GALATERNE.
4.
Men jeg siger: Så længe Arvingen er umyndig, er der ingen Forskel imellem ham og en Træl, skønt han er Herre over alt Godset; 
men han står under Formyndere og Husholdere indtil den af Faderen bestemte Tid. 
Således stode også vi, dengang vi vare umyndige, som Trælle under Verdens Børnelærdom*. { *de ufuldkomne førkristelige Religionsøvelser. } 
Men da Tidens Fylde kom, udsendte Gud sin Søn, født af en Kvinde, født under Loven, 
for at han skulde løskøbe dem, som vare under Loven, for at vi skulde få Sønneudkårelsen. 
Men fordi I ere Sønner, har Gud udsendt i vore Hjerter sin Søns Ånd, som råber: Abba, Fader! 
Altså er du ikke længer Træl, men Søn; men er du Søn, da er du også Arving ved Gud. 
Dengang derimod, da I ikke kendte Gud, trællede I for de Guder, som af Natur ikke ere det. 
Men nu, da I have lært Gud at kende, ja, meget mere ere blevne kendte af Gud, hvor kunne I da atter vende tilbage til den svage og fattige Børnelærdom, som I atter forfra ville trælle under? 
I tage Vare på Dage og Måneder og Tider og År. 
Jeg frygter for, at jeg måske har arbejdet forgæves på eder. 
Vorder ligesom jeg, thi også jeg er bleven som I, Brødre! jeg beder eder. I have ikke gjort mig nogen Uret. 
Men I vide, at det var på Grund af en Kødets Svaghed, at jeg første Gang forkyndte Evangeliet for eder; 
og det, som i mit Kød* var eder til Fristelse, ringeagtede I ikke og afskyede I ikke, men I modtoge mig som en Guds Engel, som Kristus Jesus. { *Apostelens legemlige Svaghed. Mal. 2, 7. Matth. 10, 40. } 
Hvor er da nu eders Saligprisning? Thi jeg giver eder det Vidnesbyrd, at, om det havde været muligt, havde I udrevet eders Øjne og givet mig dem. 
Så er jeg vel bleven eders Fjende ved at tale Sandhed til eder? 
De ere nidkære for eder, dog ikke for det gode; men de ville udelukke eder, for at I skulle være nidkære for dem. 
Men det er godt at vise sig nidkær i det gode til enhver Tid, og ikke alene, når jeg er nærværende hos eder. 
Mine Børn, som jeg atter føder med Smerte, indtil Kristus har vundet Skikkelse i eder! 
ja, jeg vilde ønske, at jeg nu var til Stede hos eder og kunde omskifte min Røst; thi jeg er rådvild over for eder. 
Siger mig, I, som ville være under Loven, høre I ikke Loven? 
Der er jo skrevet, at Abraham havde to Sønner, en med Tjenestekvinden og en med den frie Kvinde. 
Men Tjenestekvindens Søn er avlet efter Kødet, den frie Kvindes ved Forjættelsen. 
Dette har en billedlig Betydning. Thi disse Kvinder ere tvende Pagter, den ene fra Sinai Bjerg, som føder til Trældom: denne er Hagar. 
Thi “Hagar” er Sinai Bjerg i Arabien, men svarer til det nuværende Jerusalem; thi det er i Trældom med sine Børn. 
Men Jerusalem heroventil er frit, og hun er vor Moder. 
Thi der er skrevet: “Fryd dig, du ufrugtbare, du, som ikke føder! bryd ud og råb, du, som ikke har Fødselsveer! thi mange ere den enliges Børn fremfor hendes, som har Manden.” 
Men vi, Brødre! ere Forjættelsens Børn i Lighed med Isak. 
Men ligesom dengang han, som var avlet efter Kødet, forfulgte ham, som var avlet efter Ånden, således også nu. 
Men hvad siger Skriften? “Uddriv Tjenestekvinden og hendes Søn; thi Tjenestekvindens Søn skal ingenlunde arve med den frie Kvindes Søn.” 
Derfor, Brødre! ere vi ikke Tjenestekvindens Børn, men den frie Kvindes. 
