Propovednik.
12.
Ali opominji se Tvorca svog u mladosti svojoj pre nego dođu dani zli i prispeju godine, za koje ćeš reći: Nisu mi mile; 
pre nego pomrkne sunce i videlo i mesec i zvezde, i opet dođu oblaci iza dažda, 
kad će drhtati stražari kućni i pognuti se junaci, i stati mlinarice, što ih je malo, i potamneti koji gledaju kroz prozore, 
i kad će se zatvoriti vrata s ulice, i oslabiti zveka od mlevenja, i kad će se ustajati na ptičiji glas i prestati sve pevačice, 
i visokog mesta kad će se bojati i strašiti se na putu, kad će badem ucvetati i skakavac otežati i želja proći, jer čovek ide u kuću svoju večnu, i pokajnice će hoditi po ulicama; 
pre nego se prekine uže srebrno, čaša se zlatna razbije i raspe se vedro na izvoru i slomi se točak na studencu, 
i vrati se prah u zemlju, kako je bio, a duh se vrati Bogu, koji ga je dao. 
Taština nad taštinama, veli propovednik, sve je taština. 
A ne samo mudar beše propovednik, nego još i narod učaše mudrosti, i motreći i istražujući složi mnogo priča. 
Staraše se propovednik da nađe ugodne reči, i napisa šta je pravo, reči istine. 
Reči su mudrih ljudi kao žalci i kao klini udareni; reči onih koji ih složiše dao je jedan pastir. 
I tako, sine moj, čuvaj se onog što je preko ovog, jer nema kraja sastavljanju mnogih knjiga, i mnogo čitanje umor je telu. 
Glavno je svemu što si čuo: Boga se boj, i zapovesti Njegove drži, jer to je sve čoveku. 
Jer će svako delo Bog izneti na sud i svaku tajnu, bila dobra ili zla. 
