HOSEAS.
2.
Kald eders Broder Mit-Folk og eders søster nåderig. 
Gå i rette med eders moder, gå i rette, thi hun er ikke min Hustru, og jeg er ej hendes Mand. For Hormærket fri hun sit Ansigt, for Bolemærket sit Bryst. 
Jeg klæder hende ellers nøgen, stiller hende frem, som hun fødtes; jeg reder hende til som en Ørk, som et Tørkeland gør jeg hende, lader hende tørste ihjel. 
Jeg ynkes ej over hendes Børn, fordi de er Horebørn; 
thi Horkvinde var deres Moder, skamløs var hun, som bar dem. Thi hun sagde: “Mine Elskere holder jeg mig til, som giver mig mit Brød og mit Vand, min Uld og min Hør, min Olie og Vin.” 
Se, derfor spærrer jeg med Tjørn hendes Vej, foran hende murer jeg en Mur, så hun ikke kan finde sine Stier. 
Efter Elskerne kan hun så løbe, hun når dem alligevel ikke; hun søger dem uden at finde, og da skal hun sige: “Jeg går på ny til min første Mand; da havde jeg det bedre end nu.” 
Ja hun, hun skønner ikke, at det var mig, som gav hende Korn og Most og Olie, gav hende rigeligt Sølv og Guld, som de gjorde til Ba'aler. 
Derfor tager jeg atter mit Korn, når Tiden er til det, min Most, når Timen er inde, borttager min Uld og min Hør, som hun skjuler sin Nøgenhed med. 
Jeg blotter nu hendes Skam lige for Elskernes Øjne, af min Hånd frier ingen hende ud. 
Jeg gør Ende på al hendes Glæde, Fester, Nymåner, Sabbater, hver en Højtid, hun har. 
Jeg ødelægger hendes Vinstok og Figentræ, om hvilke hun sagde: “Her er min Skøgeløn, den, mine Elskere gav mig.” Jeg skaber dem om til Krat, af Markens Dyr skal de ædes. 
Jeg hjemsøger hende for Ba'alernes Fester, på hvilke hun bragte dem Ofre, smykket med Ring og Kæde. Sine Elskere holdt hun sig til, mig glemte hun, lyder det fra HERREN. 
Se, derfor vil jeg lokke og føre hende ud i Ørkenen og tale hende kærligt til. 
Så giver jeg hende hendes Vingårde der og Akors Dal til en Håbets Dør. Der skal hun synge som i Ungdommens Dage, som da hun drog op fra Ægyptens Land. 
På hin Dag, lyder det fra HERREN, skal hun påkalde sin Ægtemand, og ikke mere Ba'alerne. 
Ba'alsnavnene fjerner jeg fra hendes Mund, ej mer skal Navnene huskes. 
På hin Dag slutter jeg en Pagt for dem med Markens Dyr og Himmelens Fugle og Jordens Kryb; Bue, Sværd og Stridsvåben sønderbryder jeg i Landet, og jeg lader dem bo trygt. 
Jeg trolover mig med dig for evigt, jeg trolover mig med dig med Retfærd og Ret, med Miskundhed og Barmhjertighed; 
jeg trolover mig med dig i Troskab, og du skal kende HERREN. 
Da skal det ske på hin Dag, at jeg bønhører, lyder det fra HERREN, ja, at jeg bønhører Himlen, at den så bønhører Jorden, 
og Jorden bønhører Kornet, Mosten og Olien, og de bønhører Jizre'el. 
Jeg sår* hende ud i Landet, mod Nådeløs er jeg nådig og siger til Ikke-mit-Folk: “Mit Folk er du!” og han skal sige: “Min Gud!” { *Ordspil om Jisre'el (den, som Gud sår). Hos. 1, 6. } 
