- Pradžios
- <
- 1
- >

Pradžios knyga
1
Visatos pradžia: pirmoji diena
1 Pradžioje Dievas sukūrė dangus ir žemę. 2 Ir žemė buvo be pavidalo ir tuščia ir tamsa buvo virš gelmės paviršiaus. *„Ir“ – Arba „Bet“.Ir Dievo Dvasia †„sklandė“ – Arba „plazdeno“, „pleveno“. Hbr. žodis רָחַף (rachaf) vartojamas ir Įst 32:11, Jer 23:9.sklandė virš vandenų paviršiaus.
3 Ir Dievas tarė: „Tegul atsiranda šviesa!“ Ir atsirado šviesa. 4 Ir Dievas matė šviesą, kad ji gera, ir Dievas atskyrė šviesą nuo tamsos.
Visatos pradžia: antroji diena
5 Ir Dievas pavadino šviesą diena, o tamsą jis pavadino naktimi. Ir buvo vakaras ir buvo rytas – ‡„pirmoji“ – Arba „viena“.pirmoji diena.
6 Ir Dievas tarė: „Tegul atsiranda §„skliautinė platybė“ – Arba „dangaus skliautas“.skliautinė platybė tarp vandenų, ir ji tegul atskiria vandenis nuo vandenų.“ 7 Ir Dievas padarė *„skliautinę platybę“ – Arba „dangaus skliautą“ (3 k.).skliautinę platybę ir atskyrė vandenis, kurie buvo po skliautine platybe, nuo vandenų, kurie buvo virš skliautinės platybės. Taip ir įvyko. 8 Ir Dievas pavadino †„skliautinę platybę“ – Arba „dangaus skliautą“.skliautinę platybę ‡„dangumis“ – Arba „padangėmis“.dangumis. Ir buvo vakaras ir buvo rytas – antroji diena.
Visatos pradžia: trečioji diena
9 Ir Dievas tarė: „Tegul susirenka vandenys, kurie yra po dangumis, į vieną vietą ir tegul pasirodo sausuma.“ Taip ir įvyko. 10 Ir Dievas pavadino sausumą žeme, o vandenų samplūdį jis pavadino jūromis. Ir Dievas matė, kad tai buvo gera. 11 Ir Dievas tarė: „Tegul žemė išželdina žemėje §„augmeniją“ – Arba „šviežius žalumynus“, „žalius augalus“, „minkštą žolę“.augmeniją, augalus, duodančius sėklą, vaismedžius, pagal savo rūšį vedančius vaisius, kuriuose yra jų sėkla.“ Taip ir įvyko. 12 Ir žemė išvedė *„augmeniją“ – Arba „šviežius žalumynus“, „žalius augalus“, „minkštą žolę“.augmeniją, augalus, duodančius sėklą pagal savo rūšį, ir medžius, pagal savo rūšį vedančius vaisius, kuriuose yra jų sėkla. Ir Dievas matė, kad tai buvo gera. 13 Ir buvo vakaras ir buvo rytas – trečioji diena.
Visatos pradžia: ketvirtoji diena
14 Ir Dievas tarė: „Tegul atsiranda šviesuliai dangaus skliautinėje platybėje dienai nuo nakties atskirti. Ir jie tegul būna †„kaip ženklai, pažymintys ir nustatytus laikus, ir dienas ir metus“ – Arba „kaip nustatytų laikų ženklai, tai yra dienų ir metų ženklai“; t. „kaip ženklai ir kaip nustatyti laikai ir kaip dienos ir metai“.kaip ženklai, pažymintys ir nustatytus laikus, ir dienas ir metus, 15 ir jie tegul būna kaip šviesuliai dangaus skliautinėje platybėje, kad ‡„apšviestų žemę“ – Arba „šviestų virš žemės“.apšviestų žemę.“ Taip ir įvyko. 16 Ir Dievas padarė du didžiuosius šviesulius – didesnįjį šviesulį dienai valdyti ir mažesnįjį šviesulį nakčiai valdyti; jis padarė ir žvaigždes. 17 Ir Dievas įdėjo juos į dangaus skliautinę platybę, kad §„apšviestų žemę“ – Arba „šviestų virš žemės“.apšviestų žemę 18 ir valdytų dieną bei naktį, ir atskirtų šviesą nuo tamsos. Ir Dievas matė, kad tai buvo gera. 19 Ir buvo vakaras ir buvo rytas – ketvirtoji diena.
Visatos pradžia: penktoji diena
20 Ir Dievas tarė: „Tegul vandenys *„veisia knibždančių gyvų padarų“ – Arba „knibžda knibždančiais gyvais padarais“, „knibžda knibždančiomis gyvomis būtybėmis“, „knibžda nuo gyvų kvėpuojančių / sielinių padarų knibždyno / veisimosi“; hbr. tekste yra kuopinis vns., todėl t. „nuo gyvos būtybės knibždyno / veisimosi“.veisia knibždančių gyvų padarų, ir tegul viršum žemės skraido †„paukščiai“ – Arba „skrajūnai“, „sparnuočiai“. Hbr. žodis עוֹף (of) apima ir kitus sparnuotus padarus, pvz., Įst 14:19 tuo žodžiu minimi sparnuoti vabalai.paukščiai dangaus skliautinės platybės ‡„matomos dalies“ – T. „veido“; arba „priešakinės dalies“.matomos dalies priekyje.“ 21 Ir Dievas sukūrė didžiulius baisūnus ir §„visus judančius gyvus padarus“ – Hbr. k. kuopinis vns., „kiekvieną judantį gyvą padarą“.visus *„judančius“ – Arba „grakščiai judančius“judančius gyvus padarus, †„kuriuos veisė“ – Arba „nuo kurių knibždėjo“.kuriuos veisė vandenys pagal jų rūšį, ir kiekvieną sparnuotą paukštį pagal jo rūšį. Ir Dievas matė, kad tai buvo gera. 22 Ir Dievas juos palaimino, tardamas: „Būkite vaisingi ir dauginkitės, ir pripildykite vandenis jūrose, o paukščiai tegul dauginasi žemėje!“ 23 Ir buvo vakaras ir buvo rytas – penktoji diena.
Visatos pradžia: šeštoji diena
24 Ir Dievas tarė: „Tegul žemė ‡„išveda“ – Tas pats hbr. žodis Prd 1:12 eilutėje.išveda gyvų padarų pagal jų rūšis – §„gyvulius“ – Arba „galvijus“; hbr. žodis rodo į didesnius prijaukintus gyvūnus (pvz., Prd 47:18) ir kartais net į laukinius žvėris (pvz., liūtą, Pat 30:30 eilutėje).gyvulių, ir ropojančių padarų ir laukinių žvėrių pagal jų rūšis.“ Taip ir įvyko. 25 Ir Dievas padarė *„žemės“ – Hbr. „erets“.žemės laukinius žvėris pagal jų rūšis ir gyvulius pagal jų rūšis, ir prie †„dirvos“ – Hbr. „adamah“; arba „žemės“.dirvos ropojančius padarus pagal jų rūšis. Ir Dievas matė, kad tai buvo gera.
26 Ir Dievas tarė: „Padarykime žmogų, atitinkantį mūsų atvaizdą, pagal mūsų panašumą, ir tegul jie valdo jūros žuvis, ir padangių paukščius, ir gyvulius, ir visą žemę, ir visus ropojančius padarus, kurie ‡„juda“ – Arba „grakščiai juda“.juda ant žemės.“ 27 Taigi Dievas sukūrė §„žmogų“ – Gal „žmoniją“.žmogų pagal savo atvaizdą, pagal Dievo atvaizdą jis sukūrė *„jį“ – Hbr. žodis gali būti suprantamas kaip kuopinis daiktavardis, t. y. „juos“.jį; vyriškos lyties ir moteriškos lyties jis juos sukūrė. 28 Ir Dievas juos palaimino, ir Dievas jiems tarė: „Būkite vaisingi ir dauginkitės ir pripildykite žemę ir †„užvaldykite“ – Arba „darykite ją pavaldžią“, t. y., žemė yra įrankis, kuris Dievo duotas žmonėms, kad būtų naudojama jų gerovei.užvaldykite ją; ir valdykite jūros žuvis, padangių paukščius ir kiekvieną gyvą padarą, kuris ‡„juda“ – Arba „grakščiai juda“.juda ant žemės.“
29 Ir Dievas tarė: „Štai aš duodu jums kiekvieną sėklą duodantį augalą, kuris yra ant visos žemės paviršiaus, ir visokį medį, kuriame yra medžio vaisius, duodantis sėklą; tai bus jums maistas. 30 O visiems žemės laukiniams žvėrims, visiems padangių paukščiams ir visiems gyvūnams, §„judantiems“ – Arba „grakščiai judantiems“.judantiems ant žemės, turintiems savyje *„gyvasties esmę“ – Arba „gyvą sielą“, „gyvą būtybę“; hbr. nepeš chai, t. y. kvėpuojanti būtybė, turinti fizinę gyvybę; kai vėliau (Prd 2:7) bus kalbama apie žmogų, bus aišku, kad Dievas įkvėpė kitokią gyvybę arba alsavimą į žmogų (hbr. „nešamah“), ir po to žmogus tapo gyva siela, t. y. „nepeš chai“.gyvasties esmę, duodu visokius žalius augalus kaip maistą. Taip ir įvyko.
31 Ir Dievas matė visa, ką buvo padaręs, ir štai, tai buvo labai gera. Ir buvo vakaras ir buvo rytas – šeštoji diena.

- Pradžios
- <
- 1
- >

*1:2 „Ir“ – Arba „Bet“.

†1:2 „sklandė“ – Arba „plazdeno“, „pleveno“. Hbr. žodis רָחַף (rachaf) vartojamas ir Įst 32:11, Jer 23:9.

‡1:5 „pirmoji“ – Arba „viena“.

§1:6 „skliautinė platybė“ – Arba „dangaus skliautas“.

*1:7 „skliautinę platybę“ – Arba „dangaus skliautą“ (3 k.).

†1:8 „skliautinę platybę“ – Arba „dangaus skliautą“.

‡1:8 „dangumis“ – Arba „padangėmis“.

§1:11 „augmeniją“ – Arba „šviežius žalumynus“, „žalius augalus“, „minkštą žolę“.

*1:12 „augmeniją“ – Arba „šviežius žalumynus“, „žalius augalus“, „minkštą žolę“.

†1:14 „kaip ženklai, pažymintys ir nustatytus laikus, ir dienas ir metus“ – Arba „kaip nustatytų laikų ženklai, tai yra dienų ir metų ženklai“; t. „kaip ženklai ir kaip nustatyti laikai ir kaip dienos ir metai“.

‡1:15 „apšviestų žemę“ – Arba „šviestų virš žemės“.

§1:17 „apšviestų žemę“ – Arba „šviestų virš žemės“.

*1:20 „veisia knibždančių gyvų padarų“ – Arba „knibžda knibždančiais gyvais padarais“, „knibžda knibždančiomis gyvomis būtybėmis“, „knibžda nuo gyvų kvėpuojančių / sielinių padarų knibždyno / veisimosi“; hbr. tekste yra kuopinis vns., todėl t. „nuo gyvos būtybės knibždyno / veisimosi“.

†1:20 „paukščiai“ – Arba „skrajūnai“, „sparnuočiai“. Hbr. žodis עוֹף (of) apima ir kitus sparnuotus padarus, pvz., Įst 14:19 tuo žodžiu minimi sparnuoti vabalai.

‡1:20 „matomos dalies“ – T. „veido“; arba „priešakinės dalies“.

§1:21 „visus judančius gyvus padarus“ – Hbr. k. kuopinis vns., „kiekvieną judantį gyvą padarą“.

*1:21 „judančius“ – Arba „grakščiai judančius“

†1:21 „kuriuos veisė“ – Arba „nuo kurių knibždėjo“.

‡1:24 „išveda“ – Tas pats hbr. žodis Prd 1:12 eilutėje.

§1:24 „gyvulius“ – Arba „galvijus“; hbr. žodis rodo į didesnius prijaukintus gyvūnus (pvz., Prd 47:18) ir kartais net į laukinius žvėris (pvz., liūtą, Pat 30:30 eilutėje).

*1:25 „žemės“ – Hbr. „erets“.

†1:25 „dirvos“ – Hbr. „adamah“; arba „žemės“.

‡1:26 „juda“ – Arba „grakščiai juda“.

§1:27 „žmogų“ – Gal „žmoniją“.

*1:27 „jį“ – Hbr. žodis gali būti suprantamas kaip kuopinis daiktavardis, t. y. „juos“.

†1:28 „užvaldykite“ – Arba „darykite ją pavaldžią“, t. y., žemė yra įrankis, kuris Dievo duotas žmonėms, kad būtų naudojama jų gerovei.

‡1:28 „juda“ – Arba „grakščiai juda“.

§1:30 „judantiems“ – Arba „grakščiai judantiems“.

*1:30 „gyvasties esmę“ – Arba „gyvą sielą“, „gyvą būtybę“; hbr. nepeš chai, t. y. kvėpuojanti būtybė, turinti fizinę gyvybę; kai vėliau (Prd 2:7) bus kalbama apie žmogų, bus aišku, kad Dievas įkvėpė kitokią gyvybę arba alsavimą į žmogų (hbr. „nešamah“), ir po to žmogus tapo gyva siela, t. y. „nepeš chai“.

© 2022-2024 Believers' Bible Society, Inc.