HØJSANGEN.
3.
På mit Leje om Natten søgte Ham, som min Sjæl har kær, jeg søgte, men fandt ham ikke. 
“Så står jeg op og går om i Byen, om På dens Gader og Torve og søger ham, som min Sjæl har kær.” Jeg søgte, men fandt ham ikke. 
Vægterne, som færdes i Byen, traf mig: “Så I mon ham, som min Sjæl har kær?” 
Knap var jeg kommet forbi dem, så fandt jeg ham, som min Sjæl har kær; jeg greb ham og slap ham ikke, før jeg fik ham ind i min Moders Hus, i hendes Kammer, som fødte mig. 
Jeg besværger eder, Jerusalems Døtre, ved Gazeller og Markens Hjorte: Gør ikke Kærligheden Uro, væk den ikke, før den ønsker det selv! 
Hvad er det, som kommer fra Ørkenen i Støtter af Røg, omduftet af Myrra og Røgelse, alskens Vellugt? 
Se, det er Salomos Bærestol, omgivet af tresindstyve Helte, Israels Helte, 
alle med Sværd i Hånd, oplærte til Krig, hver med sit Sværd ved Lænd mod Nattens Rædsler. 
Kong Salomo laved sig en Bærekarm af Træ fra Libanon, 
gjorde dens Støtter af Sølv, dens Arme af Guld; i Midten er Ibenholt indlagt, Sædet er Purpur. 
Jerusalems Døtre, gå ud og se på Kong Salomo, på Kronen, hans Moder kroned ham med på hans Brudefærds Dag, hans Hjertens Glædes Dag! 
