EZEKIEL.
10.
Og jeg skuede og se, over hvælvingen over kerubernes hoveder var der noget som Safir; noget ligesom en Trone viste sig over dem. 
Så sagde han til Manden i det linnede Klædebon: “Gå ind mellem Hjulene under keruberne og tag Hænderne fulde af glødende Kul fra Rummet mellem Keruberne og strø det ud over Byen!” Og jeg så ham gå derhen. 
Keruberne stod sønden for Templet, da Manden gik derhen, og Skyen fyldte den indre Forgård. 
Og HERRENS Herlighed hævede sig fra Keruberne og flyttede sig hen til Templets Tærskel; da fyldtes Templet af Skyen, og Forgården fyldtes af HERRENS Herligheds Glans. 
Og Suset af Kerubernes Vinger hørtes helt ud i den ydre Forgård som Gud den Almægtiges Røst, når han taler. 
Så bød han Manden i det linnede Klædebon: “Tag Ild fra Rummet mellem Hjulene, inde mellem keruberne!” Og Manden stillede sig hen ved Siden af det ene Hjul 
og rakte Hånden ind i Ilden, som brændte mellem Keruberne, og kom ud med noget deraf. 
Under Kerubernes Vinger sås noget, der lignede en Menneskehånd; 
og jeg skuede, og se, der var fire Hjul ved Siden af Keruberne, ét ved hver Kerub, og Hjulene var som funklende Krysolit at se til. 
De så alle fire ens ud, og det var, som om der i hvert Hjul var et andet Hjul, 
De kunde gå til alle fire Sider de vendte sig ikke, når de gik. Thi de gik i den Retning, den forreste vendte, og de vendte sig ikke, når de gik. 
Hele deres Legeme, Ryg, Hænder og Vinger og ligeledes Hjulene var fulde af Øjne rundt om; således var det med alle fire Hjul. 
Og jeg hørte, at Hjulene kaldtes Galgal*. { *dvs. Hjulverk. } 
Hver af dem havde fire Ansigter; det ene var et Kerubansigt*, det andet et Menneskeansigt, det tredje et Løveansigt og det fjerde et Ørneansigt. { *sandsynligvis skulle her have stået: Okseansigt; jfr. 1, 10. } 
Og Keruberne hævede sig i Vejret. Det var det samme levende Væsen, jeg så ved Floden Kebar. 
Når Keruberne gik, gik også Hjulene ved Siden af, og når Keruberne løftede Vingerne for at hæve sig fra Jorden, vendte Hjulene sig ikke fra dem; 
når de standsede, standsede også de; og når de hævede sig, hævede de sig med, thi Væsenets Ånd var i dem. 
Så forlod HERRENS Herlighed Templets Tærskel og stillede sig over Keruberne. 
Og jeg så, hvorledes Keruberne løftede Vingerne og hævede sig fra Jorden, da de gik, og Hjulene med dem; og de standsede ved Indgangen til HERRENS Huses Østport, og Israels Guds Herlighed var oven over dem. 
Det var det samme levende Væsen, jeg så under Israels Gud ved Floden Kebar; og jeg skønnede, at det var Keruber. 
Hver af dem havde fire Ansigter og fire Vinger og noget ligesom Menneskehænder under Vingerne. 
Og deres Ansigter var ligesom de Ansigter, jeg så ved Floden Kebar. De gik alle lige ud. 
