ROMERNE.
15.
Men vi, som ere stærke, bør bære de svages Skrøbeligheder og ikke være os selv til Behag. 
Enhver af os være sin Næste til Behag til det gode, til Opbyggelse. 
Thi også Kristus var ikke sig selv til Behag; men, som der er skrevet: “Deres Forhånelser, som håne dig, ere faldne på mig.” 
Thi alt, hvad der er skrevet tilforn, det er skrevet til vor Belæring, for at vi skulle have Håbet ved Udholdenheden og Skrifternes Trøst. 
Men Udholdenhedens og Trøstens Gud give eder at være enige indbyrdes, som Kristus Jesus vil det, 
for at I endrægtigt med én Mund kunne prise Gud og vor Herres Jesu Kristi Fader. 
Derfor tager eder af hverandre, ligesom også Kristus har taget sig af os, til Guds Ære. 
Jeg siger nemlig, at Kristus er bleven Tjener for omskårne for Guds Sanddruheds Skyld for at stadfæste Forjættelserne til Fædrene; 
men at Hedningerne skulle prise Gud for hans Barmhjertigheds Skyld, som der er skrevet: “Derfor vil jeg bekende dig iblandt Hedninger og lovsynge dit Navn,” 
Og atter siges der: “Fryder eder, I Hedninger, med hans Folk!” 
Og atter: “Lover Herren, alle Hedninger, og alle Folkene skulle prise ham.” 
Og atter siger Esajas: “Komme skal Isajs Rodskud og han, der rejser sig for at herske over Hedninger; på ham skulle Hedninger håbe.” 
Men Håbets Gud fylde eder med al Glæde og Fred, idet I tro, for at I må blive rige i Håbet ved den Helligånds Kraft! 
Men også jeg, mine Brødre! har selv den Forvisning om eder, at I også selv ere fulde af Godhed, fyldte med al Kundskab, i Stand til også at påminde hverandre. 
Dog har jeg for en Del tilskrevet eder noget dristigere for at påminde eder på Grund af den Nåde, som er given mig fra Gud 
til iblandt Hedningerne at være en Kristi Jesu Offertjener, der som Præst betjener Guds Evangelium, for at Hedningerne må blive et velbehageligt Offer, helliget ved den Helligånd. 
Således har jeg min Ros i Kristus Jesus af min Tjeneste for Gud. 
Thi jeg vil ikke driste mig til at tale om noget af det, som Kristus ikke har udført ved mig til at virke Hedningers Lydighed*, ved Ord og Handling, { *d. e. Omvendelse til Kristendommen. } 
ved Tegns og Undergerningers Kraft, ved Guds Ånds Kraft, så at jeg fra Jerusalem og trindt omkring indtil Illyrien har til fulde forkyndt Kristi Evangelium; 
dog således, at jeg sætter min Ære i at forkynde Evangeliet ikke der, hvor Kristus er nævnet, for at jeg, ikke skal bygge på en andens Grundvold, 
men, som der er skrevet: “De, for hvem der ikke blev kundgjort om ham, skulle se, og de, som ikke have hørt, skulle forstå.” 
Derfor er jeg også de mange Gange bleven forhindret i at komme til eder. 
Men nu, da jeg ikke mere har Rum i disse Egne og i mange År har haft Længsel efter at komme til eder, 
vil jeg, når jeg rejser til Spanien, komme til eder; thi jeg håber at se eder på Gennemrejsen og af eder at blive befordret derhen, når jeg først i nogen Måde er bleven tilfredsstillet hos eder. 
Men nu rejser jeg til Jerusalem i Tjeneste for de hellige. 
Thi Makedonien og Akaja have fundet Glæde i at gøre et Sammenskud til de fattige iblandt de hellige i Jerusalem. 
De have nemlig fundet Glæde deri, og de ere deres Skyldnere. Thi ere Hedningerne blevne delagtige i hines åndelige Goder, da ere de også skyldige at tjene dem med de timelige. 
Når jeg da har fuldbragt dette og beseglet denne Frugt for dem, vil jeg derfra drage om ad eder til Spanien. 
Men jeg ved, at når jeg kommer til eder, skal jeg komme med Kristi Velsignelses Fylde. 
Men jeg formaner eder, Brødre! ved vor Herre Jesus Kristus og ved Åndens Kærlighed til med mig at stride i eders Bønner for mig til Gud, 
for at jeg må udfries fra de genstridige i Judæa, og mit Ærinde til Jerusalem må blive de hellige kærkomment, 
for at jeg kan komme til eder med Glæde, ved Guds Villie, og vederkvæges med eder. 
Men Fredens Gud være med eder alle! Amen. 
