1 MOSEBOG.
44.
Derefter befalede han sin Hushovmester: “Fyld Mændenes Sække med Korn, så meget de kan have med sig, og læg hvers Pengesum oven i hans Sæk 
og læg mit eget Sølvbæger oven i den yngstes Sæk sammen med Pengene for hans Korn!” Og han gjorde, som Josef bød. 
Da Morgenen gryede, fik Mændene Lov at drage bort med deres Æsler. 
Men før de var kommet ret langt fra Byen, bød Josef sin Hushovmester: “Sæt efter Mændene, og når du indhenter dem, sig så til dem: Hvorfor har I gengældt godt med ondt? 
Hvorfor har I stjålet mit Sølvbæger? Det er jo min Herres Mundbæger, som han bruger til at tage Varsler af! Ilde har I handlet ved at gøre således!” 
Og da han havde indhentet dem, sagde han det til dem. 
Men de svarede: “Hvor kan min Herre tale således? Det være langt fra dine Trælle at gøre sligt! 
Se, de Penge, vi fandt oven i vore Sække, bragte vi tilbage til dig fra Kana'ans Land - hvorfor skulde vi da stjæle Guld eller Sølv fra din Herres Hus! 
Den af dine Trælle, det findes hos, skal dø, og desuden vil vi andre være din Herres Trælle!” 
Han svarede: “Vel, lad det blive, som I siger: Den, Bægeret findes hos, skal være min Træl, men I andre skal være sagesløse!” 
Så skyndte de sig at løfte hver sin Sæk ned på Jorden og åbne den, 
og han undersøgte dem fra den ældstes til den yngstes, og Bægeret blev fundet i Benjamins Sæk. 
Da sønderrev de deres Klæder, og efter at have læsset Sækkene hver på sit Æsel vendte de tilbage til Byen. 
Da Juda og hans Brødre kom ind i Josefs Hus, hvor han endnu var, kastede de sig til Jorden for ham; 
men Josef sagde til dem: “Hvad har I gjort! Ved I ikke, at en Mand som jeg forstår sig på hemmelige Kunster?” 
Da sagde Juda: “Hvad skal vi svare min Herre, hvad skal vi sige, og hvorledes skal vi retfærdiggøre os? Gud har fundet dine Trælles Brøde! Se, vi er min Herres Trælle, både vi andre og han, Bægeret fandtes hos!” 
Men han svarede: “Det være langt fra mig at handle således; den, Bægeret fandtes hos, skal være min Træl, men I andre kan i Fred drage hjem til eders Fader.” 
Da trådte Juda hen til ham og sagde: “Hør mig, min Herre, lad din Træl tale et Ord for min Herres Øren og lad ikke Vreden blusse op i dig mod din Træl, thi du er jo som Farao! 
Min Herre spurgte sine Trælle Har I Fader eller Broder? 
Og vi svarede min Herre: Ja, vi har en gammel Fader, og der er en Dreng, som blev født i hans Alderdom; en Broder til ham er død, og selv er han den eneste, hans Moder efterlod sig, og hans Fader elsker ham. 
Så sagde du til dine Trælle: Bring ham med herned til mig, at jeg kan se ham med egne Øjne! 
Men vi svarede min Herre: Drengen kan ikke forlade sin Fader, thi hans Fader dør, hvis han forlader ham! 
Så sagde du til dine Trælle: Kommer eders yngste Broder ikke med herned, så bliver I ikke mere stedt for mit Åsyn! 
Vi rejste så op til din Træl. min Fader, og fortalte ham, hvad min Herre havde sagt. 
Da vor Fader siden sagde: Rejs atter hen og køb os lidt Føde! 
svarede vi: Vi kan ikke rejse derned, hvis ikke vor yngste Broder følger med, thi vi bliver ikke stedt for Mandens Åsyn, medmindre vor yngste Broder er med! 
Så sagde din Træl, min Fader. til os: I ved jo, at min Hustru fødte mig to Sønner; 
den ene gik bort fra mig, og jeg sagde: Han er sikkerlig revet ihjel! Og jeg har ikke set ham siden; 
hvis I nu også tager denne fra mig, og der tilstøder ham en Ulykke, bringer I mine grå Hår i Dødsriget med Smerte! 
Kommer jeg derfor hjem til din Træl, min Fader, uden at Drengen. ved hvem han hænger med hele sin Sjæl, er med, 
så bliver det hans Død, når han ser, at Drengen ikke er med. og dine Trælle vil bringe din Træl vor Faders grå Hår i Dødsriget med Sorg. 
Men din Træl skal svare sin Fader for Drengen, og jeg har forpligtet mig til at være hans Skyldner for bestandig, hvis jeg ikke bringer ham til ham; 
lad derfor din Træl blive tilbage i Drengens Sted som min Herres Træl, men lad Drengen drage hjem med sine Brødre! 
Thi hvorledes skulde jeg kunne drage hjem til min Fader, når jeg ikke har Drengen med? Jeg vil ikke kunne være Vidne til den Ulykke, der rammer min Fader!” 
