1 SAMUEL.
25.
Da Samuel var død, samledes hele Israel og holdt Klage over ham; og man jordede ham i hans Hjem i Rama. Derpå brød David op og drog ned til Maons Ørken. 
I Maon boede en Mand, som havde sin Bedrift i Karmel; denne Mand var hovedrig, han havde 3.000 får og 1.000 Geder; og han var netop i Karmel til Fåreklipning. 
Manden hed Nabal, hans Hustru Abigajil; hun var en klog og smuk Kvinde, medens Manden var hård og ond. Han var Kalebit. 
Da David ude i Ørkenen hørte, at Nabal havde Fåreklipning, 
sendte han ti af sine Folk af Sted og sagde til dem: “Gå op til Karmel, og når l kommer til Nabal, så hils ham fra mig 
og sig til min Broder: Fred være med dig, Fred være med dit Hus, og Fred være med alt, hvad dit er! 
Jeg har hørt, at du har Fåreklipning. Nu har dine Hyrder opholdt sig hos os; vi har ikke fornærmet dem, og de har intet mistet, i al den Tid de har været i Karmel; 
spørg kun dine Folk, så skal de fortælle dig det. Fat Godhed for Folkene! Vi kommer jo til en Festdag; giv dine Trælle og din Søn David, hvad du vil unde os!” 
Davids Folk kom hen og sagde alt dette til Nabal fra David og biede så på Svar. 
Men Nabal svarede Davids Folk: “Hvem er David, hvem er Isajs Søn? Nu til Dags er der så mange Trælle, der løber fra deres Herre. 
Skulde jeg tage mit Brød, min Vin og mit Slagtekvæg, som jeg har slagtet til mine Fåreklippere, og give det til Mænd, jeg ikke ved, hvor er fra?” 
Så begav Davids Folk sig på Hjemvejen, og da de kom tilbage, fortalte de ham det hele: 
Da sagde David til sine Folk: “Spænd alle eders Sværd ved Lænd!” Da spændte de alle deres Sværd om, også David. Og henved 400 Mand fulgte David, medens 200 blev ved Trosset. 
Men en af Folkene fortalte Nabals Hustru Abigajil det og sagde: “David sendte Bud fra Ørkenen for at hilse på vor Herre; men han overfusede dem, 
skønt de Mænd har været meget gode mod os og ikke fornærmet os, og vi har intet mistet, i al den Tid vi færdedes sammen med dem, da vi var ude i Marken. 
De var en Mur om os både Nat og Dag, i al den Tid vi vogtede Småkvæget i Nærheden af dem. 
Se nu til, hvad du vil gøre, thi Ulykken hænger over Hovedet på vor Herre og hele hans Hus; han selv er jo en Usling, man ikke kan tale med!” 
Så gik Abigajil straks hen og tog 200 Brød, to Dunke Vin, fem tillavede Får, fem Sea ristet Korn, 100 Rosinkager og 200 Figenkager, lagde det på Æslerne 
og sagde til sine Karle: “Gå i Forvejen, jeg kommer bagefter!” Men sin Mand Nabal sagde hun intet derom. 
Som hun nu på sit Æsel red ned ad Vejen i Skjul af Bjerget, kom David og hans Mænd ned imod hende, så hun mødte dem. 
Men David havde sagt: “Det er slet ingen Nytte til, at jeg i Ørkenen har værnet om alt, hvad den Mand ejede, så intet deraf gik tabt; han har gengældt mig godt med ondt. 
Gud ramme David både med det ene og det andet, om jeg levner noget mandligt Væsen af alt, hvad hans er, til Morgenens Frembrud!” 
Da Abigajil fik Øje på David, sprang hun straks af Æselet og kastede sig ned for David på sit Ansigt, bøjede sig til Jorden, 
faldt ned for hans Fødder og sagde: “Skylden er min, Herre! Lad din Trælkvinde tale til dig og hør din Trælkvindes Ord! 
Min Herre må ikke regne med den Usling fil Nabal! Han svarer til sit Navn; Nabal* hedder han, og fuld af Dårskab er han; men jeg, din Trælkvinde, så ikke min Herres Folk, som du sendte hid. { *betyder Dåre. } 
Men nu, min Herre, så sandt HERREN lever, og så sandt du lever, du, hvem HERREN har holdt fra at pådrage dig Blodskyld og tage dig selv til Rette: Måtte det gå dine Fjender og dem, som pønser på ondt mod min Herre, som Nabal! 
Lad nu Folkene, som følger min Herre, få denne Gave, som din Trælkvinde bringer min Herre. 
Tilgiv dog din Trælkvinde hendes Brøde; thi HERREN vil visselig bygge min Herre et Hus, som skal stå, eftersom min Herre fører HERRENS Krige, og der ikke har været noget ondt at finde hos dig, så længe du har levet. 
Og skulde nogen rejse sig for at forfølge dig og stå dig efter Livet, måtte da min Herres Liv være bundet i de levendes Knippe hos HERREN din Gud; men dine Fjenders Liv slynge han bort med Slyngeskålen! 
Når HERREN så for min Herre opfylder alt det gode, han lovede dig, og sætter dig til Fyrste over Israel, 
da får du ikke dette at bebrejde dig selv, og min Herre får ikke Samvittighedsnag af, at han uden Grund udgød Blod, og at min Herre tog sig selv til Rette. Og når HERREN gør vel imod min Herre, kom da din Trælkvinde i Hu!” 
Da sagde David til Abigajil: “Priset være HERREN, Israels Gud, som i Dag sendte mig dig i Møde, 
priset være din Klogskab, og priset være du selv, som i bag holdt mig fra at pådrage mig Blodskyld og tage mig selv til Rette! 
Men så sandt HERREN, Israels Gud, lever, som holdt mig fra at gøre dig Men: Hvis du ikke var ilet mig i Møde, var ikke et mandligt Væsen levnet Nabal til i Morgen!” 
Og David modtog af hende, hvad hun havde bragt ham, og sagde til hende: “Gå op til dit Hus i Fred! Jeg har lånt dig Øre og opfyldt dit Ønske.” 
Da Abigajil kom hjem til Nabal, holdt han netop i sit Hus et Gæstebud som en Konges; og da han var glad og stærkt beruset, sagde hun ham ikke det mindste, før det dagedes. 
Men om Morgenen, da Nabals Rus var ovre, fortalte hans Hustru ham Sagen. Da lammedes Hjertet i hans Bryst, og han blev som Sten; 
og en halv Snes Dage efter slog HERREN Nabal, så han døde. 
Da David fik at vide, at Nabal var død, sagde han: “Lovet være HERREN, som har hævnet den Krænkelse, Nabal tilføjede mig, og holdt sin Tjener fra at gøre ondt; HERREN har ladet Nabals Ondskab falde tilbage på hans eget Hoved!” Derpå sendte David Bud og bejlede til Abigajil. 
Og da Davids Trælle kom til Abigajil i Karmel, talte de således til hende: “David har sendt os til dig for at bejle til dig!” 
Da rejste hun sig, bøjede sig med Ansigtet mod Jorden og sagde: “Din Tjenerinde er rede til at blive min Herres Trælkvinde og tvætte hans Trælles Fødder!” 
Så stod Abigajil hastigt op og satte sig på sit Æsel, og hendes fem Piger ledsagede hende; og hun fulgte med Davids Sendebud og blev hans Hustru. 
Desuden havde David ægtet Ahinoam fra Jizre'el. Således blev de begge to hans Hustruer. 
Men Saul gav sin Datter Mikal, Davids Hustru, til Palti, Lajisj' Søn, fra Gallim. 
