1 SAMUEL.
30.
Da David og hans Mænd Tredjedagen efter kom til Ziklag, var Amalekitterne faldet ind i Sydlandet og Ziklag, og de havde indtaget Ziklag og stukket det i Brand; 
Kvinderne og alle, som var der, små og store, havde de taget til Fange; de havde ingen dræbt, men ført dem med sig, da de drog bort. 
Da David og hans Mænd kom til Byen, se, da var den nedbrændt og deres Hustruer, Sønner og Døtre taget til Fange. 
Da brast David og hans Krigere i lydelig Gråd, og de græd, til de ikke kunde mere. 
Også Davids to Hustruer Ahinoam fra Jizre'el og Abigajil, Karmelitten Nabals Hustru, var taget til Fange. 
Og David kom i stor Vånde, thi Folkene tænkte på at stene ham, da de alle græmmede sig over deres Sønner eller Døtre. Men David søgte Styrke hos HERREN sin Gud; 
og David sagde til Præsten Ebjatar, Ahimeleks Søn: “Bring mig Efoden hid!” Og Ebjatar bragte David den. 
Da rådspurgte David HERREN: “Skal jeg sætte efter denne Røverskare? Kan jeg indhente den?” Han svarede: “Sæt efter den; thi du skal indhente den og bringe Redning!” 
Så drog David af Sted med de 600 Mand, som var hos ham, og de kom til Besorbækken, hvor de, som skulde lades tilbage, blev stående; 
men David begyndte Forfølgelsen med 400 Mand, medens 200 Mand, som var for udmattede til at gå over Besorbækken, blev tilbage. 
Og de fandt en Ægypter liggende på Marken; ham tog de med til David og gav ham Brød at spise og Vand at drikke; 
desuden gav de ham en Figenkage og to Rosinkager. Da han havde spist, kom han til Kræfter; thi han havde hverken spist eller drukket i hele tre Døgn. 
David spurgte ham da: “Hvem tilhører du, og hvor er du fra?” Han svarede: “Jeg er en ung Ægypter, Træl hos en Amalekit; min Herre efterlod mig her, da jeg for tre Dage siden blev syg. 
Vi gjorde Indfald i det kretiske Sydland, i Judas Område og i Kalebs Sydland, og Ziklag stak vi i Brand.” 
Da sagde David til ham: “Vil du vise mig Vej til denne Røverskare?” Han svarede: “Tilsværg mig ved Gud, at du hverken vil dræbe mig eller udlevere mig til min Herre, så vil jeg vise dig Vej til den!” 
Så viste han dem Vej, og de traf dem spredte rundt om i hele Egnen i Færd med at spise og drikke og holde Fest på hele det store Bytte, de havde taget fra Filisterlandet og Judas Land. 
David huggede dem da ned fra Dæmring til Aften; og ingen af dem undslap undtagen 400 unge Mænd, som svang sig på Kamelerne og flygtede. 
Og David reddede alt, hvad Amalekitterne havde røvet, også sine to Hustruer. 
Og der savnedes intet, hverken småt eller stort, hverken Byttet eller Sønnerne og Døtrene eller noget af, hvad de havde taget med; det hele bragte David tilbage. 
Da tog de alt Småkvæget og Hornkvæget og drev det hen for David og sagde: “Her er Davids Bytte!” 
Da David kom til de 200 Mand, som havde været for udmattede til at følge ham, og som han havde ladet blive ved Besorbækken, gik de David og hans Folk i Møde, og David gik hen til Folkene og hilste på dem. 
Men alle ildesindede Niddinger blandt dem, som havde fulgt David, tog til Orde og sagde: “De fulgte os ikke, derfor vil vi intet give dem af Byttet, vi har reddet; kun deres Hustruer og Børn må de tage med hjem!” 
David sagde: “Således må I ikke gøre, nu da HERREN har været gavmild imod os og skærmet os og givet Røverskaren, som overfaldt os, i vor Hånd. 
Hvem er der vel, som vil følge eder i det? Nej, den, der drog i Kampen, og den, der blev ved Trosset, skal have lige Del, de skal dele med hinanden!” 
Og derved blev det både den Dag og siden; han gjorde det til Lov og Ret i Israel, som det er den Dag i bag. 
Da David kom til Ziklag, sendte han noget af Byttet til de Ældste i Juda, som var hans Venner, med det Bud: “Her er en Gave til eder af Byttet, der er taget fra HERRENS Fjender!” 
Det var til dem i Betel*, i Ramot i Sydlandet, i Jattir, { *- Betul, Jos 19, 4. } 
dem i Ar'ara, i Sifmot, i Esjtemoa, 
i Karmel, i Jerame'elitternes Byer, i Kenitternes Byer, 
i Horma, i Bor-Asjan, i Atak, 
i Hebron, og ligeledes til alle de andre Steder, hvor David havde færdedes med sine Mænd. 
