Varnava, pak, iziđe u Tars da traži Savla; i kad ga nađe, dovede ga u Antiohiju.
ACT 11:26 I oni se celu godinu sastajaše onde s crkvom, i učiše mnogi narod; i najpre u Antiohiji nazvaše učenike hrišćanima.
ACT 11:27 A u te dane siđoše iz Jerusalima proroci u Antiohiju.
ACT 11:28 I ustavši jedan od njih, po imenu Agav, objavi glad veliku koja htede biti po vasionom svetu; koji i bi za Klaudija ćesara.
ACT 11:29 A od učenika odredi svaki koliko koji mogaše da pošalju u pomoć braći koja življahu u Judeji.
ACT 11:30 Koje i učiniše poslavši starešinama preko ruke Varnavine i Savlove.
ACT 12:1 U ono pak vreme podiže Irod car ruke da muči neke od crkve.
ACT 12:2 I pogubi Jakova brata Jovanovog mačem.
ACT 12:3 I videvši da je to po volji Jevrejima nastavi da uhvati i Petra (a behu dani presnih hlebova),
ACT 12:4 kog i uhvati i baci u tamnicu i predade ga četvorici četvrtnika vojničkih da ga čuvaju, i mišljaše ga po pashi izvesti pred narod.
ACT 12:5 I tako Petra čuvahu u tamnici; a crkva moljaše se za njega Bogu bez prestanka.
ACT 12:6 A kad htede Irod da ga izvede, onu noć spavaše Petar među dvojicom vojnika, okovan u dvoje verige, a stražari pred vratima čuvahu tamnicu.
ACT 12:7 I gle, anđeo Gospodnji pristupi, i svetlost obasja po sobi, i kucnuvši Petra u rebra probudi ga govoreći: Ustani brže. I spadoše mu verige s ruku.
ACT 12:8 A anđeo mu reče: Opaši se, i obuj opanke svoje. I učini tako. I reče mu anđeo: Obuci haljinu svoju, pa hajde za mnom.
ACT 12:9 I izišavši iđaše za njim, i ne znaše da je to istina što anđeo činjaše, nego mišljaše da vidi utvaru.
ACT 12:10 A kad prođoše prvu stražu i drugu i dođoše k vratima gvozdenim koja vođahu u grad, ona im se sama otvoriše; i izišavši prođoše jednu ulicu, i anđeo odmah odstupi od njega.
ACT 12:11 I kad dođe Petar k sebi reče: Sad zaista vidim da Bog posla anđela svog te me izbavi iz ruku Irodovih i od svega čekanja naroda jevrejskog.
ACT 12:12 I razmislivši dođe kući Marije matere Jovana koji se zvaše Marko, gde behu mnogi sabrani i moljahu se Bogu.
ACT 12:13 A kad kucnu Petar u vrata od dvora, pristupi devojka po imenu Roda, da čuje.
ACT 12:14 I poznavši glas Petrov od radosti ne otvori vrata, nego utrča i kaza da Petar stoji pred vratima.
ACT 12:15 A oni joj rekoše: Jesi li ti luda? A ona potvrđivaše da je tako. A oni govorahu: Anđeo je njegov.
ACT 12:16 A Petar jednako kucaše. A kad otvoriše, videše ga, i udiviše se.
ACT 12:17 A on mahnuvši na njih rukom da ćute, kaza im kako ga Gospod izvede iz tamnice; i reče javite ovo Jakovu i braći. I izišavši otide na drugo mesto.
ACT 12:18 A kad bi dan, beše ne mala buna među vojnicima, šta to bi od Petra.
ACT 12:19 A kad ga Irod zaiska i ne nađe, onda ispita stražare, i zapovedi da ih odvedu; i izišavši iz Judeje u Ćesariju onamo življaše.
ACT 12:20 Jer se Irod srđaše na Tirce i Sidonce. Ali oni jednodušno dođoše k njemu, i uzevši na svoju ruku Vlasta, posteljnika carevog, iskahu mira, jer se njihove zemlje hranjahu od njegovog carstva.
ACT 12:21 A u određeni dan obuče se Irod u carsku haljinu, i sedavši na presto govoraše im;
ACT 12:22 a narod vikaše: Ovo je glas Božji, a ne čovečiji.
ACT 12:23 Ali ujedanput udari ga anđeo Gospodnji: jer ne dade slave Bogu; i budući izjeden od crvi izdahnu.
ACT 12:24 A reč Božija rastijaše i množaše se.
ACT 12:25 A Varnava i Savle predavši pomoć vratiše se iz Jerusalima u Antiohiju, uzevši sa sobom Jovana koji se zvaše Marko.
ACT 13:1 A u crkvi koja beše u Antiohiji behu neki proroci i učitelji, to jest: Varnava i Simeun koji se zvaše Nigar, i Lukije Kirinac, i Manail odgajeni s Irodom četvorovlasnikom, i Savle.
ACT 13:2 A kad oni služahu Gospodu i pošćahu, reče Duh Sveti: Odvojte mi Varnavu i Savla na delo na koje ih pozvah.
ACT 13:3 Tada postivši i pomolivši se Bogu metnuše ruke na njih, i otpustiše ih.
ACT 13:4 Ovi dakle poslani od Duha Svetog siđoše u Seleukiju, i odande otploviše u Kipar.
ACT 13:5 I došavši u Salamin javiše reč Božju u zbornicama jevrejskim; a imahu i Jovana slugu.
ACT 13:6 A kad prođoše ostrvo tja do Pafa, nađoše nekakvog čoveka vračara, i lažnog proroka, Jevrejina, kome beše ime Varisus,
ACT 13:7 koji beše s namesnikom Srđem Pavlom, čovekom razumnim. Ovaj dozvavši Varnavu i Savla zaiska da čuje reč Božju.
ACT 13:8 A Elima vračar (jer to znači ime njegovo) stade im se suprotiti, gledajući da odvrati namesnika od vere.
ACT 13:9 A Savle koji se zvaše i Pavle, pun Duha Svetog pogledavši na nj
ACT 13:10 reče: O napunjeni svakog lukavstva i svake pakosti, sine đavolji! Neprijatelju svake pravde! Zar ne prestaješ kvariti prave puteve Gospodnje?
ACT 13:11 I sad eto ruke Gospodnje na te, i da budeš slep da ne vidiš sunce za neko vreme. I ujedanput napade na nj mrak i tama, i pipajući tražaše vođu.
ACT 13:12 Tada namesnik, kad vide šta bi, verova, diveći se nauci Gospodnjoj.
ACT 13:13 A kad se Pavle sa svojim društvom odveze iz Pafa, dođoše u Pergu pamfilijsku; a Jovan se odvoji od njih, i vrati se u Jerusalim.
ACT 13:14 A oni otišavši iz Perge dođoše u Antiohiju pisidijsku, i ušavši u zbornicu u dan subotni sedoše.
ACT 13:15 A po čitanju zakona i proroka poslaše starešine zborničke k njima govoreći: Ljudi braćo! Ako je u vama reč utehe za narod, govorite.
ACT 13:16 A Pavle ustavši i mahnuvši rukom reče: Ljudi Izrailjci i koji se Boga bojite! Čujte.
ACT 13:17 Bog naroda ovog izabra oce naše, i podiže narod kad behu došljaci u zemlji misirskoj, i rukom visokom izvede ih iz nje.
ACT 13:18 I do četrdeset godina prehrani ih u pustinji.
ACT 13:19 I zatrvši sedam naroda u zemlji hananskoj na kocke razdeli im zemlju njihovu.
ACT 13:20 I potom na četiri stotine i pedeset godina dade im sudije do Samuila proroka.
ACT 13:21 I od tada iskaše cara, i dade im Bog Saula, sina Kisovog, čoveka od kolena Venijaminovog, za četrdeset godina.
ACT 13:22 I uklonivši njega podiže im Davida za cara, kome i reče svedočeći: Nađoh Davida sina Jesejevog, čoveka po srcu mom, koji će ispuniti sve volje moje.
ACT 13:23 Od njegovog semena podiže Bog po obećanju Izrailju spasa Isusa;
ACT 13:24 kad Jovan pred Njegovim dolaskom propoveda krštenje pokajanja svemu narodu Izrailjevom.
ACT 13:25 I kad svršivaše Jovan tečenje svoje, govoraše: Ko mislite da sam ja nisam ja; nego evo ide za mnom, kome ja nisam dostojan razrešiti remen na obući Njegovoj.
ACT 13:26 Ljudi braćo! Sinovi roda Avraamovog, i koji se među vama Boga boje! Vama se posla reč ovog spasenja.
ACT 13:27 Jer oni što žive u Jerusalimu, i knezovi njihovi, ne poznaše Ovog i glasove proročke koji se čitaju svake subote, osudivši Ga izvršiše.
ACT 13:28 I ne našavši nijedne krivice smrtne moliše Pilata da Ga pogubi.
ACT 13:29 I kad svršiše sve što je pisano za Njega, skinuše Ga s drveta i metnuše u grob.
ACT 13:30 A Bog vaskrse Ga iz mrtvih.
ACT 13:31 I pokaziva se mnogo dana onima što izlaziše s Njim iz Galileje u Jerusalim, koji su sad svedoci Njegovi pred narodom.
ACT 13:32 I mi vam javljamo obećanje koje bi očevima našim da je ovo Bog ispunio nama, deci njihovoj, podignuvši Isusa;
ACT 13:33 kao što je napisano i u drugom psalmu: Ti si moj Sin, ja Te danas rodih.
ACT 13:34 A da Ga iz mrtvih vaskrse da se više ne vrati u truljenje ovako kaže: Daću vam svetinju Davidovu vernu.
ACT 13:35 Zato i na drugom mestu govori: Nećeš dati da Tvoj Svetac vidi truljenje.
ACT 13:36 Jer David posluživši rodu svom po volji Božjoj umre, i metnuše ga kod otaca njegovih, i vide truljenje.
ACT 13:37 A kog Bog podiže ne vide truljenje.
ACT 13:38 Tako da vam je na znanje, ljudi braćo! Da se kroza Nj vama propoveda oproštenje greha.
ACT 13:39 I od svega, od čega se ne mogoste opravdati u zakonu Mojsijevom, opravdaće se u Njemu svaki koji veruje.
ACT 13:40 Gledajte dakle da ne dođe na vas ono što je kazano u prorocima:
ACT 13:41 Vidite, nemarljivi! I čudite se, i nek vas nestane; jer ja činim delo u vaše dane, delo koje nećete verovati ako vam ko uskazuje.
ACT 13:42 A kad izlažahu iz zbornice jevrejske, moljahu neznabošci da im se ove reči u drugu subotu govore.
ACT 13:43 A kad se sabor raziđe, pođoše za Pavlom i za Varnavom mnogi od Jevreja i pobožnih došljaka; a oni govoreći im svetovahu ih da ostanu u blagodati Božjoj.
ACT 13:44 A u drugu subotu sabra se gotovo sav grad da čuju reči Božje.
ACT 13:45 A kad videše Jevreji narod, napuniše se zavisti, i govorahu protivno rečima Pavlovim nasuprot govoreći i huleći.
ACT 13:46 A Pavle i Varnava oslobodivši se rekoše: Vama je najpre trebalo da se govori reč Božja; ali kad je odbacujete, i sami se pokazujete da niste dostojni večnog života, evo se obrćemo k neznabošcima.
ACT 13:47 Jer nam tako zapovedi Gospod: Postavih te za videlo neznabošcima, da budeš spasenje do samog kraja zemlje.
ACT 13:48 A kad čuše neznabošci, radovahu se i slavljahu reč Božju, i verovahu koliko ih beše pripravljeno za život večni.
ACT 13:49 I reč se Božja raznošaše po svoj okolini.
ACT 13:50 Ali Jevreji podgovoriše pobožne i poštene žene i starešine gradske te podigoše gonjenje na Pavla i Varnavu, i isteraše ih iz svoje zemlje.
ACT 13:51 A oni otresavši na njih prah sa svojih nogu dođoše u Ikoniju.
ACT 13:52 A učenici punjahu se radosti i Duha Svetog.
ACT 14:1 U Ikoniji pak dogodi se da oni zajedno uđoše o zbornicu jevrejsku, i govorahu tako da verova veliko mnoštvo Jevreja i Grka.
ACT 14:2 A Jevreji koji ne verovahu podbuniše i razdražiše duše neznabožaca na braću.
ACT 14:3 Ali oni ostaše dosta vremena govoreći slobodno u Gospodu koji svedočaše reč blagodati svoje i davaše te se tvorahu znaci i čudesa rukama njihovim.
ACT 14:4 A mnoštvo gradsko razdeli se, i jedni behu s Jevrejima, a jedni s apostolima.
ACT 14:5 A kad navališe i neznabošci i Jevreji sa svojim poglavarima da im dosade i kamenjem da ih pobiju,
ACT 14:6 oni doznavši pobegoše u gradove likaonske, u Listru i u Dervu i u okolinu njihovu.
ACT 14:7 I onamo propovedahu jevanđelje.
ACT 14:8 I jedan čovek u Listri seđaše nemoćan u nogama, i beše hrom od utrobe matere svoje, i ne beše nikad hodio.
ACT 14:9 Ovaj slušaše Pavla gde govori. Pavle pogledavši na nj i videvši da veruje da će ozdraviti,
ACT 14:10 reče velikim glasom: Tebi govorim u ime Gospoda Isusa Hrista, ustani na svoje noge upravo. I skoči, i hođaše.
ACT 14:11 A kad vide narod šta učini Pavle, podigoše glas svoj govoreći likaonski: Bogovi načiniše se kao ljudi, i siđoše k nama.
ACT 14:12 I nazivahu Varnavu Jupiterom, a Pavla Merkurijem, jer on upravljaše rečju.
ACT 14:13 A sveštenik Jupitera koji beše pred gradom njihovim dovede junce, i donese vence pred vrata, i s narodom htede da prinosi žrtvu.
ACT 14:14 A kad čuše apostoli, Varnava i Pavle, razdreše haljine svoje, i skočiše među narod vičući i govoreći:
ACT 14:15 Ljudi! Šta to činite? I mi smo kao i vi smrtni ljudi, koji vam propovedamo jevanđelje da se od ovih lažnih stvari obratite k Bogu Živom, koji stvori nebo i zemlju i more i sve što je u njima;
ACT 14:16 koji u prošavšim naraštajima beše pustio sve narode da idu svojim putevima:
ACT 14:17 I opet ne ostavi sebe neposvedočenog, čineći dobro, dajući nam s neba dažd i godine rodne, puneći srca naša jelom i veseljem.
ACT 14:18 I ovo govoreći jedva ustaviše narod da im ne prinose žrtve, nego da ide svaki svojoj kući. A dok oni življahu onde i učahu,
ACT 14:19 dođoše iz Antiohije i iz Ikonije nekakvi Jevreji, i kad se oni prepirahu slobodno, podgovoriše narod da ih odustanu, govoreći da ništa pravo ne govore, nego sve lažu. I podgovorivši narod zasuše Pavla kamenjem i izvukoše ga iz grada misleći da je mrtav.
ACT 14:20 A kad ga opkoliše učenici njegovi, ustade i uđe u grad, i sutradan iziđe s Varnavom u Dervu.
ACT 14:21 I propovedivši jevanđelje gradu onom i naučivši mnoge vratiše se u Listru i Ikoniju i Antiohiju.
ACT 14:22 Utvrđujući duše učenika i savetujući ih da ostanu u veri, i da nam kroz mnoge nevolje valja ući u carstvo Božje.
ACT 14:23 I postavivši im starešine po svim crkvama, i pomolivši se Bogu s postom, predadoše ih Gospodu koga verovaše.
ACT 14:24 I prošavši Pisidiju dođoše u Pamfiliju.
ACT 14:25 I govorivši reč Gospodnju u Perzi siđoše u Ataliju.
ACT 14:26 I odande otploviše u Antiohiju, odakle behu predani blagodati Božjoj na delo koje svršiše.
ACT 14:27 A kad dođoše i sabraše crkvu, kazaše sve šta učini Bog s njima, i kako otvori neznabošcima vrata vere.
ACT 14:28 I ostaše onde ne malo vremena s učenicima.
ACT 15:1 I neki sišavši iz Judeje učahu braću: Ako se ne obrežete po običaju Mojsijevom, ne možete se spasti.
ACT 15:2 A kad posta rasprava, i Pavle i Varnava ne malo se prepiraše s njima, odrediše da Pavle i Varnava i drugi neki od njih idu gore k apostolima i starešinama u Jerusalim za ovo pitanje.
ACT 15:3 A oni onda spremljeni od crkve, prolažahu kroz Finikiju i Samariju kazujući obraćanje neznabožaca, i činjahu veliku radost svoj braći.
ACT 15:4 A kad dođoše u Jerusalim, primi ih crkva i apostoli i starešine, i kazaše sve što učini Bog s njima, i kako otvori neznabošcima vrata vere.
ACT 15:5 Onda ustaše neki od jeresi farisejske koji behu verovali, i govorahu da ih valja obrezati, i zapovediti da drže zakon Mojsijev.
ACT 15:6 A apostoli i starešine sabraše se da izvide ovu reč.
ACT 15:7 I po mnogom većanju usta Petar i reče: Ljudi braćo! Vi znate da Bog od prvih dana izabra između nas da iz mojih usta čuju neznabošci reč jevanđelja i da veruju.
ACT 15:8 I Bog, koji poznaje srca, posvedoči im i dade im Duha Svetog kao i nama.
ACT 15:9 I ne postavi nikakve razlike među nama i njima, očistivši verom srca njihova.
ACT 15:10 Sad dakle šta kušate Boga i hoćete da metnete učenicima jaram na vrat, kog ni očevi naši ni mi mogosmo poneti?
ACT 15:11 Nego verujemo da ćemo se spasti blagodaću Gospoda Isusa Hrista kao i oni.
ACT 15:12 Onda umuče sve mnoštvo, i slušahu Varnavu i Pavla koji pripovedahu kolike znake i čudesa učini Bog u neznabošcima preko njih.
ACT 15:13 A kad oni umukoše, odgovori Jakov govoreći: Ljudi braćo! Poslušajte mene.
ACT 15:14 Simon kaza kako Bog najpre pohodi i primi iz neznabožaca narod k imenu svom.
ACT 15:15 I s ovim se udaraju reči proroka, kao što je napisano:
ACT 15:16 Potom ću se vratiti, i sazidaću dom Davidov, koji je pao, i njegove razvaline popraviću, i podignuću ga,
ACT 15:17 Da potraže Gospoda ostali ljudi i svi narodi u kojima se ime moje spomenu, govori Gospod koji tvori sve ovo.
ACT 15:18 Bogu su poznata od postanja sveta sva dela Njegova;
ACT 15:19 Zato ja velim da se ne dira u neznabošce koji se obraćaju k Bogu;
ACT 15:20 nego da im se zapovedi da se čuvaju od priloga idolskih i od kurvarstva i od udavljenog i od krvi, i što njima nije milo drugima da ne čine.
ACT 15:21 Jer Mojsije ima od starih vremena u svim gradovima koji ga propovedaju, i po zbornicama čita se svake subote.
ACT 15:22 Tada nađoše za dobro apostoli i starešine sa svom crkvom da izberu između sebe dvojicu i da pošlju u Antiohiju s Pavlom i Varnavom, Judu koji se zvaše Varsava, i Silu, ljude znamenite među braćom.
ACT 15:23 I napisaše rukama svojim ovo: Apostoli i starešine i braća pozdravljaju braću koja su po Antiohiji i Siriji i Kilikiji što su od neznabožaca.
ACT 15:24 Budući da mi čusmo da neki od nas izišavši smetoše vas rečima, i raslabiše duše vaše govoreći vam da se obrezujete i da držite zakon, kojima mi ne zapovedismo;
ACT 15:25 zato nađosmo za dobro mi jednodušno sabrani izbrane ljude poslati vama s ljubaznim našim Varnavom i Pavlom,
ACT 15:26 s ljudima koji su predali duše svoje za ime Gospoda našeg Isusa Hrista.
ACT 15:27 Poslasmo dakle Judu i Silu, koji će to i rečima kazati.
ACT 15:28 Jer nađe za dobro Sveti Duh i mi da nikakvih tegoba više ne mećemo na vas osim ovih potrebnih:
ACT 15:29 Da se čuvate od priloga idolskih i od krvi i od udavljenog i od kurvarstva, i šta nećete da se čini vama ne činite drugima; od čega ako se čuvate, dobro ćete činiti. Budite zdravi.
ACT 15:30 A kad ih opremiše, dođoše u Antiohiju, i sabravši narod predaše poslanicu.
ACT 15:31 A kad pročitaše, obradovaše se utesi.
ACT 15:32 A Juda i Sila, koji i proroci behu, mnogim rečima utešiše braću i utvrdiše.
ACT 15:33 I pošto biše onamo neko vreme, otpustiše ih braća s mirom k apostolima.
ACT 15:34 Sila nađe za dobro da ostane onamo, A Juda se vrati u Jerusalim.
ACT 15:35 A Pavle i Varnava življahu u Antiohiji i učahu i propovedahu reč Gospodnju s mnogima drugim.
ACT 15:36 A posle nekoliko dana reče Pavle Varnavi: Hajde da se vratimo i da obiđemo braću po svim gradovima po kojima propovedasmo reč Gospodnju kako žive.
ACT 15:37 A Varnava htede da uzmu sa sobom Jovana prozvanog Marka.
ACT 15:38 Pavle pak govoraše: Onog koji nas je odustao u Pamfiliji i nije išao s nama na delo na koje smo bili određeni, da ne uzimamo sa sobom.
ACT 15:39 Tako postade raspra da se oni razdvojiše, i Varnava uzevši Marka otplovi u Kipar.
ACT 15:40 A Pavle izbravši Silu iziđe predan blagodati Božjoj od braće.
ACT 15:41 I prolažaše kroz Siriju i Kilikiju utvrđujući crkve.
ACT 16:1 Dođe pak u Dervu i u Listru, i gle, onde beše neki učenik, po imenu Timotije, sin neke žene Jevrejke koja verovaše, a oca Grka;
ACT 16:2 za njega dobro svedočahu braća koja behu u Listri i u Ikoniji.
ACT 16:3 Ovog namisli Pavle da uzme sa sobom; i uze ga, i obreza Jevreja radi koji behu u onim mestima: jer svi znahu oca njegovog da beše Grk.
ACT 16:4 I kad prolažahu po gradovima, predavaše im da drže uredbe koje urediše apostoli i starešine u Jerusalimu.
ACT 16:5 A crkve se utvrđivahu u veri, i svaki dan bivaše ih više.
ACT 16:6 A kad prođoše Frigiju i galatijsku zemlju, zabrani im Duh Sveti govoriti reč u Aziji.
ACT 16:7 A kad dođoše u Misiju hteše da idu u Vitiniju, i Duh ne dade.
ACT 16:8 A kad prođoše Misiju, siđoše u Troadu.
ACT 16:9 I Pavlu se javi utvara noću: beše jedan čovek iz Makedonije, i stajaše moleći ga i govoreći: Dođi u Makedoniju i pomozi nam.
ACT 16:10 A kad vide utvaru, odmah gledasmo da iziđemo u Makedoniju, doznavši da nas Gospod pozva da im propovedamo jevanđelje.
ACT 16:11 A kad se odvezosmo iz Troade, dođosmo u Samotrak, i sutradan u Neapolj,
ACT 16:12 a odande u Filibu, koje je prvi grad zemlje Makedonije, naselje rimsko; i u onom gradu ostasmo nekoliko dana.
ACT 16:13 A u dan subotni iziđosmo iz grada k vodi gde beše bogomolja; i sedavši govorismo k ženama koje se behu sabrale.
ACT 16:14 I jedna bogobojazna žena, po imenu Lidija, iz grada tijatirskog, koja prodavaše skerlet, slušaše: i Gospod otvori srce njeno da pazi na reči Pavlove.
ACT 16:15 A kad se krsti ona i kuća njena, moljaše nas govoreći: Ako mislite da ja verujem Gospoda, uđite u moju kuću i živite. I natera nas.
ACT 16:16 A dogodi se kad iđasmo na molitvu da nas srete jedna robinja koja imaše duh pogađački i vračajući donošaše veliki dobitak svojim gospodarima.
ACT 16:17 Ova pođe za Pavlom i za nama, i vikaše govoreći: Ovi su ljudi sluge Boga Najvišeg, koji javljaju nama put spasenja.
ACT 16:18 I ovako činjaše mnogo dana. A kad se Pavlu dosadi, okrenu se i reče duhu: Zapovedam ti imenom Isusa Hrista, iziđi iz nje. I iziđe u taj čas.
ACT 16:19 A kad videše njeni gospodari da iziđe nada njihovog dobitka, uzeše Pavla i Silu i odvukoše ih na pazar ka knezovima.
ACT 16:20 I dovedavši ih k vojvodama, rekoše: Ovi su ljudi Jevreji, i mute po našem gradu,
ACT 16:21 i propovedaju običaje koje nama ne valja primati ni tvoriti, jer smo Rimljani.
ACT 16:22 I sleže se narod na njih, i vojvode izdreše im haljine, i zapovediše da ih šibaju.
ACT 16:23 I pošto ih zdravo izbiše baciše ih u tamnicu, i zapovediše tamničaru da ih dobro čuva.
ACT 16:24 Primivši takvu zapovest on ih baci u najdonju tamnicu i noge im metnu u klade.
ACT 16:25 A u ponoći behu Pavle i Sila na molitvi i hvaljahu Boga; a sužnji ih slušahu.
ACT 16:26 A ujedanput tako se vrlo zatrese zemlja da se pomesti temelj tamnički; i odmah se otvoriše sva vrata i svima spadoše okovi.
ACT 16:27 A kad se probudi tamničar i vide otvorena vrata tamnička, izvadi nož i htede da se ubije, misleći da su pobegli sužnji.
ACT 16:28 A Pavle povika zdravo govoreći: Ne čini sebi zlo nikakvo, jer smo mi svi ovde.
ACT 16:29 A on zaiskavši sveću ulete i drhćući pripade k Pavlu i Sili;
ACT 16:30 i izvedavši ih napolje reče: Gospodo! Šta mi treba činiti da se spasem?
ACT 16:31 A oni rekoše: Veruj Gospoda Isusa Hrista i spašćeš se ti i sav dom tvoj.
ACT 16:32 I kazaše mu reč Gospodnju, i svima koji su u domu njegovom.
ACT 16:33 I uze ih u onaj sat noći i opra im rane; i krsti se on i svi njegovi odmah.
ACT 16:34 I uvedavši ih u svoj dom postavi trpezu, i radovaše se sa svim domom svojim što verova Boga.
ACT 16:35 A kad bi dan, poslaše vojvode pandure govoreći: Pustite ova dva čoveka.
ACT 16:36 A tamničar kaza reči ove Pavlu: Poslaše vojvode da se pustite; sad dakle iziđite i idite s mirom.
ACT 16:37 A Pavle reče njima: Izbivši nas pred narodom bez suda, ljude Rimljane, baciše u tamnicu: i sad hoće da nas puste? Nije tako, nego sami neka dođu i izvedu nas.
ACT 16:38 A panduri kazaše vojvodama ove reči; i uplašiše se kad čuše da su Rimljani;
ACT 16:39 i došavši umoliše ih, i izvedoše moleći da iziđu iz grada.
ACT 16:40 A kad iziđoše iz tamnice, dođoše k Lidiji, i videvši braću utešiše ih, i otidoše.
ACT 17:1 Prošavši pak Amfipolj i Apoloniju dođoše u Solun, gde beše zbornica jevrejska.
ACT 17:2 I Pavle po običaju svom uđe k njima, i tri subote razgovara se s njima iz pisma,
ACT 17:3 pokazujući i dokazujući im da je trebalo Hristos da postrada i vaskrsne iz mrtvih, i da ovaj Isus kog ja, reče, propovedam vama, jeste Hristos.
ACT 17:4 I neki od njih verovaše, i pristaše s Pavlom i sa Silom, i od pobožnih Grka mnoštvo veliko, i od žena gospodskih ne malo.
ACT 17:5 Ali tvrdovrati Jevreji zaviđahu, i uzevši neke zle ljude od prostog naroda, i sabravši četu, uzbuniše po gradu, i napadoše na kuću Jasonovu, i tražahu da ih izvedu pred narod.
ACT 17:6 A kad njih ne nađoše, povukoše Jasona i neke od braće pred starešine gradske vičući: Ovi što zamutiše vasioni svet dođoše i ovde,
ACT 17:7 koje Jason primi; i ovi svi rade protiv ćesarevih zapovesti, govoreći da ima drugi car, Isus.
ACT 17:8 I smutiše narod i starešine gradske koji ovo čuše.
ACT 17:9 Ali kad ih Jason i ostali zadovoljiše odgovorom, pustiše ih.
ACT 17:10 A braća odmah noću opraviše Pavla i Silu u Veriju. Došavši onamo uđoše u zbornicu jevrejsku.
ACT 17:11 Ovi pak behu plemenitiji od onih što žive u Solunu; oni primiše reč sa svim srcem, i svaki dan istraživahu po pismu je li to tako.
ACT 17:12 Tako verovaše mnogi od njih, i od poštenih grčkih žena i od ljudi ne malo.
ACT 17:13 A kad razabraše Jevreji solunski da Pavle u Veriji propovedi reč Božju, dođoše i onamo te uzdigoše i pobuniše narod.
ACT 17:14 A braća onda odmah otpraviše Pavla da ide u primorje; a Sila i Timotije ostaše onde.
ACT 17:15 A pratioci dovedoše Pavla do Atine: i primivši zapovest na Silu i Timotija da dođu k njemu što brže, vratiše se.
ACT 17:16 A kad ih Pavle čekaše u Atini, razdraži se duh njegov u njemu gledajući grad pun idola;
ACT 17:17 i prepiraše se s Jevrejima i bogobojaznima u zbornici, i na pazaru svaki dan s onima s kojima se udešavaše.
ACT 17:18 A neki od Epikurovaca i od stojičkih mudraca prepirahu se s njim; i jedni govorahu: Šta hoće ovaj besposlica? A drugi: Vidi se kao da hoće nove bogove da propoveda. Jer im propovedaše jevanđelje o Isusu i o vaskrsenju.
ACT 17:19 Pa ga uzeše i odvedoše na Areopag govoreći: Možemo li razumeti kakva je ta nova nauka što ti kazuješ?
ACT 17:20 Jer nešto novo mećeš u naše uši; hoćemo dakle da vidimo šta će to biti.
ACT 17:21 A Atinjani svi i putnici iz drugih zemalja ne behu nizašta drugo nego da šta novo kazuju ili slušaju.
ACT 17:22 A Pavle stavši nasred Areopaga reče: Ljudi Atinjani! Po svemu vas vidim da ste vrlo pobožni;
ACT 17:23 jer prolazeći i motreći vaše svetinje nađoh oltar na kome beše napisano: Bogu nepoznatom. Kog dakle ne znajući poštujete Onog vam ja propovedam.
ACT 17:24 Bog koji je stvorio svet i sve što je u njemu, On budući Gospodar neba i zemlje, ne živi u rukotvorenim crkvama,
ACT 17:25 niti prima ugađanja od ruku čovečijih, kao da bi Onome trebalo šta koji sam daje svima život i dihanje i sve.
ACT 17:26 I učinio je da od jedne krvi sav rod čovečiji živi po svemu licu zemaljskom, i postavio je unapred određena vremena i međe njihovog življenja:
ACT 17:27 Da traže Gospoda, ne bi li Ga barem opipali i našli, premda nije daleko ni od jednog nas.
ACT 17:28 Jer kroz Njega živimo, i mičemo se, i jesmo; kao što i neki od vaših pevača rekoše: Jer smo i rod Njegov.
ACT 17:29 Kad smo dakle rod Božji, ne treba da mislimo da je Božanstvo kao ikone zlatne ili srebrne ili kamene, koje su ljudi majstorski načinili po smišljanju svom.
ACT 17:30 Ne gledajući dakle Bog na vremena neznanja, sad zapoveda svima ljudima svuda da se pokaju;
ACT 17:31 jer je postavio dan u koji će suditi vasionom svetu po pravdi preko čoveka koga odredi, i dade svima veru vaskrsnuvši Ga iz mrtvih.
ACT 17:32 A kad čuše vaskrsenje iz mrtvih, onda se jedni rugahu; a jedni rekoše: Da te čujemo opet o tom.
ACT 17:33 Tako Pavle otide između njih.
ACT 17:34 A neki ljudi pristaše uza nj i verovaše; među kojima beše i Dionisije Areopagitski, i žena po imenu Damara, i drugi s njima.
ACT 18:1 A potom se odluči Pavle od Atine i dođe u Korint,
ACT 18:2 i nađe jednog Jevrejina, po imenu Akilu, rodom iz Ponta, koji beše skoro došao iz Talijanske sa ženom svojom Priskilom (jer beše zapovedio Klaudije da svi Jevreji idu iz Rima), i dođe k njima.
ACT 18:3 I budući da beše onog istog zanata, osta kod njih i rađaše, jer behu ćilimarskog zanata.
ACT 18:4 A prepiraše se u zbornicama svake subote, i nadgovaraše Jevreje i Grke.
ACT 18:5 I kad siđoše iz Makedonije Sila i Timotije, navali Duh Sveti na Pavla da svedoči Jevrejima da je Isus Hristos.
ACT 18:6 A kad se oni protivljahu i huljahu, otrese haljine svoje i reče im: Krv vaša na vaše glave; ja sam čist, od sad idem u neznabošce.
ACT 18:7 I otišavši odande dođe u kuću nekoga po imenu Justa, koji poštovaše Boga, i kog kuća beše kraj zbornice.
ACT 18:8 A Krisp, starešina zbornički, verova Gospoda sa svim domom svojim; i od Korinćana mnogi koji slušahu verovaše i krstiše se.
ACT 18:9 A Gospod reče Pavlu noću u utvari: Ne boj se, nego govori, i da ne ućutiš;
ACT 18:10 jer sam ja s tobom, i niko se neće usuditi da ti šta učini; jer ja imam veliki narod u ovom gradu.
ACT 18:11 I on sedi onde godinu i šest meseci učeći ih reči Božjoj
ACT 18:12 A kad beše Galion namesnik u Ahaji, napadoše Jevreji jednodušno na Pavla i dovedoše ga na sud
ACT 18:13 govoreći: Ovaj nagovara ljude da poštuju Boga protiv zakona.
ACT 18:14 A kad Pavle htede da otvori usta, reče Galion Jevrejima: Da je kakva nepravda bila ili zlo delo, po dužnosti poslušao bih vas, o Jevreji!
ACT 18:15 Ali kad su prepiranja za reči i za imena i za zakon vaš, gledajte sami; jer ja sudija tome neću da budem.
ACT 18:16 I izagna ih iz sudnice.
ACT 18:17 Onda svi Grci uhvatiše Sostena, starešinu zborničkog, i biše ga pred sudnicom; i Galion nije ništa za to mario.
ACT 18:18 A Pavle osta još pozadugo, i oprostivši se s braćom otplovi u Siriju i s njime Priskila i Akila, i ostriže glavu u Kenhreji, jer se beše zavetovao.
ACT 18:19 I dođe u Efes; i njih ostavi onde, a on uđe u zbornicu, i prepiraše se s Jevrejima.
ACT 18:20 A kad ga oni moliše da ostane kod njih više vremena, ne htede,
ACT 18:21 nego se oprosti s njima govoreći: Valja mi, makar kako bilo, ovaj praznik što ide provesti u Jerusalimu; nego, ako Bog htedbude, vratiću se opet k vama. I odveze se iz Efesa; a Akila i Priskila ostaše u Efesu.
ACT 18:22 I došavši u Ćesariju, iziđe i pozdravi se s crkvom, i siđe u Antiohiju.
ACT 18:23 I provedavši nekoliko vremena iziđe i prođe redom galatijsku zemlju i Frigiju utvrđujući sve učenike.
ACT 18:24 A dođe u Efes jedan Jevrejin, po imenu Apolos, rodom iz Aleksandrije, čovek rečit i silan u knjigama.
ACT 18:25 Ovaj beše upućen na put Gospodnji, i goreći duhom, govoraše i učaše pravo o Gospodu, a znaše samo krštenje Jovanovo.
ACT 18:26 I ovaj poče slobodno propovedati po zbornicama. A kad ga čuše Akila i Priskila, primiše ga i još mu bolje pokazaše put Gospodnji.
ACT 18:27 A kad on htede da pređe u Ahaju, poslaše braća unapred i pisaše učenicima da ga prime. I on došavši onamo pomože mnogo onima koji verovahu blagodaću;
ACT 18:28 jer zdravo nadvlađivaše Jevreje jednako pred narodom dokazujući iz pisma da je Isus Hristos.
ACT 19:1 Dogodi se pak, kad beše Apolos u Korintu, da Pavle prolažaše gornje zemlje, i dođe u Efes, i našavši neke učenike
ACT 19:2 reče im: Jeste li primili Duha Svetog kad ste verovali? A oni mu rekoše: Nismo ni čuli da ima Duh Sveti.
ACT 19:3 A on im reče: Na šta se dakle krstiste? A oni rekoše: Na krštenje Jovanovo.
ACT 19:4 A Pavle reče: Jovan krsti krštenjem pokajanja, govoreći narodu da veruju Onog koji će za njim doći, to jest, Hrista Isusa.
ACT 19:5 A kad to čuše, krstiše se u ime Gospoda Isusa.
ACT 19:6 A kad Pavle metnu ruke na njih, siđe Duh Sveti na njih, i govoraše jezike i proricahu.
ACT 19:7 A beše ljudi svega oko dvanaest.
ACT 19:8 I ušavši u zbornicu govoraše slobodno tri meseca učeći i uveravajući za carstvo Božje.
ACT 19:9 A kad neki behu otvrdnuli i svađahu se huleći na put Gospodnji pred narodom, odstupi od njih i odluči učenike, pa se prepiraše svaki dan u školi nekog Tirana.
ACT 19:10 I ovo je bivalo dve godine, tako da svi koji življahu u Aziji, i Jevreji i Grci, čuše reč Gospoda Isusa.
ACT 19:11 I Bog činjaše ne mala čudesa rukama Pavlovim,
ACT 19:12 tako da su i čalme i ubruščiće znojave od tela njegovog nosili na bolesnike, i oni se isceljivahu od bolesti, i duhovi zli izlažahu iz njih.
ACT 19:13 I počeše neki od Jevreja, koji se skitahu i zaklinjahu đavole, spominjati nad onima u kojima behu zli duhovi ime Gospoda Isusa govoreći: Zaklinjemo vas Isusom koga Pavle propoveda.
ACT 19:14 A behu nekih sedam sinova Skeve Jevrejina, poglavara svešteničkog, koji ovo činjahu.
ACT 19:15 A duh zli odgovarajući reče: Isusa poznajem, i Pavla znam; ali vi ko ste?
ACT 19:16 I skočivši na njih čovek u kome beše zli duh nadvlada ih, i pritište ih poda se tako da goli i izranjeni utekoše iz one kuće.
ACT 19:17 I ovo doznaše svi koji življahu u Efesu, i Jevreji, i Grci; i uđe strah u sve njih, i veličaše se ime Gospoda Isusa.
ACT 19:18 I mnogi od onih što verovahu, dolažahu te se ispovedahu i kazivahu šta su učinili.
ACT 19:19 A mnogi od onih koji čarahu, sabravši knjige svoje spaljivahu ih pred svima; i proračunaše i nađoše da su vredele pedeset hiljada groša.
ACT 19:20 Tako zdravo rastijaše i nadvlađivaše reč Gospodnja.
ACT 19:21 I kad se ovo svrši, namisli Pavle da prođe preko Makedonije i Ahaje, i da ide u Jerusalim, i reče: Pošto budem tamo, valja mi i Rim videti.
ACT 19:22 I posla u Makedoniju dvojicu od onih koji ga služahu, Timotija i Erasta; a on osta neko vreme u Aziji.
ACT 19:23 A u ono vreme podiže se ne mala buna puta radi Gospodnjeg,
ACT 19:24 jer nekakav zlatar, po imenu Dimitrije, koji građaše Dijani srebrne crkvice i davaše majstorima ne mali posao,
ACT 19:25 on skupi ove i drugih ovakvih stvari majstore, i reče: Ljudi! Vi znate da od ovog posla mi imamo dobitak za svoje življenje;
ACT 19:26 i vidite i čujete da ne samo u Efesu nego gotovo po svoj Aziji ovaj Pavle odvrati narod mnogi, govoreći: To nisu bogovi što se rukama čovečijim grade.
ACT 19:27 I ne samo što će ova nesreća doći na naš zanat da ne prolazi, nego se neće mariti ni za crkvu velike boginje Dijane, i propašće veličanstvo one koju sva Azija i vasioni svet poštuje.
ACT 19:28 A kad oni ovo čuše, napuniše se gneva, i vikahu govoreći: Velika je Dijana Efeska!
ACT 19:29 I sav se grad napuni bune; i navalivši jednodušno na zborište uhvatiše Gaja i Aristarha iz Makedonije, drugove Pavlove.
ACT 19:30 A kad Pavle htede da ide među narod, ne dadoše mu učenici.
ACT 19:31 A neki i od azijskih poglavara koji mu behu prijatelji, poslaše k njemu savetujući ga da ne izlazi na zborište.
ACT 19:32 Jedni pak vikahu jedno a drugi drugo; jer beše sabor smućen, i najviše ih ne znahu zašto su se skupili.
ACT 19:33 A jedni od naroda izvukoše Aleksandra, kad ga Jevreji izvedoše. A Aleksandar mahnuvši rukom htede da odgovori narodu.
ACT 19:34 A kad ga poznaše da je Jevrejin, povikaše svi u glas, i vikahu oko dva sata: Velika je Dijana Efeska.
ACT 19:35 A pisar utišavši narod reče: Ljudi Efesci! Ko je taj čovek koji ne zna da grad Efes slavi veliku boginju Dijanu i njen kip nebeski?
ACT 19:36 Kad dakle to ne može niko odreći, valja vi da budete mirni, i ništa naglo da ne činite;
ACT 19:37 jer dovedoste ove ljude koji niti su crkvu Dijaninu pokrali, niti hule na vašu boginju.
ACT 19:38 A Dimitrije i majstori koji su s njim ako imaju kakvu tužbu, imaju sudovi, i imaju namesnici, neka tuže jedan drugog.
ACT 19:39 Ako li šta drugo ištete, neka se izvidi na pravoj skupštini.
ACT 19:40 Jer se bojimo da ne budemo tuženi za današnju bunu; a nijednog uzroka nema kojim bismo se mogli opravdati za ovu bunu.
ACT 19:41 I ovo rekavši raspusti narod koji se beše sabrao.
ACT 20:1 A pošto se utiša buna, dozva Pavle učenike, i utešivši ih oprosti se s njima, i iziđe da ide u Makedoniju.
ACT 20:2 I prošavši one zemlje, i svetovavši ih mnogim rečima, dođe u Grčku.
ACT 20:3 Poživevši pak onamo tri meseca stadoše mu Jevreji raditi o glavi kad htede da se odveze u Siriju, i namisli da se vrati preko Makedonije.
ACT 20:4 I pođe s njim do Azije Sosipatar Pirov iz Verije, i Aristarh i Sekund iz Soluna, i Gaj iz Derve i Timotije, i Tihik i Trofim iz Azije.
ACT 20:5 Ovi otišavši napred čekahu nas u Troadi.
ACT 20:6 A mi se odvezosmo posle dana presnih hlebova iz Filibe, i dođosmo k njima u Troadu za pet dana, i onde ostasmo sedam dana.
ACT 20:7 A u prvi dan nedelje, kad se sabraše učenici da lome hleb, govoraše im Pavle, jer htede sutradan da pođe, i proteže besedu do ponoći.
ACT 20:8 I behu mnoge sveće gore u sobi gde se bejasmo sabrali.
ACT 20:9 A seđaše na prozoru jedno momče, po imenu Evtih, nadvladano od tvrdog sna, i kad Pavle govoraše mnogo, naže se u snu i pade dole s trećeg poda, i digoše ga mrtva.
ACT 20:10 A Pavle sišavši pade na nj, i zagrlivši ga reče: Ne bunite se, jer je duša njegova u njemu.
ACT 20:11 Onda iziđe gore, i prelomivši hleb okusi, i dovoljno govori do same zore, i tako otide.
ACT 20:12 A momče dovedoše živo, i utešiše se ne malo.
ACT 20:13 A mi došavši u lađu odvezosmo se u As, i odande htesmo da uzmemo Pavla; jer tako beše zapovedio, hoteći sam da ide pešice.
ACT 20:14 A kad se sasta s nama u Asu, uzesmo ga, i dođosmo u Mitilinu.
ACT 20:15 I odande odvezavši se dođosmo sutradan prema Hiju; a drugi dan odvezosmo se u sam, i noćismo u Trigiliju; i sutradan dođosmo u Milit.
ACT 20:16 Jer Pavle namisli da prođemo mimo Efes da se ne bi zadržao u Aziji; jer hićaše, ako bude moguće, da bude o Trojičinu dne u Jerusalimu.
ACT 20:17 Ali iz Milita posla u Efes i dozva starešine crkvene.
ACT 20:18 I kad dođoše k njemu, reče im: Vi znate od prvog dana kad dođoh u Aziju kako s vama jednako bih
ACT 20:19 služeći Gospodu sa svakom poniznosti i mnogim suzama i napastima koje mi se dogodiše od Jevreja koji mi rađahu o glavi;
ACT 20:20 kako ništa korisno ne izostavih da vam ne kažem i da vas naučim pred narodom i po kućama,
ACT 20:21 svedočeći i Jevrejima i Grcima pokajanje k Bogu i veru u Gospoda našeg Isusa Hrista.
ACT 20:22 I sad evo ja svezan Duhom idem u Jerusalim ne znajući šta će mi se u njemu dogoditi;
ACT 20:23 osim da Duh Sveti po svim gradovima svedoči, govoreći da me okovi i nevolje čekaju.
ACT 20:24 Ali se nizašta ne brinem, niti marim za svoj život, nego da svršim tečenje svoje s radošću i službu koju primih od Gospoda Isusa: da posvedočim jevanđelje blagodati Božje.
ACT 20:25 I evo sad znam da više nećete videti moje lice, vi svi po kojima prolazih propovedajući carstvo Božje.
ACT 20:26 Zato vam svedočim u današnji dan da sam ja čist od krvi sviju;
ACT 20:27 jer ne izostavih da pokažem volju Božju.
ACT 20:28 Pazite dakle na sebe i na sve stado u kome vas Duh Sveti postavi vladikama da pasete crkvu Gospoda i Boga koju steče krvlju svojom;
ACT 20:29 jer ja ovo znam da će po odlasku mom ući među vas teški vuci koji neće štedeti stada;
ACT 20:30 i između vas samih postaće ljudi koji će govoriti izvrnutu nauku da odvraćaju učenike za sobom.
ACT 20:31 Zato gledajte i opominjite se da tri godine dan i noć ne prestajah učeći sa suzama svakog od vas.
ACT 20:32 I sad vas, braćo, predajem Bogu i reči blagodati Njegove, koji može nazidati i dati vam nasledstvo među svima osvećenima.
ACT 20:33 Srebra, ili zlata, ili ruha ni u jednog ne zaiskah.
ACT 20:34 Sami znate da potrebi mojoj i onih koji su sa mnom bili poslužiše ove ruke moje.
ACT 20:35 Sve vam pokazah da se tako valja truditi i pomagati nemoćnima, i opominjati se reči Gospoda Isusa koju On reče: Mnogo je blaženije davati negoli uzimati.
ACT 20:36 I ovo rekavši kleče na kolena svoja sa svima njima i pomoli se Bogu.
ACT 20:37 A sviju stade veliki plač i zagrlivši Pavla celivahu ga,
ACT 20:38 žalosni najviše za reč koju reče da više neće videti lice njegovo; i otpratiše ga u lađu.
ACT 21:1 I kad bi te se odvezosmo otrgnuvši se od njih, idući pravo dođosmo u Ko, i drugi dan u Rod i odande u Pataru.
ACT 21:2 I našavši lađu koja polazi u Finikiju, uđosmo i odvezosmo se.
ACT 21:3 A kad nam se ukaza Kipar, ostavismo ga nalevo, i plovljasmo u Siriju, i stadosmo u Tiru; jer onde valjaše da se istovari lađa.
ACT 21:4 I našavši učenike ostasmo onde sedam dana: oni Pavlu govorahu Duhom da ne ide gore u Jerusalim.
ACT 21:5 A kad bi te mi dane navršismo, izišavši iđasmo, i praćahu nas svi sa ženama i decom do iza grada, i kleknuvši na bregu pomolismo se Bogu.
ACT 21:6 I oprostivši se jedan s drugim uđosmo u lađu; a oni se vratiše svojim kućama.
ACT 21:7 A mi počevši plovljenje od Tira, dođosmo u Ptolemaidu; i pozdravivši se s braćom ostasmo kod njih jedan dan.
ACT 21:8 A sutradan pošavši Pavle i koji bejasmo s njim dođosmo u Ćesariju; i ušavši u kuću Filipa jevanđelista, koji beše jedan od sedam đakona, ostasmo u njega.
ACT 21:9 I ovaj imaše četiri kćeri devojke koje proricahu.
ACT 21:10 Stojeći mi pak onde mnogo dana, dođe odozgo iz Judeje jedan prorok, po imenu Agav;
ACT 21:11 i došavši k nama uze pojas Pavlov i svezavši svoje ruke i noge reče: Tako veli Duh Sveti: Čoveka kog je ovaj pojas, ovako će ga svezati u Jerusalimu Jevreji, i predaće ga u ruke neznabožaca.
ACT 21:12 I kad čusmo ovo, molismo i mi i ondašnji da ne ide gore u Jerusalim.
ACT 21:13 A Pavle odgovori i reče: Šta činite te plačete i cepate mi srce? Jer ja ne samo svezan biti hoću, nego i umreti u Jerusalimu gotov sam za ime Gospoda Isusa.
ACT 21:14 A kad ga ne mogasmo odvratiti, umukosmo rekavši: Volja Božja neka bude.
ACT 21:15 A posle ovih dana spremivši se iziđosmo u Jerusalim.
ACT 21:16 A dođoše s nama i neki učenici iz Ćesarije vodeći sa sobom nekog Mnasona iz Kipra, starog učenika, u kog bismo mi stajali.
ACT 21:17 I kad dođosmo u Jerusalim, primiše nas braća ljubazno.
ACT 21:18 A sutradan otide Pavle s nama k Jakovu, i dođoše sve starešine.
ACT 21:19 I pozdravivši se s njima kazivaše sve redom šta učini Bog u neznabošcima njegovom službom.
ACT 21:20 A oni čuvši hvaljahu Boga i rekoše mu: Vidiš li, brate! Koliko je hiljada Jevreja koji verovaše, i svi teže na stari zakon.
ACT 21:21 A doznali su za tebe da učiš otpadanju od zakona Mojsijevog sve Jevreje koji žive među neznabošcima, kazujući da im ne treba obrezivati dece svoje, niti držati običaje otačke.
ACT 21:22 Šta ćemo dakle sad? Narod će se sabrati jamačno; jer će čuti da si došao.
ACT 21:23 Ovo dakle učini šta ti kažemo: u nas imaju četiri čoveka koji su se zavetovali Bogu;
ACT 21:24 ove uzmi i očisti se s njima, i potroši na njih neka ostrižu glave svoje, i svi će doznati da ono što su čuli za tebe ništa nije, nego da i sam držiš zakon i živiš po njemu.
ACT 21:25 A za neznabošce koji verovaše mi poslasmo presudivši da oni takvo ništa ne drže osim da se čuvaju od priloga idolskih, i od krvi, i od udavljenog, i od kurvarstva.
ACT 21:26 Tada Pavle uze one ljude, i sutradan očistivši se s njima, uđe u crkvu, i pokaza kako izvršuje dane očišćenja dokle se ne prinese žrtva za svakog njih.
ACT 21:27 A kad htede da se navrši sedam dana, videvši ga u crkvi oni Jevreji što behu iz Azije, pobuniše sav narod, i metnuše ruke na nj.
ACT 21:28 Vičući: Pomagajte, ljudi Izrailjci! Ovo je čovek koji protiv naroda i zakona i protiv ovog mesta uči sve svuda; pa još i Grke uvede u crkvu i opogani sveto mesto ovo.
ACT 21:29 Jer behu videli s njim u gradu Trofima iz Efesa, kog mišljahu da je uveo Pavle u crkvu.
ACT 21:30 I sav se grad podiže, i navali narod sa sviju strana, i uhvativši Pavla vucijahu ga napolje iz crkve; i odmah se zatvoriše vrata.
ACT 21:31 A kad hteše da ga ubiju, dođe glas gore k vojvodi od čete da se pobuni sav Jerusalim.
ACT 21:32 A on odmah uzevši vojnike i kapetane dotrča na njih. A oni videvši vojvodu i vojnike prestaše biti Pavla.
ACT 21:33 A vojvoda pristupivši uze ga, i zapovedi da ga metnu u dvoje verige, i pitaše ko je i šta je učinio.
ACT 21:34 A jedan vikaše jedno, a drugi drugo po narodu. A kad ne može od bune ništa da razume upravo, zapovedi da ga odvedu u logor.
ACT 21:35 A kad bi na basamacima, moraše ga vojnici nositi sile radi naroda.
ACT 21:36 Jer za njim prista mnoštvo naroda koji vikahu: Pogubi ga.
ACT 21:37 A kad htede Pavle da uđe u logor, reče vojvodi: Je li mi slobodno govoriti šta tebi? A on reče: Zar umeš grčki?
ACT 21:38 Nisi li ti Misirac koji pre ovih dana podbuni i izvede u pustinju četiri hiljade hajduka?
ACT 21:39 A Pavle reče: Ja sam čovek Jevrejin iz Tarsa, građanin poznatog grada u Kilikiji; nego te molim dopusti mi da govorim k narodu.
ACT 21:40 A kad mu dopusti, stade Pavle na basamacima i mahnu rukom na narod; i kad posta velika tišina progovori jevrejskim jezikom govoreći:
ACT 22:1 Ljudi, braćo i očevi! Čujte sad moj odgovor k vama.
ACT 22:2 A kad čuše da im jevrejskim jezikom progovori, još veća tišina posta. I reče:
ACT 22:3 Ja sam čovek Jevrejin, koji sam rođen u Tarsu kilikijskom, i odgajen u ovom gradu kod nogu Gamaliilovih, naučen upravo otačkom zakonu, i bejah revnitelj Božji kao što ste vi svi danas.
ACT 22:4 Ja ovaj put gonih do same smrti, vezujući i predajući u tamnicu i ljude i žene,
ACT 22:5 kao što mi svedoči i poglavar sveštenički i sve starešine; od kojih i poslanice primih na braću koja žive u Damasku; i iđah da dovedem one što behu onamo svezane u Jerusalim da se muče.
ACT 22:6 A kad iđah i približih se k Damasku, dogodi mi se oko podne da me ujedanput obasja velika svetlost s neba.
ACT 22:7 I padoh na zemlju, i čuh glas, koji mi govori: Savle! Savle! Zašto me goniš?
ACT 22:8 A ja odgovorih: Ko si Ti, Gospode? A On mi reče: Ja sam Isus Nazarećanin, kog ti goniš.
ACT 22:9 A koji behu sa mnom videše svetlost i uplašiše se; ali ne čuše glas koji mi govoraše.
ACT 22:10 A ja rekoh: Šta ću činiti, Gospode? A Gospod mi reče: Ustani i idi u Damask, i tamo će ti se kazati za sve šta ti je određeno da činiš.
ACT 22:11 I kad obnevideh od silne svetlosti one, vođahu me za ruku oni koji behu sa mnom, i dođoh u Damask.
ACT 22:12 A neki Ananija, čovek pobožan po zakonu, posvedočen od sviju Jevreja koji žive u Damasku,
ACT 22:13 došavši k meni stade i reče mi: Savle brate! Progledaj. I ja u taj čas pogledah na nj.
ACT 22:14 A on mi reče: Bog otaca naših izabra te da poznaš volju Njegovu, i da vidiš pravednika, i da čuješ glas iz usta Njegovih:
ACT 22:15 Da Mu budeš svedok pred svim ljudima za ovo što si video i čuo.
ACT 22:16 I sad šta oklevaš? Ustani i krsti se, i operi se od greha svojih, prizvavši ime Gospoda Isusa.
ACT 22:17 A dogodi se, kad se vratih u Jerusalim i moljah se u crkvi Bogu, da postadoh izvan sebe,
ACT 22:18 i videh Ga gde mi govori: Pohitaj te izađi iz Jerusalima, jer neće primiti svedočanstvo tvoje za mene.
ACT 22:19 I ja rekoh: Gospode! Sami znadu da sam ja metao u tamnice i bio po zbornicama one koji Te veruju.
ACT 22:20 I kad se prolivaše krv Stefana svedoka Tvog, i ja stajah i pristajah na smrt njegovu, i čuvah haljine onih koji ga ubijaju.
ACT 22:21 I reče mi: Idi, jer ću ja daleko da te pošaljem u neznabošce.
ACT 22:22 A oni ga slušahu do ove reči, pa podigoše glas svoj govoreći: Uzmi sa zemlje takvog; jer ne treba da živi.
ACT 22:23 A kad oni vikahu i zbacivahu haljine i bacahu prah u nebo,
ACT 22:24 zapovedi vojvoda da ga odvedu u logor, i reče da ga bojem ispitaju da dozna za kakvu krivicu tako vikahu na nj.
ACT 22:25 I kad ga pritegoše uzicama, reče Pavle kapetanu, koji stajaše onde: Zar vi možete biti čoveka Rimljanina, i još bez suda?
ACT 22:26 A kad ču kapetan, pristupi k vojvodi i kaza govoreći: Gledaj šta ćeš činiti; jer je ovaj čovek Rimljanin.
ACT 22:27 A vojvoda pristupivši reče mu: Kaži mi jesi li ti Rimljanin? A on reče: Da.
ACT 22:28 A vojvoda odgovori: Ja sam za veliku cenu ime ovog građanstva dobio. A Pavle reče: A ja sam se i rodio s njime.
ACT 22:29 Onda odstupiše odmah od njega oni što hteše da ga ispituju; a vojvoda se uplaši kad razume da je Rimljanin i što ga beše svezao.
ACT 22:30 A sutradan, želeći doznati istinu zašto ga tuže Jevreji, pusti ga iz okova, i zapovedi da dođu glavari sveštenički i sav sabor njihov; i svedavši Pavla postavi ga pred njima.
ACT 23:1 A Pavle pogledavši na skupštinu reče: Ljudi braćo! Ja sa svom dobrom savesti živeh pred Bogom do samog ovog dana.
ACT 23:2 A poglavar sveštenički Ananija zapovedi onima što stajahu kod njega da ga biju po ustima.
ACT 23:3 Tada mu reče Pavle: Tebe će Bog biti, zide okrečeni! I ti sediš te mi sudiš po zakonu, a prestupajući zakon zapovedaš da me biju.
ACT 23:4 A oni što stajahu naokolo rekoše: Zar psuješ Božjeg poglavara svešteničkog?
ACT 23:5 A Pavle reče: Ne znadoh, braćo, da je poglavar sveštenički, jer stoji napisano: Starešini naroda svog da ne govoriš ružno.
ACT 23:6 A znajući Pavle da je jedan deo sadukeja a drugi fariseja povika na skupštini: Ljudi braćo! Ja sam farisej i sin farisejev: za nadu i za vaskrsenje iz mrtvih doveden sam na sud.
ACT 23:7 A kad on ovo reče, postade raspra među sadukejima i farisejima, i razdeli se narod.
ACT 23:8 Jer sadukeji govore da nema vaskrsenja, ni anđela ni duha; a fariseji priznaju oboje.
ACT 23:9 I postade velika vika, i ustavši književnici od strane farisejske prepirahu se među sobom govoreći: Nikakvo zlo ne nalazimo na ovom čoveku; ako li mu govori duh ili anđeo, da se ne suprotimo Bogu.
ACT 23:10 A kad posta raspra velika, pobojavši se vojvoda da Pavla ne raskinu, zapovedi da siđu vojnici i da ga otmu između njih, i da ga odvedu u logor.
ACT 23:11 A onu noć stade Gospod pred njega i reče: Ne boj se, Pavle, jer kao što si svedočio za mene u Jerusalimu, tako ti valja i u Rimu svedočiti.
ACT 23:12 A kad bi dan, učiniše neki od Jevreja veće i zakleše se govoreći da neće ni jesti ni piti dokle ne ubiju Pavla.
ACT 23:13 A beše ih više od četrdeset koji ovu kletvu učiniše.
ACT 23:14 Ovi pristupivši ka glavarima svešteničkim i starešinama, rekoše: Kletvom zaklesmo se da nećemo ništa okusiti dok ne ubijemo Pavla;
ACT 23:15 sad dakle vi sa saborom kažite vojvodi da ga sutra svede k vama, kao da biste hteli doznati bolje za njega; a mi smo gotovi da ga ubijemo pre nego se on približi.
ACT 23:16 A sin sestre Pavlove čuvši ovu zasedu dođe i uđe u logor i kaza Pavlu.
ACT 23:17 A Pavle dozvavši jednog od kapetana reče: Ovo momče odvedi k vojvodi, jer ima nešto da mu kaže.
ACT 23:18 A on ga uze i dovede k vojvodi, i reče: Sužanj Pavle dozva me i zamoli da ovo momče dovedem k tebi koje ima nešto da ti govori.
ACT 23:19 A vojvoda uzevši ga za ruku, i otišavši nasamo, pitaše ga: Šta je što imaš da mi kažeš?
ACT 23:20 A ono reče: Jevreji dogovoriše se da te zamole da sutra svedeš Pavla k njima na skupštinu, kao da bi hteli bolje ispitati za njega;
ACT 23:21 ali ti ih nemoj poslušati, jer ga čekaju od njih više od četrdeset ljudi koji su se zakleli da neće ni jesti ni piti dokle ga ne ubiju; i sad su gotovi, i čekaju tvoje obećanje.
ACT 23:22 A vojvoda onda otpusti momče zapovedivši mu: Nikom ne kazuj da si mi ovo javio.
ACT 23:23 I dozvavši dvojicu od kapetana reče: Pripravite mi dvesta vojnika da idu do Ćesarije, i sedamdeset konjika i dvesta strelaca, po trećem satu noći.
ACT 23:24 I neka dovedu konje da posade Pavla, i da ga prate do Filiksa sudije.
ACT 23:25 I napisa poslanicu u kojoj ovako govoraše:
ACT 23:26 Od Klaudija Lisije čestitom Filiksu pozdravlje.
ACT 23:27 Čoveka ovog uhvatiše Jevreji i hteše da ga ubiju; ja pak dođoh s vojnicima i oteh ga doznavši da je Rimljanin.
ACT 23:28 I želeći doznati uzrok za koji ga krive svedoh ga na njihovu skupštinu.
ACT 23:29 Tada nađoh da ga krive za pitanja zakona njihovog, a da nema nikakve krivice koja zaslužuje smrt ili okove.
ACT 23:30 I doznavši ja ugovor jevrejski o glavi ovog čoveka odmah ga poslah k tebi zapovedivši i suparnicima njegovim da pred tobom kažu šta imaju na nj. Zdrav budi!
ACT 23:31 A vojnici onda, kao što im se zapovedi, uzeše Pavla i odvedoše ga noću u Antipatridu.
ACT 23:32 A sutradan ostavivši konjike da idu s njim, vratiše se u logor.
ACT 23:33 A oni došavši u Ćesariju, predaše poslanicu sudiji i izvedoše Pavla preda nj.
ACT 23:34 A sudija pročitavši poslanicu zapita odakle je; i doznavši da je iz Kilikije
ACT 23:35 reče: Ispitaću te kad suparnici tvoji dođu. I zapovedi da ga čuvaju u dvoru Irodovom.
ACT 24:1 A posle pet dana siđe poglavar sveštenički Ananija sa starešinama i s ritorom nekim Tertulom, koji iziđoše pred sudiju protiv Pavla.
ACT 24:2 A kad njega dozvaše, poče Tertul tužiti ga govoreći: Što živimo pod tobom u velikom miru, i pravice koje se ovom narodu čine tvojim promišljanjem,
ACT 24:3 u svakom događaju i svuda, čestiti Filikse! Primamo sa svakom zahvalnošću.
ACT 24:4 Ali da ti mnogo ne dosađujem, molim te da nas ukratko poslušaš sa svojom krotošću.
ACT 24:5 Jer nađosmo ovog čoveka da je kuga, i podiže bunu protiv sviju Jevreja po vasionom svetu, i da je kolovođa jeresi nazaretskoj;
ACT 24:6 koji se usudi i crkvu poganiti; koga mi i uhvatismo, i htesmo da mu sudimo po zakonu svom.
ACT 24:7 Ali dođe Lisija vojvoda, i ote ga iz naših ruku na veliku silu, i posla k tebi,
ACT 24:8 zapovedivši i nama, koji ga tužimo, da idemo k tebi; a od njega možeš sam ispitavši doznati za sve ovo za šta ga mi tužimo.
ACT 24:9 A i Jevreji se složiše govoreći da je ovo tako.
ACT 24:10 A Pavle odgovori kad mu namaže sudija da govori: Znajući od mnogo godina da si ti pravedni sudija ovom narodu, slobodno odgovaram za sebe:
ACT 24:11 Ti možeš doznati da nema više od dvanaest dana kako ja iziđoh u Jerusalim da se pomolim Bogu,
ACT 24:12 i niti me u crkvi nađoše da kome govorim, ili bunu da činim u narodu, ni po zbornicama, ni u gradu,
ACT 24:13 niti oni mogu posvedočiti šta tebi sad na mene govore.
ACT 24:14 Ovo ti pak priznajem da u putu, koji ovi nazivaju jeres, tako služim Bogu otačkom, verujući sve što je napisano u zakonu i u prorocima,
ACT 24:15 i imajući nadanje na Boga da će biti vaskrsenje mrtvima, i pravednicima i grešnicima, koje i sami ovi čekaju.
ACT 24:16 A za ovo se i ja trudim da imam čistu savest svagda i pred Bogom i pred ljudima.
ACT 24:17 I posle mnogo godina dođoh i donesoh milostinju narodu svom i prinose.
ACT 24:18 U tome me nađoše očišćenog u crkvi, ni s narodom, ni s vikom.
ACT 24:19 A imaju i Jevreji neki iz Azije kojima je trebalo da dođu preda te, i da se tuže ako imaju šta na me.
ACT 24:20 Ili ovi sami neka kažu, ako su našli na meni kakvu krivicu, kad sam stajao na skupštini,
ACT 24:21 osim jednog ovog glasa kojim povikah stojeći među njima: Za vaskrsenje mrtvih dovedoste me danas na sud.
ACT 24:22 A kad Filiks ču ovo, odgodi im znajući vrlo dobro za ovaj put i reče: Kad dođe Lisija vojvoda, izvideću vašu stvar.
ACT 24:23 A kapetanu zapovedi da se čuva Pavle, i da mu se olakša, i nijednom od njegovih da se ne zabranjuje posluživati ga ili dolaziti k njemu.
ACT 24:24 A posle nekoliko dana dođe Filiks sa Drusilom ženom svojom, koja beše Jevrejka, i dozva Pavla da čuje od njega veru u Hrista Isusa.
ACT 24:25 A kad Pavle govoraše o pravdi i čistoti i o sudu koji će biti, uplaši se Filiks i odgovori: Idi zasad; a kad uzimam kad, dozvaću te.
ACT 24:26 A uz to se i nadaše da će mu Pavle dati novaca da bi ga pustio; zato ga i često dozivaše i razgovaraše se s njim.
ACT 24:27 A kad se navršiše dve godine, izmeni Filiksa Porkije Fist. A Filiks, hoteći Jevrejima učiniti na volju, ostavi Pavla u sužanjstvu.
ACT 25:1 A Fist onda primivši vlast posle tri dana iziđe iz Ćesarije u Jerusalim.
ACT 25:2 Onda glavari sveštenički i starešine jevrejske tužiše mu se na Pavla, i moljahu ga,
ACT 25:3 ištući milosti protiv njega, da ga pošalje u Jerusalim; i naređivahu zasedu da ga ubiju na putu.
ACT 25:4 A Fist odgovori da se Pavle čuva u Ćesariji, a i on će sam skoro onamo da ide:
ACT 25:5 Koji dakle mogu od vas, reče, neka idu sa mnom, i ako ima kakva krivica na tom čoveku neka ga tuže.
ACT 25:6 A pošto bi u njih ne više od deset dana, siđe u Ćesariju, i sutradan sedavši na sudijsku stolicu zapovedi da dovedu Pavla.
ACT 25:7 A kad ga dovedoše, stadoše unaokolo Jevreji koji behu došli iz Jerusalima, i mnoge teške krivice iznošahu na Pavla, kojih ne mogahu posvedočiti,
ACT 25:8 kad se on odgovaraše: Niti zakonu jevrejskom, ni crkvi, ni ćesaru šta sagreših.
ACT 25:9 Ali Fist, hoteći Jevrejima učiniti na volju, odgovori Pavlu i reče: Hoćeš da ideš gore u Jerusalim i onde da ti sudim za to?
ACT 25:10 A Pavle reče: Ja stojim na sudu ćesarevom, ovde treba da mi se sudi: Jevrejima ništa nisam skrivio, kao što i ti najbolje znaš.
ACT 25:11 Ako li sam skrivio, ili učinio šta što zaslužuje smrt, ne marim umreti; ako li pak ništa nema na meni šta ovi na mene potvoraju, niko me ne može njima predati. Ćesaru idem.
ACT 25:12 Tada Fist, pogovorivši sa savetnicima, odgovori: Ćesaru reče da hoćeš: ćesaru ćeš poći.
ACT 25:13 A pošto prođe nekoliko dana, Agripa car i Vernikija siđoše u Ćesariju da pohode Fista.
ACT 25:14 I budući da onde mnogo dana ostaše, kaza Fist caru za Pavla govoreći: Čoveka jednog ostavio je Filiks u tamnici,
ACT 25:15 za kog, kad ja bijah u Jerusalimu, iziđoše preda me glavari sveštenički i starešine jevrejske moleći da ga osudim.
ACT 25:16 Ja im odgovorih da nije običaj u Rimljana da se pre pokloni kakav čovek na smrt dok se optuženi ne suoči s onima koji ga tuže, i ne primi mesto da odgovara za svoju krivicu.
ACT 25:17 A kad se oni ovde sastaše, nikakvog odlaganja ne učinih, i sutradan sedavši na sudijsku stolicu zapovedih da dovedu čoveka.
ACT 25:18 A oko njega stavši suparnici ni jedne krivice koje ja mišljah ne iznesoše.
ACT 25:19 Nego imahu protiv njega nekakva pitanja o svom sujeverju, i o nekakvom Isusu, koji je umro pa Pavle govoraše da je živ.
ACT 25:20 A ja ne znajući u ovom poslu šta ću činiti, rekoh bi li hteo ići u Jerusalim i onamo da mu se sudi za ovo.
ACT 25:21 A kad Pavle reče da ga čuvamo do suda Avgustovog, zapovedih da ga čuvaju dokle ga pošaljem k ćesaru.
ACT 25:22 A Agripa reče Fistu: i ja bih rad čuti tog čoveka. A on reče: Sutra ćeš ga čuti.
ACT 25:23 Sutradan pak, kad Agripa i Vernikija dođoše s velikim ponosom, i uđoše u sudnicu s vojvodama i sa starešinama onog grada, i kad zapovedi Fist, dovedoše Pavla.
ACT 25:24 I reče Fist: Agripa care! I svi koji ste s nama! Vidite ovog za kog mi sve mnoštvo Jevreja dosađivaše i u Jerusalimu i ovde, vičući da ne valja da on više živi.
ACT 25:25 A ja doznavši da on ništa nije učinio što zaslužuje smrt, a i on sam reče da će da ide k svetlom ćesaru, namislih da ga pošaljem,
ACT 25:26 za kog nemam šta upravo pisati gospodaru. Zato ga i dovedoh pred vas, a osobito preda te, Agripa care, da bih, pošto bude ispitivanje, imao šta pisati.
ACT 25:27 Jer mi se čini ludo sužnja poslati, a krivice njegove ne javiti.
ACT 26:1 A Agripa reče Pavlu: Dopušta ti se da govoriš sam za se. Onda Pavle pruživši ruku odgovaraše:
ACT 26:2 Za sreću svoju držim, care Agripa, što se danas pred tobom odgovaram za sve što me potvoraju Jevreji,
ACT 26:3 a najviše što znam da ti poznaješ sve jevrejske običaje i prepiranja. Zato te molim da me poslušaš milostivo.
ACT 26:4 Moje dakle življenje od mladosti, koje je isprva bilo među narodom mojim u Jerusalimu, znadu svi Jevreji.
ACT 26:5 Kako me znadu isprva, ako hoće posvedočiti, da po poznatoj jeresi naše vere živeh farisejski.
ACT 26:6 I sad stojim pred sudom za nadanje obećanja koje Bog obreče očevima našim,
ACT 26:7 kome se svi dvanaest kolena naših jednako dan i noć služeći nadaju da će doći. Za ovo nadanje optužen sam, care Agripa, od Jevreja.
ACT 26:8 Šta? Zar vi mislite da se ne može verovati da Bog mrtve podiže?
ACT 26:9 Tako i ja mišljah da mi valja mnoga zla činiti protiv imena Isusa Nazarećanina,
ACT 26:10 kao što i učinih u Jerusalimu; i mnoge od svetih ja zatvarah u tamnice, primivši vlast od glavara svešteničkih; i kad ih ubijahu, pristajah na sud.
ACT 26:11 I po svim zbornicama mučeći ih često, nagonjah da hule na Isusa; i odviše mrzeći na njih gonjah ih tja i do tuđih gradova.
ACT 26:12 Za koje idući u Damask s vlašću i zapovešću od glavara svešteničkih,
ACT 26:13 u podne, care, videh na putu s neba svetlost veću od sijanja sunčanog, koja obasja mene i one što iđahu sa mnom.
ACT 26:14 A kad mi svi padosmo na zemlju, čuh glas gde govori meni i kazuje jevrejskim jezikom: Savle! Savle! Zašto me goniš? Teško ti je protivu bodila praćati se.
ACT 26:15 A ja rekoh: Ko si Ti, Gospode? A On reče: Ja sam Isus, kog ti goniš;
ACT 26:16 nego ustani i stani na noge svoje; jer ti se zato javih da te učinim slugom i svedokom ovome što si video i što ću ti pokazati,
ACT 26:17 izbavljajući te od naroda jevrejskog i od neznabožaca, kojima ću te poslati,
ACT 26:18 da im otvoriš oči da se obrate od tame k videlu i od oblasti sotonine k Bogu, da prime oproštenje greha i dostojanje među osvećenima verom mojom.
ACT 26:19 Zato, care Agripa! Ne bih nepokoran nebeskoj utvari;
ACT 26:20 nego najpre onima koji su u Damasku i u Jerusalimu, potom i po svoj zemlji jevrejskoj, i neznabošcima propovedah da se pokaju, i da se obrate k Bogu čineći dela dostojna pokajanja.
ACT 26:21 Zato me Jevreji uhvatiše u crkvi i hteše da me raskinu.
ACT 26:22 Ali dobivši pomoć Božju stojim do samog ovog dana, i svedočim i malom i velikom, ne kazujući ništa osim što proroci kazaše da će biti, i Mojsije:
ACT 26:23 Da će Hristos postradati, i da će biti prvi iz vaskrsenja mrtvih i propovedati videlo narodu jevrejskom i neznabošcima.
ACT 26:24 A kad on ovo odgovaraše, reče Fist velikim glasom: Zar luduješ, Pavle? Mnoge te knjige izvode iz pameti.
ACT 26:25 A on reče: Ne ludujem, čestiti Fiste, nego reči istine i razuma kazujem.
ACT 26:26 Jer za ovo zna car, kome i govorim slobodno; jer ne verujem da mu je šta od ovog nepoznato; jer ovo nije bilo u uglu.
ACT 26:27 Veruješ li, care Agripa, prorocima? Znam da veruješ.
ACT 26:28 A Agripa reče Pavlu: Još malo pa ćeš me nagovoriti da budem hrišćanin.
ACT 26:29 A Pavle reče: Molio bih Boga i za malo i za mnogo da bi ne samo ti nego i svi koji me slušaju danas bili takvi kao i ja što sam, osim okova ovih.
ACT 26:30 I kad on ovo reče, usta car i sudija i Vernikija, i koji seđahu s njima,
ACT 26:31 i otišavši razgovarahu se među sobom govoreći: Ovaj čovek nije učinio ništa što zaslužuje smrt ili okove.
ACT 26:32 A Agripa reče Fistu: Ovaj čovek mogaše biti pušten da ne reče da hoće k ćesaru. I tako sudija namisli da ga pošalje k ćesaru.
ACT 27:1 I kao što bi određeno da idemo u Talijansku, predaše i Pavla i druge neke sužnje kapetanu, po imenu Juliju, od ćesareve čete.
ACT 27:2 A kad uđosmo u lađu adramitsku da plovimo u azijska mesta, otiskosmo se; i s nama beše Aristarh Makedonac iz Soluna.
ACT 27:3 I drugi dan dođosmo u Sidon. I Julije držaše Pavla lepo, i dopusti mu da odlazi k svojim prijateljima i da ga poslužuju.
ACT 27:4 I odande odvezavši se doplovismo u Kipar, jer vetrovi behu protivni.
ACT 27:5 I preplovivši pučinu kilikijsku i pamfilijsku dođosmo u Miru likijsku.
ACT 27:6 I onde našavši kapetan lađu aleksandrijsku koja plovi u Talijansku, metnu nas u nju.
ACT 27:7 I plovivši mnogo dana sporo, i jedva došavši prema Knidu, jer nam vetar ne davaše, doplovismo pod Krit kod Salmone.
ACT 27:8 I jedva se vozeći pored kraja, dođosmo na jedno mesto koje se zove Dobra Pristaništa, kod kog blizu beše grad Laseja.
ACT 27:9 A pošto prođe mnogo vremena, i već plovljenje ne beše bez straha, jer i post već beše prošao, savetovaše Pavle
ACT 27:10 govoreći im: Ljudi! Vidim da će plovljenje biti s mukom i velikom štetom ne samo tovara i lađe nego i duša naših.
ACT 27:11 Ali kapetan posluša većma krmanoša i gospodara od lađe negoli Pavlove reči.
ACT 27:12 A ne budući pristanište zgodno za zimovnik, savetovahu mnogi da se odvezu odande, ne bi li kako mogli doći do Finika, i onde da zimuju u pristaništu kritskom, koje gleda k jugu i k zapadu.
ACT 27:13 I kad dunu jug, mišljahu da im se volja ispuni, i podignuvši jedra plovljahu pokraj Krita.
ACT 27:14 Ali ne zadugo potom dunu, nasuprot njemu, buran vetar koji se zove Evroklidon.
ACT 27:15 A kad se lađa ote, i ne mogaše se vetru protiviti, predadosmo je valovima i nošahu nas.
ACT 27:16 A kad prođosmo mimo jedno ostrvo koje se zove Klauda, jedva mogosmo udržati čamac,
ACT 27:17 koji izvukavši, svakojako pomagahu, te ga privezasmo odozgo za lađu; a bojeći se da ne udari na prud, spustismo jedra, i tako se plavljasmo.
ACT 27:18 A kad nam veoma dosađivaše bura sutradan izbacivahu tovare.
ACT 27:19 I u treći dan svojim rukama izbacismo alat lađarski.
ACT 27:20 A kad se ni sunce ni zvezde za mnogo dana ne pokazaše, i bura ne mala navalila, beše propala sva nada da ćemo se izbaviti.
ACT 27:21 I kad se zadugo nije jelo, onda Pavle stavši preda njih reče: Trebaše dakle, o ljudi! Poslušati mene, i ne otiskivati se od Krita, i ne imati ove muke i štete.
ACT 27:22 I evo sad vas molim da budete dobre volje: jer nijedna duša od vas neće propasti osim lađe;
ACT 27:23 jer u ovu noć stade preda me anđeo Boga kog sam ja i kome služim,
ACT 27:24 govoreći: Ne boj se, Pavle! Valja ti doći pred ćesara; i evo ti darova Bog sve koji se voze s tobom.
ACT 27:25 Zato ne bojte se, ljudi; jer verujem Bogu da će tako biti kao što mi bi rečeno.
ACT 27:26 Ali valja nam doći na jedno ostrvo.
ACT 27:27 A kad bi četrnaesta noć, i mi se u ponoći plavljasmo po adrijanskoj pučini, pomisliše lađari da se približuju k nekakvoj zemlji.
ACT 27:28 I izmerivši dubinu nađoše dvadeset hvati; i prošavši malo opet izmeriše, i nađoše petnaest hvati.
ACT 27:29 Onda bojeći se da kako ne udare na prudovita mesta baciše sa stražnjeg kraja lađe četiri lengera, pa se moljasmo Bogu da svane.
ACT 27:30 A kad lađari gledahu da pobegnu iz lađe, i spustiše čamac u more izgovarajući se kao da hoće s prednjeg kraja da spuste lengere,
ACT 27:31 reče Pavle kapetanu i vojnicima: Ako ovi ne ostanu u lađi, vi ne možete živi ostati.
ACT 27:32 Tada vojnici odrezaše uža na čamcu i pustiše ga te pade.
ACT 27:33 A kad htede da svane, moljaše Pavle sve da jedu, govoreći: Četrnaesti je dan danas kako čekate i ne jedući živite ništa ne okusivši.
ACT 27:34 Zato vas molim da jedete: jer je to za vaše zdravlje. A ni jednom od vas dlaka s glave neće otpasti.
ACT 27:35 I rekavši ovo uze hleb, i dade hvalu Bogu pred svima, i prelomivši stade jesti.
ACT 27:36 Onda se svi razveselivši i oni jedoše.
ACT 27:37 A u lađi beše nas duša svega dvesta i sedamdeset i šest.
ACT 27:38 I nasitivši se jela, olakšaše lađu izbacivši pšenicu u more.
ACT 27:39 A kad bi dan ne poznavahu zemlje; nego ugledaše nekakav zaliv s peskom, na koji se dogovoriše ako bude moguće, da izvuku lađu.
ACT 27:40 I podignuvši lengere vožahu se po moru, i odrešivši uža na krmama, i raširivši malo jedro prema vetriću koji duvaše, vožasmo se kraju.
ACT 27:41 A kad dođosmo kao na jedan jezik, gde se more kao razdeljuje, nasadi se lađa; i prednji kraj, koji se nasadi, osta tvrd da se ne može pomaknuti, a krma se razbijaše od sile valova.
ACT 27:42 A vojnici se dogovoriše da pobiju sužnje, da koji ne ispliva i ne uteče.
ACT 27:43 Ali kapetan želeći sačuvati Pavla zabrani njihov dogovor, i zapovedi onima koji znahu plivati da iskoče najpre, i da iziđu na zemlju;
ACT 27:44 a ostali jedni na daskama a jedni na čemu od lađe. I tako iziđoše svi živi na zemlju.
ACT 28:1 I kad iziđoše srećno iz lađe, tada razumeše da se ostrvo zove Melit.
ACT 28:2 A divljaci činjahu nam ne malu ljubav, jer naložiše oganj i primiše nas sve zbog dažda koji iđaše, i zbog zime.
ACT 28:3 A Pavle zgrabivši gomilu granja naloži na oganj, i izišavši zmija od vrućine skoči mu na ruku.
ACT 28:4 I kad videše divljaci zmiju gde visi o ruci njegovoj, govorahu jedan drugom: Jamačno je ovaj čovek krvnik, kog izbavljenog od mora sud Božji ne ostavi da živi.
ACT 28:5 A on otresavši zmiju u oganj ne bi mu ništa zlo.
ACT 28:6 A oni čekahu da on oteče ili ujedanput da padne mrtav. A kad zadugo čekaše, i videše da mu ništa zlo ne bi, promeniše se, i govorahu da je on bog.
ACT 28:7 A naokolo oko onog mesta behu sela poglavara od ostrva po imenu Poplija, koji nas primi i ugosti ljubazno tri dana.
ACT 28:8 A dogodi se da otac Poplijev ležaše od groznice i od srdobolje, kome ušavši Pavle pomoli se Bogu i metnu ruke svoje na nj i isceli ga.
ACT 28:9 A kad to bi, dolažahu i drugi koji behu bolesni na ostrvu onom, i isceljivahu se.
ACT 28:10 I poštovahu nas velikim častima; i kad pođosmo, spremiše nam što je od potrebe.
ACT 28:11 A posle tri meseca odvezosmo se na lađi aleksandrijskoj, koja je bila prezimila na ostrvu, i behu na njoj napisani Dioskuri.
ACT 28:12 I doplovivši u Sirakuzu ostasmo onde tri dana.
ACT 28:13 A odande otplovivši dođosmo u Rigiju; i posle jednog dana kad dunu jug, dođosmo drugi dan u Potiole.
ACT 28:14 Onde nađemo braću, i oni nas zamole te ostanemo kod njih sedam dana; i tako pođosmo u Rim.
ACT 28:15 I odande čuvši braća za nas iziđoše nam na susret sve do Apijeva pazara i tri krčme. I kad ih vide Pavle, dade hvalu Bogu, i oslobodi se.
ACT 28:16 A kad dođosmo u Rim, kapetan predade sužnje vojvodi. Ali se Pavlu dopusti da živi gde hoće s vojnikom koji ga čuvaše.
ACT 28:17 A posle tri dana Pavle sazva starešine jevrejske. I kad se oni skupiše, govoraše im: Ljudi braćo! Ja ništa ne učinih protivno narodu ili običajima otačkim; i Jerusalimljani predaše me kao sužnja u ruke Rimljanima,
ACT 28:18 koji izvidevši za mene hteše da me puste, jer se ne nađe na meni nijedna smrtna krivica.
ACT 28:19 Ali kad Judejci govorahu nasuprot, natera me nevolja da se ištem pred ćesara, ne kao da bih svoj narod imao šta tužiti.
ACT 28:20 Toga radi uzroka zamolih vas da se vidimo i da se razgovorimo; jer nade radi Izrailjeve okovan sam u ovo gvožđe.
ACT 28:21 A oni mu rekoše: Mi niti primismo pisma za te iz Judeje; niti dođe ko od braće da javi ili da govori šta zlo za tebe.
ACT 28:22 Nego molimo da čujemo od tebe šta misliš; jer nam je poznato za ovu jeres da joj se svuda nasuprot govori.
ACT 28:23 I odredivši mu dan dođoše k njemu u gostionicu mnogi; kojima kazivaše svedočeći carstvo Božje i uveravajući ih za Isusa iz zakona Mojsijevog i iz proroka od jutra do samog mraka.
ACT 28:24 I jedni verovahu onome što govoraše a jedni ne verovahu.
ACT 28:25 A budući nesložni među sobom, odlažahu kad reče Pavle jednu reč: Dobro kaza Duh Sveti preko proroka Isaije očevima našim
ACT 28:26 Govoreći: Idi k narodu ovome i kaži: Ušima ćete čuti i nećete razumeti; i očima ćete gledati i nećete videti.
ACT 28:27 Jer odrveni srce ovog naroda, i ušima teško čuju, i očima svojim zažmuriše da kako ne vide očima, i ušima ne čuju, i da se ne obrate da ih iscelim.
ACT 28:28 Da vam je dakle na znanje da se neznabošcima posla spasenje Božje, oni će i čuti.
ACT 28:29 I kad on ovo reče, otidoše Jevreji prepirući se među sobom.
ACT 28:30 A Pavle ostade pune dve godine o svom trošku, i dočekivaše sve koji mu dolažahu,
ACT 28:31 propovedajući carstvo Božje, i učeći o Gospodu našem Isusu Hristu slobodno, i niko mu ne branjaše.
ROM 1:1 Od Pavla, sluge Isusa Hrista, pozvanog apostola izabranog za jevanđelje Božije,
ROM 1:2 koje Bog unapred obeća preko proroka svojih u svetim pismima
ROM 1:3 o sinu svom, koji je po telu rođen od semena Davidovog,
ROM 1:4 a posvedočen silno za Sina Božijeg Duhom svetinje po vaskrsenju iz mrtvih, Isusu Hristu Gospodu našem,
ROM 1:5 preko kog primismo blagodat i apostolstvo, da pokorimo sve neznabošce veri imena Njegovog;
ROM 1:6 među kojima ste i vi pozvani Isusu Hristu.
ROM 1:7 Svima koji su u Rimu, ljubaznima Bogu, i pozvanima svetima: blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
ROM 1:8 Prvo, dakle, zahvaljujem Bogu svom kroz Isusa Hrista za sve vas što se vera vaša glasi po svemu svetu.
ROM 1:9 Jer mi je svedok Bog, kome služim duhom svojim u jevanđelju Sina njegovog, da vas se opominjem bez prestanka,
ROM 1:10 moleći se svagda Bogu u molitvama svojim da bi mi kad Božija volja pomogla da dođem k vama;
ROM 1:11 jer želim videti vas, da vam dam kakav duhovni dar za vaše utvrđenje,
ROM 1:12 to jest, da se s vama utešim verom opštom, i vašom i mojom.
ROM 1:13 Ali vam neću zatajiti, braćo, da sam mnogo puta hteo da vam dođem, pa bih zadržan dosle, da i među vama imam kakav plod, kao i među ostalim neznabošcima.
ROM 1:14 Dužan sam i Grcima i divljacima, i mudrima i nerazumnima.
ROM 1:15 Zato, od moje strane, gotov sam i vama u Rimu propovedati jevanđelje.
ROM 1:16 Jer se ne stidim jevanđelja Hristovog; jer je sila Božija na spasenje svakome koji veruje, a najpre Jevrejinu i Grku.
ROM 1:17 Jer se u Njemu javlja pravda Božija iz vere u veru, kao što je napisano: Pravednik će od vere živ biti.
ROM 1:18 Jer se otkriva gnev Božji s neba na svaku bezbožnost i nepravdu ljudi koji drže istinu u nepravdi.
ROM 1:19 Jer šta se može doznati za Boga poznato je njima: jer im je Bog javio;
ROM 1:20 jer šta se na Njemu ne može videti, od postanja sveta moglo se poznati i videti na stvorenjima, i Njegova večna sila i božanstvo, da nemaju izgovora.
ROM 1:21 Jer kad poznaše Boga, ne proslaviše Ga kao Boga niti Mu zahvališe, nego zaludeše u svojim mislima, i potamne nerazumno srce njihovo.
ROM 1:22 Kad se građahu mudri, poludeše,
ROM 1:23 i pretvoriše slavu večnog Boga u obličje smrtnog čoveka i ptica i četvoronožnih životinja i gadova.
ROM 1:24 Zato ih predade Bog u željama njihovih srca u nečistotu, da se pogane telesa njihova među njima samima;
ROM 1:25 koji pretvoriše istinu Božiju u laž, i većma poštovaše i poslužiše tvar nego Tvorca, koji je blagosloven va vek. Amin.
ROM 1:26 Zato ih predade Bog u sramne slasti; jer žene njihove pretvoriše putno upotrebljavanje u besputno.
ROM 1:27 Tako i ljudi ostavivši putno upotrebljavanje ženskog roda, raspališe se željom svojom jedan na drugog, i ljudi s ljudima činjahu sram, i platu koja trebaše za prevaru njihovu primahu na sebi.
ROM 1:28 I kao što ne marahu da poznadu Boga, zato ih Bog predade u pokvaren um da čine šta ne valja,
ROM 1:29 da budu napunjeni svake nepravde, kurvarstva, zloće, lakomstva, pakosti; puni zavisti, ubistva, svađe lukavstva, zloćudnosti;
ROM 1:30 šaptači, opadači, bogomrsci, siledžije, hvališe, ponositi, izmišljači zala, nepokorni roditeljima,
ROM 1:31 nerazumni, nevere, neljubavni, neprimirljivi, nemilostivi.
ROM 1:32 A neki pravdu Božiju poznavši da koji to čine zaslužuju smrt, ne samo to čine, nego pristaju na to i onima koji čine.
ROM 2:1 Zato se ne možeš izgovoriti, o čoveče koji god sudiš! Jer kojim sudom sudiš drugom, sebe osuđuješ; jer to činiš sudeći.
ROM 2:2 A znamo da je sud Božji prav na one koji to čine.
ROM 2:3 Nego pomišljaš li, o čoveče koji sudiš onima koji to čine, i sam činiš to! da ćeš ti pobeći od suda Božijeg?
ROM 2:4 Ili ne mariš za bogatstvo Njegove dobrote i krotosti i trpljenja, ne znajući da te dobrota Božija na pokajanje vodi?
ROM 2:5 Nego svojom drvenosti i nepokajanim srcem sabiraš sebi gnev za dan gneva u koji će se pokazati pravedni sud Boga,
ROM 2:6 koji će dati svakome po delima njegovim:
ROM 2:7 Onima, dakle, koji su trpljenjem dela dobrog tražili slavu i čast i neraspadljivost, život večni;
ROM 2:8 a onima koji se uz prkos suprote istini, a pokoravaju se nepravdi, nemilost i gnev.
ROM 2:9 Nevolja i tuga na svaku dušu čoveka koji čini zlo, a najpre Jevrejina i Grka;
ROM 2:10 a slava i čast i mir svakome koji čini dobro, a najpre Jevrejinu i Grku;
ROM 2:11 jer Bog ne gleda ko je ko.
ROM 2:12 Jer koji bez zakona sagrešiše, bez zakona će i izginuti; i koji u zakonu sagrešiše, po zakonu će se osuditi
ROM 2:13 (jer pred Bogom nisu pravedni oni koji slušaju zakon, nego će se oni opravdati koji ga tvore;
ROM 2:14 jer kad neznabošci ne imajući zakon sami od sebe čine šta je po zakonu, oni zakon ne imajući sami su sebi zakon:
ROM 2:15 Oni dokazuju da je ono napisano u srcima njihovim što se čini po zakonu, budući da im savest svedoči, i misli među sobom tuže se ili pravdaju)
ROM 2:16 Na dan kada Bog uzasudi tajne ljudske po jevanđelju mom preko Isusa Hrista.
ROM 2:17 Gle, ti se zoveš Jevrejin, a oslanjaš se na zakon i hvališ se Bogom,
ROM 2:18 i poznaješ volju, i izbiraš šta je bolje, jer si naučen od zakona;
ROM 2:19 i misliš da si vođ slepima, videlo onima koji su u mraku,
ROM 2:20 nakazatelj bezumnima, učitelj deci, koji imaš ugled razuma i istine u zakonu.
ROM 2:21 Učeći, dakle, drugog sebe ne učiš;
ROM 2:22 propovedajući da se ne krade, kradeš; govoreći: Ne čini preljube, činiš preljubu: gadeći se na idole, kradeš svetinju;
ROM 2:23 koji se hvališ zakonom, a prestupom zakona sramotiš Boga.
ROM 2:24 Jer se ime Božije zbog vas huli u neznabošcima, kao što stoji napisano.
ROM 2:25 Obrezanje pomaže ako zakon držiš; ako li si prestupnik zakona, obrezanje je tvoje neobrezanje postalo.
ROM 2:26 Ako, dakle, neobrezanje pravdu zakona drži, zašto se ne bi njegovo neobrezanje za obrezanje uzelo?
ROM 2:27 I onaj koji je od roda neobrezan i izvršuje zakon, osudiće tebe koji si sa slovima i obrezanjem prestupnik zakona.
ROM 2:28 Jer ono nije Jevrejin koji je spolja Jevrejin, niti je ono obrezanje koje je spolja, na telu;
ROM 2:29 nego je ono Jevrejin koji je iznutra i obrezanje srca duhom a ne slovima, to je obrezanje; kome je hvala ne od ljudi nego od Boga.
ROM 3:1 Šta je dakle bolji Jevrejin od drugih ljudi? Ili šta pomaže obrezanje?
ROM 3:2 Mnogo svakojako; prvo što su im poverene reči Božije.
ROM 3:3 A što neki ne verovaše, šta je za to? Eda će njihovo neverstvo veru Božiju ukinuti?
ROM 3:4 Bože sačuvaj! Nego Bog neka bude istinit, a čovek svaki laža, kao što stoji napisano: Da se opravdaš u svojim rečima, i da pobediš kad ti stanu suditi.
ROM 3:5 Ako li nepravda naša Božiju pravdu podiže, šta ćemo reći? Eda li je Bog nepravedan kad se srdi? Po čoveku govorim:
ROM 3:6 Bože sačuvaj! Jer kako bi mogao Bog suditi svetu?
ROM 3:7 Jer ako istina Božija u mojoj laži veća postane na slavu Njegovu, zašto još i ja kao grešnik da budem osuđen?
ROM 3:8 Zašto, dakle (kao što viču na nas, i kao što kažu neki da mi govorimo) da ne činimo zla da dođe dobro? Njima će sud biti pravedan.
ROM 3:9 Šta dakle? Jesmo li bolji od njih? Nipošto! Jer gore dokazasmo da su i Jevreji i Grci svi pod grehom,
ROM 3:10 kao što stoji napisano: Ni jednog nema pravednog;
ROM 3:11 Ni jednog nema razumnog, i ni jednog koji traži Boga;
ROM 3:12 Svi se ukloniše i zajedno nevaljali postaše: nema ga koji čini dobro, nema ni jednog ciglog.
ROM 3:13 Njihovo je grlo grob otvoren, jezicima svojim varaju, i jed je aspidin pod usnama njihovim.
ROM 3:14 Njihova su usta puna kletve i gorčine.
ROM 3:15 Njihove su noge brze da prolivaju krv.
ROM 3:16 Na putevima je njihovim raskopavanje i nevolja;
ROM 3:17 I put mirni ne poznaše.
ROM 3:18 Nema straha Božijeg pred očima njihovim.
ROM 3:19 A znamo da ono što zakon govori, govori onima koji su u zakonu, da se svaka usta zatisnu, i sav svet da bude kriv Bogu;
ROM 3:20 jer se delima zakona ni jedno telo neće opravdati pred Njim; jer kroz zakon dolazi poznanje greha.
ROM 3:21 A sad se bez zakona javi pravda Božija, posvedočena od zakona i od proroka;
ROM 3:22 a pravda Božija verom Isusa Hrista u sve i na sve koji veruju; jer nema razlike.
ROM 3:23 Jer svi sagrešiše i izgubili slavu Božiju,
ROM 3:24 i opravdaće se za badava blagodaću Njegovom, otkupom Isusa Hrista.
ROM 3:25 Kog postavi Bog očišćenje verom u krvi Njegovoj da pokaže svoju pravdu oproštenjem pređašnjih greha;
ROM 3:26 u podnošenju Božijem, da pokaže pravdu svoju u sadašnje vreme da je On pravedan i da pravda onog koji je od vere Isusove.
ROM 3:27 Gde je, dakle, hvala? Prođe. Kakvim zakonom? Je li zakonom dela? Ne, nego zakonom vere.
ROM 3:28 Mislimo dakle da će se čovek opravdati verom bez dela zakona.
ROM 3:29 Ili je samo jevrejski Bog, a ne i neznabožački? Da, i neznabožački.
ROM 3:30 Jer je Jedan Bog koji će opravdati obrezanje iz vere i neobrezanje verom.
ROM 3:31 Kvarimo li dakle zakon verom? Bože sačuvaj! Nego ga još utvrđujemo.
ROM 4:1 Šta ćemo dakle reći za Avraama, oca svog, da je po telu našao?
ROM 4:2 Jer ako se Avraam delima opravda, ima hvalu, ali ne u Boga.
ROM 4:3 Jer šta govori pismo? Verova Avraam Bogu, i primi mu se u pravdu.
ROM 4:4 A onome koji radi ne broji se plata po milosti nego po dugu.
ROM 4:5 A onome koji ne radi, a veruje Onog koji pravda bezbožnika, prima se vera njegova u pravdu.
ROM 4:6 Kao što i David govori da je blago čoveku kome Bog prima pravdu bez dela zakona:
ROM 4:7 Blago onima koji se oprostiše bezakonja, i kojima se gresi prikriše.
ROM 4:8 Blago čoveku kome Gospod ne prima greha.
ROM 4:9 Ovo, dakle, blaženstvo ili je u obrezanju ili u neobrezanju? Jer govorimo da se Avraamu primi vera u pravdu.
ROM 4:10 Kako mu se, dakle, primi? Ili kad je bio u obrezanju ili neobrezanju? Ne u obrezanju nego u neobrezanju.
ROM 4:11 I primi znak obrezanja kao pečat pravde vere koju imaše u neobrezanju, da bi bio otac svih koji veruju u neobrezanju; da se i njima primi u pravdu;
ROM 4:12 i da bi bio otac obrezanja ne samo onima koji su od obrezanja, nego i onima koji hode stopama vere koja beše u neobrezanju oca našeg Avraama.
ROM 4:13 Jer obećanje Avraamu ili semenu njegovom da bude naslednik svetu ne bi zakonom nego pravdom vere.
ROM 4:14 Jer ako su naslednici oni koji su od zakona, propade vera, i pokvari se obećanje.
ROM 4:15 Jer zakon gradi gnev; jer gde nema zakona nema ni prestupa.
ROM 4:16 Zato od vere da bude po milosti da obećanje tvrdo ostane svemu semenu, ne samo koji je od zakona nego i koji je od vere Avraama, koji je otac svima nama,
ROM 4:17 (kao što stoji napisano: Postavih te oca mnogim narodima) pred Bogom kome verova, koji oživljuje mrtve, i zove ono što nije kao ono što jeste:
ROM 4:18 On verova na nadu kad se nije bilo ničemu nadati da će on biti otac mnogim narodima, kao što mu beše rečeno: Tako će biti seme tvoje.
ROM 4:19 I ne oslabivši verom ne pogleda ni na svoje već umoreno telo, jer mu beše negde oko sto godina, ni na mrtvost Sarine materice.
ROM 4:20 I za obećanje Božije ne posumnja se neverovanjem, nego ojača u veri, i dade slavu Bogu.
ROM 4:21 I znaše jamačno da šta obeća kadar je i da učini.
ROM 4:22 Zato se i primi njemu u pravdu.
ROM 4:23 Ali nije pisano za njega jednog samo da mu se primi,
ROM 4:24 nego i za nas, kojima će se primiti ako verujemo Onog koji vaskrse Isusa Hrista Gospoda našeg iz mrtvih,
ROM 4:25 koji se predade za grehe naše, i ustade za opravdanje naše.
ROM 5:1 Opravdavši se, dakle, verom, imamo mir s Bogom kroz Gospoda svog Isusa Hrista,
ROM 5:2 kroz kog i pristup nađosmo verom u ovu blagodat u kojoj stojimo, i hvalimo se nadanjem slave Božije.
ROM 5:3 Ne samo, pak, to nego se hvalimo i nevoljama, znajući da nevolja trpljenje gradi;
ROM 5:4 a trpljenje iskustvo, a iskustvo nadanje;
ROM 5:5 a nadanje neće se osramotiti, jer se ljubav Božija izli u srca naša Duhom Svetim koji je dat nama.
ROM 5:6 Jer Hristos još kad slabi bejasmo umre u vreme svoje za bezbožnike.
ROM 5:7 Jer jedva ko umre za pravednika; za dobroga može biti da bi se ko usudio umreti.
ROM 5:8 Ali Bog pokazuje svoju ljubav k nama što Hristos još kad bejasmo grešnici umre za nas.
ROM 5:9 Mnogo ćemo, dakle, većma biti kroza Nj spaseni od gneva kad smo se sad opravdali krvlju Njegovom.
ROM 5:10 Jer kad smo se pomirili s Bogom smrću Sina njegovog dok smo još bili neprijatelji, mnogo ćemo se većma spasti u životu Njegovom kad smo se pomirili.
ROM 5:11 Ne samo, pak to, nego se hvalimo i Bogom kroz Gospoda svog Isusa Hrista, kroz kog sad primismo pomirenje.
ROM 5:12 Zato, kao što kroz jednog čoveka dođe na svet greh, i kroz greh smrt, i tako smrt uđe u sve ljude, jer svi sagrešiše.
ROM 5:13 Jer greh beše na svetu do zakona; ali se greh ne primaše kad ne beše zakona;
ROM 5:14 nego carova smrt od Adama tja do Mojsija i nad onima koji nisu sagrešili prestupivši kao Adam, koji je prilika Onog koji htede doći.
ROM 5:15 Ali dar nije tako kao greh; jer kad kroz greh jednog pomreše mnogi, mnogo se veća blagodat Božija i dar izli izobilno na mnoge blagodaću jednog čoveka, Isusa Hrista.
ROM 5:16 I dar nije kao greh jednog: jer za greh jednog bi osuđenje, a dar od mnogih grehova opravdanje.
ROM 5:17 Jer kad za greh jednog carova smrt kroz jednog, koliko će većma oni koji primaju izobilje blagodati i dar pravde u životu carovati kroz jednog Isusa Hrista!
ROM 5:18 Zato, dakle, kao što za greh jednog dođe osuđenje na sve ljude, tako i pravdom jednog dođe na sve ljude opravdanje života.
ROM 5:19 Jer kao što neposlušanjem jednog čoveka postaše mnogi grešni, tako će i poslušanjem jednog biti mnogi pravedni.
ROM 5:20 A zakon dođe uz to da se umnoži greh; jer gde se umnoži greh onde se još većma umnoži blagodat,
ROM 5:21 da kao što carova greh za smrt, tako i blagodat da caruje pravdom za život večni, kroz Isusa Hrista Gospoda našeg.
ROM 6:1 Šta ćemo dakle reći? Hoćemo li ostati u grehu da se blagodat umnoži? Bože sačuvaj!
ROM 6:2 Jer koji umresmo grehu kako ćemo još živeti u njemu?
ROM 6:3 Ili ne znate da svi koji se krstismo u Isusa Hrista, u smrt Njegovu krstismo se?
ROM 6:4 Tako se s Njim pogrebosmo krštenjem u smrt da kao što usta Hristos iz mrtvih slavom Očevom, tako i mi u novom životu da hodimo.
ROM 6:5 Jer kad smo jednaki s Njim jednakom smrću, bićemo i vaskrsenjem;
ROM 6:6 znajući ovo da se stari naš čovek razape s Njime, da bi se telo grešno pokvarilo, da više ne bismo služili grehu.
ROM 6:7 Jer koji umre oprosti se od greha.
ROM 6:8 A ako umresmo s Hristom, verujemo da ćemo i živeti s Njim,
ROM 6:9 znajući da Hristos usta iz mrtvih, već više ne umire; smrt više neće ovladati njime.
ROM 6:10 Jer šta umre, grehu umre jedanput; a šta živi, Bogu živi.
ROM 6:11 Tako i vi, dakle, držite sebe da ste mrtvi grehu a živi Bogu u Hristu Isusu Gospodu našem.
ROM 6:12 Da ne caruje, dakle, greh u vašem smrtnom telu, da ga slušate u slastima njegovim;
ROM 6:13 niti dajte udova svojih grehu za oružje nepravde; nego dajte sebe Bogu, kao koji ste živi iz mrtvih, i ude svoje Bogu za oružje pravde.
ROM 6:14 Jer greh neće vama ovladati, jer niste pod zakonom nego pod blagodaću.
ROM 6:15 Šta dakle? Hoćemo li grešiti kad nismo pod zakonom nego pod blagodaću? Bože sačuvaj!
ROM 6:16 Ne znate li da kome dajete sebe za sluge u poslušanje, sluge ste onog koga slušate, ili greha za smrt, ili poslušanja za pravdu?
ROM 6:17 Hvala, dakle, Bogu što bivši robovi grehu poslušaste od srca tu nauku kojoj se i predadoste.
ROM 6:18 Oprostivši se, pak, od greha postaste sluge pravdi.
ROM 6:19 Kao čovek govorim, za slabost vašeg tela. Jer kao što dadoste ude svoje za robove nečistoti i bezakonju na bezakonje, tako sad dajte ude svoje za sluge pravdi na posvećenje.
ROM 6:20 Jer kad bejaste robovi grehu, prosti bejaste od pravde.
ROM 6:21 Kakav dakle onda imadoste plod za koji se sad stidite? Jer je onog kraj smrt.
ROM 6:22 A sad oprostivši se od greha, i postavši sluge Božje, imate plod svoj na posvećenje, a kraj život večni.
ROM 6:23 Jer je plata za greh smrt, a dar Božji je život večni u Hristu Isusu Gospodu našem.
ROM 7:1 Ili ne znate, braćo (jer govorim onima koji znaju zakon), da zakon vlada nad čovekom dokle je živ?
ROM 7:2 Jer je udata žena privezana zakonom za muža dokle god on živi; a ako li muž njen umre, razreši se od zakona muževljeg.
ROM 7:3 Zato, dakle, dok joj je muž živ biva preljubočinica ako pođe za drugog muža; a ako joj umre muž prosta je od zakona da ne bude preljubočinica ako pođe za drugog.
ROM 7:4 Zato, braćo moja, i vi umreste zakonu telom Hristovim, da budete drugog, Onog što usta iz mrtvih, da plod donesemo Bogu.
ROM 7:5 Jer kad bejasmo u telu, behu slasti grehovne, koje zakon rađahu u udima našim da se smrti plod donosi.
ROM 7:6 A sad, umrevši izbavismo se od zakona koji nas držaše, da služimo Bogu u obnovljenju Duha a ne u starini slova.
ROM 7:7 Šta ćemo dakle reći? Je li zakon greh? Bože sačuvaj! Nego ja greha ne poznah osim kroz zakon; jer ne znadoh za želju da zakon ne kaza: Ne zaželi.
ROM 7:8 A greh uze početak kroz zapovest, i načini u meni svaku želju; jer je greh bez zakona mrtav.
ROM 7:9 A ja življah nekad bez zakona; a kad dođe zapovest, onda greh ožive,
ROM 7:10 a ja umreh, i nađe se da mi zapovest bi za smrt koja beše data za život.
ROM 7:11 Jer greh uzevši početak kroz zapovest prevari me, i ubi me njome.
ROM 7:12 Tako je, dakle, zakon svet i zapovest sveta i pravedna i dobra.
ROM 7:13 Dobro li dakle bi meni smrt? Bože sačuvaj! Nego greh, da se pokaže greh dobrom čineći mi smrt, da bude greh odviše grešan zapovešću.
ROM 7:14 Jer znamo da je zakon duhovan; a ja sam telesan, prodan pod greh:
ROM 7:15 Jer ne znam šta činim, jer ne činim ono šta hoću, nego na šta mrzim ono činim.
ROM 7:16 Ako li ono činim šta neću, hvalim zakon da je dobar.
ROM 7:17 A ovo više ja ne činim nego greh koji živi u meni.
ROM 7:18 Jer znam da dobro ne živi u meni, to jest u telu mom. Jer hteti imam u sebi, ali učiniti dobro ne nalazim.
ROM 7:19 Jer dobro što hoću ne činim, nego zlo što neću ono činim.
ROM 7:20 A kad činim ono što neću, već ja to ne činim nego greh koji živi u meni.
ROM 7:21 Nalazim, dakle zakon, kad hoću dobro da činim, da me na zlo nagoni.
ROM 7:22 Jer imam radost u zakonu Božijem po unutrašnjem čoveku;
ROM 7:23 ali vidim drugi zakon u udima svojim, koji se suproti zakonu uma mog, i zarobljava me zakonom grehovnim koji je u udima mojim.
ROM 7:24 Ja nesrećni čovek! Ko će me izbaviti od tela smrti ove?
ROM 7:25 Zahvaljujem Bogu svom kroz Isusa Hrista Gospoda našeg. Tako, dakle, ja sam umom svojim služim zakonu Božijem a telom zakonu grehovnom.
ROM 8:1 Nikakva, dakle, sad nema osuđenja onima koji su u Hristu Isusu i ne hode po telu nego po Duhu.
ROM 8:2 Jer zakon Duha koji oživljava u Hristu Isusu, oprostio me je od zakona grehovnog i smrti.
ROM 8:3 Jer što zakonu beše nemoguće, jer beše oslabljen telom, posla Bog sina svog u obličju tela grehovnog, i za greh osudi greh u telu,
ROM 8:4 da se pravda zakona ispuni u nama koji ne živimo po telu nego po duhu;
ROM 8:5 jer koji su po telu telesno misle, a koji su po duhu duhovno misle.
ROM 8:6 Jer telesno mudrovanje smrt je, a duhovno mudrovanje život je i mir.
ROM 8:7 Jer telesno mudrovanje neprijateljstvo je Bogu, jer se ne pokorava zakonu Božijem niti može.
ROM 8:8 A koji su u telu ne mogu Bogu ugoditi.
ROM 8:9 A vi niste u telu nego u duhu; jer Duh Božji u vama živi. A ako ko nema Duh Hristov, on nije Njegov.
ROM 8:10 A ako je Hristos u vama, onda je telo mrtvo greha radi a duh živ pravde radi.
ROM 8:11 A ako li živi u vama Duh Onog koji je vaskrsao Isusa iz mrtvih, Onaj koji je podigao Hrista iz mrtvih oživeće i vaša smrtna telesa Duhom svojim koji živi u vama.
ROM 8:12 Tako dakle, braćo, nismo dužni telu da po telu živimo.
ROM 8:13 Jer ako živite po telu, pomrećete; ako li duhom poslove telesne morite, živećete.
ROM 8:14 Jer koji se vladaju po duhu Božijem oni su sinovi Božiji.
ROM 8:15 Jer ne primiste duh ropstva, opet da se bojite; nego primiste Duh posinački, kojim vičemo: Ava, Oče!
ROM 8:16 Ovaj duh svedoči našem duhu da smo deca Božija.
ROM 8:17 A kad smo deca i naslednici smo: naslednici, dakle Božiji, a sunaslednici Hristovi: jer s Njim stradamo da se s Njim i proslavimo.
ROM 8:18 Jer mislim da stradanja sadašnjeg vremena nisu ništa prema slavi koja će nam se javiti.
ROM 8:19 Jer čekanje tvari čeka da se jave sinovi Božiji.
ROM 8:20 Jer se tvar pokori propadljivosti (ne od svoje volje nego za volju onog koji je pokori) na nadu,
ROM 8:21 da će se i sama tvar oprostiti od ropstva raspadljivosti na slobodu slave dece Božije.
ROM 8:22 Jer znamo da sva tvar uzdiše i tuži s nama do sad.
ROM 8:23 A ne samo ona, nego i mi koji novinu duha imamo, i mi sami u sebi uzdišemo čekajući posinjenje i izbavljenje telu svom.
ROM 8:24 Jer se nadom spasosmo. A nada koji se vidi nije nada; jer kad ko vidi šta, kako će mu se nadati?
ROM 8:25 Ako li se nadamo onome što ne vidimo, čekamo s trpljenjem.
ROM 8:26 A tako i Duh pomaže nam u našim slabostima: jer ne znamo za šta ćemo se moliti kao što treba, nego sam Duh moli se za nas uzdisanjem neiskazanim.
ROM 8:27 A Onaj što ispituje srca zna šta je misao Duha, jer po volji Božijoj moli se za svete.
ROM 8:28 A znamo da onima koji ljube Boga sve ide na dobro, koji su pozvani po namerenju.
ROM 8:29 Jer koje napred pozna one i odredi da budu jednaki obličju Sina njegovog, da bi On bio prvorođeni među mnogom braćom.
ROM 8:30 A koje odredi one i dozva; a koje dozva one i opravda; a koje opravda one i proslavi.
ROM 8:31 Šta ćemo, dakle, reći na ovo? Ako je Bog s nama, ko će na nas?
ROM 8:32 Koji, dakle, svog sina ne poštede, nego ga predade za sve nas, kako, dakle, da nam s Njim sve ne daruje?
ROM 8:33 Ko će optužiti izbrane Božije? Bog koji pravda?
ROM 8:34 Ko će osuditi? Hristos Isus koji umre, pa još i vaskrse, koji je s desne strane Bogu, i moli za nas?
ROM 8:35 Ko će nas rastaviti od ljubavi Božije? Nevolja li ili tuga? Ili gonjenje? Ili glad? Ili golotinja? Ili strah? Ili mač? Kao što stoji napisano:
ROM 8:36 Za Tebe nas ubijaju vas dan, drže nas kao ovce koje su za klanje.
ROM 8:37 Ali u svemu ovome pobeđujemo Onog radi koji nas je ljubio.
ROM 8:38 Jer znam jamačno da ni smrt, ni život, ni anđeli, ni poglavarstva, ni sile, ni sadašnje, ni buduće,
ROM 8:39 ni visina, ni dubina, ni druga kakva tvar može nas rastaviti od ljubavi Božije, koja je u Hristu Isusu, Gospodu našem.
ROM 9:1 Istinu govorim tako mi Hrista, ne lažem, to mi svedoči savest moja Duhom Svetim:
ROM 9:2 Da mi je vrlo žao i srce me moje boli bez prestanka;
ROM 9:3 jer bih želeo da ja sam budem odlučen od Hrista za braću svoju koja su mi rod po telu,
ROM 9:4 koja su Izrailjci, kojih je posinaštvo i slava, i zavet i zakon, i bogomoljstvo, i obećanja;
ROM 9:5 kojih su i oci, i od kojih je Hristos po telu, koji je nad svima, Bog blagosloven va vek. Amin.
ROM 9:6 A nije moguće da reč Božija prođe: jer nisu svi Izrailjci koji su od Izrailja;
ROM 9:7 niti su svi deca koji su seme Avraamovo, nego u Isaku, reče, nazvaće ti se seme.
ROM 9:8 To jest, nisu ono deca Božija što su po telu deca, nego deca obećanja primaju se za seme.
ROM 9:9 Jer je ovo reč obećanja: U ovo vreme doći ću i u Sare će biti sin.
ROM 9:10 Ne samo, pak, ona nego i Reveka, kad zatrudne od samog Isaka, oca našeg.
ROM 9:11 Jer još dok se deca ne behu rodila, ni učinila dobra ni zla, da ostane Božija naredba po izboru,
ROM 9:12 ne za dela, nego Onog radi koji poziva reče joj se: Veći će služiti manjem,
ROM 9:13 kao što stoji napisano: Jakov mi omile, a na Isava omrzoh.
ROM 9:14 Šta ćemo, dakle, na to reći? Eda li je nepravda u Boga? Bože sačuvaj!
ROM 9:15 Jer Mojsiju govori: Koga ću pomilovati, pomilovaću, i na koga ću se smilovati, smilovaću se.
ROM 9:16 Tako, dakle, niti stoji do onog koji hoće, ni do onog koji trči, nego do Boga koji pomiluje.
ROM 9:17 Jer pismo govori Faraonu: Zato te isto podigoh da na tebi pokažem silu svoju, i da se razglasi ime moje po svoj zemlji.
ROM 9:18 Tako, dakle, koga hoće miluje, a koga hoće otvrdoglavi.
ROM 9:19 Reći ćeš mi: Zašto nas još krivi? Jer ko se može suprotiti volji Njegovoj?
ROM 9:20 A ko si ti, o čoveče! Da protivno odgovaraš Bogu? Eda li rukotvorina govori majstoru svom: Zašto si me tako načinio?
ROM 9:21 Ili zar lončar nema vlasti nad kalom da od jedne guke načini jedan sud za čast a drugi za sramotu?
ROM 9:22 A kad htede Bog da pokaže gnev svoj i da objavi silu svoju, podnese s velikim trpljenjem sudove gneva koji su pripravljeni za pogibao.
ROM 9:23 I da pokaže bogatstvo slave svoje na sudima milosti koje pripravi za slavu;
ROM 9:24 koje nas i dozva ne samo od Jevreja nego i od neznabožaca,
ROM 9:25 kao što i u Josiji govori: Nazvaću narod svojim koji nije moj narod, i neljubaznicu ljubaznicom.
ROM 9:26 I biće na mestu, gde im se reče: Vi niste moj narod; tamo će se nazvati sinovi Boga Živoga.
ROM 9:27 A Isaija viče za Izrailja: Ako bude broj sinova Izrailjevih kao pesak morski, ostatak će se spasti.
ROM 9:28 Jer će On izvršiti reč svoju, i naskoro će izvršiti po pravdi, da, ispuniće Gospod naskoro reč svoju na zemlji.
ROM 9:29 I kao što proreče Isaija: Da nam nije Gospod Savaot ostavio semena, onda bismo bili kao Sodom i Gomor.
ROM 9:30 Šta ćemo, dakle, reći? Da neznabošci koji ne tražiše pravde dokučiše pravdu, ali pravdu od vere.
ROM 9:31 A Izrailj tražeći zakon pravde ne dokuči zakon pravde.
ROM 9:32 Zašto? Jer ne traži iz vere nego iz dela zakona; jer se spotakoše na kamen spoticanja,
ROM 9:33 kao što stoji napisano: Evo mećem u Sionu kamen spoticanja i stenu sablazni; i koji ga god veruje neće se postideti.
ROM 10:1 Braćo! Želja je mog srca i molitva k Bogu za spasenje Izrailja.
ROM 10:2 Jer im svedočim da imaju revnost za Boga, ali ne po razumu.
ROM 10:3 Jer ne poznajući pravde Božije i gledajući da svoju pravdu utvrde ne pokoravaju se pravdi Božijoj.
ROM 10:4 Jer je Hristos svršetak zakona: koji Ga god veruje opravdan je.
ROM 10:5 Jer Mojsije piše za pravdu koja je od zakona: Koji čovek tako čini živeće u tom.
ROM 10:6 A pravda koja je od vere ovako govori: Da ne kažeš u srcu svom: Ko će izići na nebo? To jest da svede Hrista;
ROM 10:7 ili: Ko će sići u bezdan? To jest da izvede Hrista iz mrtvih.
ROM 10:8 Ali šta govori pismo? Blizu ti je reč u ustima tvojim i u srcu tvom, to jest reč vere koju propovedamo.
ROM 10:9 Jer, ako priznaješ ustima svojim da je Isus Gospod, i veruješ u srcu svom da Ga Bog podiže iz mrtvih, bićeš spasen.
ROM 10:10 Jer se srcem veruje za pravdu, a ustima se priznaje za spasenje.
ROM 10:11 Jer pismo govori: Koji Ga god veruje neće se postideti.
ROM 10:12 Jer nema razlike među Jevrejinom i Grkom: jer je On Bog svih, i bogat za sve koji Ga prizivaju.
ROM 10:13 Jer koji god prizove ime Gospodnje spašće se.
ROM 10:14 Kako će, dakle, prizvati koga ne verovaše? A kako će verovati koga ne čuše? A kako će čuti bez propovednika?
ROM 10:15 A kako će propovedati ako ne budu poslani? Kao što stoji napisano: Kako su krasne noge onih koji donose glas za mir, koji donose glas za dobro!
ROM 10:16 Ali svi ne poslušaše jevanđelje: jer Isaija govori: Gospode! Ko verova našem propovedanju?
ROM 10:17 Tako, dakle, vera biva od propovedanja, a propovedanje rečju Božijom.
ROM 10:18 Nego, velim: zar ne čuše? Još ode po svoj zemlji glas njihov, i po krajevima vasionog sveta reči njihove.
ROM 10:19 Nego velim: zar ne razume Izrailj? Prvi Mojsije govori: Ja ću razdražiti, ne svojim narodom, nerazumnim narodom rasrdiću vas.
ROM 10:20 A Isaija govori slobodno: Nađoše me koji me ne traže; i javih se onima koji za me ne pitaju.
ROM 10:21 A k Izrailju govori: Sav dan pružah ruke svoje k narodu koji ne da da mu se kaže i odgovara na suprot.
ROM 11:1 Govorim, dakle: eda li Bog odbaci narod svoj? Bože sačuvaj! Jer sam i ja Izrailjac od semena Avraamovog, od kolena Venijaminovog.
ROM 11:2 Ne odbaci Bog narod svoj, koji napred pozna. Ili ne znate šta govori pismo za Iliju kako se tuži Bogu na Izrailja govoreći:
ROM 11:3 Gospode! Proroke Tvoje pobiše i oltare Tvoje raskopaše, a ja ostah jedan i traže dušu moju da je izvade.
ROM 11:4 A šta mu govori Božji odgovor? Ostavih sebi sedam hiljada ljudi koji ne prikloniše kolena pred Vaalom.
ROM 11:5 Tako, dakle, i u sadašnje vreme ostatak bi po izboru blagodati.
ROM 11:6 Ako li je po blagodati, onda nije od dela, jer blagodat već ne bi bila blagodat; ako li je od dela nije više blagodat, jer delo već ne bi bilo delo.
ROM 11:7 Šta dakle? Šta iskaše Izrailj ono ne dobi; a izbor dobi; ostali pak zaslepiše.
ROM 11:8 Kao što je napisano: Dade im Bog duha neosetljivog, oči da ne vide, i uši da ne čuju do samog današnjeg dana.
ROM 11:9 I David govori: Da bude trpeza njihova zamka i gvožđa, i sablazan i plata njima;
ROM 11:10 Da se njihove oči zaslepe da ne vide, i leđa njihova jednako da su pognuta.
ROM 11:11 Govorim, dakle: eda li se spotakoše da padnu? Bože sačuvaj! Nego je njihova pogreška spasenje neznabošcima, da bi se i oni razdražili.
ROM 11:12 A kad je pogreška njihova bogatstvo svetu i šteta njihova bogatstvo neznabošcima, a kamoli da se ispune?
ROM 11:13 Jer vama govorim neznabošcima; jer, budući da sam ja apostol neznabožaca, hoću da hvalim svoju službu;
ROM 11:14 ne bih li kako razdražio svoj rod, i spasao koga od njih.
ROM 11:15 Jer kad je odmet njihov primirenje svetu, šta bi bilo primljenje, osim život iz mrtvih?
ROM 11:16 Ako je kvasac svet, to je i testo; i ako je koren svet, to su i grane.
ROM 11:17 Ako li se neke od grana odlomiše, i ti, koji si divlja maslina, pricepio si se na njih, i postao si zajedničar u korenu i u masti od masline;
ROM 11:18 ne hvali se granama; ako li se, pak, hvališ, ne nosiš ti korena nego koren tebe.
ROM 11:19 A reći ćeš: Odlomiše se grane da se ja pricepim.
ROM 11:20 Dobro! Neverstvom odlomiše se, a ti verom stojiš; ne ponosi se, nego se boj.
ROM 11:21 Jer kad Bog rođenih grana ne poštede, da i tebe kako ne nepoštedi.
ROM 11:22 Gledaj, dakle, dobrotu i nepošteđenje Božije: nepošteđenje na onima što otpadoše, a na sebi dobrotu Božiju, ako ostaneš u dobroti; ako li pak ne, i ti ćeš biti odsečen.
ROM 11:23 A i oni, ako ne ostanu u neverstvu, pricepiće se; jer ih je Bog kadar opet pricepiti.
ROM 11:24 Jer kad si ti odsečen od rođene masline, i pricepio se na nerođenu pitomu maslinu; a kamo li ovi koji će se pricepiti na rođenu svoju maslinu!
ROM 11:25 Jer vam, braćo, neću zatajiti tajnu ovu (da ne budete ponositi), slepoća Izrailju pade u deo dokle ne uđe neznabožaca koliko treba.
ROM 11:26 I tako će se spasti sav Izrailj, kao što je napisano: Doći će od Siona Izbavitelj i odvratiće bezbožnost od Jakova.
ROM 11:27 I ovo im je moj zavet kad otmem njihove grehe.
ROM 11:28 Po jevanđelju, dakle, neprijatelji su vas radi; a po izboru ljubazni su otaca radi.
ROM 11:29 Jer se Bog neće raskajati za svoje darove i zvanje.
ROM 11:30 Jer, kao i vi što se nekad suproćaste Bogu a sad biste pomilovani njihovog radi suproćenja,
ROM 11:31 tako i oni sad ne hteše da veruju vašeg radi pomilovanja da bi i oni bili pomilovani.
ROM 11:32 Jer Bog zatvori sve u neverstvo, da sve pomiluje.
ROM 11:33 O dubimo bogatstva i premudrosti i razuma Božijeg! Kako su neispitivi Njegovi sudovi i neistraživi Njegovi putevi!
ROM 11:34 Jer ko pozna misao Gospodnju?
ROM 11:35 Ili ko Mu bi savetnik? Ili ko Mu napred dade šta, da mu se vrati?
ROM 11:36 Jer je od Njega i kroz Njega i u Njemu sve. Njemu slava vavek. Amin.
ROM 12:1 Molim vas, dakle, braćo, milosti Božije radi, da date telesa svoja u žrtvu živu, svetu, ugodnu Bogu; to da bude vaše duhovno bogomoljstvo.
ROM 12:2 I ne vladajte se prema ovome veku, nego se promenite obnovljenjem uma svog, da biste mogli kušati koje je dobra i ugodna i savršena volja Božija.
ROM 12:3 Jer kroz blagodat koja je meni data kažem svakome koji je među vama da ne mislite za sebe više nego što valja misliti; nego da mislite u smernosti kao što je kome Bog udelio meru vere.
ROM 12:4 Jer kao u jednom telu što imamo mnoge ude a udi svi nemaju jedan posao,
ROM 12:5 tako smo mnogi jedno telo u Hristu, a po sebi smo udi jedan drugom.
ROM 12:6 A imamo različite darove po blagodati koja nam je dana: ako proroštvo, neka bude po meri vere;
ROM 12:7 ako li službu, neka služi; ako je učitelj, neka uči;
ROM 12:8 ako je tešitelj, neka teši; koji daje neka daje prosto; koji upravlja neka se brine; koji čini milost neka čini s dobrom voljom.
ROM 12:9 Ljubav da ne bude lažna. Mrzeći na zlo držite se dobra.
ROM 12:10 Bratskom ljubavi budite jedan k drugom ljubazni. Čašću jedan drugog većeg činite.
ROM 12:11 Ne budite u poslu leni; budite ognjeni u duhu, služite Gospodu.
ROM 12:12 Nadanjem veselite se, u nevolji trpite, u molitvi budite jednako.
ROM 12:13 Delite potrebe sa svetima; primajte rado putnike.
ROM 12:14 Blagosiljajte one koji vas gone: blagosiljajte, a ne kunite.
ROM 12:15 Radujte se s radosnima, i plačite s plačnima.
ROM 12:16 Budite jedne misli među sobom. Ne mislite o visokim stvarima, nego se držite niskih. Ne mislite za sebe da ste mudri.
ROM 12:17 A nikome ne vraćajte zla za zlo; promišljajte o tome šta je dobro pred svim ljudima.
ROM 12:18 Ako je moguće, koliko do vas stoji, imajte mir sa svim ljudima.
ROM 12:19 Ne osvećujte se za sebe, ljubazni, nego podajte mesto gnevu, jer stoji napisano: Moja je osveta, ja ću vratiti, govori Gospod.
ROM 12:20 Ako je, dakle, gladan neprijatelj tvoj, nahrani ga; ako je žedan, napoj ga; jer čineći to ugljevlje ognjeno skupljaš na glavu njegovu.
ROM 12:21 Ne daj se zlu nadvladati, nego nadvladaj zlo dobrim.
ROM 13:1 Svaka duša da se pokorava vlastima koje vladaju; jer nema vlasti da nije od Boga, a što su vlasti, od Boga su postavljene.
ROM 13:2 Tako koji se suproti vlasti suproti se naredbi Božijoj; a koji se suprote primiće greh na sebe.
ROM 13:3 Jer knezovi nisu strah dobrim delima nego zlim. Hoćeš li, pak, da se ne bojiš vlasti, čini dobro, i imaćeš hvalu od nje;
ROM 13:4 jer je sluga Božji tebi za dobro. Ako li zlo činiš, boj se; jer uzalud ne nosi mača, jer je Božji sluga, osvetnik na gnev onome koji zlo čini.
ROM 13:5 Tako se valja pokoravati ne samo od straha nego i po savesti.
ROM 13:6 Jer za to i poreze dajete; jer su sluge Božije koje su za to isto postavljene.
ROM 13:7 Podajte, dakle, svakome šta ste dužni: kome dakle porezu, porezu; a kome carinu, carinu; a kome strah, strah; a kome čast, čast.
ROM 13:8 I ne budite nikome ništa dužni osim da ljubite jedan drugog; jer koji ljubi drugog zakon ispuni.
ROM 13:9 Jer ovo: Ne čini preljube, ne ubij, ne ukradi, ne svedoči lažno, ne zaželi, i ako ima još kakva druga zapovest, u ovoj se reči izvršuje, to jest: Ljubi bližnjeg svog kao samog sebe.
ROM 13:10 Ljubav ne čini zla bližnjemu; dakle je ljubav izvršenje zakona.
ROM 13:11 I znajući ovo vreme da je već čas došao da ustanemo od sna; jar nam je sad bliže spasenje nego li kad verovasmo.
ROM 13:12 Noć prođe, a dan se približi: da odbacimo, dakle, sva dela tamna, i da se obučemo u oružje videla.
ROM 13:13 Da hodimo pošteno kao po danu: ne u žderanju i pijanstvu, ne u kurvarstvu i nečistoti, ne u svađanju i zavisti;
ROM 13:14 nego se obucite u Gospoda Isusa Hrista; i telu ne ugađajte po željama.
ROM 14:1 A slaboga u veri primajte lepo, da se ne smeta savest.
ROM 14:2 Jer jedan veruje da sme svašta jesti, a koji je slab jede zelje.
ROM 14:3 Koji jede neka ne ukorava onog koji ne jede; i koji ne jede neka ne osuđuje onog koji jede; jer ga Bog primi.
ROM 14:4 Ko si ti koji sudiš tuđem sluzi? On svom gospodaru stoji ili pada. Ali će ustati; jer je Bog kadar podignuti ga.
ROM 14:5 Tako jedan razlikuje dan od dana, a drugi drži sve dane da su jednaki: svaki da bude uveren za svoju misao.
ROM 14:6 Koji razlikuje dane, Gospodu razlikuje; i koji ne razlikuje dana, Gospodu ne razlikuje. Koji jede, Gospodu jede: jer hvali Boga; i koji ne jede, Gospodu ne jede, i hvali Boga.
ROM 14:7 Jer ni jedan od nas ne živi sebi, i ni jedan ne umire sebi.
ROM 14:8 Jer ako živimo, Gospodu živimo; a ako umiremo, Gospodu umiremo. Ako, dakle, živimo, ako umiremo, Gospodnji smo.
ROM 14:9 Jer zato Hristos i umre i vaskrse i ožive da ovlada i mrtvima i živima.
ROM 14:10 A ti zašto osuđuješ brata svog? Ili ti zašto ukoravaš brata svog? Jer ćemo svi izići na sud pred Hrista.
ROM 14:11 Jer je pisano: Tako mi života, govori Gospod, pokloniće mi se svako koleno, i svaki jezik slaviće Boga.
ROM 14:12 Tako će, dakle, svaki od nas dati Bogu odgovor za sebe.
ROM 14:13 Zato da ne osuđujemo više jedan drugog, nego mesto toga ovo gledajte da ne postavljate bratu spoticanja ili sablazni.
ROM 14:14 Znam i uveren sam u Hristu Isusu da ništa nije pogano po sebi, osim kad ko misli da je pogano, onome je pogano.
ROM 14:15 A ako je brat tvoj jela radi žalostan, već se ne vladaš po ljubavi: ne gubi jelom svojim onog za kog Hristos umre.
ROM 14:16 Gledajte, dakle, da se ne huli na vaše dobro.
ROM 14:17 Jer carstvo Božije nije jelo i piće, nego pravda i mir i radost u Duhu Svetome.
ROM 14:18 Jer koji ovim služi Hristu ugodan je Bogu i mio ljudima.
ROM 14:19 Tako, dakle, da se staramo za mir i za ono čim vodimo na bolje jedan drugog.
ROM 14:20 Ne raskopavaj delo Božije jela radi; jer je sve čisto; nego je pogano za čoveka koji jede sa spoticanjem.
ROM 14:21 Dobro je ne jesti mesa, i vina ne piti, i ono ne činiti na šta se tvoj brat spotiče, ili oda šta gori postaje ili slabi.
ROM 14:22 Ti imaš veru? Imaj je sam u sebi pred Bogom. Blago onome koji ne osuđuje sebe za ono šta nađe za dobro.
ROM 14:23 A koji se sumnja osuđen je ako jede, jer ne čini po veri: a šta god nije po veri greh je.
ROM 15:1 Dužni smo, dakle, mi jaki slabosti slabih nositi, i ne sebi ugađati.
ROM 15:2 I svaki od vas da ugađa bližnjemu na dobro za dobar ugled.
ROM 15:3 Jer i Hristos ne ugodi sebi, nego kao što je pisano: Ruženja onih koji Tebe ruže padoše na me.
ROM 15:4 Jer šta se napred napisa, za našu se nauku napisa, da trpljenjem i utehom pisma nadu imamo.
ROM 15:5 A Bog trpljenja i utehe da vam da da složno mislite među sobom po Hristu Isusu,
ROM 15:6 da jednodušno jednim ustima slavite Boga i Oca Gospoda našeg Isusa Hrista.
ROM 15:7 Zato primajte jedan drugog kao što i Hristos primi vas na slavu Božiju.
ROM 15:8 Ali kažem da je Isus Hristos bio sluga obrezanja istine radi Božije, da utvrdi obećanje očevima,
ROM 15:9 a neznabošci po milosti da proslave Boga, kao što stoji napisano: Zato ću Te hvaliti među neznabošcima, Gospode, i pevaću ime Tvoje.
ROM 15:10 I opet govori: Veselite se neznabošci s narodom Njegovim.
ROM 15:11 I opet: Hvalite Gospoda svi neznabošci, i slavite Ga svi narodi.
ROM 15:12 I opet Isaija govori: Biće koren Jesejev, i koji ustane da vlada nad neznabošcima u Onog će se uzdati neznabošci.
ROM 15:13 A Bog nade da ispuni vas svake radosti i mira u veri, da imate izobilje u nadi silom Duha Svetog.
ROM 15:14 A ja sam i sam uveren za vas, braćo, da ste i vi sami puni blagodati, napunjeni svakog razuma, da možete druge naučiti.
ROM 15:15 Ali vam opet, braćo, slobodno pisah nekoliko da vam napomenem radi blagodati koja mi je dana od Boga,
ROM 15:16 da budem sluga Isusa Hrista u neznabošcima, da služim jevanđelju Božijem, da budu neznabošci prinos povoljan i osvećen Duhom Svetim.
ROM 15:17 Imam, dakle, hvalu u Hristu Isusu kod Boga.
ROM 15:18 Jer ne smem govoriti šta koje Hristos ne učini kroza me za poslušanje neznabožaca rečju i delom,
ROM 15:19 u sili znaka i čudesa silom Duha Božijeg; tako da od Jerusalima i naokolo tja do Ilirika napunih jevanđeljem Hristovim.
ROM 15:20 I tako se trudih da propovedim jevanđelje ne gde se spominjaše Hristos, da na tuđoj zakopini ne zidam;
ROM 15:21 nego kao što je pisano: Kojima se ne javi za Njega, videće; i koji ne čuše razumeće.
ROM 15:22 To me zadrža mnogo puta da ne dođem k vama.
ROM 15:23 A sad više ne imajući mesta u ovim zemljama, a imajući želju od mnogo godina da dođem k vama,
ROM 15:24 ako pođem u Španjolsku, doći ću vam; jer se nadam da ću tuda proći i vas videti, i vi ćete me otpratiti onamo kad se najpre nekoliko nasitim vas.
ROM 15:25 A sad idem u Jerusalim služeći svetima.
ROM 15:26 Jer Makedonija i Ahaja učiniše dragovoljno neki porez za siromahe svete koji žive u Jerusalimu.
ROM 15:27 Oni učiniše dragovoljno, a i dužni su im; jer kad neznabošci dobiše deo u njihovim duhovnim imanjima, dužni su i oni njima u telesnim poslužiti.
ROM 15:28 Kad ovo, dakle, svršim, i ovaj im plod zapečatim, poći ću preko vas u Španjolsku.
ROM 15:29 A znam da kad dođem k vama, doći ću s obilnim blagoslovom jevanđelja Hristovog.
ROM 15:30 Ali vas molim, braćo, zaradi Gospoda našeg Isusa Hrista, i zaradi ljubavi Duha, pomozite mi u molitvama za me k Bogu;
ROM 15:31 da se izbavim od onih koji se protive u Judeji, i da služba moja za Jerusalim bude po volji svetima;
ROM 15:32 da s radošću dođem k vama, s voljom Božijom, i da se razveselim s vama.
ROM 15:33 A Bog mira sa svima vama. Amin.
ROM 16:1 Preporučujem vam, pak, Fivu sestru našu, koja je sluškinja kod crkve u Kenhreji,
ROM 16:2 da je primite u Gospodu kao što prilikuje svetima, i da joj budete u pomoći u svakoj stvari koju od vas zatreba; jer je ona mnogima pomogla, i samome meni.
ROM 16:3 Pozdravite Priskilu i Akilu, pomoćnike moje u Hristu Isusu,
ROM 16:4 koji za dušu moju svoje vratove položiše, kojima ne ja jedan zahvaljujem, nego i sve crkve neznabožačke, i domašnju crkvu njihovu.
ROM 16:5 Pozdravite Epeneta, meni ljubaznog, koji je novina iz Ahaje u Hrista.
ROM 16:6 Pozdravite Mariju, koja se mnogo trudila za nas.
ROM 16:7 Pozdravite Andronika i Juniju, rodbinu moju, i moje drugare u sužanjstvu koji su znameniti među apostolima, koji i pre mene verovaše Hrista.
ROM 16:8 Pozdravite Amplija, meni ljubaznog u Gospodu.
ROM 16:9 Pozdravite Urbana, pomoćnika našeg u Hristu, i Stahija, meni ljubaznog.
ROM 16:10 Pozdravite Apelija, okušanog u Hristu. Pozdravite domaće Aristovulove.
ROM 16:11 Pozdravite Irodijona, rođaka mog. Pozdravite domaće Narkisove, koji su u Gospodu.
ROM 16:12 Pozdravite Trifenu i Trifosu, koje se trude u Gospodu. Pozdravite Persidu ljubaznu, koja se mnogo trudila u Gospodu.
ROM 16:13 Pozdravite Rufa izbranog u Gospodu, i mater njegovu i moju.
ROM 16:14 Pozdravite Asinkrita, Flegonta, Erma, Patrova, Ermija, i braću koja su s njima.
ROM 16:15 Pozdravite Filologa i Juliju, Nireja i sestru njegovu, i Olimpana, i sve svete koji su s njima.
ROM 16:16 Pozdravite jedan drugog celivom svetim. Pozdravljaju vas sve crkve Hristove.
ROM 16:17 Molim vas, pak, braćo, čuvajte se od onih koji čine raspre i razdore na štetu nauke koju vi naučiste, i uklonite se od njih;
ROM 16:18 jer takvi ne služe Gospodu našem Isusu Hristu nego svom trbuhu, i blagim rečima i blagoslovima prelašćuju srca bezazlenih.
ROM 16:19 Jer vaše slušanje razglasi se svuda. I radujem se za vas; ali hoću da ste vi mudri na dobro a prosti na zlo.
ROM 16:20 A Bog mira da satre sotonu pod noge vaše skoro. Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista s vama. Amin.
ROM 16:21 Pozdravlja vas Timotije, pomoćnik moj, i Lukije i Jason i Sosipatar, rođaci moji.
ROM 16:22 Pozdravljam vas i ja Tertije, koji napisah ovu poslanicu u Gospodu.
ROM 16:23 Pozdravlja vas Gaj, domaćin moj i cele crkve. Pozdravlja vas Erast, blagajnik gradski, i brat Kvart.
ROM 16:24 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista sa svima vama. Amin.
ROM 16:25 A onome koji vas može utvrditi po jevanđelju mom i propovedanju Isusa Hrista, po otkrivenju tajne koja je bila sakrivena od postanja sveta,
ROM 16:26 a sad se javila i obznanila kroz pisma proročka, po zapovesti večnog Boga, za poslušanje vere među svima neznabošcima,
ROM 16:27 jedinom premudrom Bogu, kroz Isusa Hrista, slava vavek. Amin.
1CO 1:1 Od Pavla voljom Božijom pozvanog apostola Isusa Hrista, i od Sostena brata,
1CO 1:2 crkvi Božijoj koja je u Korintu, osvećenima u Hristu Isusu, pozvanima svetima, sa svima koji prizivaju ime Gospoda našeg Isusa Hrista na svakom mestu i njihovom i našem:
1CO 1:3 Blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
1CO 1:4 Zahvaljujem svagda Bogu svom za vas što vam je dana blagodat Božija u Hristu Isusu,
1CO 1:5 te se u svemu obogatiste kroza Nj, u svakoj reči i svakom razumu,
1CO 1:6 kao što se svedočanstvo Hristovo utvrdi među vama;
1CO 1:7 tako da nemate nedostatka ni u jednom daru, vi koji čekate otkrivenja Gospoda našeg Isusa Hrista,
1CO 1:8 koji će vas i utvrditi do samog kraja da budete pravi na dan Gospoda našeg Isusa Hrista.
1CO 1:9 Veran je Bog koji vas pozva u zajednicu Sina svog Isusa Hrista, Gospoda našeg.
1CO 1:10 Molim vas pak, braćo, imenom Gospoda našeg Isusa Hrista da svi jedno govorite, i da ne budu među vama raspre, nego da budete utvrđeni u jednom razumu i u jednoj misli.
1CO 1:11 Jer sam čuo za vas, braćo moja, od Hlojinih domašnjih da su svađe među vama,
1CO 1:12 a to kažem da jedan od vas govori: Ja sam Pavlov; a drugi: Ja sam Apolov; a treći: Ja sam Kifin; a četvrti: Ja sam Hristov.
1CO 1:13 Eda li se Hristos razdeli? Eda li se Pavle razape za vas? Ili se u ime Pavlovo krstiste?
1CO 1:14 Hvala Bogu što ja nijednog od vas ne krstih osim Krispa i Gaja;
1CO 1:15 da ne reče ko da u svoje ime krstih.
1CO 1:16 A krstih i Stefanin dom: dalje ne znam jesam li koga drugog krstio.
1CO 1:17 Jer Hristos ne posla mene da krstim, nego da propovedam jevanđelje, ne premudrim rečima, da ne izgubi silu krst Hristov.
1CO 1:18 Jer je reč krstova ludost onima koji ginu; a nama je koji se spasavamo sila Božija.
1CO 1:19 Jer je pisano: Pogubiću premudrost premudrih, i razum razumnih odbaciću.
1CO 1:20 Gde je premudri? Gde je književnik? Gde je prepirač ovog veka? Ne pretvori li Bog mudrost ovog sveta u ludost?
1CO 1:21 Jer budući da u premudrosti Božijoj ne pozna svet premudrošću Boga, bila je Božija volja da ludošću poučenja spase one koji veruju.
1CO 1:22 Jer i Jevreji znake ištu, i Grci premudrosti traže.
1CO 1:23 A mi propovedamo Hrista razapetog, Jevrejima, dakle, sablazan a Grcima bezumlje;
1CO 1:24 onima pak koji su pozvani, i Jevrejima i Grcima, Hrista, Božiju silu i Božiju premudrost.
1CO 1:25 Jer je ludost Božija mudrija od ljudi, i slabost je Božija jača od ljudi.
1CO 1:26 Jer pogledajte znanje svoje, braćo, da nema ni mnogo premudrih po telu, ni mnogo silnih ni mnogo plemenitih;
1CO 1:27 nego što je ludo pred svetom ono izabra Bog da posrami premudre; i što je slabo pred svetom ono izabra Bog da posrami jako;
1CO 1:28 i što je neplemenito pred svetom i uništeno izabra Bog, i što nije, da uništi ono što jeste,
1CO 1:29 da se ne pohvali nijedno telo pred Bogom.
1CO 1:30 Iz kog ste vi u Hristu Isusu, koji nam posta premudrost od Boga i pravda i osvećenje i izbavljenje.
1CO 1:31 Da (kao što se piše) ko se hvali, Gospodom da se hvali.
1CO 2:1 I ja došavši k vama, braćo, ne dođoh s visokom reči ili premudrosti da vam javljam svedočanstvo Božije.
1CO 2:2 Jer nisam mislio da znam šta među vama osim Isusa Hrista, i to raspetog.
1CO 2:3 I ja bejah među vama u slabosti, i u strahu i u velikom drhtanju.
1CO 2:4 I reč moja, i poučenje moje ne beše u nadgovorljivim rečima ljudske premudrosti, nego u dokazivanju Duha i sile.
1CO 2:5 Da vera vaša ne bude u mudrosti ljudskoj nego u sili Božijoj.
1CO 2:6 Ali premudrost govorimo koja je u savršenima, a ne premudrost veka ovog ni knezova veka ovog koji prolaze.
1CO 2:7 Nego govorimo premudrost Božiju u tajnosti sakrivenu, koju odredi Bog pre sveta za slavu našu;
1CO 2:8 koje nijedan od knezova veka ovog ne pozna; jer da su je poznali, ne bi Gospoda slave razapeli.
1CO 2:9 Nego kao što je pisano: Šta oko ne vide, i uho ne ču, i u srce čoveku ne dođe, ono ugotovi Bog onima, koji Ga ljube.
1CO 2:10 A nama je Bog otkrio Duhom svojim; jer Duh sve ispituje, i dubine Božije.
1CO 2:11 Jer ko od ljudi zna šta je u čoveku osim duha čovečijeg koji živi u njemu? Tako i u Bogu šta je niko ne zna osim Duha Božijeg.
1CO 2:12 A mi ne primismo duha ovog sveta, nego Duha koji je iz Boga, da znamo šta nam je darovano od Boga;
1CO 2:13 koje i govorimo ne rečima što je naučila čovečija premudrost, nego šta uči Duh Sveti; i duhovne stvari duhovno radimo.
1CO 2:14 A telesni čovek ne razume šta je od Duha Božijeg; jer mu se čini ludost i ne može da razume, jer treba duhovno da se razgleda.
1CO 2:15 Duhovni pak sve razgleda, a njega samog niko ne razgleda.
1CO 2:16 Jer ko pozna um Gospodnji da Ga pouči? A mi um Hristov imamo.
1CO 3:1 I ja, braćo, ne mogoh s vama govoriti kao s duhovnima nego kako s telesnima, kao s malom decom u Hristu.
1CO 3:2 Mlekom vas napojih a ne jelom, jer još ne mogaste, i ni sad još ne možete,
1CO 3:3 jer ste još telesni. Jer gde su među vama zavisti i svađe i nesloge, niste li telesni, i ne živite li po čoveku?
1CO 3:4 Jer kad govori ko: Ja sam Pavlov; a drugi: Ja sam Apolov; niste li telesni?
1CO 3:5 Ko je dakle Pavle a ko li Apolo do samo sluge kroz koje verovaste, kao što i svakom Gospod dade?
1CO 3:6 Ja posadih, Apolo zali, a Bog dade te uzraste.
1CO 3:7 Tako niti je onaj šta koji sadi, ni onaj koji zaliva, nego Bog koji daje te raste.
1CO 3:8 A onaj koji sadi i koji zaliva jednaki su; i svaki će primiti svoju platu po svom trudu.
1CO 3:9 Jer mi smo Bogu pomagači, a vi ste Božija njiva, Božija građevina.
1CO 3:10 Po blagodati Božijoj koja mi je dana, ja kao premudri neimar postavih temelj, a drugi zida u visinu; ali svaki neka gleda kako zida.
1CO 3:11 Jer temelja drugog niko ne može postaviti osim onog koji je postavljen, koji je Isus Hristos.
1CO 3:12 Ako li ko zida na ovom temelju, zlato, srebro, drago kamenje, drva seno, slamu,
1CO 3:13 svakog će delo izaći na videlo; jer će dan pokazati, jer će se ognjem otkriti, i svako delo pokazaće oganj kao što jeste.
1CO 3:14 I ako ostane čije delo što je nazidao, primiće platu.
1CO 3:15 A čije delo izgori, otići će u štetu: a sam će se spasti tako kao kroz oganj.
1CO 3:16 Ne znate li da ste vi crkva Božija, i Duh Božji živi u vama?
1CO 3:17 Ako pokvari ko crkvu Božiju, pokvariće njega Bog: jer je crkva Božija sveta, a to ste vi.
1CO 3:18 Niko neka se ne vara: ako ko među vama misli da je mudar na ovom svetu, neka bude lud da bude mudar.
1CO 3:19 Jer je premudrost ovog sveta ludost pred Bogom, jer je pisano: Hvata premudre u njihovom lukavstvu.
1CO 3:20 I opet: Gospod zna pomisli mudrih da su ništa.
1CO 3:21 Zato niko da se ne hvali čovekom, jer je sve vaše.
1CO 3:22 Bio Pavle, ili Apolo, ili Kifa, ili svet, ili život ili smrt, ili sadašnje, ili buduće: sve je vaše;
1CO 3:23 a vi ste Hristovi, a Hristos Božji.
1CO 4:1 Tako da nas drže ljudi kao sluge Hristove i pristave tajna Božijih.
1CO 4:2 A od pristava se ne traži više ništa, nego da se ko veran nađe.
1CO 4:3 A ja malo marim što me sudite vi ili čovečiji dan; a ni sam sebe ne sudim.
1CO 4:4 Jer ne znam ništa na sebi; no zato nisam opravdan, ali Onaj koji mene sudi Gospod je.
1CO 4:5 Zato ne sudite ništa pre vremena, dokle Gospod ne dođe, koji će izneti na videlo što je sakriveno u tami i objaviće savete srdačne i tada će pohvala biti svakom od Boga.
1CO 4:6 A ovo, braćo moja, prigovorih sebi i Apolu vas radi, da se od nas naučite da ne mislite za sebe više nego što je napisano, i da se koga radi ne nadimate jedan na drugog.
1CO 4:7 Jer ko tebe povišuje? Šta li imaš što nisi primio? A ako si primio, što se hvališ kao da nisi primio?
1CO 4:8 Eto ste siti, eto se obogatiste, bez nas carujete. O da biste carovali, da bismo i mi s vama carovali!
1CO 4:9 Jer mislim da Bog nas apostole najstražnje postavi, kao one koji su na smrt osuđeni; jer bismo gledanje i svetu i anđelima i ljudima.
1CO 4:10 Mi smo budale Hrista radi, a vi ste mudri u Hristu; mi slabi, a vi jaki; vi slavni, a mi sramotni.
1CO 4:11 Do ovog časa i gladujemo, i trpimo žeđ, i golotinju, i muke i potucamo se,
1CO 4:12 i trudimo se radeći svojim rukama. Kad nas psuju, blagosiljamo; kad nas gone trpimo;
1CO 4:13 kad hule na nas, molimo; postasmo kao smetlište sveta, po kome svi gaze dosad.
1CO 4:14 Ne pišem ja ovo da posramim vas, nego vas učim kao svoju ljubaznu decu.
1CO 4:15 Jer ako imate i trista učitelja u Hristu, ali nemate mnogo otaca. Jer vas ja u Hristu Isusu rodih jevanđeljem.
1CO 4:16 Nego vas molim, ugledajte se na mene kao i ja na Hrista.
1CO 4:17 Zato poslah k vama Timotija, koji mi je sin ljubazni i verni u Gospodu; on će vam opomenuti puteve moje koji su u Hristu Isusu, kao što svuda i u svakoj crkvi učim.
1CO 4:18 Neki se naduše kao da ja neću doći k vama.
1CO 4:19 Ali ću vam doći skoro, ako Bog da, i neću gledati na reči onih što su se naduli, nego na silu.
1CO 4:20 Jer carstvo Božije nije u reči nego u sili.
1CO 4:21 Šta hoćete? Da dođem k vama s prutom ili s ljubavi i duhom krotosti?
1CO 5:1 Vrlo se glasi da je kurvarstvo među vama, i takvo kurvarstvo kakvo se ni među neznabošcima ne čuje, da nekakav ima ženu očevu.
1CO 5:2 I vi se još nadimate, mesto da plačete, da se izvadi između vas onaj koji je učinio to delo.
1CO 5:3 Jer ja, koji ako nisam kod vas telom, ali duhom tu živim, već odsudih kao da sam tamo, da se onaj koji je to tako učinio,
1CO 5:4 u ime Gospoda našeg Isusa Hrista kad se saberete vi i moj duh, sa silom Gospoda našeg Isusa Hrista,
1CO 5:5 da se onaj preda sotoni na mučenje tela, da bi se duh spasao u dan Gospoda našeg Isusa Hrista.
1CO 5:6 Nije dobra hvala vaša. Ne znate li da malo kvasca sve testo ukiseli?
1CO 5:7 Očistite dakle stari kvasac, da budete novo testo, kao što ste presni; jer i pasha naša zakla se za nas, Hristos.
1CO 5:8 Zato da praznujemo ne u starom kvascu, ni u kvascu pakosti i lukavstva, nego u presnom hlebu čistote i istine.
1CO 5:9 Pisah vam u poslanici da se ne mešate s kurvarima;
1CO 5:10 i to ja ne rekoh za kurvare ovog sveta, ili tvrdice ili idolopoklonike; jer biste morali izići iz sveta.
1CO 5:11 A sad vam pisah da se ne mešate ako koji koji se brat zove, postane kurvar, ili tvrdica, ili idolopoklonik, ili kavgadžija, ili pijanica, ili hajduk; s takvima da i ne jedete.
1CO 5:12 Jer šta je meni stalo da sudim one koji su napolju? Ne sudite li vi one koji su unutra?
1CO 5:13 A one koji su napolju sudiće Bog. Izvadite zloga između sebe.
1CO 6:1 Sme li koji od vas, kad ima tužbu na drugog, ići na sud nepravednima, a ne svetima?
1CO 6:2 Ne znate li da će sveti suditi svetu? Kad ćete dakle vi svetu suditi niste li vredni suditi manjim stvarima?
1CO 6:3 Ne znate li da ćemo anđelima suditi, a kamoli stvarima ovog sveta?
1CO 6:4 A vi kad imate tužbe za stvari ovog sveta, uzmete za sudije one koje u crkvi ne broji niko ni u šta!
1CO 6:5 Na sramotu vašu govorim: zar nema među vama nijednog mudrog koji može rasuditi među braćom svojom?
1CO 6:6 Nego se brat s bratom sudi, i to pred nevernima!
1CO 6:7 I to je već vrlo sramno za vas da imate tužbe među sobom. Zašto radije ne trpite nepravdu? Zašto radije ne pregorite štetu?
1CO 6:8 Nego vi sami činite nepravdu i štetu, pa još braći!
1CO 6:9 Ili ne znate da nepravednici neće naslediti carstvo Božije? Ne varajte se: ni kurvari, ni idolopoklonici, ni preljubočinci, ni adžuvani, ni muželožnici,
1CO 6:10 ni lupeži, ni lakomci, ni pijanice, ni kavgadžije, ni hajduci, carstvo Božije neće naslediti.
1CO 6:11 I ovakvi bejaste neki; nego se opraste i posvetiste i opravdaste imenom Gospoda našeg Isusa Hrista i Duhom Boga našeg.
1CO 6:12 Sve mi je slobodno, ali nije sve na korist; sve mi je slobodno, ali neću da šta ovlada mnome.
1CO 6:13 Jela su za trbuh, i trbuh je za jela; ali će Bog i ova i onog pokvariti. A telo nije za kurvarstvo, nego za Gospoda, i Gospod za telo.
1CO 6:14 A Bog i Gospoda podiže, i nas će podići silom svojom.
1CO 6:15 Ne znate li da su telesa vaša udi Hristovi? Hoću li dakle uzeti ude Hristove i od njih načiniti ude kurvine? Bože sačuvaj!
1CO 6:16 Ili ne znate da ko se s kurvom sveže jedno telo s njom postane? Jer, reče, biće dvoje jedno telo.
1CO 6:17 A ko se Gospoda drži jedan je duh s Gospodom.
1CO 6:18 Bežite od kurvarstva; jer svaki greh koji čovek čini osim tela je; a koji se kurva on greši svom telu.
1CO 6:19 Ili ne znate da su telesa vaša crkva Svetog Duha koji živi u vama, kog imate od Boga, i niste svoji?
1CO 6:20 Jer ste kupljeni skupo. Proslavite dakle Boga u telesima svojim i u dušama svojim, što je Božije.
1CO 7:1 A za ono što mi pisaste: dobro je čoveku da se ne dohvata do žene:
1CO 7:2 Ali zbog kurvarstva svaki da ima svoju ženu, i svaka žena da ima svog muža;
1CO 7:3 muž da čini ženi dužnu ljubav, tako i žena mužu.
1CO 7:4 Žena nije gospodar od svog tela, nego muž; tako i muž nije gospodar od svog tela, nego žena.
1CO 7:5 Ne zabranjujte se jedno od drugog, već ako u dogovoru za vreme, da se postite i molite Bogu; i opet da se sastanete, da vas sotona ne iskuša vašim neuzdržanjem.
1CO 7:6 Ali ovo govorim po svetu a ne po zapovesti;
1CO 7:7 jer hoću da svi ljudi budu kao i ja; ali svaki ima svoj dar od Boga: ovaj dakle ovako, a onaj onako.
1CO 7:8 A neoženjenim i udovicama velim: dobro im je ako ostanu kao i ja što sam.
1CO 7:9 Ako li se ne uzdrže, neka se žene i udaju; jer je bolje ženiti se negoli upaljivati se.
1CO 7:10 A oženjenim zapovedam, ne ja nego Gospod, da se žena od muža ne razdvaja
1CO 7:11 (ako se se pak i razdvoji, da se više ne udaje, ili da se pomiri sa svojim mužem); i muž da ne pušta ženu.
1CO 7:12 A ostalima govorim ja a ne Gospod: ako koji brat ima ženu nekrštenu i ona se privoli živeti s njim, da je ne ostavlja.
1CO 7:13 I žena ako ima muža nekrštenog i on se privoli živeti s njom, da ga ne ostavlja.
1CO 7:14 Jer se posveti muž nekršten ženom krštenom, i posveti se žena nekrštena od muža krštenog; jer inače deca vaša bila bi nečista, a sad su sveta.
1CO 7:15 Ako li se nekršteni razdvaja, neka se razdvoji; jer se brat ili sestra u takvom događaju ne zarobi; jer nas na mir dozva Gospod Bog.
1CO 7:16 Jer šta znaš, ženo, da ako muža spaseš? Ili šta znaš, mužu, da ako ženu spaseš?
1CO 7:17 Samo kao što je Bog razdelio svakome, i kao što je svakog pozvao Gospod onako neka živi. I tako zapovedam po svim crkvama.
1CO 7:18 Je li ko pozvat obrezan, neka se ne gradi neobrezan; ako li je ko pozvat neobrezan, neka se ne obrezuje.
1CO 7:19 Obrezanje je ništa, i neobrezanje je ništa; nego držanje zapovesti Božijih.
1CO 7:20 Svaki neka ostane u onom zvanju u kome je pozvan.
1CO 7:21 Jesi li pozvan rob, ne brini se; nego ako i možeš svoj biti, još radije budi.
1CO 7:22 Jer koji je pozvan u Gospodu rob, slobodnjak je Gospodnji, tako i koji je pozvan slobodnjak, rob je Hristov.
1CO 7:23 Kupljeni ste skupo, ne budite robovi ljudima.
1CO 7:24 Svaki, braćo, u čemu je ko pozvan u onom neka ostane pred Gospodom.
1CO 7:25 A za devojke nemam zapovesti Gospodnje, nego dajem savet, kao koji sam pomilovan od Gospoda, da budem veran.
1CO 7:26 Mislim dakle ovo da će biti dobro za sadašnju nevolju da je čoveku dobro tako biti.
1CO 7:27 Jesi li se privezao za ženu, ne traži da se razrešiš; jesi li se odrešio od žene, ne traži žene.
1CO 7:28 A ako li se i oženiš, nisi sagrešio; i devojka ako se uda, nije sagrešila: ali će imati takvi nevolje telesne; a ja vas žalim.
1CO 7:29 A ovo govorim, braćo, jer je ostalo vreme prekraćeno, da će i oni koji imaju žene biti kao oni koji nemaju;
1CO 7:30 i koji plaču kao koji ne plaču; i koji se raduju kao koji se ne raduju; i koji kupuju kao koji nemaju;
1CO 7:31 i koji ovaj svet upotrebljavaju kao da ga ne upotrebljavaju: jer prolazi obličje ovog sveta.
1CO 7:32 A ja hoću da ste vi bezbrižni. Ko je neoženjen brine se za Gospodnje, kako će ugoditi Gospodu;
1CO 7:33 a koji je oženjen brine se za svetsko, kako će ugoditi ženi. Drugo je žena, a drugo je devojka.
1CO 7:34 Koja je neudata brine se za Gospodnje, kako će ugoditi Gospodu, da bude sveta i telom i duhom; a koja je udata brine se za svetsko, kako će ugoditi mužu.
1CO 7:35 A ovo govorim na korist vama samim, ne da vam nametnem zamku na vrat, nego za lepu i pristojnu službu Gospodu bez smetnje.
1CO 7:36 Ako li pak ko misli da je sramota za njegovu devojku kad ostane usedelica, i ne može drugačije biti, neka čini šta hoće, ne greši ako se uda.
1CO 7:37 A koji stoji tvrdo u srcu, i nema nevolje, a ima vlast nad svojom voljom, i ovo je rasudio u srcu svom da zadrži devojku, dobro čini.
1CO 7:38 Tako i onaj koji udaje svoju devojku dobro čini; ali koji ne udaje bolje čini.
1CO 7:39 Žena je privezana zakonom dokle joj god živi muž; a ako joj umre muž, slobodna je za koga hoće da se uda, samo u Gospodu.
1CO 7:40 Ali je blaženija ako ostane tako po mom savetu; jer mislim da i ja imam Duha Božijeg.
1CO 8:1 A za meso što je klato idolima znamo, jer svi razum imamo. Razum, dakle, nadima, a ljubav popravlja.
1CO 8:2 Ako li ko misli da šta zna, ne zna još ništa kao što treba znati.
1CO 8:3 A ako ko ljubi Boga, Bog ga je naučio.
1CO 8:4 A za jelo idolskih žrtava, znamo da idol nije ništa na svetu, i da nema drugog Boga osim jednog.
1CO 8:5 Jer ako i ima koji se bogovi zovu, ili na nebu ili na zemlji, kao što ima mnogo bogova i mnogo gospoda:
1CO 8:6 Ali mi imamo samo jednog Boga Oca, od kog je sve, i mi u Njemu, i jednog Gospoda Isusa Hrista, kroz kog je sve, i mi kroza Nj.
1CO 8:7 Ali nema svako razuma; jer neki koji još i sad misle da su idoli nešto, kao idolske žrtve jedu, i savest njihova, slaba budući, pogani se.
1CO 8:8 Ali jelo nas ne postavlja pred Bogom: jer niti ćemo biti veći ako jedemo, ni manji ako ne jedemo.
1CO 8:9 Ali se čuvajte da kako ova sloboda vaša ne postane spoticanje slabima.
1CO 8:10 Jer ako tebe, koji imaš razum, vidi ko u idolskoj crkvi gde sediš za trpezom, neće li njegova savest, slaba budući, osloboditi se da jede idolske žrtve?
1CO 8:11 I s tvog razuma poginuće slabi brat, za kog Hristos umre.
1CO 8:12 Tako kad se grešite o braću, i bijete njihovu slabu savest, o Hrista se grešite.
1CO 8:13 Zato, ako jelo sablažnjava brata mog, neću jesti mesa doveka, da ne sablaznim brata svog.
1CO 9:1 Nisam li ja apostol? Nisam li sam svoj? Ne videh li ja Isusa Hrista, Gospoda našeg? Niste li vi delo moje u Gospodu?
1CO 9:2 Ako drugima i nisam apostol, ali vama jesam, jer ste vi pečat mog apostolstva u Gospodu.
1CO 9:3 Moj odgovor onima koji me uspitaju ovo je:
1CO 9:4 Eda li nemamo vlasti jesti i piti?
1CO 9:5 Eda li nemamo vlasti sestru ženu voditi, kao i ostali apostoli, i braća Gospodnja, i Kifa?
1CO 9:6 Ili jedan ja i Varnava nemamo vlasti ovo činiti?
1CO 9:7 Ko vojuje kad o svom trošku? Ili ko sadi vinograd i od rodova njegovih da ne jede? Ili ko pase stado i od mleka stada da ne jede?
1CO 9:8 Eda li ovo govorim po čoveku? Ne govori li ovo i zakon?
1CO 9:9 Jer je u Mojsijevom zakonu napisano: Da ne zavežeš usta volu koji vrše. Eda li se Bog brine za volove?
1CO 9:10 Ili jamačno govori za nas? Jer se za nas napisa: Koji ore treba u nadanju da ore; i koji vrše u nadanju da će dobiti od onog što vrše.
1CO 9:11 Kada mi vama duhovna sejasmo, je li to šta veliko ako mi vama telesna požnjemo?
1CO 9:12 Kad se drugi mešaju u vašu vlast, a kamoli ne bi mi? Ali ne učinismo po vlasti ovoj nego sve trpimo da ne učinimo kakvu smetnju jevanđelju Hristovom.
1CO 9:13 Ne znate li da oni koji čine svetu službu od svetinje se hrane? I koji oltaru služe s oltarom dele?
1CO 9:14 Tako i Gospod zapovedi da oni koji jevanđelje propovedaju od jevanđelja žive.
1CO 9:15 A ja to nijedno ne učinih. I ne pišem ovo da tako bude za mene; jer bih voleo umreti nego da ko slavu moju uništi.
1CO 9:16 Jer ako propovedam jevanđelje, nema mi hvale: jer mi je za nevolju; i teško meni ako jevanđelja ne propovedam.
1CO 9:17 Ako dakle ovo činim od svoje volje, platu imam; a ako li činim za nevolju, služba mi je predata.
1CO 9:18 Kakva mi je dakle plata? Da propovedajući jevanđelje učinim bez plate jevanđelje Hristovo, da ne činim po svojoj vlasti u propovedanju jevanđelja.
1CO 9:19 Jer premda sam slobodan od svih, svima sebe učinih robom, da ih više pridobijem.
1CO 9:20 Jevrejima sam bio kao Jevrejin da Jevreje pridobijem; onima koji su pod zakonom bio sam kao pod zakonom, da pridobijem one koji su pod zakonom;
1CO 9:21 onima koji su bez zakona bio sam kao bez zakona, premda nisam Bogu bez zakona nego sam u zakonu Hristovom, da pridobijem one koji su bez zakona.
1CO 9:22 Slabima bio sam kao slab, da slabe pridobijem; svima sam bio sve, da kakogod spasem koga.
1CO 9:23 A ovo činim za jevanđelje, da bih imao deo u njemu.
1CO 9:24 Ne znate li da oni što trče na trku, svi trče, a jedan dobije dar? Tako trčite da dobijete.
1CO 9:25 Svaki pak koji se bori od svega se uzdržava: oni dakle da dobiju raspadljiv venac, a mi neraspadljiv.
1CO 9:26 Ja dakle tako trčim, ne kao na nepouzdano; tako se borim, ne kao onaj koji bije vetar;
1CO 9:27 nego morim telo svoje i trudim da kako sam drugima propovedajući izbačen ne budem.
1CO 10:1 Ali neću vam zatajiti, braćo, da očevi naši svi pod oblakom biše, i svi kroz more prođoše;
1CO 10:2 i svi se u Mojsija krstiše u oblaku i moru;
1CO 10:3 i svi jedno jelo duhovno jedoše;
1CO 10:4 i svi jedno piće duhovno piše; jer pijahu od duhovne stene koja iđaše za njima: a stena beše Hristos.
1CO 10:5 Ali mnogi od njih ne behu po Božijoj volji, jer biše pobijeni u pustinji.
1CO 10:6 A ovo biše ugledi nama, da mi ne želimo zala, kao i oni što želeše.
1CO 10:7 Niti bivajte idolopoklonici, kao neki od njih, kao što stoji napisano: Sedoše ljudi da jedu i da piju, i ustaše da igraju.
1CO 10:8 Niti da se kurvamo, kao neki od njih što se kurvaše, i pade ih u jedan dan dvadeset i tri hiljade.
1CO 10:9 Niti da kušamo Hrista, kao što neki od njih kušaše, i od zmija izgiboše.
1CO 10:10 Niti da vičemo na Boga, kao neki od njih što vikaše, i izgiboše od krvnika.
1CO 10:11 Ovo se pak sve događaše ugledi njima, a napisa se za nauku nama, na koje posledak sveta dođe.
1CO 10:12 Jer koji misli da stoji neka se čuva da ne padne.
1CO 10:13 Drugo iskušenje ne dođe na vas osim čovečijeg; ali je veran Bog koji vas neće pustiti da se iskušate većma nego što možete, nego će učiniti s iskušenjem i kraj, da možete podneti.
1CO 10:14 Zato, ljubazna braćo moja, bežite od idolopoklonstva.
1CO 10:15 Kao mudrima govorim; sudite vi šta govorim.
1CO 10:16 Čaša blagoslova koju blagosiljamo nije li zajednica krvi Hristove? Hleb koji lomimo nije li zajednica tela Hristovog?
1CO 10:17 Jer smo jedan hleb, jedno telo mnogi; jer svi u jednom hlebu imamo zajednicu.
1CO 10:18 Gledajte Izrailja po telu: koji jedu žrtve nisu li zajedničari oltara?
1CO 10:19 Šta dakle govorim? Da je idol šta? Ili idolska žrtva da je šta?
1CO 10:20 Nije; nego šta žrtvuju neznabošci, da đavolima žrtvuju, a ne Bogu; a ja neću da ste vi zajedničari sa đavolima.
1CO 10:21 Ne možete piti čaše Gospodnje i čaše đavolske; ne možete imati zajednicu u trpezi Gospodnjoj i u trpezi đavolskoj.
1CO 10:22 Ili da prkosimo Gospodu? Eda li smo mi jači od Njega?
1CO 10:23 Sve mi je slobodno, ali nije sve na korist; sve mi je slobodno, ali sve ne ide na dobro.
1CO 10:24 Niko da ne gleda šta je njegovo, nego svaki da gleda šta je drugog.
1CO 10:25 Sve što se prodaje na mesarnici, jedite, i ništa ne ispitujte savesti radi;
1CO 10:26 jer je Gospodnja zemlja i šta je na njoj.
1CO 10:27 Ako li vas ko od nevernika pozove, i hoćete ići, jedite sve što se pred vas donese, i ne premišljajte ništa savesti radi.
1CO 10:28 Ako li vam pak ko reče: Ovo je idolska žrtva, ne jedite radi onog koji vam kaže, i radi savesti; jer je Gospodnja zemlja i šta je na njoj.
1CO 10:29 Ali ne govorim za savest tvoju, nego drugog; jer zašto da moju slobodu sudi savest drugog?
1CO 10:30 Ako ja s blagodaću uživam, zašto da se huli na mene za ono za šta ja zahvaljujem?
1CO 10:31 Ako dakle jedete, ako li pijete, ako li šta drugo činite, sve na slavu Božiju činite.
1CO 10:32 Ne budite na sablazan ni Jevrejima, ni Grcima, ni crkvi Božijoj,
1CO 10:33 kao što ja u svačemu svima ugađam, ne tražeći svoje koristi nego mnogih, da se spasu.
1CO 11:1 Ugledajte se na mene, kao i ja na Hrista.
1CO 11:2 Hvalim vas pak, braćo, što sve moje pamtite i držite zapovesti kao što vam predadoh.
1CO 11:3 Ali hoću da znate da je svakome mužu glava Hristos; a muž je glava ženi; a Bog je glava Hristu.
1CO 11:4 Svaki muž koji se s pokrivenom glavom moli Bogu ili prorokuje, sramoti glavu svoju.
1CO 11:5 I svaka žena koje se gologlava moli Bogu ili prorokuje, sramoti glavu svoju; jer je svejedno kao da je obrijana.
1CO 11:6 Ako se, dakle, ne pokriva žena, neka se striže; ako li je ružno ženi strići se ili brijati se, neka se pokriva.
1CO 11:7 Ali muž da ne pokriva glavu, jer je obličje i slava Božija; a žena je slava muževlja.
1CO 11:8 Jer nije muž od žene nego žena od muža.
1CO 11:9 Jer muž nije sazdan žene radi nego žena muža radi.
1CO 11:10 Zato žena treba da ima vlast na glavi, anđela radi.
1CO 11:11 Ali niti je muž bez žene ni žena bez muža u Gospodu.
1CO 11:12 Jer kako je žena od muža, tako je i muž iz žene; a sve je od Boga.
1CO 11:13 Sami među sobom sudite je li lepo da se žena gologlava moli Bogu?
1CO 11:14 Ili ne uči li vas i sama priroda da je mužu sramota ako gaji dugačku kosu;
1CO 11:15 a ženi je slava ako gaji dugačku kosu? Jer joj je kosa dana mesto pokrivala.
1CO 11:16 Ako li je ko svadljiv, mi takav običaj nemamo, niti crkve Božije.
1CO 11:17 Ali ovo zapovedajući ne hvalim da se ne na bolje nego na gore sabirate.
1CO 11:18 Prvo dakle kad se sabirate u crkvu, čujem da imaju raspre među vama, i nešto verujem od ovog.
1CO 11:19 Jer treba i jeresi da budu među vama, da se pokažu pošteni koji su među vama.
1CO 11:20 A kad se skupite na jedno mesto, ne jede se večera Gospodnja.
1CO 11:21 Jer svaki svoju večeru uzme najpre i jede, i tako jedan gladuje a drugi se opija.
1CO 11:22 Eda li dakle nemate kuća da jedete i pijete? Ili ne marite za crkvu Božiju, i sramotite one koji nemaju? Šta ću vam reći? Hoću li vas pohvaliti za to? Neću.
1CO 11:23 Jer ja primih od Gospoda šta vam i predadoh, da Gospod Isus onu noć u koju bivaše predan uze hleb.
1CO 11:24 I zahvalivši prelomi i reče: Uzmite, jedite, ovo je telo moje koje se za vas lomi; ovo činite meni za spomen.
1CO 11:25 Tako i čašu, po večeri, govoreći: Ova je čaša novi zavet u mojoj krvi; ovo činite, kad god pijete, meni za spomen.
1CO 11:26 Jer kad god jedete ovaj hleb i čašu ovu pijete, smrt Gospodnju obznanjujete, dokle ne dođe.
1CO 11:27 Tako koji nedostojno jede ovaj hleb ili pije čašu Gospodnju, kriv je telu i krvi Gospodnjoj.
1CO 11:28 Ali čovek da ispituje sebe, pa onda od hleba da jede i od čaše da pije;
1CO 11:29 jer koji nedostojno jede i pije, sud sebi jede i pije, ne razlikujući tela Gospodnjeg.
1CO 11:30 Zato su među vama mnogi slabi i bolesni, i dovoljno ih spavaju.
1CO 11:31 Jer kad bismo sebe rasuđivali, ne bismo osuđeni bili.
1CO 11:32 Ali kad smo suđeni, nakazuje nas Gospod, da se ne osudimo sa svetom.
1CO 11:33 Zato, braćo moja, kad se sastajete da jedete, iščekujte jedan drugog.
1CO 11:34 Ako li je ko gladan, neka jede kod kuće, da se na greh ne sastajete. A za ostalo urediću kad dođem.
1CO 12:1 A za duhovne darove neću vam, braćo, zatajiti.
1CO 12:2 Znate da, kad bejaste neznabošci, idoste k idolima bezglasnim, kako vas vođahu.
1CO 12:3 Zato vam dajem na znanje da niko ko duhom Božijim govori neće reći: Anatemate Isusa; i niko ne može Isusa Gospodom nazvati osim Duhom Svetim.
1CO 12:4 Darovi su različni, ali je Duh jedan.
1CO 12:5 I različne su službe, ali je jedan Gospod.
1CO 12:6 I različne su sile, ali je jedan Bog koji čini sve u svemu.
1CO 12:7 A u svakome se pojavljuje Duh na korist;
1CO 12:8 jer jednom se daje Duhom reč premudrosti; a drugom reč razuma po istom Duhu;
1CO 12:9 a drugom vera, tim istim Duhom; a drugom dar isceljivanja, po tom istom Duhu;
1CO 12:10 a drugom da čini čudesa, a drugom proroštvo, a drugom da razlikuje duhove, a drugom različni jezici, a drugom da kazuje jezike.
1CO 12:11 A ovo sve čini jedan i taj isti Duh razdeljujući po svojoj vlasti svakome kako hoće.
1CO 12:12 Jer kao što je telo jedno i ude ima mnoge, a svi udi jednog tela, premda su mnogi, jedno su telo: tako i Hristos.
1CO 12:13 Jer jednim duhom mi se svi krstismo u jedno telo, bili Jevreji, ili Grci, ili robovi, ili sami svoji; i svi se jednim Duhom napojismo.
1CO 12:14 Jer telo nije jedan ud, nego mnogi.
1CO 12:15 Ako kaže noga; ja nisam ruka, nisam od tela; eda li zato nije od tela?
1CO 12:16 I ako kaže uho; ja nisam oko, nisam od tela; eda li zato nije od tela? Kad bi sve telo bilo oko, gde je čuvenje?
1CO 12:17 A kad bi sve bilo čuvenje, gde je mirisanje?
1CO 12:18 Ali Bog postavi sve ude u telu kako je koga hteo.
1CO 12:19 A kad bi svi bili jedan ud, gde je telo?
1CO 12:20 Sad su pak mnogi udi, a jedno telo.
1CO 12:21 Ali oko ne može reći ruci: Ne trebaš mi; ili opet glava nogama: Ne trebate mi.
1CO 12:22 Nego još koji se udi tela čine da su najslabiji najpotrebniji su.
1CO 12:23 I koji nam se čine da su najsramotniji na telu, na one udaramo najveću čast;
1CO 12:24 i nepošteni naši udi najveće poštenje imaju; a pošteni udi ne trebaju. Ali Bog složi telo i najhuđem udu dade najveću čast,
1CO 12:25 da ne bude raspre u telu, nego da se udi jednako brinu jedan za drugog.
1CO 12:26 I ako strada jedan ud, s njim stradaju svi udi; a ako li se jedan ud slavi, s njim se raduju svi udi.
1CO 12:27 A vi ste telo Hristovo, i udi među sobom.
1CO 12:28 I jedne dakle postavi Bog u crkvi prvo apostole, drugo proroke, treće učitelje, a potom čudotvorce, onda darove isceljivanja, pomaganja, upravljanja, različne jezike.
1CO 12:29 Eda li su svi apostoli? Eda li su svi proroci? Eda li su svi učitelji? Eda li su svi čudotvorci?
1CO 12:30 Eda li svi imaju darove isceljivanja? Eda li svi govore jezike? Eda li svi kazuju?
1CO 12:31 Starajte se, pak, za veće darove. Pa ću vam još bolji put pokazati.
1CO 13:1 Ako jezike čovečije i anđeoske govorim a ljubavi nemam, onda sam kao zvono koje zvoni, ili praporac koji zveči.
1CO 13:2 I ako imam proroštvo i znam sve tajne i sva znanja, i ako imam svu veru da i gore premeštam, a ljubavi nemam, ništa sam.
1CO 13:3 I ako razdam sve imanje svoje, i ako predam telo svoje da se sažeže, a ljubavi nemam, ništa mi ne pomaže.
1CO 13:4 Ljubav dugo trpi, milokrvna je; ljubav ne zavidi; ljubav se ne veliča, ne nadima se,
1CO 13:5 ne čini šta ne valja, ne traži svoje, ne srdi se, ne misli o zlu,
1CO 13:6 ne raduje se nepravdi, a raduje se istini,
1CO 13:7 sve snosi, sve veruje, svemu se nada, sve trpi.
1CO 13:8 Ljubav nikad ne prestaje, a proroštvo ako će i prestati, jezici ako će umuknuti, razuma ako će nestati.
1CO 13:9 Jer nešto znamo i nešto prorokujemo;
1CO 13:10 a kad dođe savršeno, onda će prestati šta je nešto.
1CO 13:11 Kad ja bejah malo dete kao dete govorah, kao dete mišljah, kao dete razmišljah; a kad postadoh čovek, odbacih detinjstvo.
1CO 13:12 Tako sad vidimo kao kroz staklo, u zagonetki, a onda ćemo licem k licu; sad poznajem nešto, a onda ću poznati kao što sam poznat.
1CO 13:13 A sad ostaje vera, nada, ljubav, ovo troje; ali je ljubav najveća među njima.
1CO 14:1 Držite se ljubavi, a starajte se za duhovne darove, a osobito da prorokujete.
1CO 14:2 Jer koji govori jezike, ne govori ljudima nego Bogu: jer niko ne sluša, a on duhom govori tajne.
1CO 14:3 A koji prorokuje govori ljudima za popravljanje i utehu i utvrđenje.
1CO 14:4 Jer koji govori jezike sebe popravlja, a koji prorokuje crkvu popravlja.
1CO 14:5 Ali ja bih hteo da vi svi govorite jezike, a još više da prorokujete: jer je veći onaj koji prorokuje negoli koji govori jezike, već ako ko kazuje, da se crkva popravlja.
1CO 14:6 A sad, braćo, ako dođem k vama jezike govoreći, kakvu ću korist učiniti ako vam ne govorim ili u otkrivenju, ili u razumu, ili u proroštvu, ili u nauci?
1CO 14:7 Kao neke stvari bezdušne koje daju glas, bila svirala ili gusle, ako različan glas ne daju, kako će se razumeti šta se svira ili gudi?
1CO 14:8 Jer ako truba da nerazgovetan glas, ko će se pripraviti na boj?
1CO 14:9 Tako i vi ako nerazumljivu reč kažete jezikom, kako će se razumeti šta govorite? Jer ćete govoriti u vetar.
1CO 14:10 Ima na svetu Bog zna koliko različnih glasova, ali nijedan nije bez značenja.
1CO 14:11 Ako dakle ne znam silu glasa, biću nemac onom kome govorim, i onaj koji govori biće meni nemac.
1CO 14:12 Tako i vi, budući da se starate za duhovne darove, gledajte da budete onima bogati koji su na popravljanje crkve.
1CO 14:13 Zato, koji govori jezikom neka se moli Bogu da kazuje.
1CO 14:14 Jer ako se jezikom molim Bogu, moj se duh moli, a um je moj bez ploda.
1CO 14:15 Šta će se dakle činiti? Moliću se Bogu duhom, a moliću se i umom; hvaliću Boga duhom, a hvaliću i umom.
1CO 14:16 Jer kad blagosloviš duhom kako će onaj koji stoji mesto prostaka reći „Amin” po tvom blagoslovu, kad ne zna šta govoriš?
1CO 14:17 Ti dobro zahvaljuješ, ali se drugi ne popravlja.
1CO 14:18 Hvala Bogu mom što govorim jezike većma od svih vas.
1CO 14:19 Ali u crkvi volim pet reči umom svojim reći, da se i drugi pomognu, nego hiljadu reči jezikom.
1CO 14:20 Braćo! Ne budite deca umom, nego pakošću detinjite, a umom budite savršeni.
1CO 14:21 U zakonu piše: Drugim jezicima i drugim usnama govoriću narodu ovom, i ni tako me neće poslušati, govori Gospod.
1CO 14:22 Zato su jezici za znak ne onima koji veruju, nego koji ne veruju; a proroštvo ne onima koji ne veruju, nego koji veruju.
1CO 14:23 Ako se dakle skupi crkva sva na jedno mesto, i svi uzgovorite jezicima, a dođu i prostaci, ili nevernici, neće li reći da ste poludeli?
1CO 14:24 A ako svi prorokuju, i dođe kakav nevernik ili prostak, bude pokaran od svih i suđen od svih.
1CO 14:25 I tako tajne srca njegovog bivaju javljene, i tako padnuvši ničice pokloniće se Bogu, i kazaće da je zaista Bog s vama.
1CO 14:26 Šta će se dakle činiti, braćo? Kad se sabirate svaki od vas ima psalam, ima nauku, ima jezik, ima otkrivenje, ima kazivanje; a sve da biva na popravljanje.
1CO 14:27 Ako ko govori jezikom, ili po dvojica, ili najviše po trojica i to poredom; a jedan da kazuje.
1CO 14:28 Ako li ne bude nikoga da kazuje, neka ćuti u crkvi, a sebi neka govori i Bogu.
1CO 14:29 A proroci dva ili tri neka govore, i drugi neka rasuđuju.
1CO 14:30 Ako li se otkrije šta drugom koji sedi, neka čeka dok prvi ućuti.
1CO 14:31 Jer možete prorokovati svi, jedan po jedan, da se svi uče i svi da se teše.
1CO 14:32 I duhovi proročki pokoravaju se prorocima;
1CO 14:33 jer Bog nije Bog bune, nego mira, kao po svim crkvama svetih.
1CO 14:34 Žene vaše da ćute u crkvama; jer se njima ne dopusti da govore, nego da slušaju, kao što i zakon govori.
1CO 14:35 Ako li hoće čemu da se nauče, kod kuće muževe svoje neka pitaju; jer je ružno ženi da govori u crkvi.
1CO 14:36 Eda li od vas reč Božija iziđe? Ili samim vama dođe?
1CO 14:37 Ako ko misli da je prorok ili duhovan, neka razume šta vam pišem, jer su Gospodnje zapovesti.
1CO 14:38 Ako li ko ne razume, neka ne razume.
1CO 14:39 Zato, braćo moja, starajte se da prorokujete, i ne zabranjujte govoriti jezicima.
1CO 14:40 A sve neka biva pošteno i uredno.
1CO 15:1 Ali vam napominjem, braćo, jevanđelje, koje vam objavih, koje i primiste, u kome i stojite.
1CO 15:2 Kojim se i spasavate, ako držite kako vam objavih; već ako da uzalud verovaste.
1CO 15:3 Jer vam najpre predadoh šta i primih da Hristos umre za grehe naše, po pismu,
1CO 15:4 i da bi ukopan, i da usta treći dan, po pismu,
1CO 15:5 i da se javi Kifi, potom jedanaestorici apostola;
1CO 15:6 a potom Ga videše jednom više od pet stotina braće, od kojih mnogi žive i sad, a neki i pomreše;
1CO 15:7 a potom se javi Jakovu, pa onda svima apostolima;
1CO 15:8 a posle svih javi se i meni kao kakvom nedonoščetu.
1CO 15:9 Jer ja sam najmlađi među apostolima, koji nisam dostojan nazvati se apostol, jer gonih crkvu Božiju.
1CO 15:10 Ali po blagodati Božijoj jesam šta jesam, i blagodat Njegova što je u meni ne osta prazna, nego se potrudih više od svih njih, ali ne ja nego blagodat Božija koja je sa mnom.
1CO 15:11 Bio dakle ja ili oni, tako propovedamo, i tako verovaste.
1CO 15:12 A ako se Hristos propoveda da ustade iz mrtvih, kako govore neki među vama da nema vaskrsenja mrtvih?
1CO 15:13 I ako nema vaskrsenja mrtvih, to ni Hristos ne usta.
1CO 15:14 A ako Hristos ne usta, uzalud dakle propovedanje naše, a uzalud i vera vaša.
1CO 15:15 A nalazimo se i lažni svedoci Božiji što svedočimo na Boga da vaskrse Hrista, kog ne vaskrse kad mrtvi ne ustaju.
1CO 15:16 Jer ako mrtvi ne ustaju, ni Hristos ne usta.
1CO 15:17 A ako Hristos ne usta, uzalud vera vaša; još ste u gresima svojim.
1CO 15:18 Dakle, i oni koji pomreše u Hristu, izgiboše.
1CO 15:19 I ako se samo u ovom životu uzdamo u Hrista, najnesrećniji smo od svih ljudi.
1CO 15:20 Ali Hristos usta iz mrtvih, i bi novina onima koji umreše.
1CO 15:21 Jer budući da kroz čoveka bi smrt, kroz čoveka i vaskrsenje mrtvih.
1CO 15:22 Jer kako po Adamu svi umiru, tako će i po Hristu svi oživeti.
1CO 15:23 Ali svaki u svom redu: novina Hristos; a potom oni koji verovaše Hristu o Njegovom dolasku;
1CO 15:24 onda kraj, kad preda carstvo Bogu i Ocu, i kad ukine svako poglavarstvo i svaku vlast i silu.
1CO 15:25 Jer Njemu valja carovati dokle ne položi sve neprijatelje svoje pod noge svoje.
1CO 15:26 A poslednji će se neprijatelj ukinuti, smrt.
1CO 15:27 Jer sve pokori pod noge Njegove. Ali kad veli da je sve Njemu pokoreno, pokazuje se da je osim Onog koji Mu pokori sve.
1CO 15:28 A kad Mu sve pokori, onda će se i sam Sin pokoriti Onom koji Mu sve pokori, da bude Bog sve u svemu.
1CO 15:29 Šta, dakle, čine oni koji se krste mrtvih radi? Kad mrtvi jamačno ne ustaju, što se i krštavaju mrtvih radi?
1CO 15:30 I mi, zašto podnosimo muke i nevolje svaki čas?
1CO 15:31 Svaki dan umirem, tako mi, braćo, vaše slave, koju imam u Hristu Isusu Gospodu našem.
1CO 15:32 Jer ako sam se po čoveku borio sa zverovima u Efesu, kakva mi je korist ako mrtvi ne ustaju? Da jedemo i pijemo, jer ćemo sutra umreti.
1CO 15:33 Ne varajte se: zli razgovori kvare dobre običaje.
1CO 15:34 Otreznite se jedanput kao što treba, i ne grešite; jer neki ne znaju za Boga, na sramotu vama kažem.
1CO 15:35 Ali će vam reći ko: Kako će ustati mrtvi? I u kakvom će telu doći?
1CO 15:36 Bezumniče! To što seješ neće oživeti ako ne umre.
1CO 15:37 I što seješ ne seješ telo koje će biti, nego golo zrno, bilo pšenično ili drugo kako.
1CO 15:38 A Bog mu daje telo kako hoće, i svakom semenu svoje telo.
1CO 15:39 Nije svako telo jedno telo, nego je drugo telo čovečije, a drugo skotsko, a drugo riblje, a drugo ptičije.
1CO 15:40 I imaju telesa nebeska i telesa zemaljska: ali je druga slava nebeskim, a druga zemaljskim.
1CO 15:41 Druga je slava suncu, a druga slava mesecu, i druga slava zvezdama; jer se zvezda od zvezde razlikuje u slavi.
1CO 15:42 Tako i vaskrsenje mrtvih: seje se za raspadljivost, a ustaje za neraspadljivost;
1CO 15:43 seje se u sramoti, a ustaje u slavi; seje se u slabosti, a ustaje u sili;
1CO 15:44 seje se telo telesno, a ustaje telo duhovno. Ima telo telesno, i ima telo duhovno.
1CO 15:45 Tako je i pisano: Prvi čovek Adam postade u telesnom životu, a poslednji Adam u duhu koji oživljuje.
1CO 15:46 Ali duhovno telo nije prvo, nego telesno, pa onda duhovno.
1CO 15:47 Prvi je čovek od zemlje, zemljan; drugi je čovek Gospod s neba.
1CO 15:48 Kakav je zemljani takvi su i zemljani; i kakav je nebeski takvi su i nebeski.
1CO 15:49 I kako nosimo obličje zemljanog tako ćemo nositi i obličje nebeskog.
1CO 15:50 A ovo govorim, braćo, da telo i krv ne mogu naslediti carstvo Božije, niti raspadljivost neraspadljivosti nasleđuje.
1CO 15:51 Evo vam kazujem tajnu: jer svi nećemo pomreti, a svi ćemo se pretvoriti.
1CO 15:52 Ujedanput, u trenuću oka u poslednjoj trubi; jer će zatrubiti i mrtvi će ustati neraspadljivi, i mi ćemo se pretvoriti.
1CO 15:53 Jer ovo raspadljivo treba da se obuče u neraspadljivost, i ovo smrtno da se obuče u besmrtnost.
1CO 15:54 A kad se ovo raspadljivo obuče u neraspadljivost i ovo se smrtno obuče u besmrtnost, onda će se zbiti ona reč što je napisana: Pobeda proždre smrt.
1CO 15:55 Gde ti je, smrti, žalac? Gde ti je, pakle, pobeda?
1CO 15:56 A žalac je smrti greh, a sila je greha zakon.
1CO 15:57 A Bogu hvala koji nam dade pobedu kroz Gospoda našeg Isusa Hrista.
1CO 15:58 Zato, braćo moja ljubazna, budite tvrdi, ne dajte se pomaknuti, i napredujte jednako u delu Gospodnjem znajući da trud vaš nije uzalud pred Gospodom.
1CO 16:1 A za milostinju svetima, kao što uredih po crkvama galatijskim onako i vi činite.
1CO 16:2 Svaki prvi dan nedelje neka svaki od vas ostavlja kod sebe i skuplja koliko može, da ne bivaju zbiranja kad dođem.
1CO 16:3 A kad dođem, koje nađete za vredne one ću s poslanicama poslati u Jerusalim neka odnesu vašu pomoć.
1CO 16:4 A ako bude vredno da i ja idem, poći će sa mnom.
1CO 16:5 A k vama ću doći kad prođem Makedoniju, jer ću proći kroz Makedoniju.
1CO 16:6 A u vas može biti da ću se zabaviti, ili i zimovati, da me vi pratite kud pođem.
1CO 16:7 Sad vas u prolaženju neću videti, a nadam se neko vreme ostati kod vas, ako Gospod dopusti.
1CO 16:8 A u Efesu ću ostati do Trojičina dne;
1CO 16:9 jer mi se otvoriše velika i bogata vrata, i protivnika ima mnogo.
1CO 16:10 A ako dođe Timotije, gledajte da bude kod vas bez straha; jer on radi delo Gospodnje kao i ja.
1CO 16:11 Da ga niko, dakle, ne prezre, nego ga ispratite s mirom da dođe k meni; jer ga čekam s braćom.
1CO 16:12 A za brata Apola, mnogo ga molih da dođe k vama s braćom: i nikako ne beše mu volja da sad dođe; ali će doći kad imadbude kad.
1CO 16:13 Pazite, stojte u veri, muški se držite, utvrđujte se.
1CO 16:14 Sve da vam biva u ljubavi.
1CO 16:15 Molim vas, pak, braćo, znate dom Stefanin da je novina od Ahaje, i na služenje svetima odredi se;
1CO 16:16 da ste i vi pokorni takvima, i svakome koji pomaže i trudi se.
1CO 16:17 Ali se obradovah dolasku Stefaninom i Fortunatovom i Ahajikovom, jer mi oni nadoknadiše što sam bio bez vas;
1CO 16:18 jer umiriše duh moj i vaš. Prepoznajte, dakle, takve.
1CO 16:19 Pozdravljaju vas crkve azijske. Pozdravljaju vas u Gospodu mnogo Akila i Priskila s domašnjom svojom crkvom.
1CO 16:20 Pozdravljaju vas braća sva. Pozdravite jedan drugog celivom svetim.
1CO 16:21 Pozdravljam vas ja, Pavle svojom rukom.
1CO 16:22 Ako ko ne ljubi Gospoda Isusa Hrista da bude proklet, maran ata.
1CO 16:23 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista s vama;
1CO 16:24 i ljubav moja sa svima vama u Hristu Isusu. Amin.
2CO 1:1 Od Pavla, apostola Isusa Hrista po volji Božijoj i brata Timotija crkvi Božjoj u Korintu, sa svima svetima koji su u svoj Ahaji:
2CO 1:2 Blagodat vam i mir od Boga Oca našeg, i Gospoda Isusa Hrista.
2CO 1:3 Blagosloven Bog i Otac Gospoda našeg Isusa Hrista, Otac milosti i Bog svake utehe,
2CO 1:4 koji nas utešava u svakoj nevolji našoj, da bismo mogli utešiti one koji su u svakoj nevolji utehom kojom nas same Bog utešava.
2CO 1:5 Jer kako se stradanja Hristova umnožavaju na nama tako se i uteha naša umnožava kroz Hrista.
2CO 1:6 Ako li smo, pak, u nevolji, za vašu je utehu i spasenje, koje postaje u trpljenju tih istih stradanja koja i mi podnosimo.
2CO 1:7 I nadanje naše tvrdo je za vas. Ako li se utešavamo, za vašu je utehu i spasenje, znajući da kao što ste zajedničari u našem stradanju tako i u utesi.
2CO 1:8 Jer vam nećemo, braćo, zatajiti nevolju našu koja nam se dogodi u Aziji kad nam je bilo preteško i preko sile tako da se nismo nadali ni živeti;
2CO 1:9 nego sami u sebi rasudismo da nam valja pomreti, da se već ne uzdasmo u sebe nego u Boga koji podiže mrtve.
2CO 1:10 Koji nas je od tolike smrti izbavio, i izbavlja; i u Njega se uzdamo da će nas i još izbaviti,
2CO 1:11 s pomoću i vaše molitve za nas; da mnogi ljudi mnogu hvalu daju Bogu za dare koji su nama dati vas radi.
2CO 1:12 Jer je naša slava ovo: svedočanstvo savesti naše da smo u prostoti i čistoti Božjoj, a ne u mudrosti telesnoj nego po blagodati Božjoj živeli na svetu, a osobito među vama.
2CO 1:13 Jer vam drugo ne pišemo nego šta čitate i razumevate. A nadam se da ćete i do kraja razumeti.
2CO 1:14 Kao što neki i razumeste da smo vam slava kao i vi nama za dan Gospoda našeg Isusa Hrista.
2CO 1:15 I u ovom pouzdanju htedoh da vam dođem pre, da drugu blagodat imate;
2CO 1:16 i kroz vas da dođem u Makedoniju, i opet iz Makedonije da dođem k vama, i vi da me pratite u Judeju.
2CO 1:17 Ali kad sam ovo hteo, eda li sam dakle šta nepristojno činio? Ili što se nakanjujem, da se po telu nakanjujem, da bude u mene da da, a ne ne?
2CO 1:18 Ali je Bog veran, te reč naša k vama ne bi da i ne.
2CO 1:19 Jer Sin Božji Isus Hristos, kog mi vama pripovedasmo ja i Silvan i Timotije, ne bi da i ne, nego u Njemu bi da.
2CO 1:20 Jer koliko je obećanja Božijih, u Njemu su da, i u Njemu amin, Bogu na slavu kroz nas.
2CO 1:21 A Bog je koji nas utvrdi s vama u Hristu, i pomaza nas,
2CO 1:22 koji nas i zapečati, i dade zalog Duha u srca naša.
2CO 1:23 A ja za svedoka Boga prizivam na svoju dušu da štedeći vas ne dođoh više u Korint.
2CO 1:24 Ne kao da mi vladamo verom vašom, nego smo pomagači vaše radosti; jer u veri stojite.
2CO 2:1 Ovo pak sudih u sebi da opet ne dođem k vama u žalosti.
2CO 2:2 Jer ako ja činim žalost vama, ko je koji će mene veseliti osim onog koji prima žalost od mene?
2CO 2:3 I pisah vam ovo isto, da kad dođem ne primim žalost na žalost, a za koje bi valjalo da se veselim nadajući se na sve vas da je moja radost svih vas.
2CO 2:4 Jer od brige mnoge i tuge srca napisah vam s mnogim suzama, ne da biste se ožalostili nego da biste poznali ljubav koju imam izobilno k vama.
2CO 2:5 Ako li je ko mene ražalio, ne ražali mene, do nekoliko, da ne otežam svima vama.
2CO 2:6 Jer je dovoljno takvome kar ovaj od mnogih.
2CO 2:7 Zato vi, nasuprot, većma da opraštate i tešite, da takav kako ne padne u preveliku žalost.
2CO 2:8 Zato vas molim, utvrdite k njemu ljubav.
2CO 2:9 Jer vam zato i pisah, da poznam poštenje vaše jeste li u svačemu poslušni.
2CO 2:10 A kome vi šta oprostite onom opraštam i ja; jer ja ako šta kome oprostih, oprostih mu vas radi mesto Isusa Hrista,
2CO 2:11 da nas ne prevari sotona; jer znamo šta on misli.
2CO 2:12 A kad dođoh u Troadu da propovedam jevanđelje Hristovo, i otvoriše mi se vrata u Gospodu,
2CO 2:13 ne imadoh mira u duhu svom, ne našavši Tita, brata svog; nego oprostivši se s njima iziđoh u Makedoniju.
2CO 2:14 Ali hvala Bogu koji svagda nama daje pobedu u Hristu Isusu, i kroz nas javlja miris poznanja svog na svakom mestu.
2CO 2:15 Jer smo mi Hristov miris Bogu i među onima koji se spasavaju i koji ginu:
2CO 2:16 Jednima dakle miris smrtni za smrt, a drugima miris životni za život. I za ovo ko je vredan?
2CO 2:17 Jer mi nismo kao mnogi koji nečisto propovedaju reč Božiju, nego iz čistote, i kao iz Boga, pred Bogom, u Hristu govorimo.
2CO 3:1 Počinjemo li se opet sami hvaliti vama? Ili trebamo kao neki preporučene poslanice na vas ili od vas?
2CO 3:2 Jer ste vi naša poslanica napisana u srcima našim, koju poznaju i čitaju svi ljudi;
2CO 3:3 koji ste se pokazali da ste poslanica Hristova, koju smo mi služeći napisali ne mastilom nego Duhom Boga Živoga, ne na kamenim daskama nego na mesnim daskama srca.
2CO 3:4 A takvo pouzdanje imamo kroz Hrista u Boga,
2CO 3:5 ne da smo vrsni od sebe pomisliti šta, kao od sebe, nego je naša vrsnoća od Boga;
2CO 3:6 koji i učini nas vrsnim da budemo sluge novom zavetu, ne po slovu nego po duhu; jer slovo ubija, a duh oživljuje.
2CO 3:7 Ako li služba smrti koja je u kamenju izrezana slovima, bi u slavi da sinovi Izrailjevi ne mogoše pogledati na lice Mojsijevo od slave lica njegovog koja prestaje:
2CO 3:8 A kamoli neće mnogo većma služba duha biti u slavi?
2CO 3:9 Jer kad je služba osuđenja slava, mnogo većma izobiluje služba pravde u slavi.
2CO 3:10 Jer i nije slavno što se proslavi s ove strane prema prevelikoj slavi.
2CO 3:11 Jer kad je slavno ono što prestaje, mnogo će većma biti u slavi ono što ostaje.
2CO 3:12 Imajući dakle takvu nadu s velikom slobodom radimo;
2CO 3:13 i ne kao što Mojsije metaše pokrivalo na lice svoje, da ne bi mogli sinovi Izrailjevi gledati svršetak onoga što prestaje.
2CO 3:14 No zaslepiše pomisli njihove; jer do samog ovog dana stoji ono pokrivalo neotkriveno u čitanju starog zaveta, jer u Hristu prestaje.
2CO 3:15 Nego do danas kad se čita Mojsije, pokrivalo na srcu njihovom stoji.
2CO 3:16 A kad se obrate ka Gospodu, uzeće se pokrivalo.
2CO 3:17 A Gospod je Duh: a gde je Duh onde je sloboda.
2CO 3:18 Mi pak svi koji otkrivenim licem gledamo slavu Gospodnju, preobražavamo se u ono isto obličje iz slave u slavu, kao od Gospodnjeg Duha.
2CO 4:1 Zato imajući ovu službu kao što bismo pomilovani, ne dosađuje nam se;
2CO 4:2 nego se odrekosmo tajnog srama da ne živimo u lukavstvu, niti da izvrćemo reč Božiju, nego javljanjem istine da se pokažemo svakoj savesti čovečijoj pred Bogom.
2CO 4:3 Ako li je pak pokriveno jevanđelje naše u onima je pokriveno koji ginu,
2CO 4:4 u kojima bog sveta ovog oslepi razume nevernika, da im ne zasvetli videlo jevanđelja slave Hristove, koji je obličje Boga, koji se ne vidi.
2CO 4:5 Jer sebe ne propovedamo nego Hrista Isusa Gospoda, a sebe same vaše sluge Isusa Gospoda radi.
2CO 4:6 Jer Bog koji reče da iz tame zasvetli videlo, zasvetli u srcima našim na svetlost poznanja slave Božije u licu Isusa Hrista.
2CO 4:7 Ali ovo blago imamo u zemljanim sudovima, da premnoštvo sile bude od Boga, a ne od nas.
2CO 4:8 U svemu imamo nevolje, ali nam se ne dosađuje; zbunjeni smo, ali ne gubimo nadu;
2CO 4:9 progone nas, ali nismo ostavljeni; obaljuju nas, ali ne ginemo.
2CO 4:10 I jednako nosimo na telu smrt Gospoda Isusa, da se i život Isusov na telu našem pokaže.
2CO 4:11 Jer mi živi jednako se predajemo na smrt za Isusa, da se i život Isusov javi na smrtnom telu našem.
2CO 4:12 Zato dakle smrt vlada u nama, a život u vama.
2CO 4:13 Imajući pak onaj isti duh vere kao što je napisano: verovah, zato govorih; mi verujemo, zato i govorimo.
2CO 4:14 Znajući da će Onaj koji podiže Isusa, i nas podignuti s Isusom, i postaviti s vama.
2CO 4:15 Jer je sve vas radi, da blagodat umnožena izobiluje hvalama na slavu Božiju.
2CO 4:16 Zato nam se ne dosađuje; no ako se naš spoljašnji čovek i raspada, ali se unutrašnji obnavlja svaki dan.
2CO 4:17 Jer naša laka sadašnja briga donosi nam večnu i od svega pretežniju slavu.
2CO 4:18 Nama koji ne gledamo na ovo što se vidi, nego na ono što se ne vidi; jer je ovo što se vidi, za vreme, a ono što se ne vidi, večno.
2CO 5:1 Jer znamo da kad se zemaljska naša kuća tela raskopa, imamo zgradu od Boga, kuću nerukotvorenu, večnu na nebesima.
2CO 5:2 Jer za tim uzdišemo, želeći obući se u svoj nebeski stan.
2CO 5:3 I da se obučeni, ne goli nađemo!
2CO 5:4 Jer budući u ovom telu, uzdišemo otežali; jer nećemo da se svučemo, nego da se preobučemo, da život proždere smrtno.
2CO 5:5 A Onaj koji nas za ovo isto stvori, Bog je, koji nam i dade zalog Duha.
2CO 5:6 Dobre smo, dakle, volje jednako, jer znamo da putujemo u telu, daleko od Gospoda.
2CO 5:7 Jer po veri živimo, a ne po gledanju.
2CO 5:8 Ali se ne bojimo, i mnogo volimo otići od tela, i ići ka Gospodu.
2CO 5:9 Zato se i staramo, ili ulazili ili odlazili, da budemo Njemu ugodni.
2CO 5:10 Jer nam se svima valja javiti na sudu Hristovom, da primimo svaki šta je koji u telu činio, ili dobro ili zlo.
2CO 5:11 Znajući, dakle, strah Gospodnji ljude savetujemo; a Bogu smo poznati, a nadamo se da smo i u vašim savestima poznati.
2CO 5:12 Jer se ne hvalimo opet pred vama, nego vama dajemo uzrok da se hvalite nama, da imate šta odgovoriti onima koji se hvale onim šta je spolja, a ne šta je u srcu.
2CO 5:13 Jer ako se odviše hvalimo, Bogu se hvalimo; ako li smo smerni, vama smo.
2CO 5:14 Jer ljubav Božja nagoni nas, kad mislimo ovo: ako jedan za sve umre, to dakle svi umreše.
2CO 5:15 Hristos za sve umre, da oni koji žive ne žive više sebi, nego Onome koji za njih umre i vaskrse.
2CO 5:16 Zato i mi odsad nikoga ne poznajemo po telu; i ako Hrista poznasmo po telu, ali Ga sad više ne poznajemo.
2CO 5:17 Zato, ako je ko u Hristu, nova je tvar: staro prođe, gle, sve novo postade.
2CO 5:18 Ali je sve od Boga, koji pomiri nas sa sobom kroz Isusa Hrista, i dade nam službu pomirenja.
2CO 5:19 Jer Bog beše u Hristu, i svet pomiri sa sobom ne primivši im grehe njihove, i metnuvši u nas reč pomirenja.
2CO 5:20 Tako smo mi poslani mesto Hrista, kao da Bog govori kroz nas; molimo vas u ime Hristovo pomirite se s Bogom.
2CO 5:21 Jer Onog koji ne znaše greha nas radi učini grehom, da mi budemo pravda Božja u Njemu.
2CO 6:1 Molimo vas, pak, kao pomagači da ne primite uzalud blagodat Božiju.
2CO 6:2 Jer On govori: U vreme najbolje poslušah te, i u dan spasenja pomogoh ti. Evo sad je vreme najbolje, evo sad je dan spasenja!
2CO 6:3 Nikakvo ni u čemu ne dajete spoticanje, da se služba ne kudi;
2CO 6:4 nego u svemu pokažite se kao sluge Božije, u trpljenju mnogom, u nevoljama, u bedama, u tesnotama,
2CO 6:5 u ranama, u tamnicama, u bunama, u trudovima, u nespavanju, u postu,
2CO 6:6 u čistoti, u razumu, u podnošenju, u dobroti, u Duhu svetom, u ljubavi istinitoj,
2CO 6:7 u reči istine, u sili Božjoj, s oružjem pravde i nadesno i nalevo,
2CO 6:8 slavom i sramotom, kuđenjem i pohvalom, kao varalice i istiniti,
2CO 6:9 kao neznani i poznati, kao oni koji umiru i evo smo živi, kao nakaženi, a ne umoreni,
2CO 6:10 kao žalosni, a koji se jednako vesele, kao siromašni, a koji mnoge obogaćavaju, kao oni koji ništa nemaju a sve imaju.
2CO 6:11 Usta naša otvoriše se k vama, Korinćani, i srce naše rasprostrani se.
2CO 6:12 Vama nije tesno mesto u nama, ali vam je tesno u srcima vašim.
2CO 6:13 A da mi vratite (kao deci govorim), rasprostranite se i vi.
2CO 6:14 Ne vucite u tuđem jarmu nevernika; jer šta ima pravda s bezakonjem? Ili kakvu zajednicu ima videlo s tamom?
2CO 6:15 Kako li se slaže Hristos s Velijarom? Ili kakav udeo ima verni s nevernikom?
2CO 6:16 Ili kako se udara crkva Božja s idolima? Jer ste vi crkve Boga Živoga, kao što reče Bog: Useliću se u njih, i živeću u njima, i biću im Bog, i oni će biti moj narod.
2CO 6:17 Zato iziđite između njih i odvojte se, govori Gospod, i ne dohvatajte se do nečistote, i ja ću vas primiti,
2CO 6:18 I biću vam Otac, i vi ćete biti moji sinovi i kćeri, govori Gospod Svedržitelj.
2CO 7:1 Imajući, dakle, ovakva obećanja, o ljubazni! Da očistimo sebe od svake poganštine tela i duha, i da tvorimo svetinju u strahu Božijem.
2CO 7:2 Primite nas, nikom ne učinismo nažao, nikoga ne pokvarismo, nikoga ne zanesosmo.
2CO 7:3 Ne govorim na osuđenje, jer pre rekoh da ste u srcima našim, da bih s vama i umro i živeo.
2CO 7:4 Vrlo slobodno govorim k vama, mnogo se hvalim vama, napunio sam se utehe, izobilan sam radošću pored svih briga naših.
2CO 7:5 Jer kad dođosmo u Makedoniju, nikakav mir nemaše telo naše, nego u svemu beše u nevolji: spolja borbe, iznutra strah.
2CO 7:6 Ali Bog, koji teši ponižene, uteši nas dolaskom Titovim.
2CO 7:7 A ne samo dolaskom njegovim, nego i utehom kojom se on uteši za vas kazujući vašu želju, vaše plakanje, vaše stradanje za mene, tako da se još većma obradovah.
2CO 7:8 Jer ako sam vas i ražalio poslanicom, ne kajem se, ako se i bejah raskajao: jer vidim da ona poslanica, ako i za malo, ražali vas.
2CO 7:9 Ali se sad radujem, ne što biste žalosni, nego što se ožalostiste na pokajanje: jer se ožalostiste po Bogu, da od nas ni u čemu ne štetujete.
2CO 7:10 Jer žalost koja je po Bogu donosi za spasenje pokajanje, za koje se nikada ne kaje; a žalost ovog sveta smrt donosi.
2CO 7:11 Jer, gle, ovo samo što se po Bogu ožalostiste, koliko učini staranje među vama? Kakvo pravdanje, kakvu nepovoljnost, kakav strah, kakvu želju, kakvu revnost, kakvu osvetu? U svemu pokazaste se da ste čisti u delu.
2CO 7:12 Jer ako vam i pisah, ne ovog radi koji je skrivio, niti onog radi kome je krivo učinjeno, nego da se pokaže među vama staranje naše za vas pred Bogom.
2CO 7:13 Zato se utešismo utehom vašom. A još se većma obradovasmo radosti Titovoj, jer vi svi umiriste duh njegov.
2CO 7:14 Jer što sam mu se za vas pohvalio, nisam se posramio; nego kako je sve istina što govorismo vama, tako i pohvala naša k Titu istinita bi.
2CO 7:15 I srce je njegovo puno ljubavi k vama kad se opominje poslušanja svih vas, kako ste ga sa strahom i drhtanjem primili.
2CO 7:16 Radujem se, dakle, što se u svemu smem osloniti na vas.
2CO 8:1 Dajemo vam pak na znanje, braćo, blagodat Božiju koja je dana u crkvama makedonskim,
2CO 8:2 da u mnogom kušanju nevolja suvišak radosti njihove i puko siromaštvo njihovo izobilova u bogatstvu prostote njihove.
2CO 8:3 Jer po mogućstvu njihovom (ja sam svedok) i preko mogućstva dobrovoljni behu,
2CO 8:4 i s mnogim moljenjem moliše nas da primimo blagodat i zajednicu službe k svetima.
2CO 8:5 I ne kao što se nadasmo nego najpre sebe predaše Gospodu i nama, po volji Božjoj,
2CO 8:6 da mi umolismo Tita da kao što je počeo onako i svrši i među vama blagodat ovu.
2CO 8:7 A vi kako ste u svemu izobilni, u veri, i u reči, i u razumu, i u svakom staranju, i u ljubavi svojoj k nama, da i u ovoj blagodati izobilujete.
2CO 8:8 Ne govorim po zapovesti, nego kad se drugi staraju, i vašu ljubav kušam je li istinita.
2CO 8:9 Jer znate blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista da, bogat budući, vas radi osiromaši, da se vi Njegovim siromaštvom obogatite.
2CO 8:10 I savet dajem u tom; jer je ovo na korist vama, koji ne samo činite nego i hteti počeste još od lanjske godine.
2CO 8:11 A sad dovršite to i činiti, da kao što bi dobra volja hteti tako da bude i učiniti, od toga što imate.
2CO 8:12 Jer ako ima ko dobru volju, mio je po onom što ima, a ne po onom što nema.
2CO 8:13 Jer se ne želi da drugima bude radost a vama žalost, nego jednako.
2CO 8:14 Da u sadašnje vreme vaš suvišak bude za njihov nedostatak, da i njihov suvišak bude za vaš nedostatak; da bude jednakost,
2CO 8:15 kao što je pisano: Ko je mnogo skupio, nije mu preteklo; i ko je malo skupio, nije mu nedostalo.
2CO 8:16 A hvala Bogu, koji je dao takvo staranje za vas u srce Titovo.
2CO 8:17 Jer primi moljenje; a budući da se tako vrlo stara, svojevoljno otide k vama.
2CO 8:18 Poslasmo, pak, s njim i brata, kog je pohvala u jevanđelju po svim crkvama.
2CO 8:19 A ne samo to, nego je i izabran od crkava da ide s nama u ovu blagodat u kojoj mi služimo za samog Gospoda slavu i vašu dobru volju:
2CO 8:20 Čuvajući se toga da nas ko ne pokudi za ovo obilje u kome mi služimo,
2CO 8:21 i promišljajući za dobro ne samo pred Bogom nego i pred ljudima.
2CO 8:22 A poslasmo s njima i brata svog, kog mnogo puta poznasmo u mnogim stvarima da je ustalac, a sad mnogo veći zbog velikog nadanja na vas.
2CO 8:23 A za Tita, on je moj drug i pomagač među vama; a za braću našu, oni su poslanici crkveni i slava Hristova.
2CO 8:24 Pokažite, dakle, na njima svedočanstvo svoje ljubavi i naše hvale vama i pred crkvama.
2CO 9:1 Jer za takvu porezu koja se kupi svetima nije mi potrebno pisati vam;
2CO 9:2 jer poznajem vašu dobru volju, za koju se o vama hvalim Makedoncima da se Ahaja pripremi od prošle godine, i vaša revnost razdraži mnoge.
2CO 9:3 A braću poslah da se hvala naša vama ne isprazni u ovoj stvari, nego da budete prigotovljeni, kao što sam govorio;
2CO 9:4 da se, ako dođu sa mnom Makedonci i među vas neprigotovljene, ne osramotimo mi (da ne kažem vi) u toj hvali.
2CO 9:5 Tako nađoh da je potrebno umoliti braću da napred idu k vama, i da priprave ovaj napred obrečeni vaš blagoslov, da bude gotov tako kao blagoslov, a ne kao lakomstvo.
2CO 9:6 Ovo pak velim: koji s tvrđom seje, s tvrđom će i požnjeti; a koji blagoslov seje, blagoslov će i požnjeti.
2CO 9:7 Svaki po volji svog srca, a ne sa žalošću ili od nevolje; jer Bog ljubi onog koji dragovoljno daje.
2CO 9:8 A Bog je kadar učiniti da je među vama izobilna svaka blagodat, da u svemu svagda svako dovoljstvo imajući izobilujete za svako dobro delo;
2CO 9:9 kao što je pisano: Prosu, dade siromasima; pravda njegova ostaje vavek.
2CO 9:10 A koji daje seme sejaču, daće i hleb za jelo: i umnožiće seme vaše, i daće da uzrastu žita pravde vaše;
2CO 9:11 da se u svemu obogatite za svaku prostotu koja kroz nas čini hvalu Bogu.
2CO 9:12 Jer služba ove poreze ne ispunjuje samo nedostatak svetih, nego čini te se i mnoge hvale daju Bogu,
2CO 9:13 ogledom poreze ove hvaleći Boga za vaše pokorno priznanje jevanđelja Hristovog, i za prostotu podele k njima i k svima,
2CO 9:14 i da se mole Bogu za vas i da čeznu za vama za premnogu blagodat Božju na vama.
2CO 9:15 A hvala Bogu na Njegovom neiskazanom daru.
2CO 10:1 A sam ja, Pavle, molim vas krotosti radi i tišine Hristove, koji sam pred vama ponižen prema vama, a kad nisam kod vas, slobodan sam prema vama.
2CO 10:2 Molim pak da mi ne bude potrebno kad budem kod vas, onako slobodan biti kao što mislim da smem protiv nekih koji misle za nas da po telu živimo;
2CO 10:3 jer ako i živimo po telu, ne borimo se po telu.
2CO 10:4 Jer oružje našeg vojevanja nije telesno, nego silno od Boga na raskopavanje gradova, da kvarimo pomisli
2CO 10:5 i svaku visinu koja se podiže na poznanje Božije, i robimo svaki razum za pokornost Hristu,
2CO 10:6 i u pripravnosti imamo osvetu za svaku nepokornost, kad se izvrši vaša pokornost.
2CO 10:7 Gledate li na ono što vam je pred očima? Ako se ko uzda da je Hristov neka misli opet u sebi da kako je on Hristov tako smo i mi Hristovi.
2CO 10:8 Jer ako se šta i više pohvalim vlašću našom koju nam dade Gospod na popravljanje, a ne na kvarenje vaše, neću se postideti.
2CO 10:9 Ali da se ne pokažem kao da vas plašim poslanicama;
2CO 10:10 jer su poslanice, veli, teške i jake, a kad je telom pred nama, slab je, i reč njegova ne valja ništa.
2CO 10:11 Ovo neka pomisli takav da kakvi smo u reči po poslanicama kad nismo kod vas, takvi smo i u delu kad smo tu.
2CO 10:12 Jer ne smemo sebe mešati ili se porediti s drugima koji hvale sami sebe; ali kad sami po sebi sebe mere i porede sami sebe sa sobom, ne razumevaju.
2CO 10:13 A mi se nećemo hvaliti preko mere, nego po meri pravila kog nam Bog meru razdeli da dopremo i do vas.
2CO 10:14 Jer se mi daleko ne prostiremo, kao da ne dosežemo do vas; jer dopresmo i do vas s jevanđeljem Hristovim,
2CO 10:15 ne hvaleći se preko mere u tuđim poslovima, imajući pak nadu kad uzraste vera vaša da ćemo se u vama veličati po pravilu svom izobilno,
2CO 10:16 da u dalekim stranama od vas propovedimo jevanđelje, i da se ne pohvalimo onim što je po tuđem pravilu urađeno.
2CO 10:17 A koji se hvali, Gospodom neka se hvali.
2CO 10:18 Jer onaj nije valjan koji se sam hvali, nego kog Gospod hvali.
2CO 11:1 O da biste malo potrpeli moje bezumlje! No i potrpite me.
2CO 11:2 Jer revnujem za vas Božjom revnosti, jer vas obrekoh mužu jednom, da devojku čistu izvedem pred Hrista.
2CO 11:3 Ali se bojim da kako kao što zmija Evu prevari lukavstvom svojim tako i razumi vaši da se ne odvrate od prostote koja je u Hristu.
2CO 11:4 Jer ako onaj koji dolazi drugog Isusa propoveda kog mi ne propovedasmo, ili drugog Duha primite kog ne primiste, ili drugo jevanđelje koje ne primiste, dobro biste potrpeli.
2CO 11:5 Jer mislim da ni u čemu nisam manji od prevelikih apostola.
2CO 11:6 Jer ako sam i prostak u reči, ali u razumu nisam. No u svemu smo poznati među vama.
2CO 11:7 Ili greh učinih ponižujući se da se vi povisite? Jer vam zabadava Božije jevanđelje propovedih.
2CO 11:8 Od drugih crkava oteh uzevši platu za služenje vama; i došavši k vama, i bivši u sirotinji, i ne dosadih nikome.
2CO 11:9 Jer moju sirotinju popuniše braća koja dođoše iz Makedonije, i u svemu bez dosade vama sebe držah i držaću.
2CO 11:10 Kao što je istina Hristova u meni tako se hvala ova neće uzeti od mene u ahajskim krajevima.
2CO 11:11 Zašto? Što vas ne ljubim? Bog zna. A šta činim i činiću,
2CO 11:12 da odsečem uzrok onima koji traže uzrok, da bi u onome čime se hvale našli se kao i mi.
2CO 11:13 Jer takvi lažni apostoli i prevarljivi poslenici pretvaraju se u apostole Hristove.
2CO 11:14 I nije čudo, jer se sam sotona pretvara u anđela svetla.
2CO 11:15 Nije dakle ništa veliko ako se i sluge njegove pretvaraju kao sluge pravde, kojima će svršetak biti po delima njihovim.
2CO 11:16 Opet velim da niko ne pomisli da sam ja bezuman; ako li ne, a ono barem kao bezumnog primite me, da se i ja šta pohvalim.
2CO 11:17 A šta govorim ne govorim po Gospodu, nego kao u bezumlju, u ovoj struci hvale.
2CO 11:18 Budući da se mnogi hvale po telu, i ja ću da se hvalim.
2CO 11:19 Jer ljubazno primate bezumne kad ste sami mudri.
2CO 11:20 Jer primate ako vas ko natera da budete sluge, ako vas ko jede, ako ko uzme, ako vas ko po obrazu bije, ako se ko veliča.
2CO 11:21 Na sramotu govorim, jer kao da mi oslabismo. Na šta je ko slobodan (po bezumlju govorim), i ja sam slobodan.
2CO 11:22 Jesu li Jevreji? I ja sam. Jesu li Izrailjci? I ja sam. Jesu li seme Avraamovo? I ja sam.
2CO 11:23 Jesu li sluge Hristove? (Ne govorim po mudrosti) ja sam još više. Više sam se trudio, više sam boja podneo, više puta sam bio u tamnici, mnogo puta sam dolazio do straha smrtnog;
2CO 11:24 od Jevreja primio sam pet puta četrdeset manje jedan udarac;
2CO 11:25 triput sam bio šiban, jednom su kamenje bacali na me, tri puta se lađa sa mnom razbijala, noć i dan proveo sam u dubini morskoj.
2CO 11:26 Mnogo puta sam putovao, bio sam u strahu na vodama, u strahu od hajduka, u strahu od rodbine, u strahu od neznabožaca, u strahu u gradovima, u strahu u pustinji, u strahu na moru, u strahu među lažnom braćom;
2CO 11:27 u trudu i poslu, u mnogom nespavanju, u gladovanju i žeđi, u mnogom pošćenju, u zimi i golotinji;
2CO 11:28 osim što je spolja, navaljivanje ljudi svaki dan, i briga za sve crkve.
2CO 11:29 Ko oslabi, i ja da ne oslabim? Ko se sablazni, i ja da se ne raspalim?
2CO 11:30 Ako mi se valja hvaliti, svojom ću se slabošću hvaliti.
2CO 11:31 Bog i Otac Gospoda našeg Isusa Hrista, koji je blagosloven vavek, zna da ne lažem.
2CO 11:32 U Damasku neznabožački knez cara Arete čuvaše grad Damask i htede da me uhvati;
2CO 11:33 i kroz prozor spustiše me u kotarici preko zida, i izbegoh iz njegovih ruku.
2CO 12:1 Ali mi se ne pomaže hvaliti, jer ću doći na viđenja i otkrivenja Gospodnja.
2CO 12:2 Znam čoveka u Hristu koji pre četrnaest godina (ili u telu ne znam; ili osim tela, ne znam: Bog zna) bi odnesen do trećeg neba.
2CO 12:3 I znam za takvog čoveka (ili u telu, ili osim tela, ne znam: Bog zna)
2CO 12:4 Da bi odnesen u raj, i ču neiskazane reči kojih čoveku nije slobodno govoriti.
2CO 12:5 Tim ću se hvaliti, a sobom se neću hvaliti, već ako slabostima svojim.
2CO 12:6 Jer kad bih se i hteo hvaliti, ne bih bio bezuman, jer bih istinu kazao; ali štedim da ne bi ko više pomislio za mene nego što me vidi ili čuje šta od mene.
2CO 12:7 I da se ne bih poneo za premnoga otkrivenja, dade mi se žalac u meso, anđeo sotonin, da me ćuša da se ne ponosim.
2CO 12:8 Zato triput Gospoda molih da odstupi od mene.
2CO 12:9 I reče mi: Dosta ti je moja blagodat; jer se moja sila u slabosti pokazuje sasvim. Dakle ću se najslađe hvaliti svojim slabostima, da se useli u mene sila Hristova.
2CO 12:10 Zato sam dobre volje u slabostima, u ruženju, u nevoljama, u progonjenjima, u tugama za Hrista: jer kad sam slab onda sam silan.
2CO 12:11 Postadoh bezuman hvaleći se: vi me nateraste; jer je trebalo da me vi hvalite; jer ni u čemu nisam manji od prevelikih apostola, ako i jesam ništa.
2CO 12:12 Jer znaci apostolovi učiniše se među vama u svakom trpljenju, u znacima i čudesima i silama.
2CO 12:13 Jer šta je u čemu ste manji od ostalih crkava, osim samo što vam ja sam ne dosadih? Bacite na mene ovu krivicu.
2CO 12:14 Evo sam gotov treći put da vam dođem, i ne dosađujem vam; jer ne tražim šta je vaše nego vas. Jer deca nisu dužna roditeljima imanja teći nego roditelji deci.
2CO 12:15 A ja dragovoljno potrošiću i biću potrošen za duše vaše, ako i ljubim ja vas odviše, a vi mene manje ljubite.
2CO 12:16 Ali neka bude, ja ne dosadih vama, nego lukav budući dobih vas prevarom.
2CO 12:17 Eda li vas šta zakidoh preko koga od onih koje slah k vama?
2CO 12:18 Umolih Tita, i s njim poslah brata: eda li vas Tit šta zakide? Ne hodismo li jednim duhom? Ne jednim li stopama?
2CO 12:19 Mislite li opet da vam se odgovaramo? Pred Bogom u Hristu govorimo, a sve je, ljubazni, za vaše popravljanje.
2CO 12:20 Jer se bojim da kad po čem dođem neću vas naći kakve hoću, i ja ću se naći vama kakva me nećete: da kako ne budu svađe, zavisti, srdnje, prkosi, opadanja, šaptanja, nadimanja, bune:
2CO 12:21 Da me opet kad dođem ne ponizi Bog moj u vas, i ne usplačem za mnogima koji su pre sagrešili i nisu se pokajali za nečistotu i kurvarstvo i sramotu, što počiniše.
2CO 13:1 Ovo treći put idem ka vama; u ustima dva ili tri svedoka ostaće svaka reč.
2CO 13:2 Napred kazah i napred govorim kako u vas bivši drugi put, i sad ne budući kod vas pišem onima koji su pre sagrešili i svima ostalima da ako dođem opet neću poštedeti.
2CO 13:3 Jer tražite da iskušate Hrista što u meni govori, koji među vama nije slab, nego je silan među vama.
2CO 13:4 Jer ako i raspet bi po slabosti, ali je živ po sili Božijoj; jer smo i mi slabi u Njemu, ali ćemo biti živi s njim silom Božijom među vama.
2CO 13:5 Sami sebe okušajte jeste li u veri, sami sebe ogledajte. Ili ne poznajete sebe da je Isus Hristos u vama? Već ako da u čemu niste valjani.
2CO 13:6 A nadam se da ćete poznati da mi nismo nevaljani.
2CO 13:7 A molimo se Bogu da vi ne činite nikakvo zlo, ne da se mi valjani pokažemo, nego da vi dobro činite, a mi kao nevaljani da budemo.
2CO 13:8 Jer ništa ne možemo na istinu nego za istinu.
2CO 13:9 Jer se radujemo kad mi slabimo, a vi jačate. A zato se i molimo Bogu, za vaše savršenstvo.
2CO 13:10 Zato, ne budući kod vas, pišem ovo da kad dođem ne učinim bez šteđenja po vlasti koju mi je Gospod dao na popravljanje, a ne na raskopavanje.
2CO 13:11 A dalje, braćo, radujte se, savršujte se, utešavajte se, jednako mislite, mir imajte: i Bog ljubavi i mira biće s vama.
2CO 13:12 Pozdravite jedan drugog celivom svetim.
2CO 13:13 Pozdravljaju vas svi sveti.
2CO 13:14 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista i ljubav Boga i Oca i zajednica Svetog Duha sa svima vama. Amin.
GAL 1:1 Pavle apostol, ni od ljudi, ni kroz čoveka, nego kroz Isusa Hrista i Boga Oca, koji Ga vaskrse iz mrtvih,
GAL 1:2 i sva braća koja su sa mnom, crkvama galatskim:
GAL 1:3 Blagodat vam i mir od Boga Oca i Gospoda našeg Isusa Hrista,
GAL 1:4 koji dade sebe za grehe naše da izbavi nas od sadašnjeg sveta zlog, po volji Boga i Oca našeg,
GAL 1:5 kome slava va vek veka. Amin.
GAL 1:6 Čudim se da se tako odmah odvraćate na drugo jevanđelje od Onog koji vas pozva blagodaću Hristovom,
GAL 1:7 koje nije drugo, samo što neki smetaju vas, i hoće da izvrnu jevanđelje Hristovo.
GAL 1:8 Ali ako i mi, ili anđeo s neba javi vam jevanđelje drugačije nego što vam javismo, proklet da bude!
GAL 1:9 Kao što pre rekosmo i sad opet velim: ako vam ko javi jevanđelje drugačije nego što primiste, proklet da bude!
GAL 1:10 Zar ja sad ljude nagovaram ili Boga? Ili tražim ljudima da ugađam? Jer kad bih ja još ljudima ugađao, onda ne bih bio sluga Hristov.
GAL 1:11 Ali vam dajem na znanje, braćo, da ono jevanđelje koje sam ja javio, nije po čoveku.
GAL 1:12 Jer ga ja ne primih od čoveka, niti naučih, nego otkrivenjem Isusa Hrista.
GAL 1:13 Jer ste čuli moje življenje nekad u Jevrejstvu, da sam odviše gonio crkvu Božiju i raskopavao je.
GAL 1:14 I napredovah u Jevrejstvu većma od mnogih vrsnika svojih u rodu svom, i odviše revnovah za otačke svoje običaje.
GAL 1:15 A kad bi ugodno Bogu, koji me izabra od utrobe matere moje i prizva blagodaću svojom.
GAL 1:16 Da javi Sina svog u meni, da Ga jevanđeljem objavim među ljudima neznabošcima; odmah ne pitah telo i krv,
GAL 1:17 niti iziđoh u Jerusalim k starijim apostolima od sebe nego otidoh u arapsku, i opet se vratih u Damask.
GAL 1:18 A posle toga na tri godine iziđoh u Jerusalim da vidim Petra, i ostadoh u njega petnaest dana.
GAL 1:19 Ali drugog od apostola ne videh, osim Jakova brata Gospodnjeg.
GAL 1:20 A šta vam pišem evo Bog vidi da ne lažem.
GAL 1:21 A potom dođoh u zemlje sirske i kilikijske.
GAL 1:22 A bejah licem nepoznat Hristovim crkvama judejskim;
GAL 1:23 nego samo behu čuli da onaj koji nas nekad goni sad propoveda veru koju nekad raskopavaše.
GAL 1:24 I slavljahu Boga za mene.
GAL 2:1 A potom na četrnaest godina opet iziđoh u Jerusalim s Varnavom, uzevši sa sobom i Tita.
GAL 2:2 Ali iziđoh po otkrivenju, i razgovorih se s njima za jevanđelje koje propovedam u neznabošcima, ali nasamo s onima koji se brojahu kao najstariji, da uzalud ne trčim ili ne bih trčao.
GAL 2:3 Ali ni Tit, koji beše sa mnom, i beše Grk, ne bi nateran da se obreže.
GAL 2:4 I za lažnu braću koja dođoše i privukoše se da uhode slobodu našu koju imamo u Hristu Isusu, da nas zarobe;
GAL 2:5 kojima se ni sahat ne podasmo u pokornost, da istina jevanđelja ostane među nama.
GAL 2:6 A za one koji se brojahu da su nešto, kakvi bili da bili, ja ne marim ništa; jer Bog ne gleda ko je ko; jer oni koji se brojahu kao najstariji, meni ništa ne dodaše;
GAL 2:7 nego nasuprot doznavši da je meni povereno jevanđelje u neobrezanima, kao Petru u obrezanima
GAL 2:8 (jer Onaj koji pomaže Petru u apostolstvu među obrezanima Onaj pomaže i meni među neznabošcima,)
GAL 2:9 I poznavši blagodat koja je meni dana, Jakov i Kifa i Jovan, koji se brojahu da su stubovi, dadoše desnice meni i Varnavi, i pristadoše da mi propovedamo u neznabošcima, a oni u obrezanima;
GAL 2:10 samo da se opominjemo siromašnih, za koje sam se i starao tako činiti.
GAL 2:11 A kad dođe Petar u Antiohiju, u oči njemu protiv stadoh; jer beše zazoran.
GAL 2:12 Jer pre dok ne dođoše neki od Jakova, jeđaše s neznabošcima, a kad dođoše, ustručavaše se i odvajaše bojeći se onih koji su iz obrezanja.
GAL 2:13 I dvoličahu s njim i ostali Judejci, tako da i Varnava prista u njihovo dvoličenje.
GAL 2:14 A kad ja videh da ne idu pravo k istini jevanđelja, rekoh Petru pred svima: Kad ti koji si Jevrejin neznabožački a ne jevrejski živiš, zašto neznabošce nagoniš da žive jevrejski?
GAL 2:15 Mi koji smo rođeni Jevreji, a ne grešnici iz neznabožaca,
GAL 2:16 pa doznavši da se čovek neće opravdati delima zakona, nego samo verom Isusa Hrista, i mi verovasmo Hrista Isusa da se opravdamo verom Hristovom, a ne delima zakona: jer se delima zakona nikakvo telo neće opravdati.
GAL 2:17 Ako li se mi koji tražimo da se opravdamo Hristom, nađosmo i sami grešnici, dakle je Hristos grehu sluga? Bože sačuvaj!
GAL 2:18 Jer ako opet zidam ono što razvalih, pokazujem se da sam prestupnik.
GAL 2:19 Jer ja zakonom zakonu umreh da Bogu živim; s Hristom se razapeh.
GAL 2:20 A ja više ne živim, nego živi u meni Hristos. A što sad živim u telu, živim verom Sina Božjeg, kome omileh, i predade sebe za mene.
GAL 2:21 Ne odbacujem blagodati Božje; jer ako pravda kroz zakon dolazi, to Hristos uzalud umre.
GAL 3:1 O nerazumni Galati! Ko vas je opčinio da se ne pokoravate istini? Vi, kojima pred očima beše napisan Isus Hristos, a sad se među vama razape.
GAL 3:2 Ovo jedno hoću od vas da doznam, ili Duha primiste kroz dela zakona ili kroz čuvenje vere?
GAL 3:3 Tako li ste nerazumni? Počevši Duhom, sad telom svršujete?
GAL 3:4 Tako li uzalud postradaste? Kad bi bilo samo uzalud!
GAL 3:5 Koji vam dakle daje Duha i čini čudesa među vama, čini li delima zakona ili čuvenjem vere?
GAL 3:6 Kao što Avraam verova Bogu, i primi mu se u pravdu.
GAL 3:7 Poznajte dakle da su oni sinovi Avraamovi koji su od vere.
GAL 3:8 A pismo videvši unapred da Bog verom neznabošce pravda, napred objavi Avraamu: U tebi će se blagosloviti svi neznabošci.
GAL 3:9 Tako koji su od vere, blagosloviće se s vernim Avraamom.
GAL 3:10 Jer koji su god od dela zakona pod kletvom su, jer je pisano: Proklet svaki koji ne ostane u svemu što je napisano u knjizi zakonskoj da čini.
GAL 3:11 A da se zakonom niko ne opravdava pred Bogom, poznato je: jer pravednik od vere živeće.
GAL 3:12 A zakon nije od vere; nego čovek koji to tvori živeće u tome.
GAL 3:13 Hristos je nas iskupio od kletve zakonske postavši za nas kletva, jer je pisano: Proklet svaki koji visi na drvetu:
GAL 3:14 Da među neznabošcima bude blagoslov Avramov u Hristu Isusu, da obećanje Duha primimo kroz veru.
GAL 3:15 Braćo, po čoveku govorim, niko čovečiji potvrđen zavet ne odbacuje niti mu šta domeće.
GAL 3:16 A Avraamu i semenu njegovom rečena biše obećanja. A ne veli: i semenima, kao za mnoga, nego kao za jedno: i semenu tvom, koje je Hristos.
GAL 3:17 Ovo pak velim: zavet, koji je od Boga potvrđen za Hrista, ne odbacuje zakon, koji je postao posle četiri stotine i trideset godina, da ukine obećanje.
GAL 3:18 Jer ako je nasledstvo od zakona, onda već nije od obećanja, a Avraamu obećanjem darova Bog.
GAL 3:19 Šta će dakle zakon? Radi greha dodade se dokle dođe seme koje mu se obeća, i postavili su ga anđeli rukom posrednika.
GAL 3:20 Ali posrednik nije jednog; a Bog je jedan.
GAL 3:21 Eda li je dakle zakon protivan obećanjima Božjim? Bože sačuvaj! Jer da je dan zakon koji može oživeti, zaista bi od zakona bila pravda.
GAL 3:22 Ali pismo zatvori sve pod greh, da se obećanje dade kroz veru Isusa Hrista onima koji veruju.
GAL 3:23 A pre dolaska vere bismo pod zakonom čuvani i zatvoreni za veru koja se htela pokazati.
GAL 3:24 Tako nam zakon bi čuvar do Hrista, da se verom opravdamo.
GAL 3:25 A kad dođe vera, već nismo pod čuvarom.
GAL 3:26 Jer ste vi svi sinovi Božji verom Hrista Isusa;
GAL 3:27 jer koji se god u Hrista krstiste, u Hrista se obukoste.
GAL 3:28 Nema tu Jevrejina ni Grka, nema roba ni gospodara, nema muškog roda ni ženskog; jer ste vi svi jedno u Hristu Isusu.
GAL 3:29 A kad ste vi Hristovi, onda ste seme Avraamovo, i po obećanju naslednici.
GAL 4:1 Ali velim: dok je naslednik mlad ništa nije bolji od roba, ako i jeste gospodar od svega;
GAL 4:2 nego je pod zapovednicima i čuvarima sve do roka očevog.
GAL 4:3 Tako i mi kad bejasmo mladi, bejasmo pod stihijama sveta zarobljeni;
GAL 4:4 a kad se navrši vreme, posla Bog Sina svog Jedinorodnog, koji je rođen od žene i pokoren zakonu,
GAL 4:5 da iskupi one koji su pod zakonom, da primimo posinaštvo.
GAL 4:6 I budući da ste sinovi, posla Bog Duha Sina svog u srca vaša, koji viče: Ava Oče!
GAL 4:7 Tako već nisi rob, nego sin; a ako si sin, i naslednik si Božji kroz Isusa Hrista.
GAL 4:8 Ali tada ne znajući Boga, služiste onima koji po sebi nisu bogovi.
GAL 4:9 A sad poznavši Boga, i još poznati bivši od Boga, kako se vraćate opet na slabe i rđave stihije, kojima opet iznova hoćete da služite?
GAL 4:10 Gledate na dane i mesece, i vremena i godine.
GAL 4:11 Bojim se za vas da se ne budem uzalud trudio oko vas.
GAL 4:12 Budite kao ja što sam; jer sam ja ko vi što ste. Braćo! Molim vas, ništa mi ne učiniste nažao.
GAL 4:13 A znate da vam u slabosti tela najpre propovedih jevanđelje;
GAL 4:14 i napasti moje, koja beše telu mom, ne prezreste, ni popljuvaste, nego me primiste kao anđela Božjeg, kao Hrista Isusa.
GAL 4:15 Kakvo beše onda vaše blaženstvo? Jer vam svedočim da biste, kad bi moguće bilo, izvadili oči svoje i dali meni.
GAL 4:16 Tim li vam postadoh neprijatelj, istinu vam govoreći?
GAL 4:17 Oni ne revnuju dobro za vas nego hoće da vas odvoje, da im revnujete.
GAL 4:18 A dobro je revnovati svagda u dobru, i ne samo kad sam ja kod vas.
GAL 4:19 Dečice moja, koju opet s mukom rađam, dokle Hristovo obličje ne postane u vama;
GAL 4:20 ali bih hteo sad da sam kod vas, i da izmenim glas svoj, jer ne mogu da se načudim za vas.
GAL 4:21 Kažite mi, vi koji hoćete pod zakonom da budete, ne slušate li zakon?
GAL 4:22 Jer je pisano da Avraam dva sina imade, jednog od robinje, a drugog od slobodne.
GAL 4:23 Ali koji beše od robinje, po telu se rodi; a koji od slobodne, po obećanju.
GAL 4:24 Koje znači drugo: jer su ovo dva zaveta: jedan dakle od gore sinajske, koja rađa za robovanje, a to je Agar.
GAL 4:25 Jer Agar znači Sinaj gora u arapskoj, i poredi se sa sadašnjim Jerusalimom, i služi sa decom svojom.
GAL 4:26 A gornji Jerusalim slobodna je, koji je mati svima nama.
GAL 4:27 Jer je pisano: Razveseli se, nerotkinjo koja ne rađaš; poklikni i poviči, ti koja ne trpiš muke porođaja; jer pusta ima mnogo više dece negoli ona koja ima muža.
GAL 4:28 A mi smo, braćo, po Isaku deca obećanja.
GAL 4:29 No kako onda onaj što se rodi po telu gonjaše duhovnog, tako i sad.
GAL 4:30 Ali šta govori pismo? Isteraj robinju i sina njenog; jer sin robinjin neće naslediti sa sinom slobodne.
GAL 4:31 Tako, braćo, nismo deca robinjina nego slobodne.
GAL 5:1 Stojte dakle u slobodi kojom nas Hristos oslobodi, i ne dajte se opet u jaram ropstva uhvatiti.
GAL 5:2 Evo ja Pavle kažem vam da ako se obrežete Hristos vam ništa neće pomoći.
GAL 5:3 A opet svedočim svakom čoveku koji se obrezuje da je dužan sav zakon tvoriti.
GAL 5:4 Izgubiste Hrista, vi koji hoćete zakonom da se opravdate, i otpadoste od blagodati.
GAL 5:5 Jer mi duhom čekamo od vere nadu pravde.
GAL 5:6 Jer u Hristu Isusu niti šta pomaže obrezanje ni neobrezanje, nego vera, koja kroz ljubav radi.
GAL 5:7 Dobro trčaste; ko vam zabrani da se ne pokoravate istini?
GAL 5:8 To odvraćanje nije od Onog koji vas pozva.
GAL 5:9 Malo kvasca ukiseli sve testo.
GAL 5:10 Ja se za vas nadam u Gospodu da ništa drugo nećete misliti. A koji vas smeta poneće greh, makar ko bio.
GAL 5:11 A ja, braćo, ako još obrezanje propovedam, zašto me gone? Tako se ukide sablazan krstova.
GAL 5:12 O da bi odsečeni bili oni koji vas kvare!
GAL 5:13 Jer ste vi, braćo, na slobodu pozvani: samo da vaša sloboda ne bude na želju telesnu, nego iz ljubavi služite jedan drugom.
GAL 5:14 Jer se sav zakon izvršuje u jednoj reči, to jest: Ljubi bližnjeg svog kao sebe.
GAL 5:15 Ali ako se među sobom koljete i jedete, gledajte da jedan drugog ne istrebite.
GAL 5:16 Velim pak: po duhu hodite, i želja telesnih ne izvršujte.
GAL 5:17 Jer telo želi protiv duha, a duh protiv tela; a ovo se protivi jedno drugom, da ne činite ono šta hoćete.
GAL 5:18 Ako li vas duh vodi, niste pod zakonom.
GAL 5:19 A poznata su dela telesna, koja su preljubočinstvo, kurvarstvo, nečistota, besramnost,
GAL 5:20 idolopoklonstvo, čaranja, neprijateljstva, svađe, pakosti, srdnje, prkosi, raspre, sablazni, jeresi,
GAL 5:21 zavisti, ubistva, pijanstva, žderanja, i ostala ovakva za koja vam napred kazujem kao što i kazah napred, da oni koji tako čine neće naslediti carstvo Božije.
GAL 5:22 A rod je duhovni ljubav, radost, mir, trpljenje, dobrota, milost, vera,
GAL 5:23 krotost, uzdržanje; na to nema zakona.
GAL 5:24 A koji su Hristovi, raspeše telo sa slastima i željama.
GAL 5:25 Ako u duhu živimo po duhu i da hodimo,
GAL 5:26 da ne tražimo lažne slave razdražujući jedan drugog, i zavideći jedan drugom.
GAL 6:1 Braćo! Ako i upadne čovek u kakav greh, vi duhovni ispravljajte takvoga duhom krotosti, čuvajući sebe da i ti ne budeš iskušan.
GAL 6:2 Nosite bremena jedan drugog, i tako ćete ispuniti zakon Hristov.
GAL 6:3 Jer ako ko misli da je šta, a nije ništa, umom vara sebe.
GAL 6:4 A svaki da ispita svoje delo, i tada će sam u sebi imati slavu, a ne u drugom.
GAL 6:5 Jer će svaki svoje breme nositi.
GAL 6:6 A koji se uči reči neka daje deo od svakog dobra onome koji ga uči.
GAL 6:7 Ne varajte se: Bog se ne da ružiti; jer šta čovek poseje ono će i požnjeti.
GAL 6:8 Jer koji seje u telo svoje, od tela će požnjeti pogibao; a koji seje u duh, od duha će požnjeti život večni.
GAL 6:9 A dobro činiti da nam se ne dosadi; jer ćemo u svoje vreme požnjeti ako se ne umorimo.
GAL 6:10 Zato dakle dok imamo vremena da činimo dobro svakome, a osobiti onima koji su s nama u veri.
GAL 6:11 Vidite koliko vam napisah rukom svojom!
GAL 6:12 Koji hoće da se hvale po telu oni vas nagone da se obrezujete, samo da ne budu gonjeni za krst Hristov.
GAL 6:13 Jer ni oni sami koji se obrezuju ne drže zakon, nego hoće da se vi obrezujete da se vašim telom hvale.
GAL 6:14 A ja Bože sačuvaj da se čim drugim hvalim osim krstom Gospoda našeg Isusa Hrista, kog radi razape se meni svet, i ja svetu.
GAL 6:15 Jer u Hristu Isusu niti šta pomaže obrezanje ni neobrezanje, nego nova tvar.
GAL 6:16 I koliko ih god po ovom pravilu žive, na njima biće mir i milost, i na Izrailju Božijem.
GAL 6:17 Više da mi niko ne dosađuje, jer ja rane Gospoda Isusa na telu svom nosim.
GAL 6:18 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista sa duhom vašim, braćo. Amin.
EPH 1:1 Od Pavla, po volji Božijoj apostola Isusa Hrista, svetima koji su u Efesu, i vernima u Hristu Isusu:
EPH 1:2 Blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
EPH 1:3 Blagosloven Bog i Otac Gospoda našeg Isusa Hrista, koji nas je blagoslovio svakim blagoslovom duhovnim na nebesima kroz Hrista;
EPH 1:4 kao što nas izabra kroz Njega pre postanja sveta, da budemo sveti i pravedni pred Njim u ljubavi,
EPH 1:5 odredivši nas napred kroz Isusa Hrista sebi na posinaštvo, po ugodnosti volje svoje,
EPH 1:6 na pohvalu slavne blagodati svoje kojom nas oblagodati u Ljubaznome,
EPH 1:7 u kome imamo izbavljenje krvlju Njegovom, i oproštenje greha, po bogatstvu blagodati Njegove,
EPH 1:8 koju je preumnožio u nama u svakoj premudrosti i razumu,
EPH 1:9 pokazavši nam tajnu volje svoje, po ugodnosti svojoj koju napred pokaza u Njemu,
EPH 1:10 za uredbu izvršetka vremena, da se sve sastavi u Hristu što je na nebesima i na zemlji. U Njemu,
EPH 1:11 kroz kog i naslednici postasmo, napred određeni bivši po naredbi Boga koji sve čini po savetu volje svoje,
EPH 1:12 da bismo bili na hvalu slave Njegove, mi koji smo se napred uzdali u Hrista,
EPH 1:13 kroz kog i vi, čuvši reč istine, jevanđelje spasenja svog, u kome i verovavši zapečatiste se Svetim Duhom obećanja,
EPH 1:14 koji je zalog nasledstva našeg za izbavljenje tečevine na hvalu slave Njegove.
EPH 1:15 Zato i ja čuvši vašu veru u Hrista Isusa, i ljubav k svima svetima,
EPH 1:16 ne prestajem zahvaljivati za vas, i spominjati vas u svojim molitvama,
EPH 1:17 da Bog Gospoda našeg Isusa Hrista, Otac slave, dade vam Duha premudrosti i otkrivenja da Ga poznate,
EPH 1:18 i bistre oči srca vašeg da biste mogli videti šta je nada Njegovog zvanja, i koje je bogatstvo slave nasledstva Njegovog u svetima,
EPH 1:19 i kakva je izobilna veličina sile Njegove na nama koji verujemo po činjenju prevelike sile Njegove,
EPH 1:20 koju učini u Hristu, kad Ga podiže iz mrtvih i posadi sebi s desne strane na nebesima,
EPH 1:21 nad svim poglavarstvima, i vlastima, i silama, i gospodstvima, i nad svakim imenom što se može nazvati, ne samo na ovom svetu nego i na onom koji ide.
EPH 1:22 I sve pokori pod noge Njegove, i Njega dade za glavu crkvi, nad svima,
EPH 1:23 koja je telo Njegovo, punina Onog koji sve ispunjava u svemu.
EPH 2:1 I vas koji bejaste mrtvi za prestupljenja i grehe svoje,
EPH 2:2 u kojima nekad hodiste po veku ovog sveta, po knezu koji vlada u vetru, po duhu koji sad radi u sinovima protivljenja;
EPH 2:3 u kojima i mi svi živesmo nekada po željama tela svog, čineći volju tela i pomisli, i bejasmo rođena deca gneva, kao i ostali;
EPH 2:4 ali Bog, koji je bogat u milosti, za premnogu ljubav svoju, koju ima k nama,
EPH 2:5 i nas koji bejasmo mrtvi od grehova ožive s Hristom (blagodaću ste spaseni),
EPH 2:6 i s Njim vaskrse i posadi na nebesima u Hristu Isusu.
EPH 2:7 Da pokaže u vekovima koji idu preveliko bogatstvo blagodati svoje dobrotom na nama u Hristu Isusu.
EPH 2:8 Jer ste blagodaću spaseni kroz veru; i to nije od vas, dar je Božji,
EPH 2:9 ne od dela, da se niko ne pohvali.
EPH 2:10 Jer smo Njegov posao, sazdani u Hristu Isusu za dela dobra, koja Bog unapred pripravi da u njima hodimo.
EPH 2:11 Zato se opominjite da vi koji ste nekada po telu neznabošci bili i nazivani neobrezanje od onih koji su se zvali po telu obrezanje, koje se rukom radilo,
EPH 2:12 da bejaste u ono vreme bez Hrista, odvojeni od društva Izrailjevog, i bez dela u zavetima obećanja, nadu ne imajući, i bezbožni na svetu:
EPH 2:13 A sad u Hristu Isusu, vi koji ste nekada bili daleko, blizu postadoste krvlju Hristovom.
EPH 2:14 Jer je On mir naš, koji oboje sastavi u jedno, i razvali plot koji je rastavljao, neprijateljstvo, telom svojim,
EPH 2:15 zakon zapovesti naukama ukinuvši; da iz oboga načini sobom jednog novog čoveka, čineći mir;
EPH 2:16 i da pomiri s Bogom oboje u jednom telu krstom, ubivši neprijateljstvo na njemu.
EPH 2:17 I došavši propovedi u jevanđelju mir vama dalekima i onima koji su blizu.
EPH 2:18 Jer On dovede k Ocu oboje u jednom duhu.
EPH 2:19 Tako dakle više niste tuđi i došljaci, nego živite sa svetima i domaći ste Bogu,
EPH 2:20 nazidani na temelju apostola i proroka, gde je kamen od ugla sam Isus Hristos,
EPH 2:21 na kome sva građevina sastavljena raste za crkvu svetu u Gospodu;
EPH 2:22 na kome ćete se i vi sazidati za stan Božji u duhu.
EPH 3:1 Toga sam radi ja, Pavle, sužanj Isusa Hrista za vas neznabošce,
EPH 3:2 budući da čuste službu blagodati Božije koja je meni dana među vama,
EPH 3:3 da se meni po otkrivenju kaza tajna; kao što gore napisah ukratko,
EPH 3:4 odakle možete čitajući poznati moj razum u tajni Hristovoj,
EPH 3:5 koja se u drugim naraštajima ne kaza sinovima čovečijim, kako se sad otkri svetim Njegovim apostolima i prorocima Duhom Svetim;
EPH 3:6 da neznabošci kroz jevanđelje postanu sunaslednici i sutelesnici i zajedničari u obećanju Njegovom u Hristu Isusu,
EPH 3:7 kome postadoh sluga po daru blagodati Božje, koja mi je dana po činjenju sile njegove.
EPH 3:8 Meni najmanjem od svih svetih dade se ova blagodat da objavim među neznabošcima neiskazano bogatstvo Hristovo,
EPH 3:9 i da otkrijem svima šta je služba tajne od postanja sveta sakrivene u Bogu, koji je sazdao sve kroz Isusa Hrista;
EPH 3:10 da se kroz crkvu sad obznani poglavarstvima i vlastima na nebu mnogorazlična premudrost Božija,
EPH 3:11 po naredbi vekova, koju učini u Hristu Isusu, Gospodu našem,
EPH 3:12 u kome imamo slobodu i pristup u nadi verom Njegovom.
EPH 3:13 Zato vas molim da se ne oslabite zbog nevolja mojih za vas, koje su slava vaša.
EPH 3:14 Toga radi priklanjam kolena svoja pred Ocem Gospoda našeg Isusa Hrista,
EPH 3:15 po kome se sva čeljad i na nebesima i na zemlji zovu,
EPH 3:16 da vam da silu po bogatstvu slave svoje, da se utvrdite Duhom Njegovim za unutrašnjeg čoveka,
EPH 3:17 da se Hristos useli verom u srca vaša, da budete u ljubavi ukorenjeni i utemeljeni;
EPH 3:18 da biste mogli razumeti sa svima svetima šta je širina i dužina i dubina i visina,
EPH 3:19 i poznati pretežniju od razuma ljubav Hristovu, da se ispunite svakom puninom Božijom.
EPH 3:20 A Onome koji može još izobilnije sve činiti šta ištemo ili mislimo, po sili koja čini u nama,
EPH 3:21 Onome slava u crkvi po Hristu Isusu u sve naraštaje va vek veka. Amin.
EPH 4:1 Molim vas dakle ja sužanj u Gospodu, da se vladate kao što prilikuje vašem zvanju u koje ste pozvani,
EPH 4:2 sa svakom poniznošću i krotošću, s trpljenjem, trpeći jedan drugog u ljubavi,
EPH 4:3 starajući se držati jedinstvo Duha u svezi mira;
EPH 4:4 jedno telo, jedan duh, kao što ste i pozvani u jednoj nadi zvanja svog.
EPH 4:5 Jedan Gospod, jedna vera, jedno krštenje,
EPH 4:6 jedan Bog i Otac svih, koji je nad svima, i kroza sve, i u svima nama.
EPH 4:7 A svakome se od nas dade blagodat po meri dara Hristovog.
EPH 4:8 Zato govori: Izišavši na visinu zaplenio si plen, i dade dare ljudima.
EPH 4:9 A šta iziđe, šta je, osim da i siđe u najdonja mesta zemlje?
EPH 4:10 Koji siđe to je Onaj koji i iziđe više svih nebesa da ispuni sve.
EPH 4:11 I On je dao jedne apostole, a jedne proroke, a jedne jevanđeliste, a jedne pastire i učitelje,
EPH 4:12 da se sveti priprave za delo službe, na sazidanje tela Hristovog;
EPH 4:13 dokle dostignemo svi u jedinstvo vere i poznanje Sina Božijeg, u čoveka savršenog, u meru rasta visine Hristove;
EPH 4:14 da ne budemo više mala deca, koju ljulja i zanosi svaki vetar nauke, u laži čovečijoj, putem prevare;
EPH 4:15 nego vladajući se po istini u ljubavi da u svemu uzrastemo u Onome koji je glava, Hristos.
EPH 4:16 Iz kog je sve telo sastavljeno i sklopljeno svakim zglavkom, da jedno drugom pomaže dobro po meri svakog uda, i čini da raste telo na popravljanje samog sebe u ljubavi.
EPH 4:17 Ovo dakle govorim i svedočim u Gospodu da više ne hodite kao što hode i ostali neznabošci u praznosti uma svog,
EPH 4:18 koji imaju smisao tamom pokriven, i udaljeni su od života Božijeg za neznanje koje je u njima, za okamenjenje srca svojih;
EPH 4:19 koji ostavivši poštenje predadoše se besramnosti, na činjenje svake nečistote i lakomstva.
EPH 4:20 Ali vi tako ne poznaste Hrista;
EPH 4:21 jer Ga čuste i u Njemu se naučiste, kao što je istina u Isusu,
EPH 4:22 da odbacite, po prvom življenju, starog čoveka, koji se raspada u željama prevarljivim;
EPH 4:23 i da se obnovite duhom uma svog,
EPH 4:24 i obučete u novog čoveka, koji je sazdan po Bogu u pravdi i u svetinji istine.
EPH 4:25 Zato odbacite laž, i govorite istinu svaki sa svojim bližnjim; jer smo udi jedan drugom.
EPH 4:26 Gnevite se i ne grešite; sunce da ne zađe u gnevu vašem.
EPH 4:27 Niti dajte mesta đavolu.
EPH 4:28 Koji je krao više da ne krade, nego još da se trudi, čineći dobro rukama svojim da ima šta davati potrebnome.
EPH 4:29 Nikakva rđava reč da ne izlazi iz usta vaših, nego samo šta je dobro za napredovanje vere, da da blagodat onima koji slušaju.
EPH 4:30 I ne ožalošćavajte Svetog Duha Božijeg, kojim ste zapečaćeni za dan izbavljenja.
EPH 4:31 Svaka gorčina, i gnev, i ljutina, i vika, i hula, da se uzme od vas, sa svakom pakošću.
EPH 4:32 A budite jedan drugom blagi, milostivi, praštajući jedan drugom, kao što je i Bog u Hristu oprostio vama.
EPH 5:1 Ugledajte se dakle na Boga, kao ljubazna deca,
EPH 5:2 i živite u ljubavi, kao što je i Hristos ljubio nas, i predade sebe za nas u prilog i žrtvu Bogu na slatki miris.
EPH 5:3 A kurvarstvo i svaka nečistota i lakomstvo da se i ne spominje među vama, kao što se pristoji svetima;
EPH 5:4 tako i sramotne i lude reči, ili šale, što se ne pristoji; nego još zahvaljivanje.
EPH 5:5 Jer ovo da znate da nijedan kurvar, ili nečist, ili tvrdica (koji je idolopoklonik), neće imati dela u carstvu Hrista i Boga.
EPH 5:6 Niko da vas ne vara praznim rečima; jer ovih radi ide gnev Božji na sinove nepokornosti.
EPH 5:7 Ne bivajte dakle zajedničari njihovi.
EPH 5:8 Jer bejaste nekada tama, a sad ste videlo u Gospodu: kao deca videla živite;
EPH 5:9 jer je rod duhovni u svakoj dobroti i pravdi i istini.
EPH 5:10 Istražujte šta je Bogu ugodno.
EPH 5:11 I ne pristajte na bezrodna dela tame, nego još karajte.
EPH 5:12 Jer je sramno i govoriti šta oni tajno čine.
EPH 5:13 A sve za šta se kara, videlo objavljuje; jer sve što se objavljuje, videlo je;
EPH 5:14 zato govori: Ustani ti koji spavaš i vaskrsni iz mrtvih, i obasjaće te Hristos.
EPH 5:15 Gledajte dakle da uredno živite ne kao nemudri, nego kao mudri;
EPH 5:16 pazite na vreme, jer su dani zli,
EPH 5:17 toga radi ne budite nerazumni, nego poznajte šta je volja Božija.
EPH 5:18 I ne opijajte se vinom u kome je kurvarstvo, nego se još ispunjavajte duhom,
EPH 5:19 govoreći među sobom u psalmima i pojanju i pesmama duhovnim, pevajući i pripevajući u srcima svojim Gospodu;
EPH 5:20 zahvaljujući za svašta u ime Gospoda našeg Isusa Hrista Bogu i Ocu;
EPH 5:21 slušajući se među sobom u strahu Božijem.
EPH 5:22 Žene! Slušajte svoje muževe kao Gospoda.
EPH 5:23 Jer je muž glava ženi kao što je i Hristos glava crkvi, i on je spasitelj tela.
EPH 5:24 No kao što crkva sluša Hrista tako i žene svoje muževe u svemu.
EPH 5:25 Muževi! Ljubite svoje žene kao što i Hristos ljubi crkvu, i sebe predade za nju,
EPH 5:26 da je osveti očistivši je kupanjem vodenim u reči;
EPH 5:27 da je metne preda se slavnu crkvu, koja nema mane ni mrštine, ili takvog čega, nego da bude sveta i bez mane.
EPH 5:28 Tako su dužni muževi ljubiti svoje žene kao svoja telesa; jer koji ljubi svoju ženu, sebe samog ljubi.
EPH 5:29 Jer niko ne omrznu kad na svoje telo, nego ga hrani i greje, kao i Gospod crkvu.
EPH 5:30 Jer smo udi tela njegovog, od mesa Njegovog, i od kostiju Njegovih.
EPH 5:31 Toga radi ostaviće čovek oca svog i mater, i prilepiće se k ženi svojoj, i biće dvoje jedno telo.
EPH 5:32 Tajna je ovo velika; a ja govorim za Hrista i za crkvu.
EPH 5:33 Ali i vi svaki da ljubi onako svoju ženu kao i sebe samog; a žena da se boji svog muža.
EPH 6:1 Deco! Slušajte svoje roditelje u Gospodu: jer je ovo pravo.
EPH 6:2 Poštuj oca svog i mater: ovo je prva zapovest s obećanjem:
EPH 6:3 Da ti blago bude, i da živiš dugo na zemlji.
EPH 6:4 I vi očevi! Ne razdražujte decu svoju, nego ih gajite u nauci i u strahu Gospodnjem.
EPH 6:5 Sluge! Slušajte gospodare svoje po telu, sa strahom i drhtanjem, u prostoti srca svog, kao i Hrista;
EPH 6:6 ne samo pred očima radeći kao ljudima da ugađate, nego kao sluge Hristove, tvoreći volju Božiju od srca.
EPH 6:7 Dragovoljno služite, kao Gospodu a ne kao ljudima,
EPH 6:8 znajući da svaki što učini dobro ono će i primiti od Gospoda, bio rob ili slobodnjak.
EPH 6:9 I vi gospodari, tako činite njima ostavljajući pretnje, znajući da je i vama samim i njima Gospodar na nebesima, i On ne gleda ko je ko.
EPH 6:10 A dalje, braćo moja, jačajte u Gospodu i u sili jačine Njegove.
EPH 6:11 Obucite se u sve oružje Božije, da biste se mogli održati protiv lukavstva đavolskog:
EPH 6:12 Jer naš rat nije s krvlju i s telom, nego s poglavarima i vlastima, i s upraviteljima tame ovog sveta, s duhovima pakosti ispod neba.
EPH 6:13 Toga radi uzmite sve oružje Božije, da biste se mogli braniti u zli dan, i svršivši sve održati se.
EPH 6:14 Stanite dakle opasavši bedra svoja istinom i obukavši se u oklop pravde,
EPH 6:15 i obuvši noge u pripravu jevanđelja mira;
EPH 6:16 a svrh svega uzmite štit vere o koji ćete moći pogasiti sve raspaljene strele nečastivog;
EPH 6:17 i kacigu spasenja uzmite, i mač duhovni koji je reč Božija.
EPH 6:18 I svakom molitvom i moljenjem molite se Bogu duhom bez prestanka, i uz to stražite sa svakim trpljenjem i molitvom za sve svete,
EPH 6:19 i za mene, da mi se da reč kad otvorim usta svoja, da obznanim sa slobodom tajnu jevanđelja,
EPH 6:20 za koje sam poslanik u okovima, da u Njemu govorim slobodno, kao što mi se pristoji.
EPH 6:21 A da i vi znate kako sam ja i šta radim, sve će vam kazati Tihik, ljubazni brat i verni sluga u Gospodu,
EPH 6:22 kog poslah k vama za to isto da znate kako smo mi, i da uteši srca vaša.
EPH 6:23 Mir braći i ljubav s verom od Boga Oca i Gospoda Isusa Hrista.
EPH 6:24 Blagodat sa svima koji ljube Gospoda našeg Isusa Hrista jednako. Amin.
PHI 1:1 Od Pavla i Timotija, slugu Isusa Hrista, svima svetima u Hristu Isusu koji su u Filibi, s vladikama i đakonima:
PHI 1:2 Blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
PHI 1:3 Zahvaljujem Bogu svom kad se god opomenem vas,
PHI 1:4 svagda u svakoj molitvi svojoj za sve vas s radošću moleći se,
PHI 1:5 što vi postadoste zajedničari u jevanđelju, od prvog dana i do danas;
PHI 1:6 uzdajući se u ovo isto da će Onaj koji je počeo dobro delo u vama dovršiti ga tja do dana Isusa Hrista.
PHI 1:7 Kao što je pravo da ja ovo mislim za sve vas, jer vas imam u srcu u okovima svojim i u odgovoru i potvrđivanju jevanđelja, kao sve zajedničare sa mnom u blagodati.
PHI 1:8 Jer Bog mi je svedok da vas ljubim ljubavlju Isusa Hrista,
PHI 1:9 i zato se molim Bogu da ljubav vaša još više i više izobiluje u razumu i svakoj volji,
PHI 1:10 da kušate šta je bolje, da budete čisti i bez spoticanja na dan Hristov,
PHI 1:11 napunjeni plodova pravde kroz Isusa Hrista, na slavu i hvalu Božiju.
PHI 1:12 Hoću, pak, da znate, braćo, da ovo što se radi sa mnom iziđe za napredak jevanđelja,
PHI 1:13 tako da se razglasi u svoj sudnici i kod svih ostalih da su moji okovi za Hrista.
PHI 1:14 I mnoga braća u Gospodu oslobodivši se okovima mojim većma smeju govoriti reč Božiju bez straha.
PHI 1:15 Istina, jedni iz zavisti i svađe, a jedni od dobre volje Hrista propovedaju.
PHI 1:16 Tako ovi, uprkos, Hrista objavljuju nečisto, misleći da će naneti žalost mojim okovima;
PHI 1:17 a ovi iz ljubavi, znajući da za odbranu jevanđelja ležim u tamnici.
PHI 1:18 Šta dakle? Bilo kako mu drago, dvoličenjem ili istinom, Hristos se propoveda. I zato se radujem, a i radovaću se;
PHI 1:19 jer znam da će mi se ovo zbiti na spasenje vašom molitvom i pomoću Duha Isusa Hrista.
PHI 1:20 Kao što čekam i nadam se da se ni u čemu neću postideti, nego da će se i sad kao svagda sa svakom slobodom Hristos veličati u telu mom, bilo životom ili smrću.
PHI 1:21 Jer je meni život Hristos, a smrt dobitak.
PHI 1:22 A kad mi življenje u telu plod donosi, to ne znam šta ću izabrati.
PHI 1:23 A oboje mi je milo, imajući želju otići i s Hristom biti, koje bi mnogo bolje bilo;
PHI 1:24 ali ostati u telu potrebnije je vas radi.
PHI 1:25 I ovo znam jamačno da ću biti i ostati kod svih vas na vaš napredak i radost vere,
PHI 1:26 da hvala vaša mnome izobiluje u Hristu Isusu kad vam opet dođem.
PHI 1:27 Samo živite kao što se pristoji jevanđelju Hristovom, da vas vidim kad dođem ili ako vam ne dođem da čujem za vas da stojite u jednom duhu i jednodušno borite se za veru jevanđelja,
PHI 1:28 i ni u čem da se ne plašite od protivnika; koje je njima znak pogibli a vama spasenja, i to od Boga;
PHI 1:29 jer se vama darova, Hrista radi, ne samo da Ga verujete nego i da stradate za Nj,
PHI 1:30 imajući onu istu borbu kakvu u meni videste i sad čujete za mene.
PHI 2:1 Ako ima dakle koje poučenje u Hristu, ili ako ima koja uteha ljubavi, ako ima koja zajednica duha, ako ima koje srce žalostivo i milost,
PHI 2:2 ispunite moju radost, da jedno mislite, jednu ljubav imate, jednodušni i jednomisleni:
PHI 2:3 Ništa ne činite usprkos ili za praznu slavu; nego poniznošću činite jedan drugog većeg od sebe.
PHI 2:4 Ne gledajte svaki za svoje, nego i za drugih.
PHI 2:5 Jer ovo da se misli među vama šta je i u Hristu Isusu,
PHI 2:6 koji, ako je i bio u obličju Božijem, nije se otimao da se uporedi s Bogom;
PHI 2:7 nego je ponizio sam sebe uzevši obličje sluge, postavši kao i drugi ljudi i na oči nađe se kao čovek.
PHI 2:8 Ponizio sam sebe postavši poslušan do same smrti, a smrti krstove.
PHI 2:9 Zato i Bog Njega povisi, i darova Mu ime koje je veće od svakog imena.
PHI 2:10 Da se u ime Isusovo pokloni svako koleno onih koji su na nebu i na zemlji i pod zemljom;
PHI 2:11 i svaki jezik da prizna da je Gospod Isus Hristos na slavu Boga Oca.
PHI 2:12 Tako, ljubazni moji, kao što me svagda slušaste, ne samo kad sam kod vas, nego i sad mnogo većma kad nisam kod vas, gradite spasenje svoje sa strahom i drhtanjem.
PHI 2:13 Jer je Bog što čini u vama da hoćete i učinite kao što Mu je ugodno.
PHI 2:14 Sve činite bez vike i premišljanja.
PHI 2:15 Da budete pravi i celi, deca Božja bez mane usred roda nevaljalog i pokvarenog, u kome svetlite kao videla na svetu,
PHI 2:16 pridržavajući reč života, na moju hvalu za dan Hristov, da mi ne bude uzalud trčanje i trud.
PHI 2:17 No ako i žrtvovan budem na žrtvu i službu vere vaše, radujem se, i radujem se s vama svima.
PHI 2:18 Tako i vi radujte se i budite sa mnom radosni.
PHI 2:19 A nadam se u Gospoda Isusa da ću skoro poslati k vama Timotija, da se i ja razveselim razabravši kako ste vi.
PHI 2:20 Jer nijednog nemam jednake misli sa sobom koji se upravo brine za vas.
PHI 2:21 Jer svi traže šta je njihovo, a ne šta je Hrista Isusa.
PHI 2:22 A njegovo poštenje poznajete, jer kao dete ocu sa mnom je poslužio u jevanđelju.
PHI 2:23 Njega, dakle, nadam se da ću poslati odmah kako razberem šta je za mene.
PHI 2:24 A nadam se u Gospodu da ću i sam skoro doći k vama.
PHI 2:25 Ali nađoh za potrebno da pošaljem k vama brata Epafrodita, svog pomagača i drugara u vojevanju, a vašeg poslanika i slugu moje potrebe;
PHI 2:26 jer željaše od srca vas sve da vidi, i žaljaše što ste čuli da je bolovao.
PHI 2:27 Jer beše bolestan do smrti; no Bog pomilova ga, ne samo njega nego i mene, da mi ne dođe žalost na žalost.
PHI 2:28 Zato ga poslah skorije, da se obradujete kad ga opet vidite, i meni da olakša malo.
PHI 2:29 Primite ga, dakle, u Gospodu sa svakom radosti, i takve poštujte;
PHI 2:30 jer za delo Hristovo dođe do same smrti, ne marivši za svoj život da naknadi u službi mojoj što vas nemam.
PHI 3:1 A dalje, braćo moja, radujte se u Gospodu. Jer sve jedno da vam pišem meni nije dosadno, a vama je potrebno.
PHI 3:2 Čuvajte se od pasa, čuvajte se od zlih poslenika, čuvajte se od sečenja.
PHI 3:3 Jer mi smo obrezanje koji duhom Bogu služimo i hvalimo se Hristom Isusom, a ne uzdamo se u telo.
PHI 3:4 Premda bih se i ja mogao uzdati u telo. Ako ko drugi misli da se može uzdati u telo, ja još većma,
PHI 3:5 koji sam obrezan osmi dan, od roda Izrailjevog, kolena Venijaminovog, Jevrejin od Jevreja, po zakonu farisej.
PHI 3:6 Po revnosti gonih crkvu Božiju, po pravdi zakonskoj bih bez mane.
PHI 3:7 No šta mi beše dobitak ono primih za štetu Hrista radi.
PHI 3:8 Jer sve držim za štetu prema prevažnom poznanju Hrista Isusa Gospoda svog, kog radi sve ostavih, i držim sve da su trice, samo da Hrista dobijem,
PHI 3:9 i da se nađem u Njemu, ne imajući svoje pravde koja je od zakona, nego koja je od vere Isusa Hrista, pravdu koja je od Boga u veri;
PHI 3:10 da poznam Njega i silu vaskrsenja Njegovog i zajednicu Njegovih muka, da budem nalik na smrt Njegovu,
PHI 3:11 da bih, kako dostigao u vaskrsenje mrtvih.
PHI 3:12 Ne kao da već dostigoh ili se već savrših, nego teram ne bih li dostigao kao što me dostiže Hristos Isus.
PHI 3:13 Braćo! Ja još ne mislim da sam dostigao; jedno pak velim: Šta je ostrag zaboravljam, a za onim što je napred sežem se,
PHI 3:14 i trčim k belezi, k daru gornjeg zvanja Božijeg u Hristu Isusu.
PHI 3:15 Koji smo god dakle savršeni ovako da mislimo; ako li šta drugo mislite, i ovo će vam Bog otkriti.
PHI 3:16 Ali šta dostigosmo u onome jednako da mislimo, i po onom pravilu da živimo.
PHI 3:17 Ugledajte se na mene, braćo, i gledajte na one koji tako žive kao što nas imate za ugled.
PHI 3:18 Jer mnogi hode, za koje vam mnogo puta govorih, a sad i plačući govorim, neprijatelji krsta Hristovog;
PHI 3:19 kojima je svršetak pogibao, kojima je Bog trbuh, i slava u sramu njihovom, koji zemaljski misle.
PHI 3:20 Jer je naše življenje na nebesima, otkuda i Spasitelja očekujemo Gospoda svog Isusa Hrista,
PHI 3:21 koji će preobraziti naše poniženo telo da bude jednako telu slave Njegove, po sili da može sve sebi pokoriti.
PHI 4:1 Zato, braćo moja ljubazna i poželjena, radosti i venče moj! Tako stojte u Gospodu, ljubazni.
PHI 4:2 Evodiju molim, i Sintihiju molim da jedno misle u Gospodu,
PHI 4:3 da, molim i tebe, druže pravi, pomaži njima koji se u jevanđelju trudiše sa mnom, i Klementom, i s ostalima pomagačima mojim, kojih su imena u knjizi života.
PHI 4:4 Radujte se svagda u Gospodu, i opet velim: radujte se.
PHI 4:5 Krotost vaša da bude poznata svim ljudima.
PHI 4:6 Gospod je blizu. Ne brinite se nizašta nego u svemu molitvom i moljenjem sa zahvaljivanjem da se javljaju Bogu iskanja vaša.
PHI 4:7 I mir Božji, koji prevazilazi svaki um, da sačuva srca vaša i misli vaše u Gospodu Isusu.
PHI 4:8 A dalje, braćo moja, šta je god istinito, šta je god pošteno, šta je god pravedno, šta je god prečisto, šta je god preljubazno, šta je god slavno, i još ako ima koja dobrodetelj, i ako ima koja pohvala, to mislite,
PHI 4:9 što i naučiste, i primiste i čuste, i videste u meni, ono činite, i Bog mira biće s vama.
PHI 4:10 Obradovah se, pak, vrlo u Gospodu što se opet opomenuste starati se za mene; kao što se i staraste, ali se nezgodnim vremenom zadržaste.
PHI 4:11 Ne govorim zbog nedostatka, jer se ja navikoh biti dovoljan onim u čemu sam.
PHI 4:12 Znam se i poniziti, znam i izobilovati; u svemu i svakojako navikoh, i sit biti, i gladovati, i izobilovati, i nemati.
PHI 4:13 Sve mogu u Isusu Hristu koji mi moć daje.
PHI 4:14 Ali dobro učiniste što se primiste moje nevolje.
PHI 4:15 A znate i vi, Filibljani, da od početka jevanđelja, kad iziđoh iz Makedonije, nijedna mi crkva ne prista u stvar davanja i uzimanja osim vas jednih;
PHI 4:16 jer i u Solun i jednom i drugom poslaste mi u potrebu moju.
PHI 4:17 Ne kao da tražim dar, nego tražim plod koji se množi na korist vašu.
PHI 4:18 A ja sam primio sve i imam izobila. Ispunio sam se primivši od Epafrodita šta ste mi poslali, slatki miris, prilog prijatan, ugodan Bogu.
PHI 4:19 A Bog moj da ispuni svaku potrebu vašu po bogatstvu svom u slavi, u Hristu Isusu.
PHI 4:20 A Bogu i Ocu našem slava va vek veka. Amin.
PHI 4:21 Pozdravite svakog svetog u Hristu Isusu. Pozdravljaju vas braća što su sa mnom.
PHI 4:22 Pozdravljaju vas svi sveti, a osobito koji su iz doma Ćesarevog.
PHI 4:23 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista sa svima vama. Amin.
COL 1:1 Od Pavla, po volji Božijoj apostola Isusa Hrista i brata Timotija,
COL 1:2 svetima koji su u Kolosima i vernoj braći u Hristu Isusu: blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
COL 1:3 Zahvaljujemo Bogu i Ocu Gospoda svog Isusa Hrista, moleći se svagda za vas,
COL 1:4 čuvši veru vašu u Hrista Isusa, i ljubav koju imate k svima svetima,
COL 1:5 za nadu ostavljenu vama na nebesima, za koju napred čuste u reči istine jevanđelja,
COL 1:6 koje je u vama, kao i u svemu svetu, i plodno je i raste, kao i u vama, od onog dana kako čuste i razumeste blagodat Božiju u istini,
COL 1:7 kao što i doznaste od Epafrasa, ljubaznog našeg drugara u služenju, koji je za vas verni sluga Hristov,
COL 1:8 koji nam i javi vašu ljubav u duhu.
COL 1:9 Toga radi i mi od onog dana kako čusmo ne prestajemo za vas moliti se Bogu i iskati da se ispunite poznanjem volje Njegove u svakoj premudrosti i razumu duhovnom,
COL 1:10 da živite pristojno Bogu na svako ugađanje i u svakom dobrom delu da budete plodni, i da rastete u poznanju Božijem,
COL 1:11 jačajući svakom snagom po sili slave Njegove, i u svakom trpljenju i dugom podnošenju s radošću;
COL 1:12 zahvaljujući Bogu i Ocu, koji nas prizva u deo nasledstva svetih u videlu;
COL 1:13 koji nas izbavi od vlasti tamne, i premesti nas u carstvo Sina ljubavi svoje,
COL 1:14 u kome imamo izbavljenje krvlju Njegovom i oproštenje greha.
COL 1:15 Koji je obličje Boga što se ne vidi, koji je rođen pre svake tvari.
COL 1:16 Jer kroz Njega bi sazdano sve što je na nebu i što je na zemlji, što se vidi i što se ne vidi, bili prestoli ili gospodstva ili poglavarstva, ili vlasti: sve se kroza Nj i za Nj sazda.
COL 1:17 I On je pre svega, i sve je u Njemu.
COL 1:18 I On je glava telu crkve, koji je početak i prvorođeni iz mrtvih, da bude On u svemu prvi;
COL 1:19 jer bi volja Očeva da se u Nj useli sva punina,
COL 1:20 i kroza Nj da primiri sve sa sobom, umirivši krvlju krsta Njegova, kroza Nj sve, bilo na zemlji ili na nebu.
COL 1:21 I vas koji ste nekad bili odlučeni i neprijatelji kroz pomisli u zlim delima,
COL 1:22 a sad vas primiri u telu mesa Njegovog smrću Njegovom, da vas svete i bez mane i bez krivice izvede preda se;
COL 1:23 ako samo ostanete u veri utemeljeni i tvrdi, i nepokretni od nade jevanđelja, koje čuste, koje je propovedano svoj tvari pod nebom, kome ja Pavle postadoh sluga.
COL 1:24 Sad se radujem u svom stradanju za vas, i dovršujem nedostatak nevolja Hristovih na telu svom za telo Njegovo koje je crkva,
COL 1:25 kojoj ja postadoh sluga po naredbi Božijoj koja mi je dana među vama da ispunim reč Božiju,
COL 1:26 tajnu koja je bila sakrivena od postanja sveta i naraštaja, a sad se javi svetima Njegovim,
COL 1:27 kojima Bog naumi pokazati kako je bogata slava tajne ove među neznabošcima, koje je Hristos u vama, nada slave;
COL 1:28 kog mi propovedamo savetujući svakog čoveka, i učeći svakoj premudrosti, da pokažemo svakog čoveka savršenog u Hristu Isusu.
COL 1:29 Zašto se i trudim i borim po Njegovoj moći koja u meni silno čini.
COL 2:1 Hoću dakle da vi znate koliku borbu imam za vas i za one što su u Laodikiji i u Jerapolju, i za sve koji ne videše lice moje u telu,
COL 2:2 da se uteše srca njihova, i da se stegnu u ljubavi, i u svakom bogatstvu punog razuma, na poznanje tajne Boga i Oca i Hrista,
COL 2:3 u kojoj je sve blago premudrosti i razuma skriveno.
COL 2:4 A ovo govorim, da vas niko ne prevari slatkim rečima.
COL 2:5 Jer ako telom i nisam kod vas, ali sam duhom s vama, radujući se i videći vaš red i tvrđu vaše vere u Hrista.
COL 2:6 Kako dakle primiste Hrista Isusa Gospoda onako živite u Njemu,
COL 2:7 ukorenjeni i nazidani u Njemu i utvrđeni verom kao što naučiste, izobilujući u njoj zahvalnošću.
COL 2:8 Braćo! Čuvajte se da vas ko ne zarobi filozofijom i praznom prevarom, po kazivanju čovečijem, po nauci sveta, a ne po Hristu.
COL 2:9 Jer u Njemu živi svaka punina Božanstva telesno.
COL 2:10 I da budete ispunjeni u Njemu koji je glava svakom poglavarstvu i vlasti;
COL 2:11 u kome i obrezani biste obrezanjem nerukotvorenim, odbacivši telo greha mesnih obrezanjem Hristovim;
COL 2:12 zakopavši se s Njim krštenjem, u kome s Njim i ustaste verom sile Boga koji Ga vaskrsnu iz mrtvih.
COL 2:13 I vas koji ste bili mrtvi u gresima i u neobrezanju tela svog, oživeo je s Njim, poklonivši nam sve grehe,
COL 2:14 i izbrisavši pismo uredbe koja beše protiv nas, i to uzevši sa srede prikova ga na krstu;
COL 2:15 i svukavši poglavarstva i vlasti izvede ih na ugled slobodno, i pobedi ih na njemu.
COL 2:16 Da vas dakle niko ne osuđuje za jelo ili za piće, ili za kakav praznik, ili za mladine, ili za subote;
COL 2:17 koje je sve bilo sen od onog što htede da dođe, i telo je Hristovo.
COL 2:18 Niko da vas ne vara po svojoj volji izabranom poniznošću i službom anđela, istražujući i šta ne vide, i uzalud nadimajući se umom tela svog,
COL 2:19 a ne držeći se glave, iz koje je sve telo s pomoću zglavaka i sveza sastavljeno, i raste za rast Božji.
COL 2:20 Ako dakle umreste s Hristom stihijama sveta, zašto se kao živeći u svetu prepirete:
COL 2:21 Ne dohvati se, ne okusi, ne opipaj; koje je sve na pogibao onome koji čini,
COL 2:22 po zapovestima i naukama ljudskim?
COL 2:23 Koje je samo po reči premudrost samovoljno izbrane službe i poniznosti i nešteđenja tela, ne za čast kakvu, za punjenje tela.
COL 3:1 Ako dakle vaskrsnuste s Hristom, tražite ono što je gore gde Hristos sedi s desne strane Boga.
COL 3:2 Mislite o onome što je gore a ne što je na zemlji.
COL 3:3 Jer umreste, i vaš je život sakriven s Hristom u Bogu.
COL 3:4 A kad se javi Hristos, život vaš, onda ćete se i vi s Njime javiti u slavi.
COL 3:5 Pomorite dakle ude svoje koji su na zemlji: kurvarstvo, nečistotu, slast, zlu želju i lakomstvo, koje je idolopoklonstvo;
COL 3:6 za koje ide gnev Božji na sinove protivljenja;
COL 3:7 u kojima i vi nekada hođaste kad živeste među njima.
COL 3:8 A sad odbacite i vi to sve: gnev, ljutinu, pakost, huljenje, sramotne reči iz usta svojih.
COL 3:9 Ne lažite jedan na drugog; svucite starog čoveka s delima njegovim,
COL 3:10 i obucite novog, koje se obnavlja za poznanje po obličju Onog koji ga je sazdao:
COL 3:11 Gde nema Grka ni Jevrejina, obrezanja ni neobrezanja, divljaka ni Skita, roba ni slobodnjaka, nego sve i u svemu Hristos.
COL 3:12 Obucite se dakle kao izbrani Božiji, sveti i ljubazni, u srdačnu milost, dobrotu, poniznost, krotost, i trpljenje,
COL 3:13 snoseći jedan drugog, i opraštajući jedan drugom ako ima ko tužbu na koga: kao što je i Hristos vama oprostio tako i vi.
COL 3:14 A svrh svega toga obucite se u ljubav, koja je sveza savršenstva.
COL 3:15 I mir Božji da vlada u srcima vašim, na koji ste i pozvani u jednom telu, i zahvalni budite.
COL 3:16 Reč Hristova se bogato useli među vas, u svakoj premudrosti učeći i savetujući sami sebe sa psalmima i pojanjem i pesmama duhovnim, u blagodati pevajući u srcima svojim Gospodu.
COL 3:17 I sve šta god činite rečju ili delom, sve činite u ime Gospoda Isusa Hrista hvaleći Boga i Oca kroza Nj.
COL 3:18 Žene! Slušajte svoje muževe kao što treba u Gospodu.
COL 3:19 Muževi! Ljubite žene svoje i ne srdite se na njih.
COL 3:20 Deco! Slušajte roditelje svoje u svačemu; jer je ovo ugodno Gospodu.
COL 3:21 Očevi! Ne razdražujte dece svoje, da ne gube volje.
COL 3:22 Sluge! Slušajte u svemu svoje telesne gospodare, ne samo pred očima radeći kao da ljudima ugađate, nego u prostoti srca, bojeći se Boga,
COL 3:23 i sve šta god činite, od srca činite kao Gospodu, a ne kao ljudima:
COL 3:24 Znajući da ćete od Gospoda primiti platu nasledstva; jer Gospodu Hristu služite.
COL 3:25 A koji skrivi primiće šta je skrivio: i nema gledanja ko je ko.
COL 4:1 Gospodari! Pravdu i jednakost činite slugama znajući da i vi imate Gospodara na nebesima.
COL 4:2 Da vam se ne dosadi molitva; i stražite u njoj sa zahvaljivanjem.
COL 4:3 Moleći se i za nas ujedno da nam Bog otvori vrata reči, da propovedamo tajnu Hristovu, za koju sam i svezan,
COL 4:4 da je javim kao što mi treba govoriti.
COL 4:5 Mudro živite prema onima koji su napolju, pazeći na vreme.
COL 4:6 Reč vaša da biva svagda u blagodati, solju začinjena, da znate kako vam svakome treba odgovarati.
COL 4:7 Za mene kazaće vam sve Tihik ljubazni brat i verni sluga i drugar u Gospodu,
COL 4:8 kog poslah k vama za to isto, da razbere ko ste vi, i da uteši srca vaša,
COL 4:9 s Onisimom vernim i ljubaznim bratom našim, koji je od vas. Oni će vam sve kazati kako je ovde.
COL 4:10 Pozdravlja vas Aristarh, koji je sa mnom u sužanjstvu, i Marko, nećak Varnavin, za kog primiste zapovesti (ako dođe k vama, primite ga);
COL 4:11 i Isus, prozvani Just, koji su iz obrezanja. Ovo su jednini moji pomagači u carstvu Božijem koji mi biše uteha.
COL 4:12 Pozdravlja vas Epafras, koji je od vas, sluga Isusa Hrista; on se jednako trudi za vas u molitvama da budete savršeni i ispunjeni svakom voljom Božijom.
COL 4:13 Jer ja svedočim za njega da ima veliku revnost i brigu za vas i za one koji su u Laodikiji i u Jerapolju.
COL 4:14 Pozdravlja vas Luka lekar ljubazni, i Dimas.
COL 4:15 Pozdravite braću u Laodikiji, i Nimfana i domaću crkvu njegovu.
COL 4:16 I kad se ova poslanica pročita kod vas, učinite da se pročita i u laodikijskoj crkvi, i onu što je pisana u Laodikiju da i vi pročitate.
COL 4:17 I kažite Arhipu: Gledaj na službu koju si primio u Gospodu da je dovršiš.
COL 4:18 Pozdrav mojom rukom Pavlovom. Opominjite se mojih okova. Blagodat sa svima vama. Amin.
1TH 1:1 Od Pavla i Silvana i Timotija, crkvi solunskoj u Bogu Ocu i Gospodu Isusu Hristu: blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
1TH 1:2 Zahvaljujemo Bogu svagda za sve vas spominjući vas u molitvama svojim,
1TH 1:3 i spominjući bez prestanka vaše delo vere, i trud ljubavi, i trpljenje nade Gospoda našeg Isusa Hrista, pred Bogom i Ocem našim,
1TH 1:4 znajući, braćo ljubazna, od Boga izbor vaš.
1TH 1:5 Jer jevanđelje naše ne bi k vama samo u reči nego i u sili i u Duhu Svetom, i u velikom priznanju, kao što znate kakvi bismo među vama vas radi.
1TH 1:6 I vi se ugledaste na nas i na Gospoda primivši reč u velikoj nevolji s radošću Duha Svetog,
1TH 1:7 tako da postadoste ugled svima koji veruju u Makedoniji i u Ahaji.
1TH 1:8 Jer se od vas proču reč Gospodnja ne samo u Makedoniji i Ahaji, nego i u svako mesto iziđe vera vaša u Boga tako da nam nije potrebno šta govoriti.
1TH 1:9 Jer oni obznanjuju za vas kakav ulazak imasmo k vama, i kako se obratiste Bogu od idola, da služite Bogu Živom i Istinitom,
1TH 1:10 i da čekate Sina Njegovog s nebesa kog vaskrse iz mrtvih, Isusa, koji nas izbavlja od gneva koji će doći.
1TH 2:1 Jer sami znate, braćo, ulazak naš k vama da ne bi uzalud;
1TH 2:2 nego postradavši pre i osramoćeni bivši, kao što znate, u Filibi, oslobodismo se u Bogu svom kazivati vama jevanđelje Božije s velikom borbom.
1TH 2:3 Jer uteha naša nije od prevare, ni od nečistote, ni u lukavstvu;
1TH 2:4 nego kako nas okuša Bog da smo verni da primimo jevanđelje, tako govorimo, ne kao ljudima ugađajući nego Bogu koji kuša srca naša.
1TH 2:5 Jer nikad iz laskanja ne govorismo k vama, kao što znate, niti iz uzroka lakomstva: Bog je svedok;
1TH 2:6 niti tražeći od ljudi slave, ni od vas, ni od drugih.
1TH 2:7 Mogli smo vam biti na dosadu, kao Hristovi apostoli; ali bismo krotki među vama, kao što dojilica neguje svoju decu.
1TH 2:8 Tako smo vas rado imali da smo gotovi bili dati vam ne samo jevanđelje Božije, nego i duše svoje, jer ste nam omileli.
1TH 2:9 Jer pamtite, braćo, trud naš i posao: jer dan i noć radeći da ne dosadismo nijednom od vas, propovedasmo vam jevanđelje Božije.
1TH 2:10 Vi ste svedoci i Bog kako sveti i pravedni i bez krivice bismo vama koji verujete,
1TH 2:11 kao što znate da svakog od vas kao otac decu svoju
1TH 2:12 molismo i utešavasmo, i svedočismo vam da živite kao što se pristoji Bogu, koji vas je prizvao u svoje carstvo i slavu.
1TH 2:13 Toga radi i mi zahvaljujemo Bogu bez prestanka što vi primivši od nas reč čuvenja Božijeg primiste ne kao reč čovečiju, nego (kao što zaista jeste) reč Božiju, koja i čini u vama koji verujete.
1TH 2:14 Jer vi, braćo, prođoste kao crkve Božije koje su u Judeji u Hristu Isusu; jer tako i vi postradaste od svog roda kao i oni od Jevreja,
1TH 2:15 koji ubiše i Gospoda Isusa i proroke Njegove, i koji nas isteraše, i Bogu ne ugodiše, i koji se svim ljudima protive,
1TH 2:16 i zabranjuju nam kazivati neznabošcima da se spasu; da ispune grehe svoje svagda; ali naposletku dođe gnev na njih.
1TH 2:17 A mi, braćo, osirotivši za vama neko vreme licem a ne srcem, većma hićasmo da vidimo lice vaše s velikom željom.
1TH 2:18 Zato htedosmo da dođemo k vama, ja Pavle jednom i drugom, i zabrani nam sotona.
1TH 2:19 Jer ko je naša nada ili radost, ili venac slave? Niste li i vi pred Gospodom našim Isusom Hristom o Njegovom dolasku?
1TH 2:20 Jer ste vi naša slava i radost.
1TH 3:1 Zato ne mogući više trpeti naumismo sami ostati u Atini,
1TH 3:2 i poslasmo Timotija, brata svog i slugu Božijeg, i pomagača svog u jevanđelju Hristovom, da vas utvrdi i uteši u veri vašoj;
1TH 3:3 da se niko ne smete u ovim nevoljama; jer sami znate da smo na to određeni.
1TH 3:4 Jer kad bejasmo kod vas kazasmo vam napred da ćemo padati u nevolje, koje i bi, i znate.
1TH 3:5 Toga radi i ja ne mogući više trpeti poslah da poznam veru vašu, da vas kako ne iskuša kušač, i da uzalud ne bude trud naš.
1TH 3:6 A sad kad dođe Timotije k nama od vas i javi nam vašu veru i ljubav, i da imate dobar spomen o nama svagda, želeći nas videti, kao i mi vas,
1TH 3:7 zato se utešismo, braćo, vama u svakoj žalosti i nevolji svojoj vašom verom;
1TH 3:8 jer smo mi sad živi kad vi stojite u Gospodu.
1TH 3:9 Jer kakvu hvalu možemo dati Bogu za vas, za svaku radost kojom se radujemo vas radi pred Bogom svojim?
1TH 3:10 Dan i noć molimo se Bogu preizobilno da vidimo lice vaše, i da ispunimo nedostatak vere vaše.
1TH 3:11 A sam Bog i Otac naš i Gospod naš Isus Hristos da upravi put naš k vama.
1TH 3:12 A vas Gospod da umnoži, i da imate izobilnu ljubav jedan k drugom i k svima, kao i mi k vama.
1TH 3:13 Da bi se utvrdila srca vaša bez krivice u svetinji pred Bogom i Ocem našim, za dolazak Gospoda našeg Isusa Hrista sa svima svetima Njegovim. Amin.
1TH 4:1 Dalje, braćo, molimo vas i savetujemo u Hristu Isusu, kao što primiste od nas, kako vam treba živeti i ugađati Bogu, kao što živite, da bivate sve izobilniji.
1TH 4:2 Jer znate kakve vam zapovesti dadosmo kroz Gospoda Isusa.
1TH 4:3 Jer je ovo volja Božija, svetost vaša, da se čuvate od kurvarstva,
1TH 4:4 i svaki od vas da zna držati svoj sud u svetinji i u časti,
1TH 4:5 a ne u slasti želja, kao i neznabošci, koji ne poznaju Boga;
1TH 4:6 i da ne prestupate i zakidate u stvari brata svog; jer će Gospod pokajati sve to, kao što vam i pre kazasmo i posvedočismo.
1TH 4:7 Jer Bog nas ne dozva na nečistotu, nego u svetost.
1TH 4:8 Koji dakle odbacuje, ne odbacuje čoveka nego Boga, koji je dao Svetog Duha svog u vas.
1TH 4:9 A za bratoljublje ne treba da vam se piše, jer ste sami od Boga naučeni da se ljubite među sobom,
1TH 4:10 jer to činite sa svom braćom po celoj Makedoniji. Ali vas molimo, braćo, da još izobilnije činite,
1TH 4:11 i da se ljubazno starate da ste mirni, i da gledate svoj posao, i da radite svojim rukama, kao što vam zapovedismo;
1TH 4:12 da se vladate pošteno prema onima što su napolju, i da od njih ništa ne potrebujete.
1TH 4:13 Neću vam pak zatajiti, braćo, za one koji su umrli, da ne žalite kao i ostali koji nemaju nadu;
1TH 4:14 jer ako verujemo da Isus umre i vaskrse, tako će Bog i one koji su umrli u Isusu dovesti s Njim.
1TH 4:15 Jer vam ovo kazujemo rečju Gospodnjom da mi koji živimo i ostanemo za dolazak Gospodnji, nećemo preteći onih koji su pomrli.
1TH 4:16 Jer će sam Gospod sa zapovešću, sa glasom Arhanđelovim, i s trubom Božjom sići s neba; i mrtvi u Hristu vaskrsnuće najpre;
1TH 4:17 a potom mi živi koji smo ostali, zajedno s njima bićemo uzeti u oblake na susret Gospodu na nebo, i tako ćemo svagda s Gospodom biti.
1TH 4:18 Tako utešavajte jedan drugog ovim rečima.
1TH 5:1 A za čase i vremena, braćo, nije vam potrebno pisati;
1TH 5:2 jer sami znate jamačno da će dan Gospodnji doći kao lupež po noći.
1TH 5:3 Jer kad kažu: Mir je, i nema se šta bojati, onda će iznenada napasti na njih pogibao kao bol na trudnu ženu, i neće uteći.
1TH 5:4 Ali vi, braćo, niste u tami da vas dan kao lupež zastane.
1TH 5:5 Jer ste vi svi sinovi videla i sinovi dana: nismo noći niti tame.
1TH 5:6 Tako dakle da ne spavamo kao i ostali, nego da pazimo i da budemo trezni.
1TH 5:7 Jer koji spavaju, u noći spavaju, i koji se opijaju, u noći se opijaju.
1TH 5:8 Ali mi koji smo sinovi dana da budemo trezni i obučeni u oklop vere i ljubavi, i s kacigom nade spasenja;
1TH 5:9 jer nas Bog ne postavi za gnev, nego da dobijemo spasenje kroz Gospoda svog Isusa Hrista,
1TH 5:10 koji umre za nas da mi, stražili ili spavali, zajedno s Njim živimo.
1TH 5:11 Toga radi utešavajte jedan drugog, i popravljajte svaki bližnjeg, kao što i činite.
1TH 5:12 Molimo vas pak, braćo, prepoznajte one koji se trude među vama, i nastojnike svoje u Gospodu i učitelje svoje,
1TH 5:13 i imajte ih u izobilnoj ljubavi za delo njihovo. Budite mirni među sobom.
1TH 5:14 Molimo vas pak, braćo, poučavajte neuredne, utešavajte malodušne, branite slabe, snosite svakog.
1TH 5:15 Gledajte da niko ne vraća kome zla za zlo;
1TH 5:16 nego svagda idite za dobrim, i među sobom, prema svima.
1TH 5:17 Radujte se svagda.
1TH 5:18 Molite se Bogu bez prestanka. Na svačemu zahvaljujte; jer je ovo volja Božija u Hristu Isusu od vas.
1TH 5:19 Duha ne gasite. Proroštva ne prezirite.
1TH 5:20 A sve kušajući dobro držite.
1TH 5:21 Uklanjajte se od svakog zla.
1TH 5:22 A sam Bog mira da posveti vas cele u svačemu.
1TH 5:23 I ceo vaš duh i duša i telo da se sačuva bez krivice za dolazak Gospoda našeg Isusa Hrista.
1TH 5:24 Veran je Onaj koji vas dozva, koji će i učiniti.
1TH 5:25 Braćo! Molite se Bogu za nas.
1TH 5:26 Pozdravite braću svu celivom svetim.
1TH 5:27 Zaklinjem vas Gospodom da pročitate ovu poslanicu pred svom braćom svetom.
1TH 5:28 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista s vama. Amin.
2TH 1:1 Od Pavla i Silvana i Timotija crkvi solunskoj u Bogu Ocu našem i Gospodu Isusu Hristu:
2TH 1:2 Blagodat vam i mir od Boga Oca našeg i Gospoda Isusa Hrista.
2TH 1:3 Dužni smo svagda zahvaljivati Bogu za vas, braćo, kao što treba; jer raste vrlo vera vaša, i množi se ljubav svakog od vas među vama,
2TH 1:4 tako da se mi sami hvalimo vama crkvama Božjima, vašim trpljenjem i verom u svim vašim gonjenjima i nevoljama koje podnosite,
2TH 1:5 za znak pravednog suda Božjeg da se udostojite carstva Božjeg, za koje i stradate.
2TH 1:6 Jer je pravedno u Boga da vrati muke onima koji vas muče;
2TH 1:7 a vama koje muče pokoj s nama kad se pokaže Gospod Isus s neba s anđelima sile svoje
2TH 1:8 u ognju plamenom, koji će dati osvetu onima koji ne poznaju Boga i ne slušaju jevanđelja Gospoda našeg Isusa Hrista;
2TH 1:9 koji će primiti muku, pogibao večnu od lica Gospodnjeg i od slave Njegove,
2TH 1:10 kad dođe da se proslavi u svetima svojim, i divan da bude u svima koji Ga verovaše; jer se primi svedočanstvo naše među vama u onaj dan.
2TH 1:11 Zato se i molimo svagda za vas da vas udostoji Bog naš zvanja, i ispuni svaku radost dobrote i delo vere u sili;
2TH 1:12 da se proslavi ime Gospoda našeg Isusa Hrista u vama i vi u Njemu, po blagodati Boga našeg i Gospoda Isusa Hrista.
2TH 2:1 Ali vas molimo, braćo, za dolazak Gospoda našeg Isusa Hrista, i za naš sastanak u Njemu,
2TH 2:2 da se ne date lasno pokrenuti od uma, niti da se plašite, ni duhom ni rečju, ni poslanicom, kao da je od nas poslana, da je već nastao dan Hristov.
2TH 2:3 Da vas niko ne prevari nikakvim načinom; jer neće doći dok ne dođe najpre otpad, i ne pokaže se čovek bezakonja, sin pogibli,
2TH 2:4 koji se protivi i podiže više svega što se zove Bog ili se poštuje, tako da će on sesti u crkvi Božjoj kao Bog pokazujući sebe da je Bog.
2TH 2:5 Ne pamtite li da sam vam ovo kazivao još kad sam kod vas bio?
2TH 2:6 I sad znate šta zadržava da se ne javi u svoje vreme.
2TH 2:7 Jer se već radi tajna bezakonja, samo dok se ukloni onaj koji sad zadržava.
2TH 2:8 Pa će se onda javiti bezakonik, kog će Gospod Isus ubiti duhom usta svojih, i iskoreniti svetlošću dolaska svog;
2TH 2:9 kog je dolazak po činjenju sotoninom sa svakom silom, i znacima i lažnim čudesima,
2TH 2:10 i sa svakom prevarom nepravde među onima koji ginu: jer ljubavi istine ne primiše, da bi se spasli.
2TH 2:11 I zato će im Bog poslati silu prevare, da veruju laži;
2TH 2:12 da prime sud svi koji ne verovaše istini, nego voleše nepravdu.
2TH 2:13 A mi smo dužni svagda zahvaljivati Bogu za vas, braćo ljubazna Gospodu! Što vas je Bog od početka izabrao za spasenje u svetinji Duha i veri istine.
2TH 2:14 U koje vas dozva jevanđeljem našim, da dobijete slavu Gospoda našeg Isusa Hrista.
2TH 2:15 Tako dakle, braćo, stojte i držite uredbe kojima se naučiste ili rečju ili iz poslanice naše.
2TH 2:16 A sam Gospod naš Isus Hristos, i Bog i Otac naš, kome omilesmo i dade nam utehu večnu i nadu dobru u blagodati,
2TH 2:17 da uteši srca vaša i da vas utvrdi u svakoj reči i delu dobrom.
2TH 3:1 Dalje, braćo, molite se Bogu za nas da reč Gospodnja trči, i da se slavi kao i među vama;
2TH 3:2 i da se izbavimo od besputnih i zlih ljudi: jer vera nije sviju.
2TH 3:3 A Gospod je veran, koji će vas utvrditi i sačuvati od zla.
2TH 3:4 A uzdamo se u Gospoda za vas da ono što vam zapovedamo i činite i činićete.
2TH 3:5 A Gospod da upravi srca vaša na ljubav Božiju i na trpljenje Hristovo.
2TH 3:6 Zapovedamo vam pak, braćo, u ime Gospoda našeg Isusa Hrista, da se odvojite od svakog brata koji živi neuredno, a ne po uredbi koju primiše od nas.
2TH 3:7 Jer sami znate kako treba da se ugledate na nas, jer ne živesmo neuredno među vama,
2TH 3:8 niti zabadava hleb jedosmo u koga, nego u trudu i u poslu, dan i noć radeći, da ne budemo na dosadu nikome od vas.
2TH 3:9 Ne kao da nemamo vlasti, nego da sebe damo vama za ugled, da budete kao i mi.
2TH 3:10 Jer kad bejasmo u vas, ovo vam zapovedasmo da ako ko neće da radi da i ne jede.
2TH 3:11 Jer čujemo da neki neuredno žive među vama, ništa ne radeći, nego okrajče i mešaju se u tuđe poslove.
2TH 3:12 Takvima zapovedamo i molimo ih u Gospodu našem Isusu Hristu, da mirno radeći svoj hleb jedu.
2TH 3:13 A vama, braćo, da ne dotuži dobro činiti.
2TH 3:14 A ako ko ne posluša reči naše, onog poslanicom naznačite, i ne mešajte se s njim, da se posrami.
2TH 3:15 Ali ga ne držite kao neprijatelja, nego ga savetujte kao brata.
2TH 3:16 A sam Gospod mira da vam da mir svagda u svakom događaju. Gospod sa svima vama.
2TH 3:17 Pozdrav mojom rukom Pavlovom, koje je znak u svakoj poslanici, ovako pišem:
2TH 3:18 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista sa svima vama. Amin.
1TI 1:1 Od Pavla, apostola Isusa Hrista, po zapovesti Boga, Spasa našeg i Gospoda Isusa Hrista, nade naše,
1TI 1:2 Timotiju, pravom sinu u veri, blagodat, milost, mir od Boga Oca našeg i Hrista Isusa, Gospoda našeg.
1TI 1:3 Kao što te molih da ostaneš u Efesu, kad iđah u Makedoniju, da zapovediš nekima da ne uče drugačije,
1TI 1:4 niti da gledaju na laži i na teftere od plemena kojima nema kraja, i koji pre čine prepiranja negoli Božji napredak u veri.
1TI 1:5 A namera je zapovesti ljubav od čistog srca i dobre savesti i vere nelicemerne;
1TI 1:6 u kojima neki pogrešivši svrnuše u prazne govore,
1TI 1:7 i hteli bi da budu zakonici, a ne razumeju ni šta govore, ni šta utvrđuju.
1TI 1:8 A znamo da je zakon dobar ako ga ko drži kao što treba.
1TI 1:9 Znajući ovo da pravedniku zakon nije postavljen, nego bezakonicima i nepokornima i bezbožnicima i grešnicima, nepravednima i poganima, krvnicima oca i matere, krvnicima ljudskim,
1TI 1:10 kurvarima, muželožnicima, ljudokradicama, lažljivcima, kletvoprestupnicima, i ako šta ima protivno zdravoj nauci,
1TI 1:11 po jevanđelju slave blaženog Boga, koje je meni povereno.
1TI 1:12 I zahvaljujem Hristu Isusu, Gospodu našem, koji mi daje moć, što me za vernog primi i postavi me u službu,
1TI 1:13 koji sam pre bio hulnik i gonitelj i siledžija; ali bih pomilovan, jer ne znajući učinih, u neverstvu.
1TI 1:14 Ali se još većma umnoži blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista s verom i ljubavi u Hristu Isusu.
1TI 1:15 Istinita je reč i svakog primanja dostojna da Hristos Isus dođe na svet da spase grešnike, od kojih sam prvi ja.
1TI 1:16 Ali toga radi ja bih pomilovan da na meni prvom pokaže sve trpljenje Isus Hristos za ugled onima koji Mu hoće verovati za život večni.
1TI 1:17 A Caru večnom, Neraspadljivom, koji se ne vidi, jedinom premudrom Bogu čast i slava va vek veka. Amin.
1TI 1:18 Ovu pak zapovest predajem ti, sine Timotije, po pređašnjim proroštvima za tebe: da ratuješ u u njima dobar rat,
1TI 1:19 imajući veru i dobru savest, koju neki odbacivši otpadoše od vere;
1TI 1:20 među kojima su Imenej i Aleksandar koje predadoh sotoni da se nauče ne huliti.
1TI 2:1 Molim, dakle, pre svega da se čine iskanja, molitve, moljenja, zahvaljivanja za sve ljude,
1TI 2:2 za careve, i za sve koji su u vlasti, da tihi i mirni život poživimo u svakoj pobožnosti i poštenju.
1TI 2:3 Jer je ovo dobro i prijatno pred Spasiteljem našim Bogom,
1TI 2:4 koji hoće da se svi ljudi spasu, i da dođu u poznanje istine.
1TI 2:5 Jer je jedan Bog, i jedan posrednik Boga i ljudi, čovek Hristos Isus,
1TI 2:6 koji sebe dade u otkup za sve, za svedočanstvo u svoje vreme,
1TI 2:7 za koje sam postavljen propovednik i apostol (istinu govorim u Hristu, ne lažem), učitelj neznabožaca, u veri i istini.
1TI 2:8 Hoću, dakle, da molitve čine ljudi na svakome mestu, podižući svete ruke bez gneva i premišljanja.
1TI 2:9 Tako i žene u pristojnom odelu, sa stidom i poštenjem da ukrašuju sebe, ne pletenicama, ni zlatom, ili biserom, ili haljinama skupocenim,
1TI 2:10 nego dobrim delima kao što se pristoji ženama koje se obećavaju pobožnosti.
1TI 2:11 Žena na miru da se uči sa svakom pokornošću.
1TI 2:12 Ali ženi ne dopuštam da uči niti da vlada mužem, nego da bude mirna.
1TI 2:13 Jer je Adam najpre sazdan pa onda Eva;
1TI 2:14 i Adam se ne prevari, a žena prevarivši se postade prestupnica;
1TI 2:15 ali će se spasti rađanjem dece, ako ostane u veri i ljubavi i u svetinji s poštenjem.
1TI 3:1 Istinita je reč: ako ko vladičanstvo želi dobru stvar želi.
1TI 3:2 Ali vladika treba da je bez mane, jedne žene muž, trezan, pametan, pošten, gostoljubiv, vredan da uči;
1TI 3:3 ne pijanica, ne bojac, ne lakom, nego krotak, miran, ne srebroljubac;
1TI 3:4 koji svojim domom dobro upravlja, koji ima poslušnu decu sa svakim poštenjem;
1TI 3:5 a ako ko ne ume svojim domom upravljati, kako će se moći starati za crkvu Božiju?
1TI 3:6 Ne novokršten, da se ne bi naduo, i upao u sud đavolji.
1TI 3:7 A valja da ima i dobro svedočanstvo od onih koji su napolju, da ne bi upao u sramotu i u zamku đavolju.
1TI 3:8 Tako i đakoni treba da budu pošteni, ne dvojezični, ne koji mnogo vina piju, ne lakomi na dobitak pogan,
1TI 3:9 koji imaju tajnu vere u čistoj savesti.
1TI 3:10 A i ovi da se kušaju najpre, pa onda da služe, ako su bez mane.
1TI 3:11 Tako i žene treba da su poštene, ne koje opadaju, trezne, verne u svemu.
1TI 3:12 Đakoni da bivaju jedinih žena muževi, koji dobro upravljaju decom i svojim domovima.
1TI 3:13 Jer koji dobro služe oni dobijaju sebi dobar postup, i veliku slobodu u veri Isusa Hrista.
1TI 3:14 Ovo ti pišem nadajući se da ću skoro doći k tebi.
1TI 3:15 Ako li se zabavim, da znaš kako treba živeti u domu Božijem, koji je crkva Boga Živoga, stup i tvrđa istine.
1TI 3:16 I, kao što je priznato, velika je tajna pobožnosti: Bog se javi u telu, opravda se u Duhu, pokaza se anđelima, propovedi se neznabošcima, verova se na svetu, uznese se u slavi.
1TI 4:1 A Duh razgovetno govori da će u poslednja vremena odstupiti neki od vere slušajući lažne duhove i nauke đavolske,
1TI 4:2 u licemerju laža, žigosanih na svojoj savesti,
1TI 4:3 koji zabranjuju ženiti se, i zapovedaju uzdržavati se od jela koja Bog stvori za jelo sa zahvalnošću vernima i onima koji poznaše istinu.
1TI 4:4 Jer je svako stvorenje Božije dobro i ništa nije na odmet kad se prima sa zahvalnošću.
1TI 4:5 Jer se osvećuje rečju Božijom i molitvom.
1TI 4:6 Ovo sve kazujući braći bićeš dobar sluga Isusa Hrista, odgajen rečima vere i dobrom naukom koju si primio.
1TI 4:7 A poganih i bapskih gatalica kloni se; a obučavaj se u pobožnosti.
1TI 4:8 Jer telesno obučavanje malo je korisno, a pobožnost je korisna za svašta, imajući obećanje života sadašnjeg i onog koji ide.
1TI 4:9 Ovo je istinita reč i dostojna svakog primanja.
1TI 4:10 Jer se zato i trudimo i bivamo sramotni, jer se uzdamo u Boga Živog, koji je Spasitelj svim ljudima, a osobito vernima.
1TI 4:11 Ovo zapovedaj i uči.
1TI 4:12 Niko da ne postane nemarljiv za tvoju mladost; nego budi ugled vernima u reči, u življenju, u ljubavi, u duhu, u veri, u čistoti.
1TI 4:13 Dokle dođem pazi na čitanje, utešavanje i učenje.
1TI 4:14 Ne pusti u nemar dar u sebi koji ti je dan po proroštvu metnuvši starešine ruke na tebe.
1TI 4:15 U ovom se poučavaj, u ovom stoj, da se napredak tvoj pokaže u svemu.
1TI 4:16 Pazi na sebe i na nauku, i stoj u tome; jer ovo čineći spašćeš i samog sebe i one koji te slušaju.
1TI 5:1 Starca ne karaj, nego mu govori kao ocu; momcima kao braći;
1TI 5:2 staricama kao materama; mladima kao sestrama, sa svakom čistotom.
1TI 5:3 Udovice poštuj, koje su prave udovice.
1TI 5:4 Ako li koja udovica ima decu ili unučad, da se uče najpre svoj dom poštovati, i zajam vraćati roditeljima; jer je ovo ugodno pred Bogom.
1TI 5:5 A prava udovica i usamljena uzda se u Boga, i živi u molitvama i u moljenju dan i noć.
1TI 5:6 A koja živi u sladostima, živa je umrla.
1TI 5:7 I ovo zapovedaj, da budu bez mane.
1TI 5:8 Ako li ko za svoje, a osobito za domaće, ne promišlja, odrekao se vere, i gori je od neznabošca.
1TI 5:9 A udovica da se ne prima mlađa od šezdeset godina, i koja je bila jednom mužu žena;
1TI 5:10 i koja ima svedočanstvo u dobrim delima, ako je decu odgajila, ako je gostoljubiva bila, ako je svetima noge prala, ako je nevoljnima pomagala, ako je išla za svakim dobrim delom.
1TI 5:11 A mladih udovica prođi se; jer kad pobesne protiv Hrista, hoće da se udaju,
1TI 5:12 i imaju greh što prvu veru odbaciše.
1TI 5:13 A k tome i besposlene uče se skitati po kućama, ne samo pak besposlene, nego i jezične i sveznale, pa govore šta ne treba.
1TI 5:14 Hoću, dakle, da se mlade udovice udaju, decu rađaju, kuću kuće, a nikakav uzrok da ne daju protivniku za huljenje.
1TI 5:15 Jer se, evo, neke okrenuše za sotonom.
1TI 5:16 Ako koji verni ili verna ima udovice, neka se stara za njih, i da ne dosađuju crkvi da one koje su prave udovice može zadovoljiti.
1TI 5:17 A sveštenicima koji se dobro staraju da se daje dvoguba čast, a osobito onima koji se trude u reči i u nauci.
1TI 5:18 Jer pismo govori: Volu koji vrše ne zavezuj usta, i: Radin je dostojan svoje plate.
1TI 5:19 Na sveštenika ne primaj tužbe, osim kad imaju dva ili tri svedoka.
1TI 5:20 A koji greše pokaraj ih pred svima, da i drugi imaju strah.
1TI 5:21 Zaklinjem te pred Bogom i Gospodom Isusom Hristom i izabranim Njegovim anđelima da ovo držiš bez licemerja, ne čineći ništa po hateru.
1TI 5:22 Ruku odmah ne meći ni na koga, niti pristaj u tuđe grehe. Drži sebe čista.
1TI 5:23 Više ne pij vode, nego pij po malo vina, želuca radi svog i čestih svojih bolesti.
1TI 5:24 A nekih su ljudi gresi poznati koji napred vode na sud, a nekih idu za njima.
1TI 5:25 Tako su i dobra dela poznata, i koja su drugačija ne mogu se sakriti.
1TI 6:1 Robovi koji su god pod jarmom da pokazuju svaku čast svojim gospodarima, da se ne huli na ime Božije i na nauku.
1TI 6:2 A koji imaju krštene gospodare, da ne postaju nemarljivi za njih što su braća, nego još bolje da služe, jer su verni i ljubazni, zajedničari u blagodati. Ovo uči i savetuj.
1TI 6:3 Ako li ko drugačije uči, i ne pristaje na zdrave reči Gospoda našeg Isusa Hrista i na nauku pobožnu,
1TI 6:4 nadu se ne znajući ništa, nego bolujući od zapitkivanja i praznih prepiranja, oda šta postaje zavist, svađa, huljenje, zle misli,
1TI 6:5 zaludna prepiranja onakvih ljudi koji imaju um izopačen i nemaju istine, koji misle da je pobožnost trgovina. Kloni se takvih.
1TI 6:6 Ali jeste velika trgovina pobožnost sa zadovoljstvom.
1TI 6:7 Jer ništa ne donesosmo na ovaj svet, dakle ne možemo ništa ni odneti.
1TI 6:8 A kad imamo hranu i odeću, ovim da budemo dovoljni.
1TI 6:9 A koji hoće da se obogate oni upadaju u napasti i zamke, i u mnoge lude škodljive želje, koje potapaju čoveka u propast i pogibao.
1TI 6:10 Jer je koren svih zala srebroljublje kome neki predavši se zađoše od vere i na sebe navukoše muke velike.
1TI 6:11 A ti, o čoveče Božiji! Beži od ovog, a idi za pravdom, pobožnosti, verom, ljubavi, trpljenjem, krotosti.
1TI 6:12 Bori se u dobroj borbi vere, muči se za večni život na koji si i pozvan, i priznao si dobro priznanje pred mnogim svedocima.
1TI 6:13 Zapovedam ti pred Bogom koji sve oživljuje, i Hristom Isusom koji svedoči za vladanja Pontija Pilata dobro priznanje,
1TI 6:14 da držiš zapovest čistu i nezazornu do dolaska Gospoda našeg Isusa Hrista,
1TI 6:15 koji će u svoje vreme pokazati, Blaženi i jedini Silni Car nad carevima i Gospodar nad gospodarima,
1TI 6:16 koji sam ima besmrtnost, i živi u svetlosti kojoj se ne može pristupiti, kog niko od ljudi nije video, niti može videti, kome čast i država večna. Amin.
1TI 6:17 Bogatima na ovom svetu zapovedaj da se ne ponose niti uzdaju u bogatstvo propadljivo, nego u Boga Živoga, koji nam sve daje izobilno za užitak;
1TI 6:18 neka dobro čine, neka se bogate u dobrim delima, neka budu podašni, zajednični,
1TI 6:19 sabirajući sebi temelj dobar za unapredak, da prime život večni.
1TI 6:20 O Timotije! Sačuvaj što ti je predano, kloni se poganih, praznih razgovora i prepiranja lažno nazvanog razuma,
1TI 6:21 kojim se neki hvaleći otpadoše od vere. Blagodat s tobom. Amin.
2TI 1:1 Od Pavla, apostola Isusa Hrista po volji Božijoj za obećanje života u Isusu Hristu,
2TI 1:2 Timotiju, ljubaznom sinu, blagodat, milost, mir od Boga Oca i Hrista Isusa, Gospoda našeg.
2TI 1:3 Zahvaljujem Bogu kome služim od praroditelja čistom savesti, što bez prestanka imam spomen za tebe u molitvama svojim dan i noć,
2TI 1:4 želeći da te vidim, opominjući se suza tvojih, da se radosti ispunim;
2TI 1:5 opominjući se nelicemerne u tebi vere koja se useli najpre u babu tvoju Loidu i u mater tvoju Evnikiju; a uveren sam da je i u tebi;
2TI 1:6 zaradi kog uzroka napominjem ti da podgrevaš dar Božji koji je u tebi kako sam metnuo ruke svoje na tebe.
2TI 1:7 Jer nam Bog ne dade duha straha, nego sile i ljubavi i čistote.
2TI 1:8 Ne postidi se, dakle, svedočanstva Gospoda našeg Isusa Hrista, ni mene sužnja Njegovog; nego postradaj s jevanđeljem Hristovim po sili Boga,
2TI 1:9 koji nas spase i prizva zvanjem svetim, ne po delima našim, nego po svojoj naredbi i blagodati, koja nam je dana u Hristu Isusu pre vremena večnih;
2TI 1:10 a sad se pokaza u dolasku Spasitelja našeg Isusa Hrista, koji raskopa smrt, i obasja život i neraspadljivost jevanđeljem;
2TI 1:11 za koje sam ja postavljen apostol i učitelj neznabožaca.
2TI 1:12 Zaradi kog uzroka i ovo stradam; ali se ne stidim, jer znam kome verovah, i uveren sam da je kadar amanet moj sačuvati za dan onaj.
2TI 1:13 Imaj u pameti obraz zdravih reči koje si čuo od mene, u veri i ljubavi Hrista Isusa.
2TI 1:14 Dobri amanet sačuvaj Duhom Svetim koji živi u nama.
2TI 1:15 Znaš ovo da se odvratiše od mene svi u Aziji, među kojima i Figel i Ermogen.
2TI 1:16 A Gospod da da milost Onisiforovom domu; jer me mnogo puta uteši, i okova mojih ne postide se;
2TI 1:17 nego došavši u Rim potraži me još s većim staranjem i nađe.
2TI 1:18 Da da njemu Gospod da nađe milost u Gospoda u dan onaj. I u Efesu koliko mi posluži, ti znaš dobro.
2TI 2:1 Ti dakle, sine moj, jačaj u blagodati Isusa Hrista;
2TI 2:2 i šta si čuo od mene pred mnogim svedocima, ono predaj vernim ljudima, koji će biti vredni i druge naučiti.
2TI 2:3 Ti dakle trpi zlo kao dobar vojnik Isusa Hrista;
2TI 2:4 jer se nikakav vojnik ne zapleće u trgovine ovog sveta da ugodi vojvodi.
2TI 2:5 Ako i vojuje, ne dobija venac ako pravo ne vojuje.
2TI 2:6 Radin koji se trudi najpre treba da okusi od roda.
2TI 2:7 Razumi šta govorim; a Gospod da ti da razum u svemu.
2TI 2:8 Opominji se Gospoda Isusa Hrista koji usta iz mrtvih, od semena Davidovog, po jevanđelju mom,
2TI 2:9 u kome trpim zlo do samih okova kao zločinac; ali se reč Božija ne veže.
2TI 2:10 Zato trpim sve izbranih radi da i oni dobiju spasenje u Hristu Isusu sa slavom večnom.
2TI 2:11 Istinita je reč: ako s Njim umresmo, to ćemo s Njim i oživeti.
2TI 2:12 Ako trpimo, s Njim ćemo i carovati. Ako se odreknemo, i On će se nas odreći.
2TI 2:13 Ako ne verujemo, On ostaje veran; jer se sam sebe ne može odreći.
2TI 2:14 Ovo napominji, i posvedoči pred Gospodom da se ne prepiru, koje ništa ne pomaže, nego smeta one koji slušaju.
2TI 2:15 Postaraj se da se pokažeš pošten pred Bogom, kao radin koji se nema šta stideti, i pravo upravlja rečju istine.
2TI 2:16 A poganih praznih razgovora kloni se; jer najviše pomažu u bezbožnosti,
2TI 2:17 i reč njihova kao živina toči: među kojima je Imenej i Filit,
2TI 2:18 koji u istini pogrešiše govoreći da je vaskrsenje već bilo; i smetaju veru nekih.
2TI 2:19 Tvrdo dakle stoji temelj Božji imajući ovaj pečat: Pozna Gospod svoje; i: Da odstupi od nepravde svaki koji spominje ime Gospodnje.
2TI 2:20 A u velikom domu nisu sudi samo zlatni i srebrni, nego i drveni i zemljani: i jedni za čast, a jedni za sramotu.
2TI 2:21 Ako dakle ko očisti sebe od ovog, biće sud za čast, osvećen, i potreban domaćinu, pripravljen za svako dobro delo.
2TI 2:22 Beži od želja mladosti, a drži se pravde, vere, ljubavi, mira, sa svima koji prizivaju Gospoda od čistog srca;
2TI 2:23 a ludih i praznih zapitkivanja kloni se znajući da rađaju svađe.
2TI 2:24 A sluga Gospodnji ne treba da se svađa, nego da bude krotak k svima, poučljiv, koji nepravdu može podnositi,
2TI 2:25 i s krotošću poučavati one koji se protive: eda bi im kako Bog dao pokajanje za poznanje istine,
2TI 2:26 i da se iskopaju iz zamke đavola, koji ih je ulovio žive za svoju volju.
2TI 3:1 Ali ovo znaj da će u poslednje dane nastati vremena teška.
2TI 3:2 Jer će ljudi postati samoživi, srebroljupci, hvališe, ponositi, hulnici, nepokorni roditeljima, neblagodarni, nepravedni, neljubavni,
2TI 3:3 neprimirljivi, opadači, neuzdržnici, besni, nedobroljubivi,
2TI 3:4 izdajnici, nagli, naduveni, koji više mare za slasti nego za Boga,
2TI 3:5 koji imaju obličje pobožnosti, a sile su se njene odrekli. I ovih se kloni.
2TI 3:6 Jer su od ovih oni koji se zavlače po kućama, i robe ženice koje su natovarene gresima i vode ih različne želje,
2TI 3:7 koje se svagda uče, i nikad ne mogu da dođu k poznanju istine.
2TI 3:8 Kao što se Janije i Jamvrije protiviše Mojsiju, tako se i ovi protive istini, ljudi izopačenog uma, nevešti u veri.
2TI 3:9 Ali neće dugo napredovati; jer će njihovo bezumlje postati javno pred svima, kao i onih što posta.
2TI 3:10 A ti si se ugledao na moju nauku, življenje, nameru, veru, snošenje, ljubav, trpljenje,
2TI 3:11 proterivanja, stradanja, kakva mi se dogodiše u Antiohiji, i u Ikoniji, i u Listri, kakva proterivanja podnesoh, i od svih me izbavi Gospod.
2TI 3:12 A i svi koji pobožno hoće da žive u Hristu Isusu, biće gonjeni.
2TI 3:13 A zli ljudi i varalice napredovaće na gore, varajući i varajući se.
2TI 3:14 Ali ti stoj u tome što si naučio i što ti je povereno, znajući od koga si se naučio,
2TI 3:15 i budući da iz malena umeš sveta pisma, koja te mogu umudriti na spasenje u Hristu Isusu.
2TI 3:16 Sve je pismo od Boga dano, i korisno za učenje, za karanje, za popravljanje, za poučavanje u pravdi,
2TI 3:17 da bude savršen čovek Božji, za svako dobro delo pripravljen.
2TI 4:1 Zaklinjem te, dakle, pred Bogom i Gospodom našim Isusom Hristom, koji će suditi živima i mrtvima, dolaskom Njegovim i carstvom Njegovim:
2TI 4:2 Propovedaj reč, nastoj u dobro vreme i u nevreme, pokaraj, zapreti, umoli sa svakim snošenjem i učenjem;
2TI 4:3 jer će doći vreme kad zdrave nauke neće slušati, nego će po svojim željama nakupiti sebi učitelje, kao što ih uši svrbe,
2TI 4:4 i odvratiće uši od istine, i okrenuće se ka gatalicama.
2TI 4:5 A ti budi trezan u svačemu, trpi zlo, učini delo jevanđelista, službu svoju svrši.
2TI 4:6 Jer ja se već žrtvujem, i vreme mog odlaska nasta.
2TI 4:7 Dobar rat ratovah, trku svrših, veru održah.
2TI 4:8 Dalje, dakle, meni je pripravljen venac pravde, koji će mi dati Gospod u dan onaj, pravedni sudija; ali ne samo meni, nego svima koji se raduju Njegovom dolasku.
2TI 4:9 Postaraj se da dođeš brzo k meni;
2TI 4:10 jer me Dimas ostavi, omilevši mu sadašnji svet, i otide u Solun; Kriskent u Galatiju, Tit u Dalmaciju; Luka je sam kod mene.
2TI 4:11 Marka uzmi i dovedi ga sa sobom; jer mi je dobar za službu.
2TI 4:12 A Tihika poslao sam u Efes.
2TI 4:13 Kad dođeš donesi mi kabanicu što sam ostavio u Troadi kod Karpa, i knjige, a osobito kožne.
2TI 4:14 Aleksandar kovač mnogo mi zla učini. Da mu Gospod plati po delu njegovom.
2TI 4:15 Čuvaj se i ti od njega; jer se vrlo protivi našim rečima.
2TI 4:16 U prvi moj odgovor niko ne osta sa mnom, nego me svi ostaviše. Da im se ne primi!
2TI 4:17 Ali Gospod bi sa mnom i dade mi pomoć da se kroza me svrši propovedanje, i da čuju svi neznabošci; i izbavih se od usta lavovih.
2TI 4:18 I Gospod će me izbaviti od svakog zlog dela, i sačuvaće me za carstvo svoje nebesko; kome slava va vek veka. Amin.
2TI 4:19 Pozdravi Priskilu i Akilu, i Onisiforov dom.
2TI 4:20 Erast osta u Korintu. A Trofima ostavih u Miletu bolesnog.
2TI 4:21 Postaraj se da dođeš pre zime. Pozdravlja te Euvul, i Pud, i Lin, i Klaudija, i braća sva.
2TI 4:22 Gospod Isus Hristos sa duhom tvojim. Blagodat s vama. Amin.
TIT 1:1 Od Pavla, sluge Božjeg, a apostola Isusa Hrista po veri izabranih Božjih i po poznanju istine pobožnosti,
TIT 1:2 za nadu večnog života, koji obeća nelažni Bog pre vremena večnih,
TIT 1:3 a javi u vremena svoja reč svoju propovedanjem, koje je meni povereno po zapovesti Spasitelja našeg Boga,
TIT 1:4 Titu, pravom sinu po veri nas obojice, blagodat, milost, mir od Boga Oca i Gospoda Isusa Hrista, Spasa našeg.
TIT 1:5 Zato te ostavih u Kritu da popraviš šta je nedovršeno, i da postaviš po svim gradovima sveštenike, kao što ti ja zapovedih,
TIT 1:6 ako je ko bez mane, jedne žene muž, i ima vernu decu, koju ne kore za kurvarstvo ili za nepokornost.
TIT 1:7 Jer vladika treba da je bez mane, kao Božji pristav; ne koji sebi ugađa, ne gnevljiv, ne pijanica, ne bojac, ne lakom na pogani dobitak;
TIT 1:8 nego gostoljubiv, blag, pošten, pravedan, svet, čist;
TIT 1:9 koji se drži verne reči po nauci, da bude kadar i savetovati sa zdravom naukom, i pokarati one koji se protive.
TIT 1:10 Jer ima mnogo neposlušnih, praznogovorljivih, i umom prevarenih, a osobito koji su iz obrezanja,
TIT 1:11 kojima treba usta zatvoriti; koji cele kuće izopačuju učeći šta ne treba, poganog dobitka radi.
TIT 1:12 A reče neko od njih, njihov prorok: Krićani svagda lažljivi, zli zverovi, besposleni trbusi.
TIT 1:13 Svedočanstvo je ovo istinito; zaradi tog uzroka karaj ih bez šteđenja, da budu zdravi u veri,
TIT 1:14 ne slušajući jevrejske gatalice ni zapovesti ljudi koji se odvraćaju od istine.
TIT 1:15 Čistima je sve čisto; a poganima i nevernima ništa nije čisto, nego je opoganjen njihov i um i savest.
TIT 1:16 Govore da poznaju Boga, a delima Ga se odriču; jer su mrski i neposlušni, i ni za kakvo dobro delo valjani.
TIT 2:1 A ti govori šta pristoji zdravoj nauci:
TIT 2:2 Starcima da budu trezni, pošteni, čisti, zdravi u veri, u ljubavi, u trpljenju;
TIT 2:3 staricama, takođe, da žive kao što se pristoji svetima, da ne budu opadljive, da se ne predaju vrlo vinu, da uče dobru,
TIT 2:4 da uče mlade da ljube muževe, da ljube decu,
TIT 2:5 da budu poštene, čiste, dobre domaćice, blage, pokorne svojim muževima, da se ne huli na reč Božiju.
TIT 2:6 Tako i mladiće savetuj da budu pošteni.
TIT 2:7 A u svemu sam sebe podaj za ugled dobrih dela, u nauci celost, poštenje,
TIT 2:8 reč zdravu, nezazornu: da se posrami onaj koji se protivi, ne imajući ništa zlo govoriti za nas.
TIT 2:9 Sluge da slušaju svoje gospodare, da budu ugodni u svačemu, da ne odgovaraju,
TIT 2:10 da ne kradu, nego u svačemu da pokazuju dobru veru, da nauku Spasitelja našeg Boga ukrašuju u svačemu.
TIT 2:11 Jer se pokaza blagodat Božja koja spasava sve ljude,
TIT 2:12 učeći nas da se odreknemo bezbožnosti i želja ovog sveta, i da pošteno i pravedno i pobožno poživimo na ovom svetu,
TIT 2:13 čekajući blaženu nadu i javljanje slave velikog Boga i Spasa našeg Isusa Hrista,
TIT 2:14 koji je dao sebe za nas da nas izbavi od svakog bezakonja, i da očisti sebi narod izbrani koji čezne za dobrim delima.
TIT 2:15 Ovo govori, i savetuj, i karaj sa svakom zapovešću da te niko ne prezire.
TIT 3:1 Opominji ih da budu pokorni i poslušni gospodarima i zapovednicima, i gotovi na svako dobro delo;
TIT 3:2 ni na koga da ne hule, da se ne svađaju, nego da budu mirni, svaku krotost da pokazuju svim ljudima,
TIT 3:3 jer i mi bejasmo nekada ludi, i nepokorni, i prevareni, služeći različnim željama i slastima, u pakosti i zavisti živeći, mrski budući i mrzeći jedan na drugog.
TIT 3:4 A kad se pokaza blagodat i čovekoljublje Spasa našeg Boga,
TIT 3:5 ne za dela pravedna koja mi učinismo, nego po svojoj milosti spase nas banjom prerođenja i obnovljenjem Duha Svetog,
TIT 3:6 kog izli na nas obilno kroz Isusa Hrista Spasitelja našeg,
TIT 3:7 da se opravdamo blagodaću Njegovom, i da budemo naslednici života večnog po nadi.
TIT 3:8 Sine Tite! Istinita je reč, i u ovome hoću da utvrđuješ, da se oni koji verovaše Bogu trude i staraju za dobro delo: ovo je korisno ljudima i dobro.
TIT 3:9 A ludih zapitkivanja i teftera od plemena, i svađa i prepiranja o zakonu kloni se; jer je to nekorisno i prazno.
TIT 3:10 Čoveka jeretika po prvom i drugom savetovanju kloni se,
TIT 3:11 znajući da se takav izopačio, i greši, i sam je sebe osudio.
TIT 3:12 Kad pošaljem k tebi Artemu ili Tihika, postaraj se da dođeš k meni u Nikopolj, jer sam namislio da onde zimujem.
TIT 3:13 Zinu zakonika i Apola lepo opremi da imaju sve što im treba.
TIT 3:14 Ali i naši neka se uče napredovati u dobrim delima, ako gde bude od potrebe da ne budu bez roda.
TIT 3:15 Pozdravljaju te svi koji su sa mnom. Pozdravi sve koji nas ljube u veri. Blagodat sa svima vama. Amin.
PHM 1:1 Od Pavla, sužnja Isusa Hrista, i Timotija brata, Filimonu ljubaznom i pomagaču našem,
PHM 1:2 i Apfiji, sestri ljubaznoj, i Arhipu, našem drugaru u vojevanju, i domaćoj tvojoj crkvi:
PHM 1:3 Blagodat vam i mir od Boga Oca našeg, i Gospoda Isusa Hrista.
PHM 1:4 Zahvaljujem Bogu svom spominjući te svagda u molitvama svojim,
PHM 1:5 čuvši ljubav tvoju i veru koju imaš ka Gospodu Isusu i k svima svetima:
PHM 1:6 Da tvoja vera, koju imamo zajedno, bude silna u poznanju svakog dobra, koje imate u Hristu Isusu.
PHM 1:7 Jer imam veliku radost i utehu radi ljubavi tvoje, što srca svetih počinuše kroza te, brate!
PHM 1:8 Toga radi ako i imam veliku slobodu u Hristu da ti zapovedam šta je potrebno,
PHM 1:9 ali opet molim ljubavi radi, ja koji sam takav kao starac Pavle, a sad sužanj Isusa Hrista;
PHM 1:10 molimo te za svog sina Onisima, kog rodih u okovima svojim;
PHM 1:11 koji je tebi nekada bio nepotreban, a sad je i tebi i meni vrlo potreban, kog poslah tebi natrag;
PHM 1:12 a ti ga, to jest, moje srce primi.
PHM 1:13 Ja ga htedoh da zadržim kod sebe, da mi mesto tebe posluži u okovima jevanđelja;
PHM 1:14 ali bez tvoje volje ne htedoh ništa činiti, da ne bi tvoje dobro bilo kao za nevolju, nego od dobre volje.
PHM 1:15 Jer može biti da se za to rastade s tobom na neko vreme da ga dobiješ večno,
PHM 1:16 ne više kao roba, nego više od roba, brata ljubaznog, a osobito meni, a kamoli tebi, i po telu i u Gospodu
PHM 1:17 Ako dakle držiš mene za svog drugara, primi njega kao mene.
PHM 1:18 Ako li ti u čemu skrivi, ili je dužan, to na mene zapiši.
PHM 1:19 Ja Pavle napisah rukom svojom, ja ću platiti: da ti ne kažem da si i sam sebe meni dužan.
PHM 1:20 Da brate! Da imam korist od tebe u Gospodu, razveseli srce moje u Gospodu.
PHM 1:21 Uzdajući se u tvoju poslušnost napisah ti znajući da ćeš još više učiniti nego što govorim.
PHM 1:22 A uz to ugotovi mi i konak; jer se nadam da ću za vaše molitve biti darovan vama.
PHM 1:23 Pozdravlja te Epafras koji je sa mnom sužanj u Hristu Isusu,
PHM 1:24 Marko, Aristarh, Dimas, Luka, pomagači moji.
PHM 1:25 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista sa duhom vašim. Amin.
HEB 1:1 Bog koji je nekada mnogo puta i različitim načinom govorio očevima preko proroka, govori i nama u posledak dana ovih preko sina,
HEB 1:2 kog postavi naslednika svemu, kroz kog i svet stvori.
HEB 1:3 Koji budući sjajnost slave i obličje bića Njegovog, i noseći sve u reči sile svoje, učinivši sobom očišćenje greha naših, sede s desne strane prestola veličine na visini,
HEB 1:4 i toliko bolji posta od anđela koliko preslavnije ime od njihova dobi.
HEB 1:5 Jer kome od anđela reče kad: Sin moj ti si, ja te danas rodih? I opet: Ja ću Mu biti Otac, i On će mi biti Sin.
HEB 1:6 I opet uvodeći Prvorodnoga u svet govori: i da Mu se poklone svi anđeli Božiji.
HEB 1:7 Tako i anđelima govori: Koji čini anđele svoje duhove, i sluge svoje plamen ognjeni.
HEB 1:8 A sinu: Presto je Tvoj, Bože, va vek veka; palica je pravde palica carstva Tvog.
HEB 1:9 Omilela Ti je pravda, i omrzao si na bezakonje: toga radi pomaza Te, Bože, Bog Tvoj uljem radosti većma od drugova Tvojih.
HEB 1:10 I opet: Ti si, Gospode, u početku osnovao zemlju, i nebesa su dela ruku Tvojih:
HEB 1:11 Ona će proći, a Ti ostaješ: i sva će ostareti kao haljina,
HEB 1:12 I savićeš ih kao haljinu, i izmeniće se: a Ti si Onaj isti, i Tvojih godina neće nestati.
HEB 1:13 A kome od anđela reče kad: Sedi meni s desne strane dok položim neprijatelje Tvoje podnožje nogama Tvojim?
HEB 1:14 Nisu li svi službeni duhovi koji su poslani na službu onima koji će naslediti spasenje?
HEB 2:1 Toga radi valja nam većma paziti na reči koje slušamo, da kako ne otpadnemo.
HEB 2:2 Jer ako je ono što je govoreno preko anđela utvrđeno, i svaki prestupak i oglušak pravednu platu primio:
HEB 2:3 Kako ćemo pobeći na marivši za toliko spasenje? Koje poče Gospod propovedati, i oni koji su čuli potvrdiše među nama,
HEB 2:4 kad i Bog posvedoči i znacima i čudesima i različitim silama, i Duha Svetog razdeljivanjem po svojoj volji.
HEB 2:5 Jer Bog ne pokori anđelima vasioni svet, koji ide i o kome govorimo.
HEB 2:6 Ali neko posvedoči negde govoreći: Šta je čovek da ga se opomeneš, ili sin čovečiji da ga obiđeš?
HEB 2:7 Umalio si ga malim nečim od anđela, slavom i časti venčao si ga, i postavio si ga nad delima ruku svojih:
HEB 2:8 Sve si pokorio pod noge Njegove. A kad Mu pokori sve, ništa ne ostavi Njemu nepokoreno; ali sad još ne vidimo da Mu je sve pokoreno.
HEB 2:9 A umanjenog malim čim od anđela vidimo Isusa, koji je za smrt što podnese venčan slavom i časti, da bi po blagodati Božijoj za sve okusio smrt.
HEB 2:10 Jer prilikovaše Njemu za kog je sve i kroz kog je sve, koji dovede mnoge sinove u slavu, da dovrši Poglavara spasenja njihovog stradanjem.
HEB 2:11 Jer i Onaj koji osvećuje, i oni koji se osvećuju, svi su od Jednog; zaradi tog uzroka ne stidi se nazvati ih braćom
HEB 2:12 govoreći: Objaviću ime Tvoje braći svojoj, i posred crkve zapevaću Te.
HEB 2:13 I opet: Ja ću se u Njega uzdati. I opet: Evo ja i deca moja koju mi je dao Bog.
HEB 2:14 Budući, pak, da deca imaju telo i krv, tako i On uze deo u tome, da smrću satre onog koji ima državu smrti, to jest đavola;
HEB 2:15 i da izbavi one koji god od straha smrti u svemu životu biše robovi.
HEB 2:16 Jer se zaista ne primaju anđeli, nego se prima seme Avraamovo.
HEB 2:17 Zato beše dužan u svemu da bude kao braća, da bude milostiv i veran poglavar sveštenički pred Bogom, da očisti grehe narodne.
HEB 2:18 Jer u čemu postrada i iskušan bi u onome može pomoći i onima koji se iskušavaju.
HEB 3:1 Zato, braćo sveta, zajedničari zvanja nebeskog, poznajte poslanika i vladiku, kog mi priznajemo, Isusa Hrista,
HEB 3:2 koji je veran Onome koji ga stvori, kao i Mojsije u svemu domu njegovom.
HEB 3:3 Jer Ovaj posta toliko dostojan veće časti od Mojsija, koliko veću od doma čast ima onaj koji ga je načinio.
HEB 3:4 Jer svaki dom treba neko da načini; a ko je sve stvorio ono je Bog.
HEB 3:5 I Mojsije dakle beše veran u svemu domu njegovom, kao sluga, za svedočanstvo onog što je trebalo da se govori.
HEB 3:6 Ali je Hristos kao sin u domu svom: kog smo dom mi, ako slobodu i slavu nade do kraja tvrdo održimo.
HEB 3:7 Zato, kao što govori Duh Sveti: Danas ako glas Njegov čujete,
HEB 3:8 Ne budite drvenastih srca, kao kad se progneviste u dane napasti u pustinji,
HEB 3:9 Gde me iskušaše očevi vaši, iskušaše me, i gledaše dela moja četrdeset godina.
HEB 3:10 Toga radi rasrdih se na taj rod, i rekoh: Jednako se metu u srcima, ali oni ne poznaše puteve moje;
HEB 3:11 Zato se zakleh u gnevu svom da neće ući u pokoj moj.
HEB 3:12 Gledajte, braćo, da ne bude kad u kome od vas zlo srce neverstva da odstupi od Boga Živoga;
HEB 3:13 nego se utešavajte svaki dan, dokle se danas govori, da koji od vas ne odrveni od prevare grehovne;
HEB 3:14 jer postadosmo zajedničari Hristu, samo ako kako smo počeli u Njemu biti do kraja tvrdo održimo;
HEB 3:15 dokle se govori: Danas, ako glas Njegov čujete, ne budite drvenastih srca, kao kad se progneviste.
HEB 3:16 Jer neki čuvši progneviše se, ali ne svi koji iziđoše iz Misira s Mojsijem.
HEB 3:17 A na koje mrzi četrdeset godina? Nije li na one koji sagrešiše, koji ostaviše kosti u pustinji?
HEB 3:18 A kojima se zakle da neće ući u pokoj Njegov, nego onima koji ne hteše da veruju?
HEB 3:19 I vidimo da ne mogoše ući za neverstvo.
HEB 4:1 Da se bojimo, dakle, da kako dok je još ostavljeno obećanje da se ulazi u pokoj Njegov, ne zakasni koji od vas.
HEB 4:2 Jer je nama objavljeno kao i onima; ali onima ne pomaže čuvena reč, jer ne verovaše oni koji čuše.
HEB 4:3 Jer mi koji verovasmo ulazimo u pokoj, kao što reče: Zato se zakleh u gnevu svom da neće ući u pokoj moj, ako su dela i bila gotova od postanja sveta.
HEB 4:4 Jer negde reče za sedmi dan ovako: i počinu Bog u dan sedmi od svih dela svojih.
HEB 4:5 I na ovom mestu opet: Neće ući u pokoj moj.
HEB 4:6 Budući, pak, da neki imaju da uđu u njega, i oni kojima je najpre javljeno ne uđoše za neposlušanje;
HEB 4:7 opet odredi jedan dan, danas, govoreći u Davidu po tolikom vremenu, kao što se pre kaza: Danas ako glas Njegov čujete, ne budite drvenastih srca.
HEB 4:8 Jer da je Isus one doveo u pokoj, ne bi za drugi dan govorio potom.
HEB 4:9 Dakle je ostavljeno još počivanje narodu Božijem.
HEB 4:10 Jer koji uđe u pokoj Njegov, i on počiva od dela svojih, kao i Bog od svojih.
HEB 4:11 Da se postaramo, dakle, ući u taj pokoj, da ne upadne ko u onu istu gatku neverstva.
HEB 4:12 Jer je živa reč Božija, i jaka, i oštrija od svakog mača oštrog s obe strane, i prolazi tja do rastavljanja i duše i duha, i zglavaka i mozga, i sudi mislima i pomislima srca.
HEB 4:13 I nema tvari nepoznate pred Njime, nego je sve golo i otkriveno pred očima Onog kome govorimo.
HEB 4:14 Imajući, dakle, velikog Poglavara svešteničkog, koji je prošao nebesa, Isusa sina Božijeg, da se držimo priznanja.
HEB 4:15 Jer nemamo Poglavara svešteničkog koji ne može postradati s našim slabostima, nego koji je u svačemu iskušan kao i mi, osim greha.
HEB 4:16 Da pristupimo, dakle, slobodno k prestolu blagodati, da primimo milost i nađemo blagodat za vreme kad nam zatreba pomoć.
HEB 5:1 Jer svaki poglavar sveštenički koji se iz ljudi uzima, za ljude se postavlja na službu k Bogu, da prinosi dare i žrtve za grehe,
HEB 5:2 koji može postradati s onima koji ne znaju i zalaze; jer je i on pod slabošću.
HEB 5:3 I zato je dužan kako za narodne tako i za svoje grehe prinositi.
HEB 5:4 I niko sam sebi ne daje časti, nego koji je pozvan od Boga, kao i Aron.
HEB 5:5 Tako i Hristos ne proslavi sam sebe da bude poglavar sveštenički, nego Onaj koji Mu reče: Ti si moj sin, ja Te danas rodih.
HEB 5:6 Kao što i na drugom mestu govori: Ti si sveštenik vavek po redu Melhisedekovom.
HEB 5:7 On u dane tela svog moljenja i molitve k Onome koji Ga može izbaviti od smrti s vikom velikom i sa suzama prinošaše, i bi utešen po svojoj pobožnosti.
HEB 5:8 Iako i beše Sin Božji, ali od onog što postrada nauči se poslušanju.
HEB 5:9 I svršivši sve, postade svima koji Ga poslušaše uzrok spasenja večnog.
HEB 5:10 I bi narečen od Boga poglavar sveštenički po redu Melhisedekovom.
HEB 5:11 Za kog bismo vam imali mnogo govoriti što je teško iskazati; jer ste postali slabi na slušanju.
HEB 5:12 Jer vi koji bi valjalo da ste učitelji po godinama, opet potrebujete da učite koje su prva slova reči Božije; i postadoste da trebate mleka, a ne jake hrane.
HEB 5:13 Jer koji se god hrani mlekom, ne razume reči pravde, jer je dete.
HEB 5:14 A savršenih je tvrda hrana, koji imaju osećanja dugim učenjem obučena za razlikovanje i dobra i zla.
HEB 6:1 Zato da ostavimo početak Hristove nauke i da se damo na savršenstvo: da ne postavljamo opet temelja pokajanja od mrtvih dela, i vere u Boga,
HEB 6:2 nauke krštenja, i stavljanja ruku, i vaskrsenja mrtvih, i suda večnog.
HEB 6:3 I ovo ćemo učiniti ako Bog dopusti.
HEB 6:4 Jer nije moguće one koji su jednom prosvetljeni, okusili dar nebeski, postali zajedničari Duha Svetog,
HEB 6:5 i okusili dobru reč Božju, i silu onog sveta, i otpali,
HEB 6:6 opet obnoviti na pokajanje, jer sami sebi nanovo raspinju i ruže sina Božijeg.
HEB 6:7 Jer zemlja koja pije dažd što često na nju pada, i koja rađa povrće dobro onima koji je rade, prima blagoslov od Boga;
HEB 6:8 a koja iznosi trnje i čičak, nepotrebna je i kletve blizu, koja se najposle sažeže.
HEB 6:9 Ali od vas, ljubazni, nadamo se boljem i šta se drži spasenja, ako i govorimo tako.
HEB 6:10 Jer Bog nije nepravedan da zaboravi delo vaše i trud ljubavi koju pokazaste u ime Njegovo, posluživši svetima i služeći.
HEB 6:11 Ali želimo da svaki od vas pokaže to isto staranje da se nada održi tvrdo do samog kraja;
HEB 6:12 da ne budete lenivi, nego da se ugledate na one koji verom i trpljenjem dobijaju obećanja.
HEB 6:13 Jer kad Bog Avramu obeća, ne imajući ničim većim da se zakune, zakle se sobom,
HEB 6:14 govoreći: Zaista blagosiljajući blagosloviću te, i umnožavajući umnožiću te.
HEB 6:15 I tako trpeći dugo, dobi obećanje.
HEB 6:16 Jer se ljudi većim kunu, i svakoj njihovoj svađi svršetak je zakletva za potvrđenje.
HEB 6:17 Zato i Bog kad htede naslednicima obećanja obilnije da pokaže tvrđu zaveta svog, učini posrednika kletvu:
HEB 6:18 Da bi u dvema nepokolebljivim stvarima, u kojima Bogu nije moguće slagati, imali jaku utehu mi koji smo pribegli da se uhvatimo za nadu koja nam je dana,
HEB 6:19 koji imamo kao tvrd i pouzdan lenger duše, koji ulazi i za najdalje zavese,
HEB 6:20 gde Isus uđe napred za nas, postavši poglavar sveštenički doveka po redu Melhisedekovom.
HEB 7:1 Jer ovaj Melhisedek beše car salimski, sveštenik Boga Najvišeg, koji srete Avraama kad se vraćaše s boja careva, i blagoslovi ga;
HEB 7:2 kome i Avraam dade desetak od svega. Prvo dakle znači car pravde, potom i car salimski, to jest car mira:
HEB 7:3 Bez oca, bez matere, bez roda, ne imajući ni početka danima, ni svršetka životu, a ispoređen sa sinom Božijim, i ostaje sveštenik doveka.
HEB 7:4 Ali pogledajte koliki je ovaj kome je i Avraam patrijarh dao desetak od plena.
HEB 7:5 Istina, i oni od sinova Levijevih koji primiše sveštenstvo, imaju zapovest da uzimaju po zakonu desetak od naroda, to jest od braće svoje, ako su i izišli iz bedara Avramovih.
HEB 7:6 Ali onaj koji se ne broji od njihovog roda, uze desetak od Avraama, i blagoslovi onog koji ima obećanje.
HEB 7:7 Ali bez svakog izgovora manje blagoslovi veće.
HEB 7:8 I tako ovde uzimaju desetak ljudi koji umiru, a onamo Onaj za kog se posvedoči da živi.
HEB 7:9 I, da ovako kažem, Levije koji uze desetak, dao je desetak kroz Avraama:
HEB 7:10 Jer beše još u bedrima očevim kad ga srete Melhisedek.
HEB 7:11 Ako je, dakle, savršenstvo postalo kroz levitsko sveštenstvo (jer je narod pod njim zakon primio), kakva je još potreba bila govoriti da će drugi sveštenik postati po redu Melhisedekovom, a ne po redu Aronovom?
HEB 7:12 Jer, kad se promeni sveštenstvo, mora se i zakon promeniti.
HEB 7:13 Jer za koga se ovo govori On je od drugog kolena, od kog niko ne pristupi k oltaru.
HEB 7:14 Jer je poznato da Gospod naš od kolena Judina izađe, za koje koleno Mojsije ne govori ništa o sveštenstvu.
HEB 7:15 I još je više poznato da će po redu Melhisedekovom drugi sveštenik postati,
HEB 7:16 koji nije postao po zakonu telesne zapovesti nego po sili života večnog.
HEB 7:17 Jer svedoči: Ti si sveštenik vavek po redu Melhisedekovom.
HEB 7:18 Tako se ukida pređašnja zapovest, što bi slaba i zaludna.
HEB 7:19 Jer zakon nije ništa savršio; a postavi bolju nadu, kroz koju se približujemo k Bogu.
HEB 7:20 I još ne bez zakletve:
HEB 7:21 Jer oni bez zakletve postaše sveštenici; a Ovaj sa zakletvom kroz Onog koji Mu govori: Zakle se Gospod i neće se raskajati: Ti si sveštenik vavek po redu Melhisedekovom.
HEB 7:22 Toliko boljeg zaveta posta Isus jamac.
HEB 7:23 I oni mnogi biše sveštenici, jer im smrt ne dade da ostanu.
HEB 7:24 A Ovaj, budući da ostaje vavek, ima večno sveštenstvo.
HEB 7:25 Zato i može vavek spasti one koji kroza Nj dolaze k Bogu, kad svagda živi da se može moliti za njih.
HEB 7:26 Jer takav nama trebaše poglavar sveštenički: svet, bezazlen, čist, odvojen od grešnika, i koji je bio više nebesa;
HEB 7:27 kome nije potrebno svaki dan, kao sveštenicima, najpre za svoje grehe žrtve prinositi, a potom za narodne, jer On ovo učini jednom, kad sebe prinese.
HEB 7:28 Jer zakon postavlja ljude za sveštenike koji imaju slabost; a reč zakletve koje je rečena po zakonu, postavi sina vavek savršena.
HEB 8:1 A ovo je glava od toga što govorimo: imamo takvog Poglavara svešteničkog koji sedi s desne strane prestola Veličine na nebesima;
HEB 8:2 koji je sluga svetinjama i istinitoj skiniji, koju načini Gospod, a ne čovek.
HEB 8:3 Jer se svaki poglavar sveštenički postavlja da prinosi dare i žrtve; zato valja da i Ovaj šta ima što će prineti.
HEB 8:4 Jer da je na zemlji, ne bi bio sveštenik, kad imaju sveštenici koji prinose dare po zakonu,
HEB 8:5 koji služe obličju i senu nebeskih stvari, kao što bi rečeno Mojsiju kad htede skiniju da načini: Gledaj, reče, da načiniš sve po prilici koja ti je pokazana na gori.
HEB 8:6 A sad dobi bolju službu, kao što je i posrednik boljeg zaveta, koji se na boljim obećanjima utvrdi.
HEB 8:7 Jer da je onaj prvi bez mane bio, ne bi se drugom tražilo mesta.
HEB 8:8 Jer kudeći ih govori: Evo dani idu, govori Gospod, i načiniću s domom Izrailjevim i s domom Judinim nov zavet;
HEB 8:9 Ne po zavetu koji načinih s očevima njihovim u onaj dan kad ih uzeh za ruku da ih izvedem iz zemlje misirske; jer oni ne ostaše u zavetu mom, i ja ne marih za njih, govori Gospod.
HEB 8:10 Jer je ovo zavet koji ću načiniti s domom Izrailjevim posle onih dana, govori Gospod: daću zakone svoje u misli njihove, i na srcima njihovim napisaću ih, i biću im Bog, i oni će biti meni narod.
HEB 8:11 I nijedan neće učiti svog bližnjeg, i nijedan brata svog, govoreći: Poznaj Gospoda; jer će me svi poznati od malog do velikog među njima.
HEB 8:12 Jer ću biti milostiv nepravdama njihovim, i grehe njihove i bezakonja njihova neću više spominjati.
HEB 8:13 A kad veli: nov zavet, prvi načini vethim; a šta je vetho i ostarelo, blizu je kraja.
HEB 9:1 Tako i prvi zavet imaše pravdu bogomoljstva i svetinju zemaljsku.
HEB 9:2 Jer skinija beše načinjena prva, u kojoj beše svećnjak i trpeza i postavljeni hlebovi, što se zove svetinja.
HEB 9:3 A za drugim zavesom beše skinija, koja se zove svetinja nad svetinjama,
HEB 9:4 koja imaše zlatnu kadionicu, i kovčeg zaveta okovan svuda zlatom, u kome beše zlatan sud s manom, i palica Aronova, koja se beše omladila, i ploče zaveta.
HEB 9:5 A više njega behu heruvimi slave, koji osenjavahu oltar; o čemu se ne može sad govoriti redom.
HEB 9:6 A kad ovo beše tako uređeno, ulažahu sveštenici svagda u prvu skiniju i savršivahu službu Božiju.
HEB 9:7 A u drugu ulažaše jednom u godini sam poglavar sveštenički, ne bez krvi, koju prinosi za sebe i za narodna neznanja.
HEB 9:8 Ovim pokazivaše Duh Sveti da se još nije otvorio put svetih, dokle prva skinija stoji;
HEB 9:9 koja ostade prilika za sadašnje vreme, u koje se prinose dari i žrtve, i ne mogu da se svrše po savesti onog koji služi.
HEB 9:10 Osim u jelima i pićima, i različnom umivanju i pravdanju tela, koje je postavljeno do vremena popravljenja.
HEB 9:11 Ali došavši Hristos, poglavar sveštenički dobara koja će doći, kroz bolju i savršeniju skiniju, koja nije rukom građena, to jest, nije ovog stvorenja,
HEB 9:12 ni s krvlju jarčijom, niti telećom, nego kroz svoju krv uđe jednom u svetinju, i nađe večni otkup.
HEB 9:13 Jer ako krv junčija i jarčija, i pepeo juničin, pokropivši njom opoganjene, osvećuje na telesnu čistotu;
HEB 9:14 a kamoli neće krv Hrista, koji Duhom Svetim sebe prinese bez krivice Bogu, očistiti savest našu od mrtvih dela, da služimo Bogu Živom i Istinitom?
HEB 9:15 I zato je novom zavetu posrednik, da kroz smrt, koja bi za otkup od prestupaka u prvom zavetu, obećanje večnog nasledstva prime zvani.
HEB 9:16 Jer gde je zavet valja da bude i smrt onog koji čini zavet.
HEB 9:17 Jer je zavet po smrti potvrđen: budući da nema nikakve sile dok je živ onaj koji ga je načinio.
HEB 9:18 Jer ni prvi nije utvrđen bez krvi.
HEB 9:19 Jer kad Mojsije izgovori sve zapovesti po zakonu svom narodu, onda uze krvi jarčije i teleće, s vodom i vunom crvenom i isopom, te pokropi i knjigu i sav narod.
HEB 9:20 Govoreći: Ovo je krv zaveta koji Bog načini s vama.
HEB 9:21 A tako i skiniju i sve sudove službene pokropi krvlju.
HEB 9:22 I gotovo sve se krvlju čisti po zakonu, i bez prolivanja krvi ne biva oproštenje.
HEB 9:23 Tako je trebalo da se obličja nebeskih ovima čiste, a sama nebeska boljim žrtvama od ovih.
HEB 9:24 Jer Hristos ne uđe u rukotvorenu svetinju, koja je prilika prave, nego u samo nebo, da se pokaže sad pred licem Božijim za nas;
HEB 9:25 niti da mnogo puta prinosi sebe, kao što poglavar sveštenički ulazi u svetinju svake godine s krvlju tuđom:
HEB 9:26 Inače bi On morao mnogo puta stradati od postanja sveta; a sad jednom na svršetku veka javi se da svojom žrtvom satre greh.
HEB 9:27 I kao što je ljudima određeno jednom umreti, a potom sud:
HEB 9:28 Tako se i Hristos jednom prinese, da uzme mnogih grehe; a drugom će se javiti bez greha na spasenje onima koji Ga čekaju.
HEB 10:1 Jer zakon imajući sen dobara koja će doći, a ne samo obličje stvari, ne može nikada savršiti one koji pristupaju svake godine i prinose one iste žrtve.
HEB 10:2 Inače bi se prestale prinositi se, kad oni koji služe ne bi više imali nikakve savesti za grehe, kad se jednom očiste;
HEB 10:3 nego se njima svake godine čini spomen za grehe.
HEB 10:4 Jer krv junčija i jarčija ne može uzeti grehe.
HEB 10:5 Zato, ulazeći u svet govori: Žrtava i darova nisi hteo, ali si mi telo pripravio.
HEB 10:6 Žrtve i prilozi za greh nisu Ti bili ugodni.
HEB 10:7 Tada rekoh: Evo dođoh, u početku knjige pisano je za mene, da učinim volju Tvoju, Bože.
HEB 10:8 I više kazavši: Priloga i prinosa i žrtava, i žrtava za grehe nisi hteo, niti su Ti bili ugodni, što se po zakonu prinose;
HEB 10:9 tada reče: Evo dođoh da učinim volju Tvoju, Bože. Ukida prvo da postavi drugo.
HEB 10:10 Po kojoj smo volji mi osvećeni prinosom tela Isusa Hrista jednom.
HEB 10:11 I svaki sveštenik stoji svaki dan služeći i jedne žrtve mnogo puta prinoseći koje nikad ne mogu uzeti grehe.
HEB 10:12 A On prinesavši jedinu žrtvu za grehe sedi svagda s desne strane Bogu.
HEB 10:13 Čekajući dalje dok se polože neprijatelji Njegovi podnožje nogama Njegovim.
HEB 10:14 Jer jednim prinosom savršio je vavek one koji bivaju osvećeni.
HEB 10:15 A svedoči nam i Duh Sveti; jer kao što je napred kazano:
HEB 10:16 Ovo je zavet koji ću načiniti s njima posle onih dana, govori Gospod: Daću zakone svoje u srca njihova, i u mislima njihovim napisaću ih;
HEB 10:17 I grehe njihove i bezakonja njihova neću više spominjati.
HEB 10:18 A gde je oproštenje ovih onde više nema priloga za grehe.
HEB 10:19 Imajući, dakle, slobodu, braćo, ulaziti u svetinju krvlju Isusa Hrista, putem novim i živim.
HEB 10:20 Koji nam je obnovio zavetom, to jest telom svojim,
HEB 10:21 i sveštenika velikog nad domom Božijim:
HEB 10:22 Da pristupamo s istinim srcem u punoj veri, očišćeni u srcima od zle savesti, i umiveni po telu vodom čistom;
HEB 10:23 da se držimo tvrdo priznanja nade: jer je veran onaj koji je obećao;
HEB 10:24 i da razumevamo jedan drugog u podbunjivanju k ljubavi i dobrim delima,
HEB 10:25 ne ostavljajući skupštinu svoju, kao što neki imaju običaj, nego jedan drugog savetujući, toliko većma koliko vidite da se približuje dan sudni.
HEB 10:26 Jer kad mi grešimo namerno, pošto smo primili poznanje istine, nema više žrtve za grehe;
HEB 10:27 nego strašno čekanje suda, i revnost ognja koji će da pojede one koji se suprote.
HEB 10:28 Ko prestupi zakon Mojsijev, bez milosti umire kod dva ili tri svedoka.
HEB 10:29 Koliko mislite da će gore muke zaslužiti onaj koji sina Božijeg pogazi, i krv zaveta kojom se osveti za poganu uzdrži, i Duha blagodati naruži?
HEB 10:30 Jer znamo Onog koji reče: Moja je osveta, ja ću vratiti, govori Gospod; i opet: Gospod će suditi narodu svom.
HEB 10:31 Strašno je upasti u ruke Boga Živoga.
HEB 10:32 Opominjite se, pak, prvih dana svojih, u koje se prosvetliste i mnogu borbu stradanja podnesoste,
HEB 10:33 koje postavši gledanje sa sramota i nevolja, a koje postavši drugovi onima koji žive tako.
HEB 10:34 Jer se na okove moje sažaliste, i dadoste s radošću da se razgrabi vaše imanje, znajući da imate sebi imanje bolje i nepropadljivo na nebesima.
HEB 10:35 Ne odbacujte, dakle, slobodu svoju, koja ima veliku platu.
HEB 10:36 Jer vam je trpljenje od potrebe da volju Božiju savršivši primite obećanje.
HEB 10:37 Jer još malo, vrlo malo, pa će doći Onaj koji treba da dođe i neće odocniti.
HEB 10:38 A pravednik živeće od vere; ako li odstupi neće biti po volji moje duše.
HEB 10:39 A mi, braćo, nismo od onih koji odstupaju na pogibao, nego od onih koji veruju da spasu duše.
HEB 11:1 Vera je, pak, tvrdo čekanje onog čemu se nadamo, i dokazivanje onog što ne vidimo.
HEB 11:2 Jer u njoj stari dobiše svedočanstvo.
HEB 11:3 Verom poznajemo da je svet rečju Božjom svršen, da je sve što vidimo iz ništa postalo.
HEB 11:4 Verom prinese Avelj Bogu veću žrtvu nego Kain, kroz koju dobi svedočanstvo da je pravednik, kad Bog posvedoči za dare njegove; i kroz nju on mrtav još govori.
HEB 11:5 Verom bi Enoh prenesen da ne vidi smrt; i ne nađe se, jer ga Bog premesti, jer pre nego ga premesti, dobi svedočanstvo da ugodi Bogu.
HEB 11:6 A bez vere nije moguće ugoditi Bogu; jer onaj koji hoće da dođe k Bogu, valja da veruje da ima Bog i da plaća onima koji Ga traže.
HEB 11:7 Verom Noje primivši zapovest i pobojavši se onog što još ne vide, načini kovčeg za spasenje doma svog, kojim osudi sav svet, i posta naslednik pravde po veri.
HEB 11:8 Verom posluša Avraam kad bi pozvan da iziđe u zemlju koju htede da primi u nasledstvo, i iziđe ne znajući kuda ide.
HEB 11:9 Verom dođe Avraam u zemlju obećanu, kao u tuđu, i u kolibama življaše s Isakom i s Jakovom, sunaslednicima obećanja tog.
HEB 11:10 Jer čekaše grad koji ima temelje, kome je zidar i Tvorac Bog.
HEB 11:11 Verom i sama Sara nerotkinja primi silu da zatrudni i rodi preko vremena starosti; jer držaše za vernog Onog koji obeća.
HEB 11:12 Zato se i rodiše od jednog, još gotovo mrtvog, kao zvezde nebeske mnoštvom, i kao nebrojeni pesak pokraj mora.
HEB 11:13 U veri pomreše svi ovi ne primivši obećanja, nego ga videvši izdaleka, i poklonivši mu se, i priznavši da su gosti i došljaci na zemlji.
HEB 11:14 Jer koji tako govore pokazuju da traže otačanstvo.
HEB 11:15 I da bi se oni opomenuli onog iz kog iziđoše, imali bi vreme da se vrate.
HEB 11:16 Ali sad bolje žele, to jest nebesko. Zato se Bog ne stidi njih nazvati se Bog njihov; jer im pripravi grad.
HEB 11:17 Verom privede Avraam Isaka kad bi kušan, i jedinorodnoga prinošaše, pošto beše primio obećanje,
HEB 11:18 u kome beše kazano: U Isaku nazvaće ti se seme;
HEB 11:19 pomislivši da je Bog kadar i iz mrtvih vaskrsnuti; zato ga i uze za priliku.
HEB 11:20 Verom blagoslovi Isak Jakova i Isava u stvarima koje će doći.
HEB 11:21 Verom blagoslovi Jakov umirući svakog sina Josifovog, i pokloni se vrhu palice njegove.
HEB 11:22 Verom se opominja Josif umirući izlaska sinova Izrailjevih, i zapoveda za kosti svoje.
HEB 11:23 Verom Mojsija, pošto se rodi, kriše tri meseca roditelji njegovi, jer videše krasno dete, i pobojaše se zapovesti careve.
HEB 11:24 Verom Mojsije, kad bi veliki, ne htede da se naziva sin kćeri Faraonove;
HEB 11:25 i volje stradati s narodom Božijim, negoli imati zemaljsku sladost greha:
HEB 11:26 Državši sramotu Hristovu za veće bogatstvo od svega blaga misirskog; jer gledaše na platu.
HEB 11:27 Verom ostavi Misir, ne pobojavši se ljutine careve; jer se držaše Onog koji se ne vidi, kao da Ga viđaše.
HEB 11:28 Verom učini pashu i proliv krvi, da se onaj koji gubljaše prvorođene ne dotakne do njih.
HEB 11:29 Verom pređoše Crveno More kao po suvoj zemlji; koje i Misirci okušavši potopiše se.
HEB 11:30 Verom padoše zidovi jerihonski, kad se obilazi oko njih sedam dana.
HEB 11:31 Verom Raav kurva ne pogibe s nevernicima, primivši uhode s mirom, i izvedavši ih drugim putem.
HEB 11:32 I šta ću još da kažem? Jer mi ne bi dostalo vremena kad bih stao pripovedati o Gedeonu, i o Varaku i Samsonu i Jeftaju, o Davidu i Samuilu, i o drugim prorocima,
HEB 11:33 koji verom pobediše carstva, učiniše pravdu, dobiše obećanja, zatvoriše usta lavovima,
HEB 11:34 ugasiše silu ognjenu, pobegoše od oštrica mača, ojačaše od nemoći, postaše jaki u bitkama, rasteraše vojske tuđe;
HEB 11:35 žene primiše svoje mrtve iz vaskrsenja; a drugi biše pobijeni, ne primivši izbavljenje, da dobiju bolje vaskrsenje;
HEB 11:36 a drugi ruganje i boj podnesoše, pa još i okove i tamnice;
HEB 11:37 kamenjem pobijeni biše, pretrveni biše, iskušani biše, od mača pomreše; idoše u kožusima i u kozjim kožama, u sirotinji, u nevolji, u sramoti;
HEB 11:38 kojih ne beše dostojan svet, po pustinjama potucaše se, i po gorama i po pećinama i po rupama zemaljskim.
HEB 11:39 I ovi svi dobivši svedočanstvo verom ne primiše obećanja;
HEB 11:40 jer Bog nešto bolje za nas odredi, da ne prime bez nas savršenstva.
HEB 12:1 Zato, dakle, i mi imajući oko sebe toliku gomilu svedoka, da odbacimo svako breme i greh koji je za nas prionuo, i s trpljenjem da trčimo u bitku koja nam je određena,
HEB 12:2 gledajući na Načelnika vere i Svršitelja Isusa, koji mesto određene sebi radosti pretrpe krst, ne mareći za sramotu, i sede s desne strane prestola Božijeg.
HEB 12:3 Pomislite, dakle, na Onog koji je takvo protivljenje protiv sebe od grešnika podneo, da ne oslabe duše vaše i da vam ne dotuži.
HEB 12:4 Jer još do krvi ne dođoste boreći se protiv greha,
HEB 12:5 i zaboraviste utehu koju vam govori, kao sinovima: Sine moj! Ne puštaj u nemar karanja Gospodnja, niti gubi volje kad te On pokara;
HEB 12:6 Jer koga ljubi Gospod onog i kara; a bije svakog sina kog prima.
HEB 12:7 Ako trpite karanje, kao sinovima pokazuje vam se Bog: jer koji je sin kog otac ne kara?
HEB 12:8 Ako li ste bez karanja, u kome svi deo dobiše, dakle ste kopilad, a ne sinovi.
HEB 12:9 Ako su nam dakle telesni očevi naši karači, i bojimo ih se, kako da ne slušamo Oca duhova, da živimo?
HEB 12:10 Jer oni za malo dana, kako im ugodno beše, karahu nas; a Ovaj na korist, da dobijemo deo od Njegove svetinje.
HEB 12:11 Jer svako karanje kad biva ne čini se da je radost, nego žalost; ali posle daće miran rod pravde onima koji su naučeni njime.
HEB 12:12 Zato oslabljene ruke i oslabljena kolena ispravite,
HEB 12:13 i staze poravnite nogama svojim, da ne svrne šta je hromo, nego još da se isceli.
HEB 12:14 Mir imajte i svetinju sa svima; bez ovog niko neće videti Gospoda.
HEB 12:15 Gledajte da ko ne ostane bez blagodati Božije: da ne uzraste kakav koren gorčine, i ne učini pakost, i tim da se mnogi ne opogane.
HEB 12:16 Da ne bude ko kurvar ili opoganjen, kao Isav, koji je za jedno jelo dao prvorodstvo svoje.
HEB 12:17 Jer znate da je i potom, kad htede da primi blagoslov, odbačen; jer pokajanje ne nađe mesta, ako ga i sa suzama tražaše.
HEB 12:18 Jer ne pristupiste ka gori koja se može opipati, i ognju razgorelom, oblaku, i pomrčini i oluji,
HEB 12:19 i trubnom glasu, i glasu reči, kog se odrekoše oni koji čuše, da ne čuju više reči;
HEB 12:20 jer ne mogahu da podnesu ono što se zapovedaše: Ako se i zver dotakne do gore, biće kamenjem ubijena.
HEB 12:21 I tako strašno beše ono što se vide da Mojsije reče: Uplašio sam se i drhćem.
HEB 12:22 Nego, pristupiste k sionskoj gori, i ka gradu Boga Živoga, Jerusalimu nebeskom, i mnogim hiljadama anđela,
HEB 12:23 k saboru i crkvi prvorodnih koji su napisani na nebesima, i Bogu, sudiji svih, i duhovima savršenih pravednika,
HEB 12:24 i k Isusu, Posredniku zaveta novog, i krvi kropljenja, koja bolje govori negoli Aveljeva.
HEB 12:25 Ali gledajte da se ne odreknete Onog koji govori; jer kad oni ne utekoše koji se odrekoše onog koji prorokovaše na zemlji, a kamoli mi koji se odričemo nebeskog,
HEB 12:26 kog glas potrese onda zemlju, a sad obeća govoreći; još jednom ja ću potresti ne samo zemlju nego i nebo.
HEB 12:27 A što veli: još jednom, pokazuje da će se ukinuti ono što se pomiče, kao stvoreno, da ostane ono što se ne pomiče.
HEB 12:28 Zato, primajući carstvo nepokolebano, da imamo blagodat kojom služimo za ugodnost Bogu, s poštovanjem i sa strahom.
HEB 12:29 Jer je Bog naš oganj koji spaljuje.
HEB 13:1 Ljubav bratinska da ostane među vama.
HEB 13:2 Gostoljubivosti ne zaboravljajte; jer neki ne znajući iz gostoljubivosti primiše anđele na konak.
HEB 13:3 Opominjite se sužnja kao da ste s njima svezani, onih kojima se nepravda čini kao da ste i sami u telu.
HEB 13:4 Ženidbu da drže svi u časti, i postelja ženidbena da bude čista; a kurvarima i preljubočincima sudiće Bog.
HEB 13:5 Ne budite srebroljupci; budite zadovoljni onim što imate. Jer On reče: Neću te ostaviti, niti ću od tebe odstupiti;
HEB 13:6 tako da smemo govoriti: Gospod je moj pomoćnik, i neću se bojati; šta će mi učiniti čovek?
HEB 13:7 Opominjite se svojih učitelja koji vam kazivaše reč Božiju; gledajte na svršetak njihovog življenja, i ugledajte se na veru njihovu.
HEB 13:8 Isus Hristos juče je i danas onaj isti i vavek.
HEB 13:9 U nauke tuđe i različne ne pristajte; jer je dobro blagodaću utvrđivati srca, a ne jelima, od kojih ne imaše koristi oni koji življaše u njima.
HEB 13:10 Imamo, pak, oltar od kog oni ne smeju jesti koji služe skiniji.
HEB 13:11 Jer kojih životinja krv unosi poglavar sveštenički u svetinju za grehe, onih se telesa spaljuju izvan logora.
HEB 13:12 Zato Isus, da osveti narod krvlju svojom, izvan grada postrada.
HEB 13:13 Zato dakle da izlazimo k Njemu izvan logora, noseći Njegovu sramotu.
HEB 13:14 Jer ovde nemamo grada koji će ostati, nego tražimo onaj koji će doći.
HEB 13:15 Kroz Njega, dakle, da svagda prinosimo Bogu žrtvu hvale, to jest plod usana koje priznaju ime Njegovo.
HEB 13:16 A dobro činiti i davati milostinju ne zaboravljajte; jer se takvim žrtvama ugađa Bogu.
HEB 13:17 Slušajte učitelje svoje i pokoravajte im se, jer se oni staraju za duše vaše, kao koji će dati odgovor, da to s radošću čine, a ne uzdišući; jer vam ovo ne pomaže.
HEB 13:18 Molite se Bogu za nas. Jer se nadamo da imamo dobru savest, starajući se u svemu dobro da živimo.
HEB 13:19 A odviše molim činite ovo, da bih se pre vratio k vama.
HEB 13:20 A Bog mira, koji izvede iz mrtvih velikog Pastira ovcama, krvlju zaveta večnog, Gospoda našeg Isusa Hrista,
HEB 13:21 da vas savrši u svakom delu dobrom, da učinite volju Njegovu, čineći u vama šta je ugodno pred Njime, kroz Isusa Hrista, kome slava va vek veka. Amin.
HEB 13:22 Molim vas pak, braćo, primite reč poučenja; jer ukratko napisah i poslah vam.
HEB 13:23 Znajte da je otišao naš brat Timotije, s kojim, ako skoro dođe, videću vas.
HEB 13:24 Pozdravite sve učitelje svoje i sve svete. Pozdravljaju vas braća koja su iz Talijanske.
HEB 13:25 Blagodat sa svima vama. Amin.
JAM 1:1 Od Jakova, Boga i Gospoda Isusa Hrista sluge, svima dvanaest kolena rasejanim po svetu pozdravlje.
JAM 1:2 Svaku radost imajte, braćo moja, kad padate u različne napasti,
JAM 1:3 znajući da kušanje vaše vere gradi trpljenje;
JAM 1:4 a trpljenje neka delo dovršuje, da budete savršeni i celi bez ikakve mane.
JAM 1:5 Ako li kome od vas nedostaje premudrosti, neka ište u Boga koji daje svakome bez razlike i ne kori nikoga, i daće mu se;
JAM 1:6 ali neka ište s verom, ne sumnjajući ništa; jer koji se sumnja on je kao morski valovi, koje vetrovi podižu i razmeću.
JAM 1:7 Jer takav čovek neka ne misli da će primiti šta od Boga.
JAM 1:8 Koji dvoumi nepostojan je u svima putevima svojim.
JAM 1:9 A poniženi brat neka se hvali visinom svojom;
JAM 1:10 a bogati svojom poniznošću; jer će proći kao cvet travni.
JAM 1:11 Jer sunce ogreja s vrućinom, i osuši travu, i cvet njen otpade, i krasota lica njena pogibe; tako će i bogati u hođenju svom uvenuti.
JAM 1:12 Blago čoveku koji pretrpi napast; jer kad bude kušan primiće venac života, koji Bog obreče onima koji ga ljube.
JAM 1:13 Nijedan kad se kuša da ne govori: Bog me kuša; jer se Bog ne može zlom iskušati, i On ne kuša nikoga;
JAM 1:14 nego svakog kuša njegova slast, koja ga vuče i mami.
JAM 1:15 Tada zatrudnevši slast rađa greh; a greh učinjen rađa smrt.
JAM 1:16 Ne varajte se, ljubazna braćo moja!
JAM 1:17 Svaki dobri dar i svaki poklon savršeni odozgo je, dolazi od Oca svetlosti, u kog nema promenjivanja ni menjanja videla i mraka;
JAM 1:18 jer nas dragovoljno porodi rečju istine, da budemo novina od Njegovog stvorenja.
JAM 1:19 Zato, ljubazna braćo moja, neka bude svaki čovek brz čuti a spor govoriti i spor srditi se.
JAM 1:20 Jer srdnja čovečija ne čini pravde Božije.
JAM 1:21 Zato odbacite svaku nečistotu i suvišak zlobe, i s krotošću primite usađenu reč koja može spasti duše vaše.
JAM 1:22 Budite, pak, tvorci reči, a ne samo slušači, varajući sami sebe.
JAM 1:23 Jer ako ko sluša reč a ne tvori, on je kao čovek koji gleda lice tela svog u ogledalu;
JAM 1:24 jer se ogleda pa otide, i odmah zaboravi kakav beše.
JAM 1:25 Ali koji providi u savršeni zakon slobode i ostane u njemu, i ne bude zaboravni slušač, nego tvorac dela, onaj će biti blažen u delu svom.
JAM 1:26 Ako koji od vas misli da veruje, i ne zauzdava jezik svoj, nego vara srce svoje, njegova je vera uzalud.
JAM 1:27 Jer vera čista i bez mane pred Bogom i Ocem jeste ova: obilaziti sirote i udovice u njihovim nevoljama, i držati sebe neopoganjenog od sveta.
JAM 2:1 Braćo moja! U veri Gospoda našeg slavnog Isusa Hrista ne gledajte ko je ko;
JAM 2:2 jer ako dođe u crkvu vašu čovek sa zlatnim prstenom i u svetloj haljini, a dođe i siromah u rđavoj haljini,
JAM 2:3 i pogledate na onog u svetloj haljini, i kažete mu: Ti sedi ovde lepo, a siromahu kažete: Ti stani tamo, ili sedi ovde niže podnožja mog;
JAM 2:4 i ne rasudiste u sebi, nego biste sudije zlih pomisli.
JAM 2:5 Čujte, ljubazna braćo moja, ne izabra li Bog siromahe ovog sveta da budu bogati verom, i naslednici carstva koje obreče onima koji njega ljube?
JAM 2:6 A vi osramotiste siromaha. Nisu li to bogati koji vas muče i vuku vas na sudove?
JAM 2:7 Ne hule li oni na dobro ime vaše kojim ste se nazvali?
JAM 2:8 Ako, dakle, zakon carski izvršujete po pismu: Ljubi bližnjeg kao samog sebe, dobro činite;
JAM 2:9 ako li gledate ko je ko, greh činite, i bićete pokarani od zakona kao prestupnici;
JAM 2:10 jer koji sav zakon održi a sagreši u jednom, kriv je za sve,
JAM 2:11 jer Onaj koji je rekao: Ne čini preljube, rekao je i: Ne ubij. Ako dakle ne učiniš preljube a ubiješ, postao si prestupnik zakona.
JAM 2:12 Tako govorite i tako tvorite kao oni koji će zakonom slobode biti suđeni;
JAM 2:13 jer će onome biti sud bez milosti koji ne čini milosti; i hvali se milost na sudu.
JAM 2:14 Kakva je korist, braćo moja, ako ko reče da ima veru a dela nema? Zar ga može vera spasti?
JAM 2:15 Ako, na primer, brat i li sestra goli budu, ili nemaju šta da jedu,
JAM 2:16 i reče im koji od vas: Idite s mirom, grejte se, i nasitite se, a ne da im potrebe telesne, šta pomaže?
JAM 2:17 Tako i vera ako nema dela, mrtva je po sebi.
JAM 2:18 No može ko reći: Ti imaš veru, a ja imam dela. Pokaži mi veru svoju bez dela svojih, a ja ću tebi pokazati veru svoju iz dela svojih.
JAM 2:19 Ti veruješ da je jedan Bog; dobro činiš; i đavoli veruju, i drhću.
JAM 2:20 Ali hoćeš li razumeti, o čoveče sujetni! Da je vera bez dela mrtva?
JAM 2:21 Avraam otac naš ne opravda li se delima kad prinese Isaka, sina svog, na oltar?
JAM 2:22 Vidiš li da vera pomože delima njegovim, i kroz dela svrši se vera?
JAM 2:23 I izvrši se pismo koje govori: Avraam verova Bogu, i primi mu se u pravdu, i prijatelj Božji nazva se.
JAM 2:24 Vidite li, dakle, da se delima pravda čovek, a ne samom verom?
JAM 2:25 A tako i Raav kurva ne opravda li se delima kad primi uhode, i izvede ih drugim putem?
JAM 2:26 Jer, kao što je telo bez duha mrtvo, tako je i vera bez dobrih dela mrtva.
JAM 3:1 Ne tražite, braćo moja, da budete mnogi učitelji, znajući da ćemo većma biti osuđeni,
JAM 3:2 jer svi pogrešujemo mnogo puta. Ali ko u reči ne pogrešuje, onaj je savršen čovek, može zauzdati i sve telo.
JAM 3:3 Jer gle, i konjima mećemo žvale u usta da nam se pokoravaju, i sve telo njihovo okrećemo.
JAM 3:4 Gle i lađe, ako su i velike i silni ih vetrovi gone, okreću se malom krmicom kuda hoće onaj koji upravlja.
JAM 3:5 A tako je i jezik mali ud, i mnogo čini. Gle, mala vatra, i kolike velike šume sažeže.
JAM 3:6 I jezik je vatra, svet put nepravde. Tako i jezik živi među našim udima, poganeći sve telo, i paleći vreme života našeg, i zapaljujući se od pakla.
JAM 3:7 Jer sav rod zverinja i ptica, i bubina i riba, pripitomljava se i pripitomio se rodu čovečijem;
JAM 3:8 a jezik niko od ljudi ne može pripitomiti, jer je nemirno zlo, puno jeda smrtonosnoga.
JAM 3:9 Njime blagosiljamo Boga i Oca, i njime kunemo ljude, koji su stvoreni po obličju Božijem.
JAM 3:10 Iz jednih usta izlazi blagoslov i kletva. Ne valja, ljubazna braćo moja, da ovo tako biva.
JAM 3:11 Eda li može izvor iz jedne glave točiti slatko i gorko?
JAM 3:12 Može li, braćo moja, smokva masline rađati ili vinova loza smokve? Tako nijedan izvor ne daje slane i slatke vode.
JAM 3:13 Ko je među vama mudar i pametan neka pokaže od dobrog življenja dela svoja u krotosti i premudrosti.
JAM 3:14 Ako li imate gorku zavist i svađu u srcima svojim, ne hvalite se, ni lažite na istinu.
JAM 3:15 Ovo nije ona premudrost što silazi odozgo, nego zemaljska, ljudska, đavolska.
JAM 3:16 Jer gde je zavist i svađa onde je nesloga i svaka zla stvar.
JAM 3:17 A koja je premudrost odozgo ona je najpre čista, a potom mirna, krotka, pokorna, puna milosti i dobrih plodova, bez hatera, i nelicemerna.
JAM 3:18 A plod pravde u miru seje se onima koji mir čine.
JAM 4:1 Otkuda ratovi i raspre među nama? Ne otuda li, od slasti vaših, koje se bore u vašim udima?
JAM 4:2 Želite i nemate; ubijate i zavidite, i ne možete da dobijete; borite se i vojujete, i nemate, jer ne ištete.
JAM 4:3 Ištete, i ne primate, jer zlo ištete, da u slastima svojim trošite.
JAM 4:4 Preljubočinci i preljubočinice! Ne znate li da je prijateljstvo ovog sveta neprijateljstvo Bogu? Jer koji hoće svetu prijatelj da bude, neprijatelj Božji postaje.
JAM 4:5 Ili mislite da pismo uzalud govori: Duh koji u nama živi mrzi na zavist?
JAM 4:6 A On daje veću blagodat. Jer govori: Gospod suproti se ponositima, a poniženima daje blagodat.
JAM 4:7 Pokorite se, dakle, Bogu a protivite se đavolu i pobeći će od vas.
JAM 4:8 Približite se k Bogu, i On će se približiti k vama. Očistite ruke, grešnici, popravite srca svoja, nepostojani.
JAM 4:9 Budite žalosni i plačite i jaučite: smeh vaš neka se pretvori u plač, i radost u žalost.
JAM 4:10 Ponizite se pred Gospodom, i podignuće vas.
JAM 4:11 Ne opadajte jedan drugog, braćo; jer ko opada brata ili osuđuje brata svog opada zakon i osuđuje zakon, a ako zakon osuđuješ, nisi tvorac zakona, nego sudija.
JAM 4:12 Jedan je zakonodavac i sudija, koji može spasti i pogubiti; a ti ko si što drugog osuđuješ?
JAM 4:13 Slušajte sad vi koji govorite: Danas ili sutra poći ćemo u ovaj ili onaj grad, i sedećemo onde jednu godinu, i trgovaćemo i dobijaćemo.
JAM 4:14 Vi koji ne znate šta će biti sutra. Jer šta je vaš život? On je para, koja se zamalo pokaže, a potom nestane.
JAM 4:15 Mesto da govorite: Ako Gospod htedbude, i živi budemo učinićemo ovo ili ono.
JAM 4:16 A sad se hvalite svojim ponosom. Svaka je hvala takva zla.
JAM 4:17 Jer koji zna dobro činiti i ne čini, greh mu je.
JAM 5:1 Hodite vi sad, bogati, plačite i ridajte za svoje ljute nevolje koje idu na vas.
JAM 5:2 Bogatstvo vaše istruhnu, i haljine vaše pojedoše moljci;
JAM 5:3 zlato vaše i srebro zarđa, i rđa njihova biće svedočanstvo na vas: izješće telo vaše kao oganj. Stekoste bogatstvo u poslednje dane.
JAM 5:4 Gle, viče plata vaših poslenika koji su radili njive vaše i vi ste im otkinuli; i vika žetelaca dođe do ušiju Gospoda Savaota.
JAM 5:5 Veseliste se na zemlji, i nasladiste se; uhraniste srca svoja, kao na dan zaklanja.
JAM 5:6 Osudiste, ubiste pravednika, i ne brani vam se.
JAM 5:7 Trpite, dakle, braćo moja, do dolaska Gospodnjeg. Gle, težak čeka plemeniti rod iz zemlje, i rado trpi dok ne primi dažd rani i pozni.
JAM 5:8 Trpite, dakle, i vi i utvrdite srca svoja, jer se dolazak Gospodnji približi.
JAM 5:9 Ne uzdišite jedan na drugog, braćo, da ne budete osuđeni: gle, sudija stoji pred vratima.
JAM 5:10 Uzmite, braćo moja, za ugled stradanja proroke koji govoriše u ime Gospoda.
JAM 5:11 Gle, blažene nazivamo one koji pretrpeše. Trpljenje Jovljevo čuste, i posledak Gospodnji videste: jer je Gospod milostiv i smiluje se.
JAM 5:12 A pre svega, braćo moja, ne kunite se ni nebom ni zemljom, ni drugom kakvom kletvom; nego neka bude šta jeste da, i šta nije ne, da ne padnete pod sud.
JAM 5:13 Muči li se ko među vama, neka se moli Bogu; je li ko veseo neka hvali Boga.
JAM 5:14 Boluje li ko među vama, neka dozove starešine crkvene, te neka čitaju molitvu nad njim, i neka ga pomažu uljem u ime Gospodnje.
JAM 5:15 I molitva vere pomoći će bolesniku, i podignuće ga Gospod; i ako je grehe učinio, oprostiće mu se.
JAM 5:16 Ispovedajte, dakle, jedan drugom grehe, i molite se Bogu jedan za drugog, da ozdravljate; jer neprestana molitva pravednog mnogo može pomoći.
JAM 5:17 Ilija beše čovek smrtan kao i mi, i pomoli se Bogu da ne bude dažda, i ne udari dažd na zemlju za tri godine i šest meseci.
JAM 5:18 I opet se pomoli i nebo dade dažd, i zemlja iznese rod svoj.
JAM 5:19 Braćo! Ako ko od vas zađe s puta istine, i obrati ga ko,
JAM 5:20 neka zna da će onaj koji obrati grešnika s krivog puta njegovog spasti dušu od smrti, i pokriti mnoštvo greha.
1PE 1:1 Od Petra, apostola Isusa Hrista, izbranim došljacima, rasejanim po Pontu, Galatiji, Kapadokiji, Aziji i Vitaniji;
1PE 1:2 po proviđenju Boga Oca, svetinjom Duha dovedenim u poslušanje i kropljenje krvi Isusa Hrista: da vam se umnoži blagodat i mir.
1PE 1:3 Blagosloven Bog i Otac Gospoda našeg Isusa Hrista, koji nas po velikoj milosti svojoj prerodi za živu nadu vaskrsenjem Isusa Hrista iz mrtvih,
1PE 1:4 za nasledstvo nepropadljivo, koje neće istruhnuti ni uvenuti, sačuvano na nebesima za vas,
1PE 1:5 koje je sila Božija verom sačuvala za spasenje, pripravljeno da se javi u poslednje vreme;
1PE 1:6 kome radujte se, premda ste sad malo (gde je potrebno) žalosni u različnim napastima,
1PE 1:7 da se kušanje vaše vere mnogo vrednije od zlata propadljivog koje se kuša ognjem nađe na hvalu i čast i slavu, kad se pokaže Isus Hristos;
1PE 1:8 kog ne videvši ljubite i kog sad ne gledajući no verujući Ga radujete se radošću neiskazanom i proslavljenom.
1PE 1:9 Primajući kraj svoje vere, spasenje dušama.
1PE 1:10 Koje spasenje tražiše i ispitivaše za nj proroci, koji za vašu blagodat prorekoše;
1PE 1:11 ispitujući u kakvo ili u koje vreme javljaše Duh Hristov u njima, napred svedočeći za Hristove muke i za slave po tome;
1PE 1:12 kojima se otkri da ne samim sebi nego nama služahu ovim što vam se sad javi po onima koji vam propovediše jevanđelje poslanim s neba Duhom Svetim, u koje anđeli žele zaviriti.
1PE 1:13 Zato, ljubazni, zapregnuvši bedra svog uma budite trezni, i zacelo se nadajte blagodati koja će vam se prineti kad dođe Isus Hristos.
1PE 1:14 Kao poslušna deca, ne vladajući se po prvim željama u svom neznanju,
1PE 1:15 nego po Svecu koji vas je pozvao, i vi budite sveti u svemu življenju.
1PE 1:16 Jer je pisano: Budite sveti, jer sam ja svet.
1PE 1:17 I ako zovete Ocem Onog koji, ne gledajući ko je ko, sudi svakome po delu, provodite vreme svog življenja sa strahom,
1PE 1:18 znajući da se propadljivim srebrom ili zlatom ne iskupiste iz sujetnog svog življenja, koje ste videli od otaca;
1PE 1:19 nego skupocenom krvlju Hrista, kao bezazlenog i prečistog jagnjeta;
1PE 1:20 koji je određen još pre postanja sveta, a javio se u poslednja vremena vas radi,
1PE 1:21 koji kroz Njega verujete Boga koji Ga podiže iz mrtvih, i dade Mu slavu, da bi vaša vera i nadanje bilo u Boga.
1PE 1:22 Duše svoje očistivši u poslušanju istine Duhom za bratoljublje nedvolično, od čistog srca ljubite dobro jedan drugog,
1PE 1:23 kao prerođeni ne od semena koje trune, nego od onog koje ne trune, rečju Živog Boga, koja ostaje doveka.
1PE 1:24 Jer je svako telo kao trava, i svaka slava čovečija kao cvet travni: osuši se trava, i cvet njen otpade;
1PE 1:25 Ali reč Gospodnja ostaje doveka. A ovo je reč što je objavljena među vama.
1PE 2:1 Odbacite dakle svaku pakost i svaku prevaru i licemerje i zavist i sva opadanja,
1PE 2:2 i budite željni razumnog i pravog mleka, kao novorođena deca, da o njemu uzrastete za spasenje;
1PE 2:3 jer okusiste da je blag Gospod.
1PE 2:4 A kad dođete k Njemu, kao kamenu živom, koji je, istina, od ljudi odbačen, ali od Boga izabran i pribran:
1PE 2:5 I vi kao živo kamenje zidajte se u kuću duhovnu i sveštenstvo sveto, da se prinose prinosi duhovni, koji su Bogu povoljni, kroz Isusa Hrista.
1PE 2:6 Jer u pismu stoji napisano: Evo mećem u Sionu kamen krajeugalan izbrani, i skupoceni; i ko Njega veruje neće se postideti.
1PE 2:7 Vama, dakle, koji verujete čast je; a onima koji se protive kamen koji odbaciše zidari on posta glava od ugla, i kamen spoticanja i stena sablazni:
1PE 2:8 Na koji se i spotiču koji se protive reči, na šta su i određeni.
1PE 2:9 A vi ste izbrani rod, carsko sveštenstvo, sveti narod, narod dobitka, da objavite dobrodetelji Onog koji vas dozva iz tame k čudnom videlu svom;
1PE 2:10 koji nekad ne bejaste narod, a sad ste narod Božji; koji ne bejaste pomilovani, a sad ste pomilovani.
1PE 2:11 Ljubazni! Molim vas, kao došljake i goste, da se čuvate od telesnih želja, koje vojuju na dušu.
1PE 2:12 A vladajte se dobro među neznabošcima, da bi za ono za šta vas opadaju kao zločince, videvši vaša dobra dela, hvalili Boga u dan pohođenja.
1PE 2:13 Budite dakle pokorni svakoj vlasti čovečijoj, Gospoda radi: ako caru, kao gospodaru;
1PE 2:14 ako li knezovima, kao njegovim poslanicima za osvetu zločincima, a za hvalu dobrotvorima.
1PE 2:15 Jer je tako volja Božija da dobrim delima zadržavate neznanje bezumnih ljudi.
1PE 2:16 Kao slobodni, a ne kao da biste imali slobodu za pokrivač pakosti, nego kao sluge Božije.
1PE 2:17 Poštujte svakog: braću ljubite, Boga se bojte, cara poštujte.
1PE 2:18 Sluge! Budite pokorni sa svakim strahom gospodarima ne samo dobrima i krotkima nego i zlima.
1PE 2:19 Jer je ovo ugodno pred Bogom ako Boga radi podnese ko žalosti, stradajući na pravdi.
1PE 2:20 Jer kakva je hvala ako za krivicu muke trpite? Nego ako dobro čineći muke trpite, ovo je ugodno pred Bogom.
1PE 2:21 Jer ste na to i pozvani, jer i Hristos postrada za nas, i nama ostavi ugled da idemo Njegovim tragom:
1PE 2:22 Koji greha ne učini, niti se nađe prevara u ustima Njegovim;
1PE 2:23 koji ne psova kad Ga psovaše; ne preti kad strada; nego se oslanjaše na Onog koji pravo sudi;
1PE 2:24 koji grehe naše sam iznese na telu svom na drvo, da za grehe umremo, i za pravdu živimo; kog se ranom isceliste.
1PE 2:25 Jer bejaste kao izgubljene ovce, koje nemaju pastira; no sad se obratiste k pastiru i vladici duša svojih.
1PE 3:1 A tako i vi žene budite pokorne svojim muževima, da ako koji i ne veruju reči ženskim življenjem bez reči da se dobiju,
1PE 3:2 kad vide čisto življenje vaše sa strahom;
1PE 3:3 vaša lepota da ne bude spolja u pletenju kose, i u udaranju zlata, i oblačenju haljina;
1PE 3:4 nego u tajnom čoveku srca, u jednakosti krotkog i tihog duha, što je pred Bogom mnogoceno.
1PE 3:5 Jer se tako nekad ukrašavahu i svete žene, koje se uzdahu u Boga i pokoravahu se svojim muževima.
1PE 3:6 Kao što Sara slušaše Avrama, i zvaše ga gospodarem; koje ste vi kćeri postale, ako činite dobro, i ne bojite se nikakvog straha.
1PE 3:7 Tako i vi muževi živite sa svojim ženama po razumu, i poštujte ih kao slabiji ženski sud, i kao sunaslednice blagodati života, da se ne smetu molitve vaše.
1PE 3:8 A najposle budite svi složni, žalostivi, bratoljubivi, milostivi, ponizni;
1PE 3:9 ne vraćajte zla za zlo, ni psovke za psovku; nego nasuprot blagosiljajte, znajući da ste na to pozvani da nasledite blagoslov.
1PE 3:10 Jer koji je rad da živi i da vidi dane dobre, neka zadrži jezik svoj od zla, i usne svoje, da ne govore prevare;
1PE 3:11 Neka se ukloni od zla, i neka učini dobro; neka traži mir i neka se drži njega.
1PE 3:12 Jer oči Gospodnje gledaju na pravednike, i uši Njegove na molitvu njihovu; a lice Gospodnje na one koji zlo čine da ih istrebi sa zemlje.
1PE 3:13 I ko može vama nauditi ako uzidete za dobrim?
1PE 3:14 Nego ako i stradate pravde radi, blaženi ste. Ali straha njihovog ne bojte se, niti se plašite;
1PE 3:15 nego Gospoda Boga svetite u srcima svojim. A budite svagda gotovi na odgovor svakome koji vas zapita za vaše nadanje.
1PE 3:16 S krotošću i strahom imajte dobru savest, da ako vas opadaju za šta kao zločince da se postide oni što kude vaše dobro življenje po Hristu.
1PE 3:17 Jer je bolje, ako hoće volja Božija, da stradate dobro čineći, negoli zlo čineći.
1PE 3:18 Jer i Hristos jedanput za grehe naše postrada, pravednik za nepravednike, da nas privede k Bogu, ubijen, istina, bivši telom, no oživevši Duhom;
1PE 3:19 kojim sišavši propoveda i duhovima koji su u tamnici,
1PE 3:20 koji nekad ne hteše da slušaju kad ih očekivaše Božije trpljenje u vreme Nojevo, kad se građaše kovčeg, u kome malo, to jeste osam duša, ostade od vode.
1PE 3:21 Za spomen toga i nas sad spasava krštenje, ali ne pranje telesne nečistote, nego obećanje dobre savesti Bogu vaskrsenjem Isusa Hrista.
1PE 3:22 Koji je s desne strane Bogu, otišavši na nebo, i slušaju Ga anđeli i vlasti i sile.
1PE 4:1 Kad, dakle, Hristos postrada za nas telom, i vi se tom misli naoružajte: jer koji postrada telom, prestaje od greha,
1PE 4:2 da ostalo vreme života u telu ne živi više željama čovečijim, nego volji Božijoj.
1PE 4:3 Jer je dosta što smo proteklo vreme života proveli po volji neznabožačkoj, živeći u nečistotama, u slastima, u pijenju i bogomrskim neznaboštvima.
1PE 4:4 Zato se čude što vi ne trčite s njima u to isto neuredno življenje, i hule na vas.
1PE 4:5 Oni će dati odgovor Onome koji je gotov da sudi živima i mrtvima.
1PE 4:6 Zato se i mrtvima propovedi jevanđelje, da prime sud po čoveku telom, a po Bogu da žive duhom.
1PE 4:7 A svemu se kraj približi. Budite dakle mudri i trezni u molitvama.
1PE 4:8 A pre svega imajte neprestanu ljubav među sobom; jer ljubav pokriva mnoštvo greha,
1PE 4:9 budite gostoljubivi među sobom bez mrmljanja;
1PE 4:10 i služite se među sobom, svaki darom koji je primio, kao dobri pristavi različne blagodati Božije.
1PE 4:11 Ako ko govori, neka govori kao reči Božije; ako ko služi neka služi kao po moći koju Bog daje: da se u svačemu slavi Bog kroz Isusa Hrista, kome je slava i država va vek veka. Amin.
1PE 4:12 Ljubazni! Ne čudite se vrućini koja vam se događa za kušanje vaše, kao da vam se šta novo događa;
1PE 4:13 nego se radujte što stradate s Hristom, da biste, i kad se javi slava Njegova, imali radost i veselje.
1PE 4:14 Ako bivate ukoreni za ime Hristovo, blago vama! Jer Duh slave i Boga počiva na vama: oni dakle hule na Nj, a vi Ga proslavljate.
1PE 4:15 Samo da ne postrada koji od vas kao krvnik, ili kao lupež, ili kao zločinac, ili kao onaj koji se meša u tuđe poslove;
1PE 4:16 a ako li kao hrišćanin, neka se ne stidi, već neka slavi Boga u ovom događaju.
1PE 4:17 Jer je vreme da se počne sud od kuće Božije; ako li se najpre od vas počne, kakav će biti posledak onima što se protive Božijem jevanđelju?
1PE 4:18 I kad se pravednik jedva spase, bezbožnik i grešnik gde će se javiti?
1PE 4:19 Zato i koji stradaju po volji Božijoj neka Mu kao vernom Tvorcu predadu duše svoje u dobrim delima.
1PE 5:1 Starešine koje su među vama molim koji sam i sam starešina i svedok Hristovog stradanja, i imam deo u slavi koja će se javiti:
1PE 5:2 Pasite stado Božije, koje vam je predato, i nadgledajte ga, ne silom, nego dragovoljno, i po Bogu, niti za nepravedne dobitke, nego iz dobrog srca;
1PE 5:3 niti kao da vladate narodom; nego bivajte ugledi stadu;
1PE 5:4 i kad se javi poglavar pastirski, primićete venac slave koji neće uvenuti.
1PE 5:5 Tako vi mladi slušajte starešine; a svi se slušajte među sobom, i stecite poniznost; jer se Bog ponositima suproti, a poniženima daje blagodat.
1PE 5:6 Ponizite se, dakle, pod silnu ruku Božiju, da vas povisi kad dođe vreme.
1PE 5:7 Sve svoje brige bacite na Nj jer se on brine za vas.
1PE 5:8 Budite trezni i pazite, jer suparnik vaš, đavo, kao lav ričući hodi i traži koga da proždere.
1PE 5:9 Branite se od njega tvrđom u veri, znajući da se takva stradanja događaju vašoj braći po svetu.
1PE 5:10 A Bog svake blagodati, koji vas pozva na večnu svoju slavu u Hristu Isusu, on da vas, pošto malo postradate, savrši, da utvrdi, da ukrepi, da utemelji.
1PE 5:11 Njemu slava i država va vek veka. Amin.
1PE 5:12 Po Silvanu, vašem vernom bratu, kao što mislim, pišem vam ovo malo, savetujući i svedočeći da je ovo prava blagodat Božija u kojoj stojite.
1PE 5:13 Pozdravlja vas crkva s vama izbrana u Vavilonu, i Marko, sin moj.
1PE 5:14 Pozdravite jedan drugog celivom ljubavi. Mir vam svima u Hristu Isusu. Amin.
2PE 1:1 Od Simona Petra, sluge i apostola Isusa Hrista, onima što su primili s nama jednu časnu veru u pravdi Boga našeg i spasa Isusa Hrista:
2PE 1:2 Blagodat i mir da vam se umnoži poznavanjem Boga i Hrista Isusa Gospoda našeg.
2PE 1:3 Budući da su nam sve božanstvene sile Njegove, koje trebaju k životu i pobožnosti, darovane poznanjem Onog koji nas pozva slavom i dobrodetelji,
2PE 1:4 kroz koje se nama darovaše časna i prevelika obećanja, da njih radi imate deo u Božjoj prirodi, ako utečete od telesnih želja ovog sveta.
2PE 1:5 I na samo ovo okrenite sve staranje svoje da pokažete u veri svojoj dobrodetelj, a u dobrodetelji razum,
2PE 1:6 a u razumu uzdržanje, a u uzdržanju trpljenje, a u trpljenju pobožnost,
2PE 1:7 a u pobožnosti bratoljublje, a u bratoljublju ljubav.
2PE 1:8 Jer kad je ovo u vama, i množi se, neće vas ostaviti lene niti bez ploda u poznanju Gospoda našeg Isusa Hrista.
2PE 1:9 A ko nema ovog slep je, i pipa zaboravivši očišćenje od starih svojih greha.
2PE 1:10 Zato, braćo, postarajte se još većma da svoju službu i izbor utvrdite; jer čineći ovo nećete pogrešiti nikad;
2PE 1:11 jer vam se tako obilno dopusti ulazak u večno carstvo Gospoda našeg i spasa Isusa Hrista.
2PE 1:12 Zato se neću oleniti opominjati vam jednako ovo, ako i znate i utvrđeni ste u ovoj istini;
2PE 1:13 jer mislim da je pravo dokle sam god u ovom telu da vas budim opominjanjem,
2PE 1:14 znajući da ću skoro telo svoje odbaciti kao što mi kaza i Gospod naš Isus Hristos.
2PE 1:15 A trudiću se svakako da se i po rastanku mom možete opominjati ovog.
2PE 1:16 Jer vam ne pokazasmo silu i dolazak Gospoda našeg Isusa Hrista po pripovetkama mudro izmišljenim, nego smo sami videli slavu Njegovu.
2PE 1:17 Jer on primi od Boga Oca čast i slavu kad dođe k Njemu takav glas: Ovo je Sin moj ljubazni, koji je po mojoj volji.
2PE 1:18 I ovaj glas mi čusmo gde siđe s neba kad bejasmo s Njim na svetoj gori.
2PE 1:19 I imamo najpouzdaniju proročku reč, i dobro činite što pazite na nju, kao na videlo koje svetli u tamnom mestu, dokle dan ne osvane i danica se ne rodi u srcima vašim.
2PE 1:20 I ovo znajte najpre da nijedno proroštvo književno ne biva po svom kazivanju;
2PE 1:21 jer nikad proroštvo ne bi od čovečije volje, nego naučeni od Svetog Duha govoriše sveti Božiji ljudi.
2PE 2:1 A beše i lažnih proroka u narodu, kao što će i među vama biti lažnih učitelja, koji će uneti jeresi pogibli, i odricaće se Gospodara koji ih iskupi i dovodiće sebi naglu pogibao.
2PE 2:2 I mnogi će poći za njihovim nečistotama kojima će se huliti na put istine.
2PE 2:3 I u lakomstvu loviće vas izmišljenim rečima. Njihov sud odavno ne docni, i pogibao njihova ne drema.
2PE 2:4 Jer kad Bog ne poštede anđela koji sagrešiše, nego ih metnu u okove mraka paklenog, i predade da se čuvaju za sud;
2PE 2:5 i prvi svet ne poštede, nego sačuvavši samosmoga Noja, propovednika pravde, navede potop na svet bezbožnički;
2PE 2:6 i gradove Sodom i Gomor sažeže i razvali i osudi, i postavi ugled bezbožnicima koji bi postali;
2PE 2:7 i izbavi pravednog Lota, koga osramotiše bezakonici nečistotom življenja;
2PE 2:8 jer kad življaše pravednik među njima, gledajući i slušajući bezakona dela, mučaše od dana do dana pravednu dušu;
2PE 2:9 zna Gospod pobožne izbavljati od napasti, a nepravednike mučeći čuvati za dan sudni;
2PE 2:10 a osobito one koji idu za telesnim željama nečistote, i ne mare za poglavarstvo, i koji su bezobrazni i samovoljni, i ne drhću huleći na slavu.
2PE 2:11 Kad anđeli, koji veću snagu i silu imaju, ne izgovaraju na njih pred Gospodom hulni sud;
2PE 2:12 a oni, kao nerazumna životinja, koja je od prirode na to stvorena da se hvata i kolje, hule na ono što ne razumeju, i u pogibli svojoj propašće
2PE 2:13 primajući platu nepravde. Oni misle da je slast častiti se svaki dan; oni su sramota i greh, koji se hrane svojim prevarama, jedući s vama;
2PE 2:14 imajući oči pune preljubočinstva i neprestanog greha; prelašćujući neutvrđene duše; imaju srce naučeno lakomstvu, deca kletve;
2PE 2:15 ostavivši pravi put, zađoše, i idu putem Valaama Vosorovog, kome omile plata nepravedna;
2PE 2:16 ali bi pokaran za svoje bezakonje: skot nemi progovorivši glasom čovečijim zabrani bezumlje prorokovo.
2PE 2:17 Ovo su bezvodni izvori, i oblaci i magle koje progone vetrovi, za koje se čuva mrak tamni vavek.
2PE 2:18 Jer govoreći ponosite i lažljive reči prelašćuju na nečistote telesnih želja one koji odskora beže od onih što žive u prevari.
2PE 2:19 I obećavaju im slobodu, a sami su robovi pogibli; jer koga ko nadvlada onaj mu i robuje.
2PE 2:20 Jer ako odbegnu od nečistote sveta poznanjem Gospoda i spasa našeg Isusa Hrista, pa se opet zapletu u njih i budu nadvladani, bude im poslednje gore od prvog;
2PE 2:21 jer im beše bolje da ne poznaše put pravde, negoli kad poznaše da se vrate natrag od svete zapovesti koja im je predana.
2PE 2:22 Jer im se dogodi istinita pripovest: pas se povraća na svoju bljuvotinu, i: svinja okupavši se, u kaljužu.
2PE 3:1 Evo vam, ljubazni, već pišem drugu poslanicu u kojima budim napominjanjem vaš čisti razum,
2PE 3:2 da se opominjete reči koje su napred kazali sveti proroci, i zapovesti svojih apostola od Gospoda i Spasa.
2PE 3:3 I ovo znajte najpre da će u poslednje dane doći rugači koji će živeti po svojim željama,
2PE 3:4 i govoriti: Gde je obećanje dolaska njegovog? Jer otkako oci pomreše sve stoji tako od početka stvorenja.
2PE 3:5 Jer navalice neće da znadu da su nebesa bila od pre i zemlja iz vode i usred vode Božijom reči.
2PE 3:6 Zato tadašnji svet bi vodom potopljen i pogibe.
2PE 3:7 A sadašnja nebesa i zemlja tom istom reči zadržana su te se čuvaju za dan strašnog suda i pogibli bezakonih ljudi.
2PE 3:8 Ali ovo jedno da vam ne bude nepoznato, ljubazni, da je jedan dan pred Gospodom kao hiljadu godina, i hiljadu godina kao jedan dan.
2PE 3:9 Ne docni Gospod s obećanjem, kao što neki misle da docni, nego nas trpi, jer neće da ko pogine, nego svi da dođu u pokajanje.
2PE 3:10 Ali će doći dan Gospodnji kao lupež noću, u koji će nebesa s hukom proći, a stihije će se od vatre raspasti a zemlja i dela što su na njoj izgoreće.
2PE 3:11 Kad će se dakle ovo sve raskopati, kakvim treba vama biti u svetom življenju i pobožnosti,
2PE 3:12 čekajući i želeći da bude skorije dolazak Božijeg dana, kog će se radi nebesa spaliti i raskopati, i stihije od vatre rastopiti?
2PE 3:13 Ali čekamo po obećanju Njegovu novo nebo i novu zemlju, gde pravda živi.
2PE 3:14 Zato, ljubazni, čekajući ovo starajte se da vas On nađe čiste i prave u miru.
2PE 3:15 I trpljenje Gospoda našeg držite za spasenje; kao što vam i ljubazni naš brat Pavle po danoj mu premudrosti pisa.
2PE 3:16 Kao što govori o ovome i u svima svojim poslanicama, u kojima imaju neke stvari teške razumeti, koje nenaučeni i neutvrđeni izvrću, kao i ostala pisma, na svoju pogibao.
2PE 3:17 A vi, dakle, ljubazni, znajući napred, čuvajte se da prevarom bezakonika ne budete odvedeni s njima, i ne otpadnete od svoje tvrđe;
2PE 3:18 nego napredujte u blagodati i u poznanju Gospoda našeg i spasa Isusa Hrista. Njemu slava i sad i u večna vremena. Amin.
1JO 1:1 Šta beše ispočetka, šta čusmo, šta videsmo očima svojim, šta razmotrismo i ruke naše opipaše, o reči života:
1JO 1:2 I život se javi, i videsmo, i svedočimo, i javljamo vam život večni, koji beše u Oca, i javi se nama;
1JO 1:3 šta videsmo i čusmo to javljamo vama da i vi s nama imate zajednicu; a naša je zajednica s Ocem i sa Sinom Njegovim Isusom Hristom.
1JO 1:4 I ovo vam pišemo da radost vaša bude ispunjena.
1JO 1:5 I ovo je obećanje koje čusmo od Njega i javljamo vama, da je Bog videlo, i tame u Njemu nema nikakve.
1JO 1:6 Ako kažemo da imamo zajednicu s Njim a u tami hodimo, lažemo i ne tvorimo istine.
1JO 1:7 Ako li u videlu hodimo, kao što je On sam u videlu, imamo zajednicu jedan s drugim, i krv Isusa Hrista, Sina Njegovog, očišćava nas od svakog greha.
1JO 1:8 Ako kažemo da greha nemamo, sebe varamo, i istine nema u nama.
1JO 1:9 Ako priznajemo grehe svoje, veran je i pravedan da nam oprosti grehe naše, i očisti nas od svake nepravde.
1JO 1:10 Ako kažemo da ne sagrešismo, gradimo Ga lažom, i reč Njegova nije u nama.
1JO 2:1 Dečice moja! Ovo vam pišem da ne grešite; i ako ko sagreši, imamo zastupnika kod Oca, Isusa Hrista pravednika,
1JO 2:2 i On očišća grehe naše, i ne samo naše nego i svega sveta.
1JO 2:3 I po tom razumemo da Ga poznasmo, ako zapovesti Njegove držimo.
1JO 2:4 Koji govori: Poznajem Ga, a zapovesti Njegove ne drži, laža je, i u njemu istine nema;
1JO 2:5 a koji drži reč Njegovu, u njemu je zaista ljubav Božija savršena; po tom poznajemo da smo u Njemu.
1JO 2:6 Koji govori da u Njemu stoji, i taj treba tako da hodi kao što je On hodio.
1JO 2:7 Ljubazni! Ne pišem vam nove zapovesti, nego zapovest staru koju imaste ispočetka. Zapovest stara jeste reč koju čuste ispočetka.
1JO 2:8 Opet vam pišem novu zapovest, koja je zaista u Njemu i u vama; jer tama prolazi, i videlo pravo već svetli.
1JO 2:9 Koji govori da je u videlu, a mrzi na svog brata, još je u tami.
1JO 2:10 Koji ljubi brata svog, u videlu živi, i sablazni u njemu nema.
1JO 2:11 A koji mrzi na svog brata, u tami je, i u tami hodi, i ne zna kud ide, jer mu tama zaslepi oči.
1JO 2:12 Pišem vam, dečice, da vam se opraštaju gresi imena Njegovog radi.
1JO 2:13 Pišem vam, oci, jer poznaste Onog koji nema početka. Pišem vam, mladići, jer nadvladaste nečastivog. Pišem vam, deco, jer poznaste Oca.
1JO 2:14 Pisah vam, oci, jer poznaste Onog koji je od početka. Pisah vam, mladići, jer ste jaki, i reč Božija u vama stoji, i nadvladaste nečastivog.
1JO 2:15 Ne ljubite svet ni što je na svetu. Ako ko ljubi svet, nema ljubavi Očeve u njemu.
1JO 2:16 Jer sve što je na svetu, telesna želja, i želja očiju, i ponos života, nije od Oca, nego je od ovog sveta.
1JO 2:17 I svet prolazi i želja njegova; a koji tvori volju Božiju ostaje doveka.
1JO 2:18 Deco! Poslednje je vreme, i kao što čuste da će doći antihrist, i sad mnogi antihristi postaše; po tom poznajemo da je poslednji čas.
1JO 2:19 Od nas iziđoše, ali ne biše od nas: kad bi bili od nas onda bi ostali s nama; ali da se jave da nisu svi od nas.
1JO 2:20 I vi imate pomazanje od Svetoga, i znate sve.
1JO 2:21 Ne pisah vam kao da ne znate istine, nego što je znate, i znate da nikakva laž nije od istine.
1JO 2:22 Ko je lažljivac osim onog koji odriče da Isus nije Hristos? Ovo je antihrist, koji se odriče Oca i Sina.
1JO 2:23 Koji se god odriče Sina ni Oca nema; a koji priznaje Sina, i Oca ima.
1JO 2:24 Vi, dakle, što čuste ispočetka u vama neka stoji; ako u vama ostane što čuste ispočetka, i vi ćete ostati u Sinu i u Ocu.
1JO 2:25 I ovo je obećanje koje nam On obeća, život večni.
1JO 2:26 Ovo vam pisah za one koji vas varaju.
1JO 2:27 I vi pomazanje što primiste od Njega, u vama stoji, i ne trebujete da vas ko uči; nego kako vas to samo pomazanje uči u svemu, i istinito je, i nije laž, i kao što vas nauči ostanite u njemu.
1JO 2:28 I sad, dečice, ostanite u Njemu da imamo slobodu kad se javi, i da se ne osramotimo pred Njim o Njegovom dolasku.
1JO 2:29 Ako znate da je pravednik, poznajte da je svaki koji tvori pravdu od Njega rođen.
1JO 3:1 Vidite kakvu nam je ljubav dao Otac, da se deca Božija nazovemo i budemo; zato svet ne poznaje nas, jer Njega ne pozna.
1JO 3:2 Ljubazni! Sad smo deca Božija, i još se ne pokaza šta ćemo biti; nego znamo da kad se pokaže, bićemo kao i On, jer ćemo Ga videti kao što jeste.
1JO 3:3 I svaki koji ovu nadu ima na Njega, čisti se, kao i On što je čist.
1JO 3:4 Svaki koji čini greh i bezakonje čini: i greh je bezakonje.
1JO 3:5 I znate da se On javi da grehe naše uzme; i greha u Njemu nema.
1JO 3:6 Koji god u Njemu stoji ne greši; koji god greši ne vide Ga niti Ga pozna.
1JO 3:7 Dečice! Niko da vas ne vara: koji pravdu tvori pravednik je, kao što je On pravedan;
1JO 3:8 koji tvori greh od đavola je, jer đavo greši od početka. Zato se javi Sin Božji da raskopa dela đavolja.
1JO 3:9 Koji je god rođen od Boga ne čini greha, jer Njegovo seme stoji u njemu, i ne može grešiti, jer je rođen od Boga.
1JO 3:10 Po tome se poznaju deca Božija i deca đavolja: koji god ne tvori pravde, nije od Boga, i koji ne ljubi brata svog.
1JO 3:11 Jer je ovo zapovest, koju čuste ispočetka, da ljubimo jedan drugog.
1JO 3:12 Ne kao što Kain beše od nečastivog i zakla brata svog. I za koji ga uzrok zakla? Jer dela njegova behu zla, a brata mu pravedna.
1JO 3:13 Ne čudite se, braćo moja, ako svet mrzi na vas.
1JO 3:14 Mi znamo da pređosmo iz smrti u život, jer ljubimo braću; jer ko ne ljubi brata ostaje u smrti.
1JO 3:15 Svaki koji mrzi na brata svog krvnik je ljudski; i znate da nijedan krvnik ljudski nema u sebi večni život.
1JO 3:16 Po tom poznasmo ljubav što On za nas dušu svoju položi: mi smo dužni polagati duše za braću.
1JO 3:17 Koji dakle ima bogatstvo ovog sveta, i vidi brata svog u nevolji i zatvori srce svoje od njega, kako ljubav Božija stoji u njemu?
1JO 3:18 Dečice moja! Da se ne ljubimo rečju ni jezikom, nego delom i istinom.
1JO 3:19 I po tom doznajemo da smo od istine, i pred Njim tešimo srca svoja.
1JO 3:20 Jer ako nam zazire srce naše, Bog je veći od srca našeg i zna sve.
1JO 3:21 Ljubazni! Ako nam srce naše ne zazire, slobodu imamo pred Bogom;
1JO 3:22 i šta god zaištemo, primićemo od Njega, jer zapovesti Njegove držimo i činimo šta je Njemu ugodno.
1JO 3:23 I ovo je zapovest Njegova da verujemo u ime Sina Njegovog Isusa Hrista, i da ljubimo jedan drugog kao što nam je dao zapovest.
1JO 3:24 I koji drži zapovesti Njegove u Njemu stoji, i On u njemu. I po tom poznajemo da stoji u nama, po Duhu koga nam je dao.
1JO 4:1 Ljubazni! Ne verujte svakom duhu, nego kušajte duhove jesu li od Boga; jer mnogi lažni proroci iziđoše na svet.
1JO 4:2 Po ovom poznajte Duha Božijeg, i duha lažnog; svaki duh koji priznaje da je Isus Hristos u telu došao, od Boga je;
1JO 4:3 a svaki duh koji ne priznaje da je Isus Hristos u telu došao, nije od Boga: i ovaj je antihristov, za kog čuste da će doći, i sad je već na svetu.
1JO 4:4 Vi ste od Boga, dečice, i nadvladaste ih, jer je veći koji je u vama negoli koji je na svetu.
1JO 4:5 Oni su od sveta, zato govore od sveta, i svet ih sluša.
1JO 4:6 Mi smo od Boga; koji poznaje Boga sluša nas, a koji nije od Boga ne sluša nas. Po ovom poznajemo duha istine i duha prevare.
1JO 4:7 Ljubazni! Da ljubimo jedan drugog; jer je ljubav od Boga, i svaki koji ima ljubav od Boga je rođen, i poznaje Boga.
1JO 4:8 A koji nema ljubavi ne pozna Boga; jer je Bog ljubav.
1JO 4:9 Po tom se pokaza ljubav Božija k nama što Bog Sina svog Jedinorodnog posla na svet da živimo kroza Nj.
1JO 4:10 U ovom je ljubav ne da mi pokazasmo ljubav k Bogu, nego da On pokaza ljubav k nama, i posla Sina svog da očisti grehe naše.
1JO 4:11 Ljubazni! Kad je ovako Bog pokazao ljubav k nama, i mi smo dužni ljubiti jedan drugog.
1JO 4:12 Boga niko ne vide nikad: ako imamo ljubav među sobom, Bog u nama stoji, i ljubav je Njegova savršena u nama.
1JO 4:13 Po tom doznajemo da u Njemu stojimo, i On u nama, što nam je dao od Duha svog.
1JO 4:14 I mi videsmo i svedočimo da Otac posla Sina da se spase svet.
1JO 4:15 Koji prizna da je Isus Sin Božji, Bog u njemu stoji i on u Bogu.
1JO 4:16 I mi poznasmo i verovasmo ljubav koju Bog ima k nama. Bog je ljubav, i koji stoji u ljubavi, u Bogu stoji i Bog u njemu stoji.
1JO 4:17 Tim se ljubav u nama savršuje da imamo slobodu na dan sudni; jer kao što je On i mi smo na svetu ovom.
1JO 4:18 U ljubavi nema straha, nego savršena ljubav izgoni strah napolje; jer strah ima muku. A ko se boji nije savršen u ljubavi.
1JO 4:19 Da imamo mi ljubav k Njemu, jer On najpre pokaza ljubav k nama.
1JO 4:20 Ako ko reče: Ja ljubim Boga, a mrzi na brata svog, laža je; jer koji ne ljubi brata svog, koga vidi, kako može ljubiti Boga, koga ne vidi?
1JO 4:21 I ovu zapovest imamo od Njega: Koji ljubi Boga da ljubi i brata svog.
1JO 5:1 Koji god veruje da je Isus Hristos, od Boga je rođen; i koji god ljubi Onog koji je rodio, ljubi i Onog koji je rođen od Njega.
1JO 5:2 Po tom znamo da ljubimo decu Božiju kad Boga ljubimo i Njegove zapovesti držimo.
1JO 5:3 Jer je ovo ljubav Božija da zapovesti Njegove držimo; i zapovesti Njegove nisu teške.
1JO 5:4 Jer svaki koji je rođen od Boga pobeđuje svet; i vera je naša ova pobeda koja pobedi svet.
1JO 5:5 Ko je koji svet pobeđuje osim onog koji veruje da je Isus Sin Božji?
1JO 5:6 Ovo je Isus Hristos što dođe vodom i krvlju i Duhom, ne samo vodom nego vodom i krvlju; i Duh je koji svedoči, jer je Duh istina,
1JO 5:7 jer je troje što svedoči na nebu: Otac, Reč, i Sveti Duh; i ovo je troje jedno.
1JO 5:8 I troje je što svedoči na zemlji: duh, i voda, i krv; i troje je zajedno.
1JO 5:9 Kad primamo svedočanstvo čovečije, svedočanstvo je Božije veće; jer je ovo svedočanstvo Božije što svedoči za Sina svog.
1JO 5:10 Koji veruje Sina Božijeg ima svedočanstvo u sebi; koji ne veruje Bogu načinio Ga je lažom, jer ne verova svedočanstvu koje svedoči Bog za Sina svog.
1JO 5:11 I ovo je svedočanstvo da nam je Bog dao život večni; i ovaj život večni u Sinu je Njegovom.
1JO 5:12 Ko ima Sina Božijeg ima život; ko nema Sina Božijeg nema život.
1JO 5:13 Ovo pisah vama koji verujete u ime Sina Božijeg, da znate da imate život večni i da verujete u ime Sina Božijeg.
1JO 5:14 I ovo je sloboda koju imamo k Njemu da ako šta molimo po volji Njegovoj posluša nas.
1JO 5:15 I kad znamo da nas sluša šta god molimo, znamo da će nam dati šta tražimo od Njega.
1JO 5:16 Ako ko vidi brata svog gde greši greh ne k smrti, neka moli, i daće mu život, onima koji greše ne k smrti. Ima greh k smrti: za taj ne govorim da moli.
1JO 5:17 Svaka je nepravda greh; i ima greh ne k smrti.
1JO 5:18 Znamo da nijedan koji je rođen od Boga, ne greši, nego koji je rođen od Boga čuva se, i nečastivi ne dohvata se do njega.
1JO 5:19 Znamo da smo od Boga i sav svet leži u zlu.
1JO 5:20 A znamo da Sin Božji dođe, i dao nam je razum da poznamo Boga Istinitog, i da budemo u istinitom Sinu Njegovom Isusu Hristu. Ovo je Istiniti Bog i Život večni.
1JO 5:21 Dečice! Čuvajte se od neznaboštva. Amin.
2JO 1:1 Od starešine izabranoj gospođi i deci njenoj koju ja ljubim va istinu, i ne samo ja nego svi koji poznaše istinu,
2JO 1:2 za istinu koja u nama stoji i biće s nama doveka:
2JO 1:3 Da bude s vama blagodat, milost, mir od Boga Oca i od Gospoda Isusa Hrista, Sina Očevog, u istini i u ljubavi.
2JO 1:4 Obradovah se vrlo što nađoh neke od tvoje dece koji hode u istini, kao što primismo zapovest od Oca.
2JO 1:5 I sad molim te, gospođo, ne kao da ti novu zapovest pišem, nego koju imamo ispočetka, da imamo ljubav među sobom.
2JO 1:6 I ova je ljubav da živimo po zapovestima Njegovim. Ova je zapovest, kao što čuste ispočetka, da u njoj živite.
2JO 1:7 Jer mnoge varalice iziđoše na svet koji ne priznaju Isusa Hrista da je došao u telu; ovo je varalica i antihrist.
2JO 1:8 Čuvajte se da ne izgubimo šta smo zaradili, nego da primimo platu potpuno.
2JO 1:9 Koji god prestupa i ne stoji u nauci Hristovoj onaj nema Boga; a koji stoji u nauci Hristovoj onaj ima i Oca i Sina.
2JO 1:10 Ako ko dolazi k vama i ove nauke ne donosi, ne primajte ga u kuću, i ne pozdravljajte se s njim;
2JO 1:11 jer ko se pozdravi s njim, prima deo u njegovim zlim delima.
2JO 1:12 Mnogo bih vam imao pisati, ali ne htedoh hartijom i mastilom; jer se nadam da ću doći k vama i iz usta govoriti, da radost vaša bude ispunjena.
2JO 1:13 Pozdravljaju te deca tvoje sestre izabrane. Amin.
3JO 1:1 Od starešine Gaju ljubaznom, kog ja ljubim va istinu.
3JO 1:2 Ljubazni! Molim se Bogu da ti u svemu bude dobro, i da budeš zdrav, kao što je tvojoj duši dobro.
3JO 1:3 Obradovah se vrlo kad dođoše braća i posvedočiše tvoju istinu, kako ti u istini živiš.
3JO 1:4 Nemam veće radosti od ove da čujem moja deca u istini da hode.
3JO 1:5 Ljubazni! Verno radiš što činiš braći i gostima,
3JO 1:6 koji posvedočiše tvoju ljubav pred crkvom; i dobro ćeš učiniti ako ih spremiš kao što treba pred Bogom.
3JO 1:7 Jer imena Njegovog radi iziđoše ne primivši ništa od neznabožaca.
3JO 1:8 Mi smo, dakle, dužni primati takve, da budemo pomagači istini.
3JO 1:9 Ja pisah crkvi; ali Diotref, koji želi da bude najstariji među nama, ne prima nas.
3JO 1:10 Zato, ako dođem, spomenuću njegova dela koja tvori ružeći nas zlim rečima; i nije mu to dosta, nego sam braće ne prima, i zabranjuje onima koji bi hteli da ih primaju, i izgoni ih iz crkve.
3JO 1:11 Ljubazni! Ne ugledaj se na zlo, nego na dobro: koji dobro čini od Boga je, a koji zlo čini ne vide Boga.
3JO 1:12 Dimitriju svedočiše svi, i sama istina; a i mi svedočimo; i znate da je svedočanstvo naše istinito.
3JO 1:13 Mnogo imadoh da pišem; ali neću mastilom i perom da ti pišem;
3JO 1:14 nego se nadam da ću te skoro videti; i iz usta govoriti.
3JO 1:15 Mir ti! Pozdravljaju te prijatelji. Pozdravi prijatelje po imenu. Amin.
JUD 1:1 Od Jude, Isusa Hrista sluge, a brata Jakovljevog, zvanima, koji su osvećeni Bogom Ocem i održani Isusom Hristom:
JUD 1:2 Milost i mir i ljubav da vam se umnoži.
JUD 1:3 Ljubazni! Starajući se jednako da vam pišem za opšte vaše spasenje, bi mi potrebno da vam pišem moleći da se borite za pravednu veru, koja je jedanput dana svetima.
JUD 1:4 Jer se uvukoše neki bezbožni ljudi, koji su davno određeni na ovo suđenje, i Boga našeg blagodat pretvaraju u nečistotu, i jedinog Gospodara Boga i Gospoda našeg Isusa Hrista odriču se.
JUD 1:5 Ali ću vam napomenuti, kad i vi znate ovo jedanput, da Gospod izbavi narod iz zemlje misirske, potom pogubi one koji ne verovaše.
JUD 1:6 I anđele koji ne držaše svoje starešinstvo nego ostaviše svoj stan čuva u večnim okovima pod mrakom za sud velikog dana.
JUD 1:7 Kao što Sodom i Gomor, i okolni njihovi gradovi, koji su se prokurvali onako kao i oni, i hodili za drugim mesom, postaviše se ugled i muče se u večnom ognju:
JUD 1:8 Tako dakle i ovi što sanjajući telo pogane, a poglavarstva se odriču, i na slavu hule.
JUD 1:9 A Mihailo Arhanđel, kad se prepiraše s đavolom i govoraše za Mojsijevo telo, ne smeše prokleti sud da izgovori, nego reče: Gospod neka ti zapreti.
JUD 1:10 A ovi hule na ono što ne znadu; a šta znadu po prirodi kao nerazumna životinja, u onom se raspadaju.
JUD 1:11 Teško njima! Jer putem Kainovim pođoše i u prevaru Valamove plate padoše, i u buni Korejevoj izgiboše.
JUD 1:12 Ovo su oni što pogane vaše milostinje jedući s vama bez straha i gojeći se; oblaci bezvodni, koje vetrovi raznose; jesenska drveta nerodljiva, koja su dvaput umrla, i iz korena iščupana;
JUD 1:13 besni valovi morski, koji se pene svojim sramotama, zvezde lažne, kojima se čuva mrak večne tame.
JUD 1:14 Ali i za ovakve prorokova Enoh, sedmi od Adama, govoreći: Gle, ide Gospod s hiljadama svetih anđela svojih
JUD 1:15 da učini sud svima, i da pokara sve bezbožnike za sva njihova bezbožna dela kojima bezbožnost činiše, i za sve ružne reči njihove koje bezbožni grešnici govoriše na Nj.
JUD 1:16 Ovo su nezadovoljni vikači, koji po željama svojim žive, i usta njihova govore ponosite reči, i za dobitak gledaju ko je ko.
JUD 1:17 A vi, ljubazni, opominjite se reči koje napred kazaše apostoli Gospoda našeg Isusa Hrista,
JUD 1:18 jer vam kazaše da će u poslednje vreme postati rugači, koji će hoditi po svojim željama i bezbožnostima.
JUD 1:19 Ovo su oni što se odvajaju (od jedinosti vere), i jesu telesni, koji duha nemaju.
JUD 1:20 A vi, ljubazni, naziđujte se svojom svetom verom, i molite se Bogu Duhom Svetim.
JUD 1:21 I sami sebe držite u ljubavi Božijoj, čekajući milost Gospoda našeg Isusa Hrista za život večni.
JUD 1:22 I tako razlikujući jedne milujte.
JUD 1:23 A jedne strahom izbavljajte i iz ognja vadite; a karajte sa strahom, mrzeći i na haljinu opoganjenu od tela.
JUD 1:24 A Onome koji vas može sačuvati bez greha i bez mane, i postaviti prave pred slavom svojom u radosti,
JUD 1:25 jedinom premudrom Bogu i Spasu našem, kroz Isusa Hrista Gospoda našeg, slava i veličanstvo, država i vlast pre sviju vekova i sad i u sve vekove. Amin.
REV 1:1 Otkrivenje Isusa Hrista, koje dade Njemu Bog, da pokaže slugama svojim šta će skoro biti, i pokaza, poslavši po anđelu svom sluzi svom Jovanu,
REV 1:2 koji svedoči reč Božiju i svedočanstvo Isusa Hrista, i šta god vide.
REV 1:3 Blago onome koji čita i onima koji slušaju reči proroštva, i drže šta je napisano u njemu; jer je vreme blizu.
REV 1:4 Od Jovana na sedam crkava koje su u Aziji: Blagodat vam i mir od Onog koji jeste, i koji beše, i koji će doći. I od sedam duhova koji su pred prestolom Njegovim.
REV 1:5 I od Isusa Hrista, koji je Svedok verni, i Prvenac iz mrtvih, i Knez nad carevima zemaljskim, koji nas ljubi, i umi nas od greha naših krvlju svojom;
REV 1:6 i učini nas careve i sveštenike Bogu i Ocu svom; tome slava i država va vek veka. Amin.
REV 1:7 Eno, ide s oblacima, i ugledaće Ga svako oko, i koji Ga probodoše; i zaplakaće za Njim sva kolena zemaljska. Da, zaista.
REV 1:8 Ja sam Alfa i Omega, Početak i Svršetak, govori Gospod, Koji jeste, i koji beše, i koji će doći, Svedržitelj.
REV 1:9 Ja Jovan, koji sam i brat vaš i drug u nevolji, i u carstvu i trpljenju Isusa Hrista, bejah na ostrvu koje se zove Patam, za reč Božiju i za svedočanstvo Isusa Hrista.
REV 1:10 Bejah u duhu u dan nedeljni, i čuh za sobom glas veliki kao trube koji govoraše: Ja sam Alfa i Omega, Prvi i Poslednji;
REV 1:11 i šta vidiš napiši u knjigu, i pošlji crkvama koje su u Aziji: u Efes, i u Smirnu, i u Pergam, i u Tijatir, i u Sard, i u Filadelfiju, i u Laodikiju.
REV 1:12 I obazreh se da vidim glas koji govoraše sa mnom; i obazrevši se videh sedam svećnjaka zlatnih,
REV 1:13 i usred sedam svećnjaka kao Sina čovečijeg, obučenog u dugačku haljinu, i opasanog po prsima pojasom zlatnim.
REV 1:14 A glava Njegova i kosa beše bela kao bela vuna, kao sneg; i oči Njegove kao plamen ognjeni;
REV 1:15 i noge Njegove kao bronza kad se rastopi u peći; i glas Njegov kao huka voda mnogih;
REV 1:16 i držaše u svojoj desnoj ruci sedam zvezda, i iz usta Njegovih izlažaše mač oštar s obe strane, i lice Njegovo beše kao što sunce sija u sili svojoj.
REV 1:17 I kad Ga videh, padoh k nogama Njegovim kao mrtav, i metnu desnicu svoju na me govoreći mi: Ne boj se, ja sam Prvi i Poslednji,
REV 1:18 i Živi: i bejah mrtav i evo sam živ va vek veka, amin. I imam ključeve od pakla i od smrti.
REV 1:19 Napiši dakle šta si video, i šta je, i šta će biti potom;
REV 1:20 tajna sedam zvezda koje si video na desnici mojoj, i sedam svećnjaka zlatnih: sedam zvezda jesu anđeli sedam crkava; i sedam svećnjaka koje si video jesu sedam crkava.
REV 2:1 Anđelu efeske crkve napiši: Tako govori Onaj što drži sedam zvezda u desnici svojoj, i što hodi posred sedam svećnjaka zlatnih:
REV 2:2 Znam tvoja dela, i trud tvoj, i trpljenje tvoje, i da ne možeš snositi zle, i iskušao si one koji govore da su apostoli, a nisu i našao si ih lažne;
REV 2:3 i podneo si mnogo, i trpljenje imaš, i za ime moje trudio si se, i nisi sustao.
REV 2:4 No imam na tebe, što si ljubav svoju prvu ostavio.
REV 2:5 Opomeni se dakle otkuda si spao, i pokaj se, i prva dela čini; ako li ne, doći ću ti skoro, i dignuću svećnjak tvoj s mesta njegovog, ako se ne pokaješ.
REV 2:6 No ovo imaš što mrziš na dela Nikolinaca, na koja i ja mrzim.
REV 2:7 Ko ima uho neka čuje šta govori Duh crkvama: koji pobedi daću mu da jede od drveta životnog koje je nasred raja Božijeg.
REV 2:8 I anđelu crkve smiranske napiši: Tako govori Prvi i Poslednji, koji beše mrtav, i evo je živ:
REV 2:9 Znam tvoja dela, i nevolju i siromaštvo (ali si bogat), i hule onih koji govore da su Jevreji a nisu, nego zbornica sotonina.
REV 2:10 Ne boj se ni oda šta što ćeš postradati. Gle, đavo će neke od vas metati u tamnicu, da se iskušate, i imaćete nevolju do deset dana. Budi veran do same smrti, i daću ti venac života.
REV 2:11 Ko ima uho da čuje neka čuje šta govori Duh crkvama: Koji pobedi neće mu nauditi druga smrt.
REV 2:12 I anđelu pergamske crkve napiši: Tako govori Onaj što ima mač oštar s obe strane:
REV 2:13 Znam dela tvoja, i gde živiš, gde je presto sotonin; i držiš ime moje, i nisi se odrekao vere moje i u one dane u koje je Antipa, verni svedok moj, ubijen kod vas, gde živi sotona.
REV 2:14 No imam na tebe malo, što imaš tu koji drže nauku Valama, koji učaše Valaka da položi sablazan pred sinovima Izrailjevim, da jedu žrtve idolske, i da se kurvaju.
REV 2:15 Tako imaš i ti koji drže nauku Nikolinaca, na koju ja mrzim.
REV 2:16 Pokaj se dakle; ako li ne, doći ću ti skoro, i vojevaću s njima mačem usta svojih.
REV 2:17 Ko ima uho da čuje neka čuje šta govori Duh crkvama: koji pobedi daću mu da jede od mane sakrivene, i daću mu kamen beo, i na kamenu novo ime napisano, kog niko ne zna osim onog koji primi.
REV 2:18 I anđelu tijatirske crkve napiši: Tako govori Sin Božji, koji ima oči svoje kao plamen ognjeni, i noge Njegove kao bronza:
REV 2:19 Znam tvoja dela, i ljubav, i službu, i veru, i trpljenje tvoje, i dela tvoja, i da poslednjih ima više od prvih;
REV 2:20 no imam na tebe malo, što dopuštaš ženi Jezavelji, koja govori da je proročica, da uči i da vara sluge moje da čine preljubu i da jedu žrtvu idolsku.
REV 2:21 I dadoh joj vreme da se pokaje od kurvarstva svog, i ne pokaja se.
REV 2:22 Evo je ja mećem na odar, i one koji čine preljubu s njom u nevolju veliku, ako se ne pokaju od svojih dela.
REV 2:23 I decu njenu pobiću na mesto; i poznaće sve crkve da sam ja koji ispitujem srca i bubrege, i daću vam svakome po delima vašim:
REV 2:24 A vama govorim i ostalima koji su u Tijatiru koji nemaju nauke ove, i koji ne poznaju dubina sotoninih (kao što govore): neću metnuti na vas drugog bremena,
REV 2:25 osim koji imate, držite dokle dođem.
REV 2:26 I koji pobedi i održi dela moja do kraja, daću mu vlast nad neznabošcima;
REV 2:27 i pašće ih gvozdenom palicom, i oni će se razdrobiti kao sudovi lončarski; kao i ja što primih od Oca svog;
REV 2:28 i daću mu zvezdu danicu.
REV 2:29 Ko ima uho da čuje neka čuje šta govori Duh crkvama.
REV 3:1 I anđelu sardske crkve napiši: Tako govori Onaj što ima sedam Duhova Božijih, i sedam zvezda: Znam tvoja dela, da imaš ime da si živ, a mrtav si.
REV 3:2 Straži, i utvrđuj ostale koji hoće da pomru; jer ne nađoh tvoja dela savršena pred Bogom svojim.
REV 3:3 Opominji se dakle, kako si primio i kako si čuo, i drži i pokaj se. Ako li ne uzastražiš, doći ću na tebe kao lupež, i nećeš čuti u koji ću čas doći na tebe.
REV 3:4 Ali imaš malo imena i u Sardu, koji ne opoganiše svojih haljina, i hodiće sa mnom u belima, jer su dostojni.
REV 3:5 Koji pobedi on će se obući u haljine bele, i neću izbrisati ime njegovo iz knjige života, i priznaću ime njegovo pred Ocem svojim i pred anđelima Njegovim.
REV 3:6 Ko ima uho neka čuje šta govori Duh crkvama.
REV 3:7 I anđelu filadelfijske crkve napiši: Tako govori Sveti i Istiniti, koji ima ključ Davidov, koji otvori i niko ne zatvori, koji zatvori i niko ne otvori.
REV 3:8 Znam tvoja dela; gle, dadoh pred tobom vrata otvorena, i niko ih ne može zatvoriti; jer imaš malo sile, i držao si moju reč, i nisi se odrekao imena mog.
REV 3:9 Evo dajem one iz zbornice sotonine koji govore da su Jevreji i nisu, nego lažu; evo ću ih učiniti da dođu i da se poklone pred nogama tvojim, i da poznadu da te ja ljubim.
REV 3:10 Jer si održao reč trpljenja mog, i ja ću tebe sačuvati od časa iskušenja, koji će doći na sav vasioni svet da iskuša one koji žive na zemlji.
REV 3:11 Evo ću doći brzo: drži šta imaš, da niko ne uzme venac tvoj.
REV 3:12 Koji pobedi učiniću ga stubom u crkvi Boga svog, i više neće izići napolje; i napisaću na njemu ime Boga svog, i ime novog Jerusalima, grada Boga mog, koji silazi s neba od Boga mog, i ime moje novo.
REV 3:13 Ko ima uho neka čuje šta govori Duh crkvama.
REV 3:14 I anđelu laodikijske crkve napiši: Tako govori Amin, Svedok Verni i Istiniti, Početak stvorenja Božijeg:
REV 3:15 Znam tvoja dela da nisi ni studen ni vruć. O da si studen ili vruć!
REV 3:16 Tako, budući mlak, i nisi ni studen ni vruć, izbljuvaću te iz usta svojih.
REV 3:17 Jer govoriš: Bogat sam, i obogatio sam se, i ništa ne potrebujem; a ne znaš da si ti nesrećan, i nevoljan, i siromah, i slep, i go.
REV 3:18 Savetujem te da kupiš u mene zlato žeženo u ognju, da se obogatiš; i bele haljine, da se obučeš, i da se ne pokaže sramota golotinje tvoje; i masti očnom pomaži oči svoje da vidiš.
REV 3:19 Ja koje god ljubim one i karam i poučavam; postaraj se dakle, i pokaj se.
REV 3:20 Evo stojim na vratima i kucam: ako ko čuje glas moj i otvori vrata, ući ću k njemu i večeraću s njime, i on sa mnom.
REV 3:21 Koji pobedi daću mu da sedne sa mnom na prestolu mom, kao i ja što pobedih i sedoh s Ocem svojim na prestolu Njegovom.
REV 3:22 Ko ima uho neka čuje šta govori Duh crkvama.
REV 4:1 Potom videh: i gle, vrata otvorena na nebu, i glas prvi koji čuh kao trubu gde govori sa mnom, reče: Popni se amo, i pokazaću ti šta će biti za ovim.
REV 4:2 I odmah bih u duhu; i gle, presto stajaše na nebu, i na prestolu seđaše neko.
REV 4:3 I Onaj što seđaše beše po viđenju kao kamen jaspis i sard; i oko prestola beše duga po viđenju kao smaragd.
REV 4:4 I oko prestola behu dvadeset i četiri prestola; i na prestolima videh dvadeset i četiri starešine gde sede, obučene u bele haljine, i imahu krune zlatne na glavama svojim.
REV 4:5 I od prestola izlažahu munje i gromovi i glasovi; i sedam žižaka ognjenih gorahu pred prestolom, koje su sedam duhova Božijih.
REV 4:6 I pred prestolom beše stakleno more, kao kristal. I nasred prestola i oko prestola četiri životinje, pune očiju spred i sastrag.
REV 4:7 I prva životinja beše kao lav, i druga životinja kao tele, i treća životinja imaše lice kao čovek, i četvrta životinja beše kao orao kad leti.
REV 4:8 I svaka od četiri životinje imaše po šest krila naokolo, i unutra puna očiju, i mira ne imaju dan i noć govoreći: Svet, svet, svet Gospod Bog Svedržitelj, Koji beše, i koji jeste, i koji će doći.
REV 4:9 I kad daše životinje slavu i čast i hvalu Onome što seđaše na prestolu, što živi va vek veka,
REV 4:10 padoše dvadeset i četiri starešine pred Onim što seđaše na prestolu, i pokloniše se Onome što živi va vek veka, i metnuše krune svoje pred prestolom govoreći:
REV 4:11 Dostojan si, Gospode, da primiš slavu i čast i silu; jer si Ti sazdao sve, i po volji Tvojoj jeste i stvoreno je.
REV 5:1 I videh u desnici Onog što seđaše na prestolu knjigu napisanu iznutra i spolja, zapečaćenu sa sedam pečata.
REV 5:2 I videh anđela jakog gde propoveda glasom velikim: Ko je dostojan da otvori knjigu i da razlomi pečate njene?
REV 5:3 I niko ne mogaše ni na nebu ni na zemlji, ni pod zemljom da otvori knjige ni da zagleda u nju.
REV 5:4 I ja plakah mnogo što se niko ne nađe dostojan da otvori i da pročita knjigu, niti da zagleda u nju.
REV 5:5 I jedan od starešina reče mi: Ne plači, evo je nadvladao lav, koji je od kolena Judinog, koren Davidov, da otvori knjigu i razlomi sedam pečata njenih.
REV 5:6 I videh, i gle, nasred prestola i četiri životinje, i posred starešina Jagnje stajaše kao zaklano, i imaše sedam rogova, i sedam očiju, koje su sedam duhova Božijih poslanih po svemu svetu.
REV 5:7 I dođe i uze knjigu iz desnice Onog što seđaše na prestolu.
REV 5:8 I kad uze knjigu, četiri životinje i dvadeset i četiri starešine padoše pred Jagnjetom, imajući svaki gusle, i zlatne čaše pune tamjana, koje su molitve svetih.
REV 5:9 I pevahu pesmu novu govoreći: Dostojan si da uzmeš knjigu, i da otvoriš pečate njene; jer si se zaklao, i iskupio si nas Bogu krvlju svojom od svakog kolena i jezika i naroda i plemena,
REV 5:10 I učinio si nas Bogu našem careve i sveštenike, i carovaćemo na zemlji.
REV 5:11 I videh, i čuh glas anđela mnogih oko prestola i životinja i starešina, i beše broj njihov hiljada hiljada.
REV 5:12 Govoreći glasom velikim: Dostojno je Jagnje zaklano da primi silu i bogatstvo i premudrost i jačinu i čast i slavu i blagoslov.
REV 5:13 I svako stvorenje, što je na nebu, i na zemlji, i pod zemljom, i što je na moru, i što je u njima, sve čuh gde govore: Onome što sedi na prestolu, i Jagnjetu blagoslov i čast i slava i država va vek veka.
REV 5:14 I četiri životinje govorahu: Amin. I dvadeset i četiri starešine padoše i pokloniše se Onome što živi va vek veka.
REV 6:1 I videh kad otvori Jagnje jedan od sedam pečata, i čuh jednu od četiri životinje gde govori kao glas gromovni: Dođi i vidi.
REV 6:2 I videh, i gle, konj beo, i onaj što seđaše na njemu imaše strelu; i njemu se dade venac, i iziđe pobeđujući, i da pobedi.
REV 6:3 I kad otvori drugi pečat, čuh drugu životinju gde govori: Dođi i vidi.
REV 6:4 I iziđe drugi konj riđ, i onome što seđaše na njemu dade se da uzme mir sa zemlje, i da ubija jedan drugog, i dade mu se mač veliki.
REV 6:5 I kad otvori treći pečat, čuh treću životinju gde govori: Dođi i vidi. I videh, i gle, konj vran, i onaj što seđaše na njemu imaše merila u ruci svojoj.
REV 6:6 I čuh glas između četiri životinje gde govori: Oka pšenice za groš, i tri oke ječma za groš; a ulja i vina neće biti.
REV 6:7 I kad otvori četvrti pečat, čuh glas četvrte životinje gde govori: Dođi i vidi.
REV 6:8 I videh, i gle, konj bled, i onome što seđaše na njemu beše ime smrt, i pakao iđaše za njim; i njemu se dade oblast na četvrtom delu zemlje da ubije mačem i glađu i smrću i zverinjem zemaljskim.
REV 6:9 I kad otvori peti pečat, videh pod oltarom duše pobijenih za reč Božiju i za svedočanstvo koje imahu.
REV 6:10 I povikaše glasom velikim govoreći: Dokle, Gospodaru Sveti i Istiniti! Ne sudiš i ne kaješ krv našu na onima što žive na zemlji?
REV 6:11 I dane biše svakome od njih haljine bele, i rečeno im bi da počinu još malo vremena, dokle se navrše i drugari njihovi i braća njihova, koji valja da budu pobijeni kao i oni.
REV 6:12 I videh kad otvori šesti pečat, i gle, zatrese se zemlja vrlo, i sunce posta crno kao vreća od kostreti, i mesec posta kao krv;
REV 6:13 i zvezde nebeske padoše na zemlju kao što smokva odbacuje pupke svoje kad je veliki vetar zaljulja.
REV 6:14 I nebo se izmače kao knjiga kad se savije, i svaka gora i ostrvo s mesta svojih pokrenuše se.
REV 6:15 I carevi zemaljski, i boljari, i bogati, i vojvode, i silni, i svaki rob, i svaki slobodnjak, sakriše se po pećinama i po kamenjacima gorskim;
REV 6:16 i govoriše gorama i kamenju: Padnite na nas, i sakrijte nas od lica Onog što sedi na prestolu, i od gneva Jagnjetovog.
REV 6:17 Jer dođe veliki dan gneva Njegovog, i ko može ostati?
REV 7:1 I potom videh četiri anđela gde stoje na četiri ugla zemlje, i drže četiri vetra zemaljska, da ne duše vetar na zemlju, ni na more, ni na i kakvo drvo.
REV 7:2 I videh drugog anđela gde se penje od istoka sunčanog, koji imaše pečat Boga Živoga; i povika glasom velikim na četiri anđela kojima beše dano da kvare zemlju i more, govoreći:
REV 7:3 Ne kvarite ni zemlje, ni mora, ni drveta, dokle zapečatim sluge Boga našeg na čelima njihovim.
REV 7:4 I čuh broj zapečaćenih, sto i četrdeset i četiri hiljade zapečaćenih od svih kolena sinova Izrailjevih:
REV 7:5 Od kolena Judinog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Ruvimovog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Gadovog dvanaest hiljada zapečaćenih;
REV 7:6 Od kolena Asirovog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Neftalimovog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Manasijinog dvanaest hiljada zapečaćenih;
REV 7:7 Od kolena Simeunovog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Levijevog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Isaharovog dvanaest hiljada zapečaćenih;
REV 7:8 Od kolena Zavulonovog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Josifovog dvanaest hiljada zapečaćenih; od kolena Venijaminovog dvanaest hiljada zapečaćenih.
REV 7:9 Po tom videh, i gle, narod mnogi, kog ne može niko izbrojati, od svakog jezika i kolena i naroda i plemena, stajaše pred prestolom i pred Jagnjetom, obučen u haljine bele, i palme u rukama njihovim.
REV 7:10 I povikaše glasom velikim govoreći: Spasenje Bogu našem, koji sedi na prestolu, i Jagnjetu.
REV 7:11 I svi anđeli stajahu oko prestola i starešine i četiri životinje, i padoše na lice pred prestolom, i pokloniše se Bogu.
REV 7:12 Govoreći: Amin; blagoslov i slava i premudrost i hvala i čast i sila i jačina Bogu našem va vek veka. Amin.
REV 7:13 I odgovori jedan od starešina govoreći mi: Ovi obučeni u bele haljine ko su, i otkuda dođoše?
REV 7:14 I rekoh mu: Gospodaru! Ti znaš. I reče mi: Ovo su koji dođoše od nevolje velike, i opraše haljine svoje i ubeliše haljine svoje u krvi Jagnjetovoj.
REV 7:15 Zato su pred prestolom Božijim, i služe Mu dan i noć u crkvi Njegovoj; i Onaj što sedi na prestolu useliće se u njih.
REV 7:16 Više neće ogladneti, i neće na njih pasti sunce, niti ikakva vrućina.
REV 7:17 Jer Jagnje, koje je nasred prestola, pašće ih, i uputiće ih na izvore žive vode; i Bog će otrti svaku suzu od očiju njihovih.
REV 8:1 I kad otvori sedmi pečat, posta tišina na nebu oko po sahata.
REV 8:2 I videh sedam anđela koji stajahu pred Bogom, i dade im se sedam truba.
REV 8:3 I drugi anđeo dođe i stade pred oltarom, i imaše kadionicu zlatnu; i beše mu dano mnogo tamjana da da molitvama svih svetih na oltar zlatni pred prestolom.
REV 8:4 I dim od kađenja u molitvama svetih iziđe od ruke anđelove pred Boga.
REV 8:5 I uze anđeo kadionicu, i napuni je ognja sa oltara, i baci je na zemlju, i postaše glasovi i gromovi i sevanje munja i tresenje zemlje.
REV 8:6 I sedam anđela koji imahu sedam truba, pripraviše se da zatrube.
REV 8:7 I prvi anđeo zatrubi, i posta grad i oganj, smešani s krvlju, i padoše na zemlju; i trećina drva izgore, i svaka trava zelena izgore.
REV 8:8 I drugi anđeo zatrubi; i kao velika gora ognjem zapaljena pade u more; i trećina mora posta krv.
REV 8:9 I umre trećina stvorenja koje živi u moru, i trećina lađi propade.
REV 8:10 I treći anđeo zatrubi, i pade s neba velika zvezda, koja goraše kao sveća, i pade na trećinu reka i na izvore vodene.
REV 8:11 I ime zvezdi beše Pelen; i trećina voda posta pelen, i mnogi ljudi pomreše od voda, jer behu gorke.
REV 8:12 I četvrti anđeo zatrubi, i udarena bi trećina sunca, i trećina meseca, i trećina zvezda, da pomrča trećina njihova, i trećina dana da ne svetli, tako i noći.
REV 8:13 I videh, i čuh jednog anđela gde leti posred neba i govori glasom velikim: Teško, teško, teško onima koji žive na zemlji od ostalih glasova trubnih trojice anđela, koji će trubiti.
REV 9:1 I peti anđeo zatrubi, i videh zvezdu gde pade s neba na zemlju, i dade joj se ključ od studenca bezdana;
REV 9:2 i otvori studenac bezdana, i iziđe dim iz studenca kao dim velike peći, i pocrne sunce i nebo od dima studenčevog.
REV 9:3 I iz dima iziđoše skakavci na zemlju, i dade im se oblast, kao što i skorpije imaju oblast na zemlji.
REV 9:4 I reče im se da ne ude travi zemaljskoj niti ikakvoj zeleni, niti ikakvom drvetu, nego samo ljudima koji nemaju pečat Božji na čelima svojim.
REV 9:5 I dade im se da ih ne ubijaju, nego da ih muče pet meseci; i mučenje njihovo beše kao mučenje skorpijino kad ujede čoveka;
REV 9:6 i u te dane tražiće ljudi smrt, i neće je naći; i želeće da umru, i smrt će od njih bežati.
REV 9:7 I skakavci behu kao konji spremljeni na boj; i na glavama njihovim kao krune od zlata, i lica njihova kao lica čovečija.
REV 9:8 I imahu kose kao kose ženske, i zubi njihovi behu kao u lavova;
REV 9:9 i imahu oklope kao oklope gvozdene, i glas krila njihovih beše kao glas kola kad mnogi konji trče na boj;
REV 9:10 i imahu repove kao skorpijine, i žalci behu na repovima njihovim; i dana im beše oblast da ude ljudima pet meseci.
REV 9:11 I imahu nad sobom cara anđela bezdana kome je ime jevrejski Avadon, a grčki Apolion.
REV 9:12 Jedno zlo prođe, evo idu još dva zla za ovim.
REV 9:13 I šesti anđeo zatrubi, i čuh glas jedan od četiri roglja zlatnog oltara koji je pred Bogom,
REV 9:14 gde govori šestom anđelu koji imaše trubu: Odreši četiri anđela koji su svezani kod reke velike Eufrata.
REV 9:15 I biše odrešena četiri anđela koji behu pripravljeni na sahat, i dan, i mesec, i godinu, da pobiju trećinu ljudi.
REV 9:16 I broj vojnika na konjima beše dvesta hiljada hiljada; i čuh broj njihov.
REV 9:17 I tako videh u utvari konje, i one što seđahu na njima, koji imahu oklope ognjene i plavetne i sumporne; i glave konja njihovih behu kao glave lavova, i iz usta njihovih izlažaše oganj i dim i sumpor.
REV 9:18 I od ova tri zla pogibe trećina ljudi, od ognja i od dima i od sumpora što izlažaše iz usta njihovih.
REV 9:19 Jer sila konja beše u ustima njihovim, i u repovima njihovim; jer repovi njihovi bivahu kao zmije i imahu glave, i njima iđahu.
REV 9:20 I ostali ljudi koji ne biše pobijeni zlima ovim, ne pokajaše se od dela ruku svojih da se ne poklanjaju đavolima ni idolima zlatnim i srebrnim i bronzanim i kamenim i drvenim, koji ne mogu videti ni čuti, ni hoditi;
REV 9:21 niti se pokajaše od ubistva svojih, ni od čaranja svojih, ni od kurvarstva svog, ni od krađa svojih.
REV 10:1 I videh drugog anđela jakog gde silazi s neba, koji beše obučen u oblak, i duga beše na glavi njegovoj, i lice njegovo beše kao sunce, i noge njegove kao stubovi ognjeni;
REV 10:2 i imaše u ruci svojoj knjižicu otvorenu, i metnu nogu svoju desnu na more, a levu na zemlju.
REV 10:3 I povika glasom velikim, kao lav kad riče; i kad on povika, govoraše sedam gromova glasove svoje.
REV 10:4 I kad govoriše sedam gromova glasove svoje, htedoh da pišem, i čuh glas s neba koji mi govori: Zapečati šta govoriše sedam gromova, i ovo ne piši.
REV 10:5 I anđeo kog videh gde stoji na moru i na zemlji, podiže ruku svoju k nebu,
REV 10:6 i zakle se Onim koji živi va vek veka, koji sazda nebo i šta je na njemu, i zemlju i šta je na njoj, i more i šta je u njemu, da vremena već neće biti;
REV 10:7 nego u dane glasa sedmog anđela kad zatrubi, onda će se svršiti tajna Božija, kao što javi svojim slugama prorocima.
REV 10:8 I glas koji čuh s neba, opet progovori sa mnom i reče: Idi i uzmi knjižicu otvorenu iz ruke onog anđela što stoji na moru i na zemlji.
REV 10:9 I otidoh k anđelu, i rekoh mu: Daj mi knjižicu. I reče mi: Uzmi i izjedi je; i gorka će biti u trbuhu tvom, ali u ustima biće ti slatka kao med.
REV 10:10 I uzeh knjižicu iz ruke anđelove, i izjedoh je; i beše u ustima mojim kao med slatka, a kad je izjedoh, beše gorka u trbuhu mom.
REV 10:11 I reče mi: Valja ti opet prorokovati narodima i plemenima i jezicima i carevima mnogima.
REV 11:1 I dade mi se trska kao palica govoreći: Ustani i izmeri crkvu Božiju i oltar, i one što se klanjaju u njoj;
REV 11:2 a portu što je izvan crkve, izbaci napolje, niti je meri, jer je dana neznabošcima; i grad sveti gaziće četrdeset i dva meseca.
REV 11:3 I daću dvojici svojih svedoka, i proricaće hiljadu i dvesta i šezdeset dana obučeni u vreće.
REV 11:4 Ovi su dve masline i dva žiška što stoje pred Gospodarem zemaljskim.
REV 11:5 I ako im ko nepravdu učini, oganj izlazi iz usta njihovih, i poješće neprijatelje njihove; i ko bude hteo da im učini nažao onaj valja da bude ubijen.
REV 11:6 I ovi će imati vlast da zatvore nebo, da ne padne dažd na zemlju u dane njihovog proricanja; i imaće vlast nad vodama da ih pretvaraju u krv, i da udare zemlju svakom mukom, kadgod budu hteli.
REV 11:7 I kad svrše svedočanstvo svoje, onda će zver što izlazi iz bezdana učiniti s njima rat, i pobediće ih i ubiće ih.
REV 11:8 I telesa njihova ostaviće na ulici grada velikog, koji se duhovno zove Sodom i Misir, gde i Gospod naš razapet bi.
REV 11:9 I gledaće neki od naroda i plemena i jezika i kolena telesa njihova tri dana i po, i neće dati da se njihova telesa metnu u grobove.
REV 11:10 I koji žive na zemlji, obradovaće se i razveseliće se za njih, i slaće dare jedan drugom, jer ova dva proroka mučiše one što žive na zemlji.
REV 11:11 I posle tri dana i po duh života od Boga uđe u njih; i staše oba na noge svoje, i strah veliki napade na one koji ih gledahu.
REV 11:12 I čuše glas veliki s neba, koji im govori: Iziđite amo. I iziđoše na nebo na oblacima, i videše ih neprijatelji njihovi.
REV 11:13 I u taj čas zatrese se zemlja vrlo, i deseti deo grada pade, i tresenje zemlje pobi sedam hiljada imena čovečijih; i ostali se uplašiše, i daše slavu Bogu nebeskom.
REV 11:14 Zlo drugo prođe, evo zlo treće ide brzo.
REV 11:15 I sedmi anđeo zatrubi i postaše veliki glasovi na nebesima govoreći: Posta carstvo sveta Gospoda našeg i Hrista Njegovog, i carovaće va vek veka.
REV 11:16 I dvadeset i četiri starešine koje seđahu pred Bogom na prestolima svojim, padoše na lica svoja i pokloniše se Bogu.
REV 11:17 Govoreći: Hvalimo Te, Gospode Bože Svedržitelju, koji jesi, i beše, i bićeš, što si primio silu svoju veliku, i caruješ.
REV 11:18 I neznabošci se progneviše, i dođe gnev Tvoj i vreme mrtvima da se sudi, i da se da plata slugama Tvojim, prorocima i svetima, i onima koji se boje imena Tvog, malima i velikima, i da se pogube oni koji zemlju pogubiše.
REV 11:19 I otvori se crkva Božija na nebu, i pokaza se ćivot zaveta Njegovog u crkvi Njegovoj; i biše sevanja munja, i glasovi, i gromovi, i tresenje zemlje, i grad veliki.
REV 12:1 I znak veliki pokaza se na nebu: žena obučena u sunce, i mesec pod nogama njenim, i na glavi njenoj venac od dvanaest zvezda.
REV 12:2 I beše trudna, i vikaše od muke, i mučaše se da rodi.
REV 12:3 I pokaza se drugi znak na nebu, i gle, velika crvena aždaha, koja imaše sedam glava, i deset rogova; i na glavama njenim sedam kruna;
REV 12:4 i rep njen odvuče trećinu zvezda nebeskih, i baci ih na zemlju. I aždaha stajaše pred ženom koja htede da se porodi, da joj proždere dete kad rodi.
REV 12:5 I rodi muško, sina, koji će pasti sve narode s palicom gvozdenom; i dete njeno bi uzeto k Bogu i prestolu njegovom.
REV 12:6 A žena pobeže u pustinju gde imaše mesto pripravljeno od Boga, da se onamo hrani hiljadu i dvesta i šezdeset dana.
REV 12:7 I posta rat na nebu. Mihailo i anđeli Njegovi udariše na aždahu, i bi se aždaha i anđeli njeni.
REV 12:8 I ne nadvladaše, i više im se ne nađe mesta na nebu.
REV 12:9 I zbačena bi aždaha velika, stara zmija, koja se zove đavo i sotona, koja vara sav vasioni svet, i zbačena bi na zemlju, i anđeli njeni zbačeni biše s njom.
REV 12:10 I čuh glas veliki na nebu koji govori: Sad posta spasenje i sila i carstvo Boga našeg, i oblast Hrista Njegovog; jer se zbaci opadač braće naše, koji ih opadaše pred Bogom našim dan i noć.
REV 12:11 I oni ga pobediše krvlju Jagnjetovom i rečju svedočanstva svog, i ne mariše za život svoj do same smrti.
REV 12:12 Zato veselite se nebesa i vi koji živite na njima. Teško vama koji živite na zemlji i moru, jer đavo siđe k vama, i vrlo se rasrdio, znajući da vremena malo ima.
REV 12:13 I kad vide aždaha da zbačena bi na zemlju, gonjaše ženu koja rodi muško.
REV 12:14 I ženi dana biše dva krila orla velikog da leti u pustinju na svoje mesto, gde će se hraniti vreme i vremena i po vremena, sakrivena od lica zmijinog.
REV 12:15 I ispusti zmija za ženom iz usta svojih vodu kao reku, da je utopi u reci.
REV 12:16 I pomože zemlja ženi, i otvori zemlja usta svoja, i proždre reku koju ispusti zmija iz usta svojih.
REV 12:17 I razgnevi se zmija na ženu, i otide da se pobije sa ostalim semenom njenim, koje drži zapovesti Božije i ima svedočanstvo Isusa Hrista.
REV 13:1 I stadoh na pesku morskom. I videh zver gde izlazi iz mora, koja imaše sedam glava, i rogova deset, i na rogovima njenim deset kruna, a na glavama njenim imena hulna.
REV 13:2 I zver koju videh beše kao ris, i noge joj kao u medveda, i usta njena kao usta lavova, i dade joj zmija silu svoju, i presto svoj, i oblast veliku.
REV 13:3 I videh jednu od glava njenih kao ranjenu na smrt, i rana smrti njene izleči se. I čudi se sva zemlja iza zveri, i pokloniše se zmiji, koja dade oblast zveri.
REV 13:4 I pokloniše se zveri govoreći: Ko je kao zver? I ko može ratovati s njom?
REV 13:5 I dana joj biše usta koja govore velike stvari i huljenja, i dana joj bi oblast da čini četrdeset i dva meseca.
REV 13:6 I otvori usta svoja za huljenje na Boga, da huli na ime Njegovo, i na kuću Njegovu, i na one koji žive na nebu.
REV 13:7 I dano joj bi da se bije sa svetima, i da ih pobedi; i dana joj bi oblast nad svakim kolenom i narodom i jezikom i plemenom.
REV 13:8 I pokloniše joj se svi koji žive na zemlji kojima imena nisu zapisana u životnoj knjizi Jagnjeta, koje je zaklano od postanja sveta.
REV 13:9 Ako ko ima uho neka čuje.
REV 13:10 Ko u ropstvo vodi, biće u ropstvo odveden; ko nožem ubije valja da on nožem bude ubijen. Ovde je trpljenje i vera svetih.
REV 13:11 I videh drugu zver gde izlazi iz zemlje, i imaše dva roga kao u jagnjeta; i govoraše kao aždaha.
REV 13:12 I svu vlast prve zveri činjaše pred njom; i učini da zemlja i koji žive na njoj pokloni se prvoj zveri kojoj se isceli rana smrtna.
REV 13:13 I učini čudesa velika, i učini da i oganj silazi s neba na zemlju pred ljudima.
REV 13:14 I vara one koji žive na zemlji znacima, koji joj biše dani da čini pred zveri, govoreći onima što žive na zemlji da načine ikonu zveri koja imade ranu smrtnu i osta živa.
REV 13:15 I bi joj dano da dade duh ikoni zverinoj, da progovori ikona zverina, i da učini da se pobiju koji se god ne poklone ikoni zverinoj.
REV 13:16 I učini sve, male i velike, bogate i siromašne, slobodnjake i robove, te im dade žig na desnoj ruci njihovoj ili na čelima njihovim,
REV 13:17 da niko ne može ni kupiti ni prodati, osim ko ima žig, ili ime zveri, ili broj imena njenog.
REV 13:18 Ovde je mudrost. Ko ima um neka izračuna broj zveri: jer je broj čovekov i broj njen šest stotina i šezdeset i šest.
REV 14:1 I videh, i gle, Jagnje stajaše na gori sionskoj, i s Njim sto i četrdeset i četiri hiljade, koji imahu ime Oca Njegovog napisano na čelima svojim.
REV 14:2 I čuh glas s neba kao glas voda mnogih, i kao glas groma velikog; i čuh glas gudača koji guđahu u gusle svoje.
REV 14:3 I pevahu kao novu pesmu pred prestolom i pred četiri životinje i pred starešinama: i niko ne mogaše naučiti pesme, osim onih sto i četrdeset i četiri hiljade koji su otkupljeni sa zemlje.
REV 14:4 Ovo su koji se ne opoganiše sa ženama, jer su devstvenici, oni idu za Jagnjetom kud god ono pođe. Ovi su kupljeni od ljudi, prvenci Bogu i Jagnjetu.
REV 14:5 I u njihovim ustima ne nađe se prevara, jer su bez mane pred prestolom Božijim.
REV 14:6 I videh drugog anđela gde leti posred neba, koji imaše večno jevanđelje da objavi onima koji žive na zemlji, i svakom plemenu, i jeziku i kolenu i narodu.
REV 14:7 I govoraše velikim glasom: Bojte se Boga, i podajte Mu slavu, jer dođe čas suda Njegovog; i poklonite se Onome koji je stvorio nebo i zemlju i more i izvore vodene.
REV 14:8 I drugi anđeo za njim ide govoreći: Pade, pade Vavilon grad veliki: jer otrovnim vinom kurvarstva svog napoji sve narode.
REV 14:9 I treći anđeo za njim ide govoreći glasom velikim: Ko se god pokloni zveri i ikoni njenoj, i primi žig na čelo svoje ili na ruku svoju,
REV 14:10 i on će piti od vina gneva Božijeg, koje je nepomešano utočeno u čašu gneva Njegovog, i biće mučen ognjem i sumporom pred anđelima svetima i pred Jagnjetom.
REV 14:11 I dim mučenja njihovog izlaziće va vek veka; i neće imati mira dan i noć koji se poklanjaju zveri i ikoni njenoj, i koji primaju žig imena njenog.
REV 14:12 Ovde je trpljenje svetih, koji drže zapovesti Božije i veru Isusovu.
REV 14:13 I čuh glas s neba gde mi govori: Napiši: Blago mrtvima koji umiru u Gospodu od sad. Da, govori Duh, da počinu od trudova svojih; jer dela njihova idu za njima.
REV 14:14 I videh, i gle, oblak beo, i na oblaku seđaše kao Sin čovečiji, i imaše na glavi svojoj krunu zlatnu, i u ruci svojoj srp oštar.
REV 14:15 I drugi anđeo iziđe iz crkve vičući velikim glasom Onome što sedi na oblaku: Zamahni srpom svojim i žnji, jer dođe vreme da se žnje, jer se osuši žito zemaljsko.
REV 14:16 I Onaj što seđaše na oblaku baci srp svoj na zemlju, i požnjevena bi zemlja.
REV 14:17 I drugi anđeo iziđe iz crkve što je na nebu, i imaše i on srp oštar.
REV 14:18 I drugi anđeo iziđe iz oltara, koji imaše oblast nad ognjem, i povika s velikom vikom onome koji imaše srp oštri, govoreći: Zamahni srpom svojim oštrim, i odreži grožđe vinograda zemaljskog; jer već sazreše zrna njegova.
REV 14:19 I baci anđeo srp svoj na zemlju, i obra vinograd zemaljski, i metnu u kacu velikog gneva Božijeg.
REV 14:20 I otoči se kaca izvan grada, i iziđe krv iz kace, tja do uzda konjima, hiljadu i šest stotina potrkališta.
REV 15:1 I videh drugi veliki znak na nebu i čudo: sedam anđela koji imahu sedam poslednjih zala, jer se u njima savrši gnev Božji.
REV 15:2 I videh kao stakleno more smešano s ognjem, i one što pobediše zver i ikonu njenu, i žig njen, i broj imena njenog, gde stoje na moru staklenom i imaju gusle Božije;
REV 15:3 i pevahu pesmu Mojsija, sluge Božijeg, i pesmu Jagnjetovu, govoreći: Velika su i divna dela Tvoja, Gospode Bože Svedržitelju, pravedni su i istiniti putevi Tvoji, Care svetih.
REV 15:4 Ko se neće pobojati Tebe, Gospode, i proslaviti ime Tvoje? Jer si Ti jedan svet; jer će svi neznabošci doći i pokloniti se pred Tobom; jer se sudovi Tvoji javiše.
REV 15:5 I posle ovog videh, i gle, otvori se crkva skinije svedočanstva na nebu,
REV 15:6 i iziđoše sedam anđela iz crkve, koji imahu sedam zala, obučeni u čiste i bele haljine od platna, i opasani po prsima pojasima zlatnim;
REV 15:7 i jedna od četiri životinje dade sedmorici anđela sedam čaša zlatnih napunjenih gneva Boga, koji živi va vek veka.
REV 15:8 I napuni se crkva dima od slave Božije i od sile Njegove; i niko ne mogaše doći u crkvu, dok se ne svrši sedam zala sedmorice anđela.
REV 16:1 I čuh glas veliki iz crkve gde govori sedmorici anđela: Idite, i izlijte sedam čaša gneva Božijeg na zemlju.
REV 16:2 I ode prvi anđeo, i izli čašu svoju na zemlju; i postaše rane zle i ljute na ljudima koji imaju žig zverin i koji se klanjaju ikoni njenoj.
REV 16:3 I drugi anđeo izli čašu svoju u more; i posta krv kao od mrtvaca, i svaka duša živa umre u moru.
REV 16:4 I treći anđeo izli čašu svoju na reke i na izvore vodene; i posta krv.
REV 16:5 I čuh anđela vodenog gde govori: Pravedan si Gospode, koji jesi, i koji beše, i svet, što si ovo sudio;
REV 16:6 Jer proliše krv svetih i proroka, i krv si im dao da piju jer su zaslužili.
REV 16:7 I čuh drugog iz oltara gde govori: Da, Gospode Bože Svedržitelju, istiniti su i pravi sudovi Tvoji.
REV 16:8 I četvrti anđeo izli čašu svoju na sunce, i dano mu bi da žeže ljude ognjem.
REV 16:9 I opališe se ljudi od velike vrućine, i huliše na ime Boga koji ima oblast nad zlima ovima, i ne pokajaše se da Mu dadu slavu.
REV 16:10 I peti anđeo izli čašu svoju na presto zverin; i carstvo njeno posta tamno, i žvakahu jezike svoje od bola.
REV 16:11 I huliše na ime Boga nebeskog od bola i od rana svojih, i ne pokajaše se od dela svojih.
REV 16:12 I šesti anđeo izli čašu svoju na veliku reku Eufrat; i presahnu voda njena, da se pripravi put carevima od istoka sunčanog.
REV 16:13 I videh iz usta aždahinih, i iz usta zverinih, i iz usta lažnog proroka, gde iziđoše tri nečista duha, kao žabe.
REV 16:14 Jer su ovo duhovi đavolski koji čine čudesa i izlaze k carevima svega vasionog sveta da ih skupe na boj za onaj veliki dan Boga Svedržitelja.
REV 16:15 Evo idem kao lupež; blago onome koji je budan i koji čuva haljine svoje, da go ne hodi i da se ne vidi sramota njegova.
REV 16:16 I sabra ih na mesto koje se jevrejski zove Armagedon.
REV 16:17 I sedmi anđeo izli čašu svoju po nebu, i iziđe glas veliki iz crkve nebeske od prestola govoreći: Svrši se.
REV 16:18 I biše sevanja munja i gromovi, i glasovi, i bi veliko tresenje zemlje, kakvo nikad ne bi otkako su ljudi na zemlji, toliko tresenje, tako veliko.
REV 16:19 I grad veliki razdeli se na tri dela, i gradovi neznabožački padoše; i Vavilon veliki spomenu se pred Bogom da mu da čašu vina ljutog gneva svog.
REV 16:20 I sva ostrva pobegoše, i gore se ne nađoše.
REV 16:21 I grad veliki kao glava pade s neba na ljude; i ljudi huliše na Boga od zla gradnog, jer je velika muka njegova vrlo.
REV 17:1 I dođe jedan od sedam anđela koji imahu sedam čaša, i govori sa mnom govoreći mi: Hodi da ti pokažem sud kurve velike, koja sedi na vodama mnogima.
REV 17:2 S kojom se kurvaše carevi zemaljski, i koji žive na zemlji opiše se vinom kurvarstva njena.
REV 17:3 I uvede me duh u pusto mesto; i videh ženu gde sedi na zveri crvenoj koja beše puna imena hulnih i imaše sedam glava i deset rogova.
REV 17:4 I žena beše obučena u porfiru i skerlet i nakićena zlatom i kamenjem dragim i biserom, i imaše čašu u ruci svojoj punu mrzosti i poganštine kurvarstva svog;
REV 17:5 i na čelu njenom napisano ime: Tajna, Vavilon veliki, mati kurvama i mrzostima zemaljskim.
REV 17:6 I videh ženu pijanu od krvi svetih i od krvi svedoka Isusovih. I začudih se čudom velikim kad je videh.
REV 17:7 I reče mi anđeo: Što se čudiš? Ja ću ti kazati tajnu ove žene, i zveri što je nosi i ima sedam glava i deset rogova.
REV 17:8 Zver koju si video beše i nije, i izići će iz bezdana i otići će u propast; i udiviće se koji žive na zemlji, kojima imena napisana nisu u knjigu života od postanja sveta, kad vide zver koja beše, i nije, i doći će opet.
REV 17:9 Ovde je um, koji ima mudrost. Sedam glava, to su sedam gora na kojima žena sedi.
REV 17:10 I jesu sedam careva. Pet je njih palo, i jedan jeste, a drugi još nije došao; a kad dođe za malo će ostati.
REV 17:11 I zver koja beše i nije, i ona je osmi, i jeste od sedmorice i u propast ide.
REV 17:12 I deset rogova, koje si video, to su deset careva, koji carstva još ne primiše, nego će oblast kao carevi na jedno vreme primiti sa zveri.
REV 17:13 Ovi jednu volju imaju, i silu i oblast svoju daće zveri.
REV 17:14 Ovi će se pobiti s Jagnjetom i Jagnje će ih pobediti, jer je Gospodar nad gospodarima i Car nad carevima; i koji su s Njim, jesu pozvani i izabrani i verni.
REV 17:15 I reče mi: Vode, što si video, gde sedi kurva, ono su ljudi i narodi, i plemena i jezici.
REV 17:16 I deset rogova, što si video na zveri, oni će omrznuti na kurvu, i opustošiće je i ogoluzniti, i meso njeno poješće i sažeći će je ognjem.
REV 17:17 Jer je Bog dao u srca njihova da učine volju Njegovu, i da učine volju jednu, i da dadu carstvo svoje zveri, dok se svrše reči Božije.
REV 17:18 I žena, koju si video, jeste grad veliki, koji ima carstvo nad carstvima zemaljskim.
REV 18:1 I posle ovog videh drugog anđela gde silazi sa neba, koji imaše oblast veliku; i zemlja se zasvetli od slave njegove.
REV 18:2 I povika jakim glasom govoreći: Pade, pade Vavilon veliki, i posta stan đavolima, i tamnica svakom duhu nečistom, i tamnica svih ptica nečistih i mrskih; jer otrovnim vinom kurvarstva svog napoji sve narode;
REV 18:3 I carevi zemaljski s njom se kurvaše, i trgovci zemaljski obogatiše se od bogatstva slasti njene.
REV 18:4 I čuh glas drugi s neba koji govori: Iziđite iz nje, narode moj, da se ne pomešate u grehe njene, i da vam ne naude zla njena.
REV 18:5 Jer gresi njeni dopreše tja do neba, i Bog se opomenu nepravde njene.
REV 18:6 Platite joj kao što i ona plati vama, i podajte joj dvojinom onoliko po delima njenim: kojom čašom zahvati vama zahvatajte joj po dva put onoliko.
REV 18:7 Koliko se proslavi i nasladi toliko joj podajte muka i žalosti; jer govori u srcu svom: Sedim kao carica, i nisam udovica, i žalosti neću videti.
REV 18:8 Zato će u jedan dan doći zla njena: smrt i plač i glad, i sažeći će se ognjem; jer je jak Gospod Bog koji joj sudi.
REV 18:9 I zaplakaće i zajaukati za njom carevi zemaljski koji se s njom kurvaše i besniše, kad vide dim gorenja njenog,
REV 18:10 izdaleka stojeći od straha muka njenih i govoreći: Jaoh! Jaoh! Grade veliki Vavilone, grade tvrdi, jer u jedan čas dođe sud tvoj!
REV 18:11 I trgovci zemaljski zaplakaće i zajaukati za njom, što njihove tovare niko više ne kupuje;
REV 18:12 tovara zlata i srebra i kamenja dragog i bisera i uzvoda i porfire i svile i skerleta, i svakog mirisnog drveta, i svakojakih sudova od fildiša, i svakojakih sudova od najskupljeg drveta, bronze i gvožđa i mermera,
REV 18:13 i cimeta i tamjana i mira i livana, i vina i ulja, i nišesteta i pšenice, i goveda i ovaca, i konja i kola, i telesa i duša čovečijih.
REV 18:14 I voća želja duše tvoje otidoše od tebe, i sve što je masno i dobro otide od tebe, i više ga nećeš naći.
REV 18:15 Trgovci koji se ovim tovarima obogatiše od nje, staće izdaleka od straha mučenja njenog, plačući i jaučući,
REV 18:16 i govoreći: Jaoh! Jaoh! Grade veliki, obučeni u svilu i porfiru i skerlet, i nakićeni zlatom i kamenjem dragim i biserom;
REV 18:17 Jer u jedan čas pogibe toliko bogatstvo! I svi gospodari od lađi, i sav narod u lađama, i lađari, i koji god rade na moru, stadoše izdaleka,
REV 18:18 i vikahu, videvši dim gorenja njenog, i govorahu: Ko je bio kao ovaj grad veliki?
REV 18:19 I baciše prah na glave svoje, i povikaše plačući i ridajući, govoreći: Jaoh! Jaoh! Grade veliki, u kome se obogatiše svi koji imaju lađe na moru od bogatstva njegovog, jer u jedan čas opuste!
REV 18:20 Veseli se nad njim nebo, i sveti apostoli i proroci, jer Bog pokaja sud vaš na njemu.
REV 18:21 I uze jedan anđeo jak kamen veliki, kao kamen vodenični, i baci u more govoreći: Tako će sa hukom biti bačen Vavilon, grad veliki, i neće se više naći;
REV 18:22 I glas gudača i pevača i svirača i trubača neće se više čuti u tebi; i nikakav majstor ni od kakvog zanata neće se više naći u tebi, i huka kamenja vodeničnog neće se čuti u tebi;
REV 18:23 I videlo žiška neće se više svetliti u tebi, i glas ženika i neveste neće više biti čuven u tebi; jer trgovci tvoji behu boljari zemaljski, jer tvojim čaranjem prevareni biše svi narodi.
REV 18:24 I u njemu se nađe krv proročka i svetih, i svih koji su pobijeni na zemlji.
REV 19:1 I posle ovog čuh glas veliki naroda mnogog na nebu gde govori: Aliluja! Spasenje i slava i čast i sila Gospodu našem;
REV 19:2 Jer su istiniti i pravi sudovi Njegovi, što je osudio kurvu veliku, koja pokvari zemlju kurvarstvom svojim, i pokajao krv slugu svojih od ruke njene.
REV 19:3 I drugom rekoše: Aliluja! I dim njen izlažaše va vek veka.
REV 19:4 I padoše dvadeset i četiri starešine, i četiri životinje, i pokloniše se Bogu koji seđaše na prestolu, govoreći: Amin, aliluja!
REV 19:5 I glas iziđe od prestola koji govori: Hvalite Boga našeg sve sluge Njegove, i koji Ga se bojite, i mali i veliki.
REV 19:6 I čuh kao glas naroda mnogog, i kao glas voda mnogih, i kao glas gromova jakih, koji govore: Aliluja! Jer caruje Gospod Bog Svedržitelj.
REV 19:7 Da se radujemo i veselimo, i da damo slavu Njemu; jer dođe svadba Jagnjetova, i žena Njegova pripravila se;
REV 19:8 I dano joj bi da se obuče u svilu čistu i belu: jer je svila pravda svetih.
REV 19:9 I reče mi: Napiši: Blago onima koji su pozvani na večeru svadbe Jagnjetove. I reče mi: Ove su reči istinite Božije.
REV 19:10 I padnuvši pred nogama njegovim poklonih mu se; i reče mi: Gle, nemoj, ja sam sluga kao i ti i braća tvoja koja imaju svedočanstvo Isusovo. Bogu se pokloni; jer je svedočanstvo Isusovo Duh Proroštva.
REV 19:11 I videh nebo otvoreno, i gle, konj beo, i koji seđaše na njemu zove se Veran i Istinit, i sudi po pravdi i vojuje.
REV 19:12 A oči su Mu kao plamen ognjeni, i na glavi Njegovoj krune mnoge, i imaše ime napisano, kog niko ne zna do On sam.
REV 19:13 I beše obučen u haljinu crvenu od krvi, i ime se Njegovo zove: Reč Božija.
REV 19:14 I vojske nebeske iđahu za Njim na konjima belim, obučene u svilu belu i čistu.
REV 19:15 I iz usta Njegovih iziđe mač oštar, da njime pobije neznabošce; i On će ih pasti s palicom gvozdenom; i On gazi kacu vina i srdnje i gneva Boga Svedržitelja.
REV 19:16 I ima na haljini i na stegnu svom ime napisano: Car nad carevima i Gospodar nad gospodarima.
REV 19:17 I videh jednog anđela gde stoji na suncu i povika glasom velikim govoreći svima pticama koje lete ispod neba: Dođite i skupite se na veliku večeru Božiju,
REV 19:18 da jedete mesa od careva, i mesa od vojvoda, i mesa od junaka, i mesa od konja i od onih koji sede na njima, i mesa od svih slobodnjaka i robova, i od malih i od velikih.
REV 19:19 I videh zver i careve zemaljske i vojnike njihove skupljene da se pobiju s Onim što sedi na konju i s vojskama Njegovim.
REV 19:20 I bi uhvaćena zver, i s njom lažni prorok koji učini pred njom znake kojima prevari one koji primiše žig zverin i koji se poklanjaju ikoni njenoj: živi biše bačeni oboje u jezero ognjeno, koje gori sumporom.
REV 19:21 A ostali pobijeni biše mačem Onog što sedi na konju, koji iziđe iz usta Njegovih: i sve se ptice nasitiše od mesa njihovog.
REV 20:1 I videh anđela gde silazi s neba, koji imaše ključ od bezdana i verige velike u ruci svojoj.
REV 20:2 I uhvati aždahu, staru zmiju, koja je đavo i sotona, i sveza je na hiljadu godina,
REV 20:3 i u bezdan baci je, i zatvori je, i zapečati nad njom, da više ne prelašćuje narode, dok se ne navrši hiljadu godina; i potom valja da bude odrešena na malo vremena.
REV 20:4 I videh prestole, i seđahu na njima, i dade im se sud, i duše isečenih za svedočanstvo Isusovo i za reč Božiju, koji se ne pokloniše zveri ni ikoni njenoj, i ne primiše žig na čelima svojim i ruci svojoj; i oživeše i carovaše s Hristom hiljadu godina.
REV 20:5 A ostali mrtvaci ne oživeše, dokle se ne svrši hiljada godina. Ovo je prvo vaskrsenje.
REV 20:6 Blažen je i svet onaj koji ima deo u prvom vaskrsenju; nad njima druga smrt nema oblasti, nego će biti sveštenici Bogu i Hristu, i carovaće s Njim hiljadu godina.
REV 20:7 I kad se svrši hiljadu godina, pustiće se sotona iz tamnice svoje,
REV 20:8 i izići će da vara narode po sva četiri kraja zemlje, Goga i Magoga, da ih skupi na boj, kojih je broj kao pesak morski.
REV 20:9 I iziđoše na širinu zemlje, i opkoliše logor svetih, i grad ljubazni; i siđe oganj od Boga s neba, i pojede ih.
REV 20:10 I đavo koji ih varaše bi bačen u jezero ognjeno i sumporito, gde je zver i lažni prorok; i biće mučeni dan i noć va vek veka.
REV 20:11 I videh veliki beo presto, i Onog što seđaše na njemu, od čijeg lica bežaše nebo i zemlja, i mesta im se ne nađe.
REV 20:12 I videh mrtvace male i velike gde stoje pred Bogom, i knjige se otvoriše; i druga se knjiga otvori, koja je knjiga života; i sud primiše mrtvaci kao što je napisano u knjigama, po delima svojim.
REV 20:13 I more dade svoje mrtvace, i smrt i pakao dadoše svoje mrtvace; i sud primiše po delima svojim.
REV 20:14 I smrt i pakao bačeni biše u jezero ognjeno. I ovo je druga smrt.
REV 20:15 I ko se ne nađe napisan u knjizi života, bačen bi u jezero ognjeno.
REV 21:1 I videh nebo novo i zemlju novu; jer prvo nebo i prva zemlja prođoše, i mora više nema.
REV 21:2 I ja Jovan videh grad sveti, Jerusalim nov, gde silazi od Boga s neba, pripravljen kao nevesta ukrašena mužu svom.
REV 21:3 I čuh glas veliki s neba gde govori: Evo skinije Božije među ljudima, i živeće s njima, i oni će biti narod Njegov, i sam Bog biće s njima Bog njihov.
REV 21:4 I Bog će otrti svaku suzu od očiju njihovih, i smrti neće biti više, ni plača, ni vike, ni bolesti neće biti više; jer prvo prođe.
REV 21:5 I reče Onaj što seđaše na prestolu: Evo sve novo tvorim. I reče mi: Napiši, jer su ove reči istinite i verne.
REV 21:6 I reče mi: Svrši se. Ja sam Alfa i Omega, Početak i Svršetak. Ja ću žednome dati iz izvora vode žive za badava.
REV 21:7 Koji pobedi, dobiće sve, i biću mu Bog, i on će biti moj sin.
REV 21:8 A strašljivima i nevernima i poganima i krvnicima, i kurvarima, i vračarima, i idolopoklonicima, i svima lažama, njima je deo u jezeru što gori ognjem i sumporom; koje je smrt druga.
REV 21:9 I dođe k meni jedan od sedam anđela koji imahu sedam čaša napunjenih sedam zala poslednjih, i reče mi govoreći: Hodi da ti pokažem nevestu, Jagnjetovu ženu.
REV 21:10 I odvede me u duhu na goru veliku i visoku, i pokaza mi grad veliki, sveti Jerusalim, gde silazi s neba od Boga,
REV 21:11 i imaše slavu Božiju; i svetlost njegova beše kao dragi kamen, kao kamen jaspis svetli,
REV 21:12 i imaše zid veliki i visok, i imaše dvanaestora vrata, i na vratima dvanaest anđela, i imena napisana, koja su imena dvanaest kolena Izrailjevih.
REV 21:13 Od istoka vrata troja, i od severa vrata troja, od juga vrata troja, i od zapada vrata troja.
REV 21:14 I zid gradski imaše dvanaest temelja, i na njima imena dvanaest apostola Jagnjetovih.
REV 21:15 I onaj što govoraše sa mnom, imaše trsku zlatnu da izmeri grad i vrata njegova i zidove njegove.
REV 21:16 I grad na četiri ugla stoji, i dužina je njegova tolika kolika i širina. I izmeri grad trskom na dvanaest hiljada potrkališta: dužina i širina i visina jednaka je.
REV 21:17 I razmeri zid njegov na sto i četrdeset i četiri lakta, po meri čovečijoj, koja je anđelova.
REV 21:18 I beše građa zidova njegova jaspis, i grad zlato čisto, kao čisto staklo.
REV 21:19 I temelji zidova gradskih behu ukrašeni svakim dragim kamenjem: prvi temelj beše jaspis, drugi safir, treći halkidon, četvrti smaragd,
REV 21:20 peti sardoniks, šesti sard, sedmi hrisolit, osmi viril, deveti topaz, deseti hrisopras, jedanaesti jakint, dvanaesti ametist.
REV 21:21 I dvanaest vrata, dvanaest zrna bisera: svaka vrata behu od jednog zrna bisera: i ulice gradske behu zlato čisto, kao staklo presvetlo.
REV 21:22 I crkve ne videh u njemu: jer je njemu crkva Gospod Bog Svedržitelj, i Jagnje.
REV 21:23 I grad ne potrebuje ni sunce ni mesec da svetle u njemu; jer ga slava Božija prosvetli, i žižak je njegov Jagnje.
REV 21:24 I narodi koji su spaseni hodiće u videlu njegovom, i carevi zemaljski doneće slavu i čast svoju u njega.
REV 21:25 I vrata njegova neće se zatvarati danju, jer onde noći neće biti.
REV 21:26 I doneće slavu i čast neznabožaca u njega.
REV 21:27 I neće u njega ući ništa pogano, i što čini mrzost i laž, nego samo koji su napisani u životnoj knjizi Jagnjeta.
REV 22:1 I pokaza mi čistu reku vode života, bistru kao kristal, koja izlažaše od prestola Božijeg i Jagnjetovog.
REV 22:2 Nasred ulica njegovih i s obe strane reke drvo života, koje rađa dvanaest rodova dajući svakog meseca svoj rod; i lišće od drveta beše za isceljivanje narodima.
REV 22:3 I više neće biti nikakve prokletinje; i presto Božji i Jagnjetov biće u njemu; i sluge Njegove posluživaće Ga.
REV 22:4 I gledaće lice Njegovo, i ime Njegovo biće na čelima njihovim.
REV 22:5 I noći tamo neće biti, i neće potrebovati videla od žiška, ni videla sunčanog, jer će ih obasjavati Gospod Bog, i carovaće va vek veka.
REV 22:6 I reče mi: Ovo su reči verne i istinite, i Gospod Bog svetih proroka posla anđela svog da pokaže slugama svojim šta će biti skoro.
REV 22:7 Evo ću doći skoro: Blago onome koji drži reči proroštva knjige ove.
REV 22:8 I ja Jovan videh ovo i čuh; i kad čuh i videh, padoh da se poklonim na noge anđela koji mi ovo pokaza.
REV 22:9 I reče mi: Gle, nemoj, jer sam i ja sluga kao i ti i braća tvoja proroci i oni koji drže reči proroštva knjige ove. Bogu se pokloni.
REV 22:10 I reče mi: Ne zapečaćavaj reči proroštva knjige ove; jer je vreme blizu.
REV 22:11 Ko čini nepravdu, neka čini još nepravdu; i ko je pogan, neka se još pogani; i ko je pravedan, neka još čini pravdu; i ko je svet neka se još sveti.
REV 22:12 I evo ću doći skoro, i plata moja sa mnom, da dam svakome po delima njegovim.
REV 22:13 Ja sam Alfa i Omega, Početak i Svršetak, Prvi i Poslednji.
REV 22:14 Blago onome koji tvori zapovesti Njegove, da im bude vlast na drvo života, i da uđu na vrata u grad.
REV 22:15 A napolju su psi i vračari i kurvari i krvnici i idolopoklonici i svaki koji ljubi i čini laž.
REV 22:16 Ja Isus poslah anđela svog da vam ovo posvedoči u crkvama. Ja sam koren i rod Davidov, i sjajna zvezda Danica.
REV 22:17 I Duh i nevesta govore: Dođi. I koji čuje neka govori: Dođi. I ko je žedan neka dođe, i ko hoće neka uzme vodu života za badava.
REV 22:18 Jer svedočim svakome koji čuje reči proroštva knjige ove; ako ko dometne ovome, Bog će nametnuti na njega zla napisana u knjizi ovoj;
REV 22:19 i ako ko oduzme od reči knjige proroštva ovog, Bog će oduzeti njegov deo od knjige života, i od grada svetog, i od onog što je napisano u knjizi ovoj.
REV 22:20 Govori Onaj koji svedoči ovo: Da, doći ću skoro! Amin. Da, dođi, Gospode Isuse.
REV 22:21 Blagodat Gospoda našeg Isusa Hrista sa svima vama. Amin.
