JAKOB.
1.
Jakob, Guds og den Herres Jesu Kristi Tjener, hilser de tolv Stammer i Adspredelsen*. { *iblandt Hedningerne. Joh. 7, 35. } 
Mine Brødre! agter det for idel Glæde, når I stedes i mange Hånde Prøvelser, 
vidende, at eders Tros Prøve virker Udholdenhed; 
men Udholdenheden bør medføre fuldkommen Gerning, for at I kunne være fuldkomne og uden Brøst, så I ikke stå tilbage i noget. 
Men dersom nogen af eder fattes Visdom, han bede derom til Gud, som giver alle gerne og uden Bebrejdelse, så skal den gives ham. 
Men han bede i Tro, uden at tvivle; thi den, som tvivler, ligner en Havets Bølge, der drives og kastes af Vinden. 
Ikke må nemlig det Menneske mene, at han skal få noget af Her ren, 
en tvesindet Mand, som han er, ustadig på alle sine Veje. 
Men den Broder, som er ringe, rose sig af sin Højhed, 
den rige derimod af sin Ringhed; thi han skal forgå som Græssets Blomst. 
Thi Solen står op med sin Hede og hentørrer Græsset, og dets Blomst falder af, og dens Skikkelses Ynde forsvinder; således skal også den rige visne på sine Veje. 
Salig den Mand, som holder Prøvelse ud; thi når han har stået Prøve, skal han få Livets Krans, som Herren har forjættet dem, der elske ham. 
Ingen sige, når han fristes: “Jeg fristes af Gud;” thi Gud kan ikke fristes af det onde, og selv frister han ingen; 
men enhver fristes, når han drages og lokkes af sin egen Begæring; 
derefter, når Begæringen har undfanget, føder den Synd, men når Synden er fuldvoksen, føder den Død. 
Farer ikke vild, mine elskede Brødre! 
Al god Gave og al fuldkommen Gave er ovenfra og kommer ned fra Lysenes Fader, hos hvem der ikke er Forandring eller skiftende Skygge*. { *som Tilfældet er med Himmellysene smlgn. Visd. 7, 17-19. } 
Efter sin Villie fødte han os ved Sandheds Ord, for at vi skulde være en Førstegrøde af hans Skabninger. 
I vide det, mine elskede Brødre. Men hvert Menneske være snar til at høre, langsom til at tale, langsom til Vrede; 
thi en Mands Vrede udretter ikke det, som er ret for Gud. 
Derfor, aflægger alt Smuds og Levning af Slethed, og modtager med Sagtmodighed Ordet, som er indplantet i eder, og som formår at frelse eders Sjæle. 
Men vorder Ordets Gørere og ikke alene dets Hørere, hvormed I bedrage eder selv. 
Thi dersom nogen er Ordets Hører og ikke dets Gører, han ligner en Mand, der betragter sit legemlige Ansigt i et Spejl; 
thi han betragter sig selv og går bort og glemmer straks, hvor dan han var. 
Men den, som skuer ind i Frihedens fuldkomne Lov og holder ved dermed, så han ikke bliver en glemsom Tilhører, men en Gerningens Gører, han skal være salig i sin Gerning. 
Dersom nogen synes, at han dyrker Gud, og ikke holder sin Tunge i Tømme, men bedrager sit Hjerte, hans Gudsdyrkelse er forgæves. 
En ren og ubesmittet Gudsdyrkelse for Gud og Faderen er dette, at besøge faderløse og Enker i deres Trængsel, at holde sig selv uplettet af Verden. 
