DOMMER.
9.
Jerubba'als Søn Abimelek begav sig til sine Morbrødre i Sikem og talte til dem og til hele sin Moders Fædrenehus' Slægt og sagde: 
“Sig til alle Sikems Borgere: Hvad båder eder vel bedst, at halvfjerdsindstyve Mænd, alle Jerubba'als Sønner, eller at en enkelt Mand hersker over eder? Kom i Hu, at jeg er eders Bød og Blod!” 
Hans Morbrødre talte da alle disse Ord til alle Sikems Borgere til Gunst til ham; og deres Hu vendte sig til Abimelek, idet de sagde: “Han er vor Broder.” 
De gav ham derpå halvfjerdsindstyve Sekel Sølv fra Ba'al-Berits Hus, og for dem lejede Abimelek nogle dårlige og frække Folk, som sluttede sig til ham. 
Derpå drog han til sin Faders Hus i Ofra og slog sine Brødre, Jerubba'als halvfjerdsindstyve Sønner, ihjel på én Sten. Kun Jotam, Jerubba'als yngste Søn, blev tilbage, thi han havde skjult sig. 
Derefter samledes alle Sikems Borgere og hele Millos* Hus og gik hen og gjorde Abimelek til Konge ved Egen med Stenstøtten i Sikem. { *formodentlig en befæstet Bygning. } 
Da Jotam fik Efterretning herom, gik han hen og stillede sig på Toppen af Garizims Bjerg og råbte med høj Røst til dem: “Hør mig, Sikems Borgere, så skal Gud høre eder! 
Engang tog Træerne sig for at salve sig en Konge. De sagde da til Olietræet: Vær du vor Konge! 
Men Olietræet svarede dem: Skulde jeg give Afkald på min Fedme, for hvilken Guder og Mennesker priser mig, for at give mig til at svæve over Træerne? 
Så sagde Træerne til Figentræet: Kom du og vær vor Konge! 
Men Figentræet svarede dem: Skulde jeg give Afkald på min Sødme og min liflige Frugt for at give mig til at svæve over Træerne? 
Så sagde Træerne til Vinstokken: Kom du og vær vor Konge! 
Men Vinstokken svarede dem: Skulde jeg give Afkald på min Most, som glæder Guder og Mennesker, for at give mig til at svæve over Træerne? 
Da sagde alle Træerne til Tornebusken: Kom du og vær vor Konge! 
Og Tornebusken svarede Træerne: Hvis I mener det ærligt med at salve mig til eders Konge, kom så og søg ind under min Skygge; men hvis ikke, så vil Flammer slå op af Tornebusken og fortære Libanons Cedre! 
Hvis I nu er gået ærligt og redeligt til Værks, da I gjorde Abimelek til Konge, og hvis I har handlet vel mod Jerubba'al og hans Hus og gengældt ham, hvad han gjorde - 
min Fader kæmpede jo for eder og vovede sit Liv for at frelse eder af Midjanitternes Hånd, 
men I har i bag rejst eder mod min Faders Hus, dræbt hans Sønner, halvfjerdsindstyve Mænd, på én Sten og sat hans Trælkvindes Søn Abimelek til Konge over Sikems Borgere, fordi han er eders Broder - 
ja, hvis I i Dag er gået ærligt og redeligt til Værks mod Jerubba'al og hans Hus, så gid I må få Glæde af Abimelek, og gid han må få Glæde af eder; 
men hvis ikke, så slå Flammer op fra Abimelek og fortære Sikems Borgere og Millos Hus, og Flammer slå op fra Sikems Borgere og Millos Hus og fortære Abimelek!” 
Derpå tog Jotam Flugten og flygtede til Be'er; og der tog han Ophold for at være i Sikkerhed for sin Broder Abimelek. 
Da Abimelek havde haft Magten over Israel i tre År, 
sendte Gud en ond Ånd mellem Abimelek og Sikems Borgere. og Sikems Borgere faldt fra Abimelek, 
for at Voldsgerningen mod Jerubba'als halvfjerdsindstyve Sønner kunde blive hævnet og deres Blod komme over deres Broder Abimelek, som havde dræbt dem, og over Sikems Borgere, som havde sat ham i Stand til at dræbe sine Brødre. 
Sikems Borgere lagde da Baghold på Bjergtoppene, og de udplyndrede alle vejfarende, der kom forbi dem. Dette meldtes Abimelek. 
Nu kom Ga'al, Ebeds Søn, med sine Brødre og flyttede ind i Sikem; og Sikems Borgere fattede Tillid til ham. 
De begav sig ud i Marken, plukkede Druer og pressede dem og fejrede deres Vinhøstfest. Og de gik ind i deres Guds Hus, hvor de spiste og drak og udstødte Forbandelser over Abimelek. 
Da sagde Ga'al, Ebeds Søn: “Hvem er Abimelek, og hvad er Sikem, at vi skal være hans Trælle! Var ikke Jerubba'als Søn og hans Foged Zebul Trælle for Hamors, Sikems Faders, Mænd hvorfor skal vi da være hans Trælle? 
Havde jeg blot Magten over Folket her, skulde jeg nok skaffe Abimelek af Vejen!” 
Da Zebul, Byens Høvedsmand, hørte Ga'als, Ebeds Søns, ord, blussede hans Vrede op, 
og han sendte Bud til Abimelek i Aruma og lod sige: “Se, Ga'al, Ebeds Søn, og hans Brødre er kommet til Sikem, og se, de ophidser Byen imod dig; forstærk derfor din Hær og ryk ud! 
Og nu, bryd op ved Nattetide med dine Folk og læg dig i Baghold på Marken; 
og kast dig så over Byen tidligt om Morgenen, når Solen står op! Når da han og hans Folk rykker ud imod dig, kan du gøre med dem, hvad der falder for!” 
Abimelek brød da op ved Nattetide med alle sine Folk, og de lagde sig i Baghold imod Sikem i fire Afdelinger. 
Da gik Ga'al, Ebeds Søn, ned og stillede sig op ved Byporten. Og Abimelek og hans Folk rejste sig fra deres Baghold. 
Da Ga'al fik Øje på Folkene, sagde han til Zebul: “Se, der stiger Folk ned fra Bjergtoppene!” Men Zebul sagde til ham: “Det er Bjergenes Skygge, du tager for Mænd!” 
Men Ga'al sagde atter: “Der stiger Folk ned fra Landets Navle*, og en anden Skare kommer i Retning af Sandsigernes Træ!” { *et Sted i nærheden af Sikem. } 
Da sagde Zebul til ham: “Hvor er nu dine store Ord fra før: Hvem er Abimelek, at vi skal være hans Trælle? Der er de Folk, du lod hånt om - ryk nu ud og kæmp med dem!” 
Ga'al rykkede da ud i Spidsen for Sikems Borgere for at kæmpe mod Abimelek. 
Men Abimelek slog ham på Flugt, og mange faldt og lå dræbte helt hen til Byporten. 
Abimelek tog så Ophold i Aruma; og Zebul jog Ga'al og hans Brødre bort fra Sikem. 
Næste Dag begav Folket sig ud på Marken, og det meldtes Abimelek. 
Han tog da sine Folk og delte dem i tre dele og lagde Baghold på Marken; og da han så Folket drage ud, overfaldt han dem og slog dem. 
Og Abimelek og den Afdeling, han havde hos sig, brød frem og tog Stilling ved Indgangen til Byen, medens de to andre Afdelinger kastede sig over alle dem, der var ude på Marken; og huggede dem ned; 
og efter at Abimelek hele Dagen igennem havde angrebet Byen, indtog han den, dræbte Folkene deri, nedbrød Byen og strøede Salt på den. 
Da hele Besætningen i Sikems Tårn* hørte det, begav de sig ben til Kælderrummet i El-Berits* Hus. { *måske det V. 6 omtalte Millo. / **dvs. den samme som Ba'al-Berit i V. 4. } 
Og da Abimelek fik Melding om, at hele Besætningen i Sikems Tårn var samlet, 
gik han med alle sine Folk op på Zalmonbjerget. Her greb han en Økse, afhuggede et Knippe Grene, løftede det op og tog det på Skulderen; og han sagde til sine Folk: “Skynd eder at gøre det samme, som I så, jeg gjorde!” 
Alle Folkene afhuggede da også hver sit Knippe og fulgte efter Abimelek og lagde det oven på Kælderrummet og stak Ild på Kælderrummet oven over dem. Således omkom også hele Besætningen i Sikems Tårn, henved 1.000 Mænd og Kvinder. 
Derefter drog Abimelek mod Tebez, og han belejrede Byen og indtog den. 
Inde i Byen var der et stærkt befæstet Tårn; derhen flygtede alle Mænd og Kvinder, alle Byens Indbyggere, idet de stængede efter sig og tyede op på Tårnets Tag; 
Abimelek rykkede da frem til Tårnet og angreb det; men da han nærmede sig Tårnets Indgang for at stikke Ild derpå, 
kastede en Kvinde en Møllesten ned på Abimeleks Hoved og knuste hans Hjerneskal. 
Da råbte han i Hast til sin Våbendrager: “Drag dit Sværd og dræb mig, for at det ikke skal siges, at en Kvinde har slået mig ihjel!” Og Våbendrageren gennemborede ham, så han døde. 
Men da Israelitterne så, at Abimelek var død, begav de sig hver til sit. 
Således gengældte Gud det onde, Abimelek havde øvet mod sin Fader ved at dræbe sine halvfjerdsindstyve Brødre; 
og al Sikemitternes Ondskab lod Gud komme over deres egne Hoveder. På den Måde kom Jotams, Jerubba'als Søns, Forbandelse over dem. 
