2 MOSEBOG.
2.
Og en Mand af Levis Hus gik hen og tog en Levi Datter til Ægte, 
og Kvinden blev frugtsommelig og fødte en Søn. Da hun så, at det var en dejlig Dreng, skjulte hun ham i tre Måneder; 
og da hun ikke længer kunde holde ham skjult, tog hun en Kiste af Papyrusrør, tættede den med Jordbeg og Tjære, lagde drengen i den og satte den hen mellem Sivene ved Nilens Bred. 
Og hans Søster stillede sig noget derfra for at se, hvad der vilde ske med ham. 
Da kom Faraos Datter ned til Nilen for at bade, og imedens gik hendes Jomfruer ved Flodens Bred. Så fik hun Øje på Kisten mellem Sivene og sendte sin Pige hen for at hente den. 
Og da hun åbnede den, så hun Barnet, og se, det var et Drengebarn, der græd. Da ynkedes hun over det og sagde: “Det må være et af Hebræernes Drengebørn!” 
Hans Søster sagde nu til Faraos Datter: “Skal jeg gå hen og hente dig en Amme blandt Hebræerkvinderne til at amme Barnet for dig?” 
Faraos Datter svarede hende: “Ja, gør det!” Så gik Pigen hen og hentede Barnets Moder. 
Og Faraos Datter sagde til hende: “Tag dette Barn med dig og am ham for mig, jeg skal nok give dig din Løn derfor!” Og Kvinden tog Barnet og ammede ham. 
Men da Drengen var blevet stor, bragte hun ham til Faraos Datter, og denne antog ham som sin Søn og gav ham Navnet Moses; “thi,” sagde hun, “jeg har trukket ham op* af Vandet.” { *på hebr. Ordspil med Navnet Moses. } 
På den Tid gik Moses, som imidlertid var blevet voksen, ud til sine Landsmænd og så på deres Trællearbejde. Og han så en Ægypter slå en Hebræer, en af hans Landsmænd, ihjel. 
Da så han sig om til alle Sider, og efter at have forvisset sig om, at der ingen var i Nærheden, slog han Ægypteren ihjel og gravede ham ned i Sandet. 
Da han den næste Dag igen gik derud, så han to Hebræere i Slagsmål med hinanden. Da sagde han til ham, der havde Uret: “Hvorfor slår du din Landsmand?” 
Han svarede: “Hvem har sat dig til Herre og Dommer over os? Vil du måske slå mig ihjel, ligesom du slog Ægypteren ihjel?” Og Moses blev bange og tænkte: “Så er det dog blevet bekendt!” 
Da Farao fik Nys derom, søgte han at komme Moses til Livs, men Moses flygtede for Farao og tyede til Midjans Land, og der satte han sig ved en Brønd. 
Præsten i Midjan havde syv Døtre; de kom nu hen og øste Vand og fyldte Trugene for at vande deres Faders Småkvæg. 
Da kom Hyrderne og vilde jage dem bort, men Moses stod op og hjalp dem og vandede deres Småkvæg. 
Da de nu kom hjem til deres Fader Reuel, sagde han: “Hvorfor kommer I så tidligt hjem i Dag?” 
De svarede: “Der var en Ægypter, som hjalp os over for Hyrderne, ja han øste også Vand for os og vandede Småkvæget.” 
Da sagde han til sine Døtre: “Hvor er han da? Hvorfor har I ladet Manden blive derude? Byd ham ind, at han kan få noget at spise!” 
Så bestemte Moses sig til at tage Ophold hos Manden, og han gav Moses sin Datter Zippora til Ægte, 
og hun fødte en Søn, som han kaldte Gersom; “thi,” sagde han, “jeg er blevet Gæst* i et fremmed Land.” { *på hebr. Ordspil med Navnet Gersom. } 
Således gik der lang Tid hen, og imidlertid døde Ægypterkongen. Men Israelitterne stønnede og klagede under deres Trældom, og deres Skrig over Trældommen nåede op til Gud. 
Da hørte Gud deres Jamren, og Gud ihukom sin Pagt med Abraham, Isak og Jakob, 
og Gud så til Israelitterne, og Gud kendtes ved dem. 
