MIKAS.
2.
Ve dem, der på Lejet udtænker Uret og Udåd, og sætter det i Værk, når det dages, da det står i deres Magt. 
De attrår Marker og raner dem, Huse og tager dem, undertrykker Mand og Hus, Ejendom og Ejer. 
Derfor, så siger HERREN: Se, jeg optænker Ulykke mod denne Slægt, fra hvilken I ikke skal kunne fri eders Hals eller gå med oprejst Hoved; thi en ond Tid er det. 
På denne Dag skal der bruges et Mundheld om jer og klages: “Sket som talt! Vi er helt lagt øde; mit Folk får sin Lod skiftet ud, ingen giver den tilbage; vor Mark skiftes ud til dem, som fører os bort.” 
Derfor har du ingen til at udspænde Snoren over en Lod i HERRENS Forsamling. 
“Præk ikke!” så præker de, “man præker ikke om sligt; får hans Smæden ej Ende?” Hvad siger du, Jakobs Hus? 
“Er HERREN da hastig til Vrede, handler han så? Er hans Ord ej milde mod den, som vandrer ret?” 
Men I er fjendske imod, på Nakken af mit Folk; Kappen over Kjortelen river I af dem, som vandrer trygt og afskyr Strid. 
Mit Folks Kvinder driver I ud af det Hjem, de holdt af, I tager for evigt min Ære fra deres Børn: 
“Op, ryk ud! Thi her kan I ikke bo for den Urenheds Skyld, som volder svar Fordærv.” 
I Fald der kom en Mand med Tomhed og Svig og Løgn: “Jeg vil præke for dig om Vin og Drik!” det var en Præker for dette Folk. 
Jeg vil samle dig, hele Jakob, opsanke Israels Rest, få dem sammen som Får i Fold, som en Hjord i Græsgangens Midte; af Mennesker bliver der en Summen. 
En Vejbryder går foran dem; de bryder gennem Porten og går ud. Foran dem skrider deres Konge og HERREN i Spidsen for dem. 
