ESAJAS.
57.
Den retfærdige omkom, og ingen tænkte derover, fromme Mænd reves bort, det ænsede ingen; thi bort blev den retfærdige revet for Ondskabens Skyld 
og gik ind til Fred; på Gravlejet hviler nu de, som vandrede ret. 
Men I, kom nu her, I Troldkvindens Børn, I, Horkarls og Skøges Yngel: 
Hvem er det, I spotter? Hvem vrænger I Mund, hvem rækker I Tunge ad? Er I ej Syndens Børn og Løgnens Yngel? 
I, som er i Brynde ved Ege, under hvert grønt Træ, I, som slagter Børn i Dale, i Klippernes Kløfter! 
Dalenes glatte Sten er din Del og din Lod, du udgyder Drikofre for dem, bringer dem Gaver. Skal jeg være tilfreds med sligt? 
På høje og knejsende Bjerge redte du Leje, også der steg du op for at slagte dit Offer; 
bag Døren og Dørens Stolpe satte du dit Tegn; thi du sveg mig og blotted dig, steg op, gjorde lejet bredt, købte Samlejets Elskov af dem, så deres Skam; 
du salved dig med Olie for Molok og ødsled med Røgelse, sendte dine Bud til det fjerne, steg ned til Dødsriget, 
du blev træt af den lange Vej, men opgav ej Ævred; du samlede atter din Kraft og gav ikke op. 
For hvem var du ræd og angst? Thi på Løgn var du inde, og mig kom du ikke i Hu, brød dig ikke om mig. Jeg er jo stum og blind, mig frygted du ikke. 
Ja, jeg vil forkynde din Retfærd og dine Gerninger; 
din Gudeflok hjælper og redder dig ej på dit Råb; en Storm bortfejer dem alle, et Vindstød tager dem. Men den, der lider på mig, skal arve Landet og eje mit hellige Bjerg. 
Og det lyder: “Byg Vej, byg Vej og ban den. ryd Hindringer bort for mit Folk!” 
Thi så siger den højt ophøjede, som troner evigt, hvis Navn er “Hellig”: I Højhed og Hellighed bor jeg, hos den knuste, i Ånden bøjede for at kalde de bøjedes Ånd og de knustes Hjerte til Live. 
Thi evigt går jeg ikke i Rette, evindelig vredes jeg ej; så vansmægted Ånden for mit Ansigt, Sjæle, som jeg har skabt. 
For hans* Griskheds Skyld blev jeg vred, slog ham og skjulte mig i Harme; han fulgte i Frafald sit Hjertes Vej. { *dvs. Israels. Es. 59, 2. Hebr. 13, 15. } 
Jeg så hans Vej, men nu vil jeg læge og lede ham og give ham Trøst til Bod; 
hos de sørgende skaber jeg Læbernes Frugt, Fred, Fred for fjern og nær, siger HERREN, og nu vil jeg læge ham. 
Men de gudløse er som det oprørte Hav, der ikke kan komme til Ro, hvis Bølger opskyller Mudder og Dynd. 
De gudløse har ingen Fred, siger min Gud. 
