2 SAMUEL.
20.
Nu var der tilfældigvis en slet Person ved navn Sjeba, Bikris Søn, en Benjaminit. Han stødte i Hornet og sagde: “Vi har ingen Del i David, ingen Lod i Isajs Søn! Hver Mand til sine Telte, Israel!” 
Da faldt alle Israels Mænd fra David og gik over til Sjeba, Bikris Søn, medens Judas Mænd trofast fulgte deres Konge fra Jordan til Jerusalem. 
Da David kom til sit Hus i Jerusalem, tog Kongen sine ti Medhustruer, som han havde ladet tilbage for at se efter Huset, og lod dem bringe til et bevogtet Hus, hvor han sørgede for deres Underhold; men han gik ikke mere ind til dem, og således levede de indespærret til deres Dødedag som Kvinder, der er Enker, skønt deres Mænd endnu lever. 
Derpå sagde Kongen til Amasa: “Stævn Judas Mænd sammen i Løbet af tre Dage og indfind dig da her!” 
Amasa gik så bort for at stævne Judas Mænd sammen. Men da han tøvede ud over den fastsatte Frist, 
sagde David til Abisjaj: “Nu bliver Sjeba, Bikris Søn, os farligere end Absalom! Tag derfor din Herres Folk og sæt efter ham, for at han ikke skal kaste sig ind i befæstede Byer og slippe fra os!” 
Med Abisjaj drog Joab, Kreterne og Pleterne og alle Kernetropperne ud fra Jerusalem for at sætte efter Sjeba, Bikris Søn. 
Men da de var ved den store Sten i Gibeon, kom Amasa dem i Møde. Joab var iført sin Våbenkjortel, og over den havde han spændt et Sværd, hvis Skede var bundet til hans Lænd; og det gled ud og faldt til Jorden. 
Joab sagde da til Amasa: “Går det dig vel, Broder?” Og Joab greb med højre Hånd om Amasas Skæg for at kysse ham. 
Men Amasa tog sig ikke i Vare for det Sværd, Joab havde i sin venstre Hånd; Joab stødte det i Underlivet på ham, så hans Indvolde væltede ud på Jorden, og han døde ved det ene Stød. Derpå satte Joab og hans Broder Abisjaj efter Sjeba, Bikris Søn, 
medens en af Joabs Folk blev stående ved Amasa og råbte: “Enhver, der bryder sig om Joab og holder med David, følge efter Joab!” 
Men Amasa lå midt på Vejen, svømmende i sit Blod, og da Manden så, at alt Folket stod stille der, væltede han Amasa fra Vejen ind på Marken og kastede en Kappe over ham; thi han så, at alle, der kom forbi, stod stille. 
Så snart han var fjernet fra Vejen, fulgte alle efter Joab for at sætte efter Sjeba, Bikris Søn. 
Denne drog imidlertid gennem alle Israels Stammer indtil Abel-Bet-Ma'aka, og alle Bikritterne samlede sig og fulgte ham. 
Da kom de og belejrede ham i Abel-Bet-Ma'aka, idet de opkastede en Vold om Byen. Men medens alt Krigsfolket, der var med Joab, arbejdede på at bringe Muren til Fald, 
trådte en klog Kvinde fra Byen hen på Formuren og råbte: “Hør, hør! Sig til Joab, at han skal komme herhen; jeg vil tale med ham!” 
Da han kom hen til hende, spurgte Kvinden: “Er du Joab?” Og da han svarede ja, sagde hun: “Hør din Trælkvindes Ord!” Han svarede: “Jeg hører!” 
Så sagde hun: “I gamle Dage sagde man: Man spørge dog i Abel og Dan, om det er gået af Brug, hvad gode Folk i Israel vedtog! 
Og nu søger du at bringe Død over en By, som er en Moder i Israel! Hvorfor vil du ødelægge HERRENS Arvelod?” 
Joab svarede: “Det være langt fra mig, det være langt fra mig at ødelægge eller volde Fordærv! 
Således er det ingenlunde ment! Men en Mand fra Efraims Bjerge ved Navn Sjeba, Bikris Søn, har løftet sin Hånd mod Kong David; hvis I blot vil udlevere ham, bryder jeg op fra Byen!” Da sagde Kvinden til Joab: “Hans Hoved skal blive kastet ned til dig gennem Muren!” 
Kvinden fik så ved sin Klogskab hele Byen overtalt til at hugge Hovedet af Sjeba, Bikris Søn, og de kastede det ned til Joab. Da stødte han i Hornet, og de brød op fra Byen og spredte sig hver til sit, medens Joab selv vendte tilbage til Kongen i Jerusalem. 
Joab stod over hele Israels Hær; Benaja, Jojadas Søn, over Kreterne og Pleterne; 
Adoniram havde Tilsynet med Hoveriarbejdet; Josjafat, Ahiluds Søn, var Kansler; 
Sjeja var Statsskriver, Zadok og Ebjatar Præster; 
også Ja'iritten Ira var Præst hos David. 
