4 MOSEBOG.
21.
Men da Kana'anæeren, Kongen af Arad, der boede i Sydlandet, hørte, at Israel rykkede frem ad Atarimvejen, angreb han Israel og tog nogle af dem til Fange. 
Da aflagde Israel et Løfte til Herren og sagde: “Hvis du giver dette Folk i min Hånd, vil jeg lægge Band på deres Byer!” 
Og HERREN hørte Israels Røst og gav Kana'anæerne i deres Hånd, hvorefter de lagde Band* på dem og deres Byer. Derfor gav man Stedet Navnet Horma. { *på hebr. Ordspil med Navnet Horma. } 
Så brød de op fra Bjerget Hor i Retning af det røde Hav for at komme uden om Edoms Land. Undervejs blev Folket utålmodigt 
og talte mod Gud og Moses og sagde: “Hvorfor førte I os ud af Ægypten, når vi skal dø i Ørkenen? Her er jo hverken Brød eller Vand, og vi er lede ved denne usle Føde.” 
Da sendte HERREN Giftslanger blandt Folket, og de bed Folket så en Mængde af Israel døde. 
Så kom Folket til Moses og sagde: “Vi har syndet ved at tale imod HERREN og dig; gå i Forbøn hos HERREN, at han tager Slangerne fra os!” Og Moses gik i Forbøn for Folket. 
Da sagde HERREN til Moses: “Lav dig en Slange og sæt den på en Stang, så skal enhver slangebidt, der ser hen på den, leve!” 
Da lavede Moses en Kobberslange og satte den på en Stang; og enhver, der så hen på Kobberslangen, når en Slange havde bidt ham, beholdt Livet. 
Så brød Israelitterne op og slog Lejr i Obot; 
og de brød op fra Obot og slog Lejr i Ijje-Ha'abarim i Ørkenen østen for Moab. 
Derfra brød de op og slog Lejr i Zereddalen. 
Derfra brød de op og slog Lejr i Ørkenen hinsides Arnon, som udspringer på Amoritternes Område, thi Arnon var Moabs Grænse mod Amoritterne. 
Derfor hedder det i Bogen om HERRENS Krige: Vaheb i Sufa og Dalene, Arnon og Dalenes Skrænt, 
som strækker sig til Ars Sæde og læner sig til Moabs Grænse. 
Derfra brød de op til Be'er*; det er det Be'er, HERREN havde for Øje, da han sagde til Moses: “Kald Folket sammen, så vil jeg give dem Vand!” { *betyder Brønd. } 
Da sang Israelitterne denne Sang: Brønd, væld frem! Syng til dens Pris! 
Brønd, som Høvdinger grov, som Folkets ædle bored med Herskerspir og Stave! Fra Ørkenen brød de op til Mattana; 
fra Mattana til Nahaliel; fra Nahaliel til Bamot; 
fra Bamot til halen på Moabs Højslette, til Pisgas Top, som rager op over Ørkenen. 
Israel sendte nu Sendebud til Amoritterkongen Sihon og lod sige: 
“Lad mig få Lov at drage igennem dit Land! Vi vil ikke dreje ind på Marker eller i Vinhaver, vi vil ikke drikke Vand af Brøndene, vi vil følge Kongevejen, indtil vi er nået igennem dit Land!” 
Men Sihon tillod ikke Israel at drage igennem sit Land; derimod samlede han alt sit krigsfolk og rykkede ud i Ørkenen imod Israel, og da han nåede Jaza, angreb han Israel. 
Men Israel slog ham med Sværdet og underlagde sig hans Land fra Arnon til Jabbok, til Ammonitternes Land; thi Ja'zer ligger ved Ammonitternes Grænse; 
og Israel indtog alle disse Byer, og Israel bosatte sig i alle Amoritternes Byer, i Hesjbon og alle tilhørende Småbyer. 
Thi Hesjbon var Amoritterkongen Sihons By; han havde angrebet Moabs forrige konge og frataget ham hele hans Land indtil Arnon. 
Derfor synger Skjaldene: Kom hid til Hesjbon, lad den blive bygget og grundfæstet, Sihons By! 
Thi Ild for ud fra Hesjbon, Ildslue fra Sihons Stad, den fortærede Moabs Byer, opåd Arnons Højder. 
Ve dig, Moab! Det er ude med dig, Kemosj's Folk! Han* gjorde sine Sønner til Flygtninge og sine Døtre til Krigsfanger for Sihon, Amoritternes Konge. { *dvs. Kemosj, Moabs Gud. } 
Og vi skød dem ned, Hesjbon er tabt indtil Dibon; vi lagde dem øde til Nofa, som ligger ved Medeba. 
Så bosatte Israel sig i Amoritternes Land. 
Derpå sendte Moses Spejdere til Ja'zer; og de erobrede det tillige med tilhørende Småbyer, og han drev de der boende Amoritter bort. 
Derpå vendte de om og drog ad Basan til. Da rykkede Og, Kongen af Basan, ud imod dem med alle sine Krigere og angreb dem ved Edre'i. 
Men HERREN sagde til Moses: “Frygt ikke for ham! Thi jeg giver ham og alle hans krigere og hans Land i din Hånd, så at du kan handle med ham, som du handlede med Amoritterkongen Sihon, der boede i Hesjbon.” 
Da slog de ham og hans Sønner og alle hans Krigere, så at ikke en eneste af dem undslap, og derpå underlagde de sig hans Land. 
