JOHANNES.
6.
Derefter drog Jesus over til hin Side af Galilæas Sø, Tiberias Søen. 
Og en stor Skare fulgte ham, fordi de så de Tegn, som han gjorde på de syge. 
Men Jesus gik op på Bjerget og satte sig der med sine Disciple. 
Men Påsken, Jødernes Højtid, var nær. 
Da Jesus nu opløftede sine Øjne og så, at en stor Skare kom til ham, sagde han til Filip: “Hvor skulle vi købe Brød, for at disse kunne få noget at spise?” 
Men dette sagde han for at prøve ham; thi han vidste selv, hvad han vilde gøre. 
Filip svarede ham: “Brød for to Hundrede Denarer* er ikke nok for dem, til at hver kan få noget lidet.” { se Matth. 18, 28. } 
En af hans Disciple, Andreas, Simon Peters Broder, siger til ham: 
“Her er en lille Dreng, som har fem Bygbrød og to Småfisk; men hvad er dette til så mange?” 
Jesus sagde: “Lader Folkene sætte sig ned;” og der var meget Græs på Stedet. Da satte Mændene sig ned, omtrent fem Tusinde i Tallet. 
Så tog Jesus Brødene og takkede og uddelte dem til dem, som havde sat sig ned; ligeledes også af Småfiskene så meget, de vilde. 
Men da de vare blevne mætte, siger han til sine Disciple: “Samler de tiloversblevne Stykker sammen, for at intet skal gå til Spilde.” 
Da samlede de og fyldte tolv Kurve med Stykker, som bleve tilovers af de fem Bygbrød fra dem, som havde fået Mad. 
Da nu Folkene så det Tegn, som han havde gjort, sagde de: “Denne er i Sandhed Profeten, som kommer til Verden.” 
Da Jesus nu skønnede, at de vilde komme og tage ham med Magt for at gøre ham til Konge, gik han atter op på Bjerget, ganske alene. 
Men da det var blevet Aften, gik hans Disciple ned til Søen. 
Og de gik om Bord i et Skib og vilde sætte over til hin Side af Søen til Kapernaum. Og det var allerede blevet mørkt, og Jesus var endnu ikke kommen til dem. 
Og Søen rejste sig, da der blæste en stærk Vind. 
Da de nu havde roet omtrent fem og tyve eller tredive Stadier, se de Jesus vandre på Søen og komme nær til Skibet, og de forfærdedes. 
Men han siger til dem: “Det er mig; frygter ikke!” 
Da vilde de tage ham op i Skibet; og straks kom Skibet til Landet, som de sejlede til. 
Den næste dag så Skaren, som stod på hin Side af Søen, at der ikke havde været mere end ét Skib der, og at Jesus ikke var gået om Bord med sine Disciple, men at hans Disciple vare dragne bort alene, 
(men der var kommet Skibe fra Tiberias nær til det Sted, hvor de spiste Brødet, efter at Herren havde gjort Taksigelse): 
da Skaren nu så, at Jesus ikke var der, ej heller hans Disciple, gik de om Bord i Skibene og kom til Kapernaum for at søge efter Jesus. 
Og da de fandt ham på hin Side af Søen, sagde de til ham: “Rabbi! når er du kommen hid?” 
Jesus svarede dem og sagde: “Sandelig, sandelig, siger jeg eder, I søge mig, ikke fordi I så Tegn, men fordi I spiste af Brødene og bleve mætte. 
Arbejder ikke for den Mad, som er forgængelig, men for den Mad, som varer til et evigt Liv, hvilken Menneskesønnen vil give eder; thi ham har Faderen, Gud selv, beseglet.” 
Da sagde de til ham: “Hvad skulle vi gøre, for at vi kunne arbejde på Guds Gerninger?” 
Jesus svarede og sagde til dem: “Dette er Guds Gerning, at I tro på den, som han udsendte.” 
Da sagde de til ham: “Hvad gør du da for et Tegn, for at vi kunne se det og tro dig? Hvad Arbejde gør du? 
Vore Fædre åde Manna i Ørkenen, som der er skrevet: Han gav dem Brød fra Himmelen at æde.” 
Da sagde Jesus til dem: “Sandelig, sandelig, siger jeg eder, ikke Moses har givet eder Brødet fra Himmelen, men min Fader giver eder det sande Brød fra Himmelen. 
Thi Guds Brød er det, som kommer ned fra Himmelen og giver Verden Liv.” 
Da sagde de til ham: “Herre! giv os altid dette Brød!” 
Jesus sagde til dem: “Jeg er Livets Brød. Den, som kommer til mig, skal ikke hungre; og den, som tror på mig, skal aldrig tørste. 
Men jeg har sagt eder, at I have set mig og dog ikke tro. 
Alt, hvad Faderen giver mig, skal komme til mig; og den, som kommer til mig, vil jeg ingenlunde kaste ud. 
Thi jeg er kommen ned fra Himmelen, ikke for at gøre min Villie, men hans Villie, som sendte mig. 
Men dette er hans Villie, som sendte mig, at jeg skal intet miste af alt det, som han har givet mig, men jeg skal oprejse det på den yderste Dag. 
Thi dette er min Faders Villie, at hver den, som ser Sønnen og tror på ham, skal have et evigt Liv, og jeg skal oprejse ham på den yderste Dag.” 
Da knurrede Jøderne over ham, fordi han sagde: “Jeg er det Brød, som kom ned fra Himmelen,” 
og de sagde: “Er dette ikke Jesus, Josefs Søn, hvis Fader og Moder vi kende? Hvorledes kan han da sige: Jeg er kommen ned fra Himmelen?” 
Jesus svarede og sagde til dem: “Knurrer ikke indbyrdes! 
Ingen kan komme til mig, uden Faderen, som sendte mig, drager ham; og jeg skal oprejse ham på den yderste Dag. 
Der er skrevet hos Profeterne: “Og de skulle alle være oplærte af Gud.” Hver den, som har hørt af Faderen og lært, kommer til mig. 
Ikke at nogen har set Faderen, kun den, som er fra Gud, han har set Faderen. 
Sandelig, sandelig, siger jeg eder, den, som tror på mig, har et evigt Liv. 
Jeg er Livets Brød. 
Eders Fædre åde Manna i Ørkenen og døde. 
Dette er det Brød, som kommer ned fra Himmelen, at man skal æde af det og ikke dø. 
Jeg er det levende Brød, som kom ned fra Himmelen; om nogen æder af dette Brød, han skal leve til evig Tid; og det Brød, som jeg vil give, er mit Kød, hvilket jeg vil give for Verdens Liv.” 
Da kivedes Jøderne indbyrdes og sagde: “Hvorledes kan han give os sit Kød at æde?” 
Jesus sagde da til dem: “Sandelig, sandelig, siger jeg eder, dersom I ikke æde Menneskesønnens Kød og drikke hans Blod, have I ikke Liv i eder. 
Den, som æder mit Kød og drikker mit Blod, har et evigt Liv, og jeg skal oprejse ham på den yderste Dag. 
Thi mit Kød er sand Mad, og mit Blod er sand Drikke. 
Den, som æder mit Kød og drikker mit Blod, han bliver i mig, og jeg i ham. 
Ligesom den levende Fader udsendte mig, og jeg lever i Kraft af Faderen, ligeså skal også den, som æder mig, leve i Kraft af mig. 
dette er det Brød, som er kommet ned fra Himmelen; ikke som eders Fædre åde og døde. Den, som æder dette Brød, skal leve evindelig.” 
Dette sagde han, da han lærte i en Synagoge i Kapernaum. 
Da sagde mange af hans Disciple, som havde hørt ham: “Dette er en hård Tale; hvem kan høre den?” 
Men da Jesus vidste hos sig selv, at hans Disciple knurrede derover, sagde han til dem: “Forarger dette eder? 
Hvad om I da få at se, at Menneskesønnen farer op, hvor han var før? 
Det er Ånden, som levendegør, Kødet gavner intet; de Ord, som jeg har talt til eder, ere Ånd og ere Liv. 
Men der er nogle af eder, som ikke tro.” Thi Jesus vidste fra Begyndelsen, hvem det var, der ikke troede, og hvem den var, der skulde forråde ham. 
Og han sagde: “Derfor har jeg sagt eder, at ingen kan komme til mig, uden det er givet ham af Faderen.” 
Fra den Tid trådte mange af hans Disciple tilbage og vandrede ikke mere med ham. 
Jesus sagde da til de tolv: “Mon også I ville gå bort?” 
Simon Peter svarede ham: “Herre! til hvem skulle vi gå hen? Du har det evige Livs Ord; 
og vi have troet og erkendt, at du er Guds Hellige.” 
Jesus svarede dem: “Har jeg ikke udvalgt mig eder tolv, og en af eder er en Djævel?” 
Men han talte om Judas, Simon Iskariots Søn; thi det var ham, som siden skulde forråde ham, skønt han var en af de tolv. 
