HEBRÆERNE.
7.
Thi denne Melkisedek, Konge i Salem, den højeste Guds Præst, som gik Abraham i Møde, da han vendte tilbage fra Kongernes Nederlag, og velsignede ham, 
hvem også Abraham gav Tiende af alt, og som, når hans Navn udlægges, først er Retfærdigheds Konge, dernæst også Salems Konge, det er: Freds Konge, 
uden Fader, uden Moder, uden Slægtregister, uden Dages Begyndelse og uden Livs Ende, men gjort lig med Guds Søn, - han forbliver Præst for bestandig. 
Ser dog, hvor stor denne er, hvem endog Patriarken Abraham gav Tiende af Byttet. 
Og hine, som, idet de høre til Levi Sønner, få Præstedømmet, have et Bud om at tage Tiende efter Loven af Folket, det er af deres Brødre, endskønt disse ere udgåede af Abrahams Lænd; 
men han, som ikke regner sin Slægt fra dem, har taget Tiende af Abraham og har velsignet den, som havde Forjættelserne. 
Men uden al Modsigelse er det den ringere, som velsignes af den ypperligere. 
Og her er det dødelige Mennesker, som tager Tiende; men der er det en, om hvem der vidnes, at han lever. 
Ja, så at sige, har endog Levi, som tager Tiende, igennem Abraham givet Tiende; 
thi han var endnu i Faderens Lænd, da Melkisedek gik denne i Møde. 
Hvis der altså var Fuldkommelse at få ved det levitiske Præstedømme (thi på Grundlag af dette har jo Folket fået Loven), hvilken Trang var der da yderligere til, at en anden Slags Præst skulde opstå efter Melkisedeks Vis og ikke nævnes efter Arons Vis? 
Når nemlig Præstedømmet omskiftes, sker der med Nødvendighed også en Omskiftelse af Loven. 
Thi han, om hvem dette siges, har hørt til en anden Stamme, af hvilken ingen har taget Vare på Alteret. 
thi det er vitterligt, at af Juda er vor Herre oprunden, og for den Stammes Vedkommende har Moses intet talt om Præster. 
Og det bliver end ydermere klart, når der i Lighed med Melkisedek opstår en anden Slags Præst, 
som ikke er bleven det efter et kødeligt Buds* Lov, men efter et uopløseligt Livs Kraft. { *et Bud, som gør Præstedømmets Gyldighed afhængig af den legemlige Afstamning. } 
Thi han får det Vidnesbyrd: “Du er Præst til evig Tid efter Melkisedeks Vis.” 
Thi vel sker der Ophævelse af et forudgående Bud, fordi det var svagt og unyttigt 
(thi Loven har ikke fuldkommet noget); men der sker Indførelse af et bedre Håb, ved hvilket vi nærme os til Gud. 
Og så vist som det ikke er sket uden Ed, 
(thi hine ere blevne Præster uden Ed, men denne med Ed, ved den, som siger til ham: “Herren svor, og han skal ikke angre det: Du er Præst til evig Tid”): 
så vist er Jesus bleven Borgen for en bedre Pagt. 
Og hine ere blevne Præster, flere efter hinanden, fordi de ved Døden hindredes i at vedblive; 
men denne har et uforgængeligt Præstedømme, fordi han bliver til evig Tid, 
hvorfor han også kan fuldkomment frelse dem, som komme til Gud ved ham, efterdi han lever altid til at gå i Forbøn for dem. 
Thi en sådan Ypperstepræst var det også, som sømmede sig for os, en from, uskyldig, ubesmittet, adskilt fra Syndere og ophøjet over Himlene; 
en, som ikke hver Dag har nødig, som Ypperstepræsterne, at frembære Ofre først for sine egne Synder, derefter for Folkets; thi dette gjorde han én Gang for alle, da han ofrede sig selv. 
Thi Loven indsætter til Ypperstepræster Mennesker, som have Skrøbelighed; men Edens Ord, som kom senere end Loven, indsætter en Søn, som er fuldkommet til evig Tid: 
