5 MOSEBOG.
3.
Derpå brød vi op og drog mod Basan. Og Kong Og af Basan rykkede med alle sine Krigere ud imod os til Kamp ved Edre'i. 
Da sagde HERREN til mig: “Frygt ikke for ham, thi jeg giver ham i din Hånd tillige med hele hans Folk og Land, og du skal gøre ved ham, som du gjorde ved Sihon, Amoritterkongen i Hesjbon.” 
Så gav HERREN vor Gud også kong Og af Basan og alle hans Krigere i vor Hånd, og vi slog ham, så ikke en eneste undslap. 
Vi indtog dengang alle hans Byer; der var ikke én By, vi ikke fratog dem, i alt tresindstyve Byer, hele Landskabet Argob, Ogs Kongerige i Basan, 
lutter Byer, der var befæstet med høje Mure, Porte og Portslåer, foruden de mange åbne Byer; 
og vi lagde Band på dem, ligesom vi havde gjort ved Kong Sihon i Hesjbon, i enhver By lagde vi Band på Mænd, Kvinder og Børn; 
men alt Kvæget, og hvad vi røvede fra Byerne, tog vi selv som Bytte. 
Således erobrede vi dengang Landet fra de to Amoritterkonger hinsides Jordan fra Arnonfloden til Hermonbjerget - 
Zidonierne kalder Hermon Sirjon, men Amoritterne kalder det Senir - 
alle Byerne på Højsletten, hele Gilead og hele Basan lige til Salka og Edre'i, Byer i kong Ogs Rige i Basan. 
(Thi Kong Og af Basan var den eneste, der endnu var tilbage af Refaitterne; hans Kiste, en Jernkiste, står jo endnu i Rabba i Ammon, ni Alen lang og fire Alen bred efter vanligt Mål). 
Således tog vi dengang dette Land i Besiddelse. Landet fra Aroer, der ligger ved Arnonfloden, og Halvdelen af Gileads Bjerge med Byerne der gav jeg Rubenitterne og Gaditterne; 
men Resten af Gilead og hele Basan, Ogs Rige, gav jeg til Manasses halve Stamme, hele Landskabet Argob. (Det er hele dette Basan, man kalder Refaitterland.) 
Manasses Søn Ja'ir erobrede hele Landskabet Argob indtil Gesjuritternes og Ma'akatitternes Egne og kaldte dem Ja'irs Teltbyer efter sig selv, som de hedder endnu den Dag i Dag. 
Og Makir gav jeg Gilead; 
og Rubenitterne og Gaditterne gav jeg Landet fra Gilead til Arnonfloden med Dalens Midtlinie som Grænse og til Jabbokfloden, Ammonitternes Grænse, 
og Arabalavningen med Jordan som Grænse fra Kinneret til Araba- eller Salthavet ved Foden af Pisgas Skrænter mod Øst. 
Dengang gav jeg eder følgende Påbud: “HERREN eders Gud har givet eder dette Land i Eje; men I skal, så mange krigsdygtige Mænd I er, drage væbnede i Spidsen for eders Brødre Israelitterne - 
kun eders Kvinder, Børn og Kvæg (jeg ved, at I har meget Kvæg) skal blive tilbage i de Byer, jeg giver eder - 
indtil HERREN bringer eders Brødre til Hvile ligesom eder, og de også får taget det Land i Besiddelse, som HERREN eders Gud vil give dem hinsides Jordan; så kan enhver af eder vende tilbage til den Ejendom, jeg har givet eder!” 
Og Josua gav jeg dengang følgende Påbud: “Du har med egne Øjne set alt, hvad HERREN eders Gud har gjort ved disse to Konger; således vil HERREN også gøre ved alle de Riger, du drager over til. 
Du skal ikke frygte for dem; thi HERREN eders Gud vil selv kæmpe for eder!” 
Og dengang bad jeg således til HERREN: 
“Herre, HERRE! Du har begyndt at vise din Tjener din Storhed og din stærke Hånd! Thi hvem er den Gud i Himmelen og på Jorden, der kan gøre sådanne Gerninger og Storværker som du? 
Lad mig da få Lov at drage over og se det herlige Land hinsides Jordan, det herlige Bjergland og Libanon!” 
Men HERREN var vred på mig for eders Skyld og hørte mig ikke, men han sagde til mig: “Lad det være nok, tal ikke mere til mig om den Sag; 
men stig op på Pisgas Tinde, løft dit Blik mod Vest og Nord, mod Syd og Øst, og tag det i Øjesyn. Thi du kommer ikke til at drage over Jordan dernede; 
men sig Josua, hvad han skal, og sæt Mod i ham og styrk ham, thi det bliver ham, der skal drage over i Spidsen for dette Folk, og ham, der skal give dem det Land, du ser, i Eje.” 
Så blev vi i Dalen lige over for Bet-Peor. 
