EZEKIEL.
19.
Du menneskesøn istem en klagesang over Israels fyrster og sig: 
Hvor var dog din Moder en Løvinde midt iblandt Løver! Hun hviled blandt unge Løver opfostred Unger. 
En Unge voksede til, en Ungløve blev den; den lærte at røve Rov, Mennesker åd den. 
Da opbød man Folkene mod den, i Grav blev den fanget, de slæbte den bort med Kroge til Ægyptens Land. 
Da hun så, at den var ført bort, at Håbet var bristet, tog hun en anden Unge og gjorde til Løve. 
Den gik imellem Løvinder, en Ungløve blev den, den lærte at røve Rov, Mennesker åd den. 
Den overfaldt Væddere på Græs, var Hjordenes Rædsel* Landet og dets Fylde stivned af Angst for dens Brøl. { *Teksten usikker. } 
Og Folkene lagde Snarer rundt omkring den, over den bredte de Nettet, i Grav blev den fanget. 
De trak den med Kroge i Bur og førte den til Babels Konge, hen til Borgen, at dens Røst ej mer skulde høres på Israels Bjerge. 
Din Moder var en Vinstok i Vingården, plantet ved Vand, frugtbar og rig på Grene ved rigelig Væde. 
En af dens Grene blev til et Herskerspir dens knejsende Vækst skød op imellem Løvet, let at se i sin Højde, med mange Ranker. 
Men, i Vrede blev Vinstokken oprykt, slænget til Jorden, Østenstorm tørred dens Frugt, den reves af, dens stolte Gren blev vissen, Ild åd den op. 
Nu er den plantet i Ørkenen, et tørt og tørstigt Land. 
Ild for ud af dens Gren, fortæred dens Ranker og Frugt: en stolt Gren findes ej på den til Herskerspir. Dette er en Klagesang, og en Klagesang blev det. 
