ZAKARIAS.
9.
Et Udsagn: HERRENS Ord er over Hadraks Land*, i Damaskus slår det sig ned - thi Aram forbrød sig mod HERREN - det er over alle, som hader Israel**, { *et syrisk Rige. / **Teksten usikker. } 
også over Hamat, som grænser dertil, Tyrus og Zidon, thi det er såre viist. 
Tyrus bygged sig en Fæstning og ophobed Sølv som Støv og Guld som Gadeskarn. 
Se, Herren vil tage det i Eje og styrte dets Bolværk i Havet, det selv skal fortæres af Ild. 
Askalon ser det og frygter, Gaza og Ekron skælver voldsomt, thi Håbet brast. Gaza mister sin Konge, i Askalon skal ingen bo, 
i Asdod skal Udskud bo. Jeg gør Ende på Filisterens Hovmod, 
tager Blodet* ud af hans Mund og Væmmelsen* bort fra hans Tænder. Også han bliver reddet for vor Gud, han bliver som en Slægt i Juda, Ekron som en Jebusit. { *dvs. Offerblod. / **uren Mad ved hedenske Offergilder. } 
Som en Vagt lejrer jeg mig for mit Hus mod dem, som kommer og går; aldrig mer skal en Voldsmand gå igennem deres Land, thi nu har jeg set det med mine egne Øjne. 
Fryd dig såre, Zions Datter, råb med Glæde, Jerusalems Datter! Se, din Konge kommer til dig. Retfærdig og sejrrig er han, ydmyg, ridende på et Æsel, på en Asenindes Føl. 
Han udrydder Vognene* af Efraim, Hestene af Jerusalem, Stridsbuerne ryddes til Side. Hans Ord stifter Fred mellem Folkene, han hersker fra Hav til Hav, fra Floden til Jordens Ende. { *dvs. Stridsvogne. Es. 2, 4. Mika 4, 3. Sl. 72, 7 f. } 
For Pagtblodets Skyld vil jeg også slippe dine Fanger ud, ja, ud af den vandløse Brønd. 
Hjem til Borgen, I Fanger med Håb! Også i Dag forkyndes: Jeg giver dig tvefold Bod! 
Thi jeg spænder mig Juda som Bue, lægger Efraim på som Pil og vækker dine Sønner, Zion, imod dine Sønner, Javan*. Jeg gør dig som Heltens Sværd. { *dvs. Grækenland. 1 Mos. 10, 2. } 
Over dem viser sig Herren, hans Pil farer ud som et Lyn. Den Herre HERREN støder i Horn, skrider frem i Søndenstorm; 
dem værner Hærskarers HERRE. De opæder, nedtramper Slyngekasterne, drikker deres Blod som Vin og fyldes som Offerskålen, som Alterets Hjørner. 
HERREN deres Gud skal på denne Dag frelse dem som sit Folks Hjord; thi de er Kronesten, der funkler over hans Land. 
Hvor det er dejligt, hvor skønt! Thi Korn giver blomstrende Ungersvende, Most giver blomstrende Møer. 
