DANIEL.
11.
der står som Hjælp og Støtte for mig. Dog vil jeg nu kundgøre dig, hvad der står skrevet i Sandhedens Bog; 
ja, nu vil jeg kundgøre dig, hvad sandt er*. Se, endnu skal der fremstå tre konger i Persien, og den fjerde skal komme til større Rigdom end nogen af de andre; og når han er blevet mægtig ved sin Rigdom, skal han opbyde alt imod det græske Rige. { *fra Dan. 10, 21 er den overleverede Tekst ganske uklar, Oversættelsen usikker. } 
Men da fremstår en Heltekonge*, og han skal råde med Vælde og gøre, hvad han vil. { *Aleksander den Store. } 
Men bedst som han står, skal hans Rige sprænges og deles efter de fire Verdenshjørner*, og det skal ikke tilfalde hans Efterkommere eller blive så mægtigt, som da han rådede, men hans Rige skal ødelægges og gå over til andre end Efterkommerne. { *Aleksanders Rige deltes i fire: Makedonien, Lilleasien, Syrien og Ægypten. } 
Siden bliver Sydens* Konge* mægtig, men*** en af hans Fyrster bliver stærkere end han og får Magten; og hans Magt skal blive stor. { *dvs. Ægyptens. / **Ptolomæus I. / ***Seleukus I. } 
Men nogle År senere slutter de* Forbund, og Sydens Konges Datter** drager ind til Nordens*** Konge+ for at tilvejebringe Fred; men Armens Kraft holder ikke Stand, hans Arm holder ikke ud, men hun gives i Døden tillige med sit Følge, sin Søn og sin Ægtemand++. { *dvs. senere Konger i Ægypten og Syrien. / **Ptolomæus II's Datter Berenike. / ***dvs. Syriens. / +Antiokus II. / ++Antiokus II's forstødte Hustrus Hævn. } 
I de Tider skyder der i hans* Sted et Skud** frem af hendes Rødder; og han drager mod Nordens konges*** Hær og trænger ind i hans Fæstning, fuldbyrder sin Vilje på dem og bliver mægtig, { *dvs. Ptolomæus II. / *Ptolomæus III. / ***Seleukus II. } 
endog deres Guder med deres støbte Billeder og deres kostbare Kar, Sølv og Guld, fører han med som Bytte til Ægypten; siden skal han en Tid lang lade Nordens Konge i Ro. 
Men denne falder ind i Sydens Konges Rige; dog må han vende hjem til sit Land. 
Men hans Søn* ruster sig og samler store Hære i Mængde, drager frem imod ham og oversvømmer og overskyller Landet. Og han kommer igen og trænger frem til hans Fæstning. { *Antiokus III den store. } 
Men Sydens Konge bliver rasende og rykker ud til Kamp** imod Nordens Konge; han stiller en stor Hær på Benene, men den gives i Sydens Konges Hånd. { *Ptolomæus IV. / *ved Rafia. } 
Når Hæren er oprevet, bliver hans Hjerte stolt; han strækker Titusinder til Jorden, men hævder ikke sin Magt. 
Nordens Konge stiller på ny en Hær på Benene, større end den forrige, og nogle År senere drager han imod ham* med en stor Hær og et vældigt Tros. { *Ptolomæus V. } 
Og i de Tider er der mange, som gør Oprør imod Sydens Konge. og Voldsmændene* i dit Folk rejser sig, for at Åbenbaringen kan gå i Opfyldelse, men selv falder de. { *Tobiassønnerne. } 
Nordens Konge rykker frem, opkaster Volde og indtager en Fæstning*; og Sydens Arme* skal ikke holde ud; hans Hær flygter og har ikke Modstandskraft. { *Zidon. / **Hjælpemidler. } 
Den, som rykker imod ham, gør, hvad han vil, og ingen står sig imod ham; han sætter sig fast i det herlige Land* og bringer Ødelæggelse med sig. { *jfr. til Dan. 8, 9. } 
Han oplægger Råd om at komme med hele sit Riges Styrke, men slutter Fred med ham og giver ham sin Datter til Ægte til Landets Ulykke; men det bliver ikke til noget og lykkes ikke for ham. 
Så vender han sig mod Kystlandene* og indtager mange, men en Hærfører* gør Ende på hans Hån; syv Fold gengælder han ham hans Hån. { *Lilleasien. / **den romerske Konsul Lucius Cornelius Scipio, der slog ham ved Magnesia. } 
Derpå vender han sig mod sit eget Lands Fæstninger*, men han snubler, falder og forsvinder. { *for at plyndre Templerne og således få Midler til at betale Romerne. } 
I hans Sted træder en*, som sender en Skatteopkræver* gennem Rigets Herlighed*, men på nogle Dage knuses han, dog uden Harm, ej heller i Strid. { *Seleukus IV. / **Heliodorus. / ***Jødeland eller Jerusalem. } 
I hans Sted træder en Usling*. Kongedømmets Herlighed overdrages ham ikke, men han kommer, før nogen aner Uråd, og tilriver sig Kongedømmet ved Rænker. { *Antiokus IV Epifanes. } 
Hære bortskylles helt foran ham, også en Pagtsfyrste* knuses. { *Ypperstepræsten Onias III. } 
Så snart man har sluttet Forbund med ham, øver han Svig; han drager frem og bliver stærk ved en Håndfuld Folk. 
Uventet falder han ind i de frugtbareste Egne og gør, hvad hans Fædre eller Fædres Fædre ikke gjorde; Ran, Bytte og Gods strør han ud til sine Folk, og mod Fæstninger oplægger han Råd, dog kun til en Tid. 
Han opbyder sin kraft og sit Mod mod Sydens Konge* og drager ud med en stor Hær; og Sydens Konge rykker ud til Strid med en overmåde stor og stærk Hær, men kan ikke stå sig, da der smedes Rænker imod ham; { *Ptolomæus VI. } 
hans Bordfæller bryder hans Magt, hans Hær skylles bort, og mange dræbes og falder. 
Begge Konger har ondt i Sinde og sidder til Bords sammen og lyver; men det lykkes ikke, thi Enden tøver endnu til den fastsatte Tid. 
Da han er på Hjemvejen til sit Land med store Forråd, oplægger hans Hjerte Råd mod den hellige Pagt, og han fuldfører det og vender hjem til sit Land. 
Til den fastsatte Tid drager han atter mod Syd, men det går ikke anden Gang som første; 
kittæiske* Skibe drager imod ham, og han lader sig skræmme og vender om; hans Vrede blusser op mod den hellige Pagt, og han giver den frit Løb. Så vender han hjem og mærker sig dem, som falder fra den hellige Pagt**. { *egentlig kypriske, her i det hele vesterlandske (romerske). / **dvs. frafalne Jøder. } 
Og hans Hære skal stå der og vanhellige Helligdommen, den faste Borg, afskaffe det daglige Offer og rejse Ødelæggelsens Vederstyggelighed. 
Dem, der overtræder Pagten, lokker han ved Smiger til Frafald; men de Folk, som kender deres Gud, står fast og viser det i Gerning. 
De kloge i Folket skal bringe mange til Indsigt, men en Tid lang bukker de under for Ild og Sværd, Fangenskab og Plyndring. 
Medens de bukker under, får de en ringe Hjælp*, og mange slutter sig til dem på Skrømt. { *dvs. Makkabæernes første Sejre. } 
Af de kloge må nogle bukke under, for at der kan renses ud iblandt dem, så de sigtes og renses til Endens Tid; thi endnu tøver den til den bestemte Tid. 
Og Kongen gør, hvad han vil, ophøjer og hovmoder sig mod enhver Gud; mod Gudernes Gud taler han utrolige Ting, og han har Lykken med sig, indtil Vreden* er omme; thi hvad der er besluttet, det sker. { *se til Dan. 8, 19. } 
Sine Fædres Guder ænser han ikke; ej heller ænser han Kvindernes Yndlingsgud eller nogen anden Gud, men hovmoder sig mod dem alle. 
I Stedet ærer han Fæstningernes Gud*; en Gud, hans Fædre ikke kendte, ærer han med Guld, Sølv, Ædelsten og Klenodier. { *sandsynligvis Jupiter. } 
I de faste Borge lægger han den fremmede Guds Folk; dem, der vedkender sig ham, overøser han med Ære og giver dem Magt over mange, og han uddeler Land til Løn. 
Men ved Endens Tid skal Sydens Konge prøve Kræfter med ham, og Nordens Konge stormer imod ham med Vogne, Ryttere og Skibe i Mængde og falder ind i Landene, oversvømmer og overskyller dem. 
Han falder ind i det herlige Land, og Titusinder falder; men følgende skal reddes af hans Hånd: Edom, Moab og en Levning Ammonitter*. { *Jødernes fjender. } 
Han udrækker sin Hånd mod Landene, og Ægypten undslipper ikke. 
Han bliver Herre over Guld- og Sølvskattene og alle Ægyptens Klenodier; der er Libyere og Ætiopere i hans Følge. 
Men Rygter fra Øst og Nord forfærder ham, og han drager bort i stor Harme for at tilintetgøre mange og lægge Band på dem. 
Han opslår sine Paladstelte mellem Havet* og det hellige, herlige Bjerg**. Men han går sin Bane i Møde, og ingen kommer ham til Hjælp. { *dvs. Middelhavet. / **dvs. Zion. } 
