HEBRÆERNE.
2.
Derfor bør vi des mere agte på det, vi have hørt, for at vi ikke skulle rives bort. 
Thi når det Ord, som taltes ved Engle*, blev urokket, og hver Overtrædelse og Ulydighed fik velforskyldt Løn, { *Mose Lov. 5 Mos. 33, 2. Ap. G. 7, 53. Gal. 3, 19. 5 Mos 27, 26. } 
hvorledes skulle da vi undfly, når vi ikke bryde os om så stor en Frelse, som jo efter først at være bleven forkyndt ved Herren, er bleven stadfæstet for os af dem, som havde hørt ham, 
idet Gud vidnede med både ved Tegn og Undere og mange Hånde kraftige Gerninger og ved Meddelelse af den Helligånd efter sin Villie. 
Thi det var ikke Engle, han underlagde den kommende Verden; om hvilken vi tale. 
Men en har vidnet et Sted og sagt: “Hvad er et Menneske, at du kommer ham i Hu? eller en Menneskesøn, at du ser til ham? 
Du gjorde ham en kort Tid ringere end Engle; med Herlighed og Ære kronede du ham; 
alle Ting lagde du under hans Fødder”. - Idet han nemlig underlagde ham alle Ting, undtog han intet fra at være ham underlagt. Nu se vi imidlertid endnu ikke alle Ting underlagte ham; 
men ham, som en kort Tid var bleven gjort ringere end Engle, Jesus, se vi på Grund af Dødens Lidelse kronet med Herlighed og Ære, for at han ved Guds Nåde må have smagt Døden for alle. 
Thi det sømmede sig ham, for hvis Skyld alle Ting ere, og ved hvem alle Ting ere, når han førte mange Sønner til Herlighed, da at fuldkomme deres Frelses Ophavsmand igennem Lidelser. 
Thi både den, som helliger, og de, som helliges, ere alle af én; hvorfor han ikke skammer sig ved at kalde dem Brødre, 
når han siger: “Jeg vil forkynde dit Navn for mine Brødre, midt i en Menighed vil jeg lovsynge dig.” 
Og fremdeles: “Jeg vil forlade mig på ham.” Og fremdeles: “Se, her er jeg og de Børn, som Gud har givet mig.” 
Efterdi da Børnene ere delagtige i Blod og Kød, blev også han i lige Måde delagtig deri, for at han ved Døden skulde gøre den magtesløs, som har Dødens Vælde, det er Djævelen, 
og befri alle dem, som på Grund af Dødsfrygt vare under Trældom al deres Livs Tid. 
Thi det er jo dog ikke Engle, han tager sig af, men Abrahams Sæd tager han sig af. 
Derfor måtte han blive sine Brødre lig i alle. Ting, for at han kunde blive en barmhjertig og trofast Ypperstepræst over for Gud til at sone Folkets Synder. 
Thi idet han har lidt, kan han som den, der selv er fristet, komme dem til Hjælp, som fristes. 
