ESAJAS.
13.
Et Udsagn om Babel, som Esajas, Amoz' Søn skuede: 
Rejs Banner på et nøgent Bjerg, råb også til dem, vink, så de drager igennem Fyrsternes Porte! 
Jeg har opbudt min viede Hær til at tjene min Vrede og kaldt mine Helte hid, de jublende, stolte. 
Hør i Bjergene Larm som af talrigt Krigsfolk, hør, hvor det buldrer af Riger, af samlede Folk! Hærskarers HERRE er ved at mønstre sin Krigshær. 
De kommer fra fjerne Egne, fra Himlens Grænse, HERREN og hans Vredes Værktøj for at hærge al Jorden. 
Jamrer, thi HERRENS Dag er nær, den kommer som Vold fra den Vældige. 
Derfor slappes hver Hånd, hvert Menneskehjerte smelter, 
de ræddes, gribes af Veer og Smerter, vånder sig som fødende Kvinde; de stirrer i Angst på hverandre med blussende røde Kinder. 
Se, HERRENS Dag kommer, grum, med Harme og brændende Vrede; Jorden gør den til Ørk og rydder dens Synder bort. 
Thi Himlens Stjerner og Billeder udstråler ej deres Lys, mørk rinder Solen op, og Månen skinner ikke. 
Jeg hjemsøger Jorden for dens Ondskab, de gudløse for deres Brøde, gør Ende på frækkes Overmod, bøjer Voldsmænds Hovmod. 
En Mand gør jeg sjældnere end Guld og et Menneske end Ofirs Guld. 
Derfor bæver Himlen, og Jorden flytter sig skælvende ved Hærskarers HERRES Harme på hans brændende Vredes Dag. 
Og som en skræmt Gazelle, som Får, der ej holdes i Flok, skal hver søge hjem til sit Folk, og hver skal fly til sit Land. 
Enhver, der indhentes, spiddes, enhver, der gribes, falder for Sværdet; 
deres spæde knuses for deres Øjne, Husene plyndres, Kvinderne skændes. 
Se, imod dem rejser jeg Mederne, som agter Sølv for intet og ej regner Guld for noget. 
Deres Buer fælder de unge, Livsfrugt skåner de ej, med Børn har deres Øjne ej Medynk. 
Det går med Babel, Rigernes Krone, Kaldæernes stolte Pryd, som dengang Gud omstyrtede Sodoma og Gomorra. 
Det skal aldrig i Evighed bebos, ej bebygges fra Slægt til Slægt; der telter Araberen ikke, der lejrer Hyrder sig ej; 
men Vildkatte lejrer sig der, og Husene fyldes med Ugler; der holder Strudsene til, og Bukketroldene springer; 
Sjakaler tuder i Borgene, Hyæner i de yppige Slotte. Dets Time stunder nu til, dets Dage bliver ej mange. 
