ESAJAS.
41.
Hør mig i Tavshed, I fjerne Strande, lad Folkene hente ny Kraft, komme hid og tage til Orde, lad os sammen gå frem for Retten! 
Hvo vakte i Østen ham*, hvis Fod går fra Sejr til Sejr, hvo giver Folk i hans Vold og gør ham til Kongers Hersker? Han gør deres Sværd til Støv, deres Buer til flagrende Strå, { *dvs. Kyros. } 
forfølger dem, går uskadt frem ad en Vej, hans Fod ej har trådt. 
Hvo gjorde og virkede det? Han, som længst kaldte Slægterne frem, jeg, HERREN, som er den første og end hos de sidste den samme. 
Fjerne Strande så det med Gru, den vide Jord følte Rædsel, de nærmede sig og kom. 
Den ene hjælper den anden og siger: “Broder, fat Mod!” 
Mesteren opmuntrer Guldsmeden, Glatteren ham, der hamrer; Lodningen tager han god og sømmer det fast, så det står. 
Men Israel, du min Tjener, Jakob, hvem jeg har udvalgt, - Ætling af Abraham, min Ven - 
hvem jeg tog fra Jordens Grænser og kaldte fra dens fjerneste Kroge, til hvem jeg sagde: “Du min Tjener, som jeg valgte og ikke vraged”: 
Frygt ikke, thi jeg er med dig, vær ej rådvild, thi jeg er din Gud! Med min Retfærds højre styrker, ja hjælper, ja støtter jeg dig. 
Se, Skam og Skændsel får alle, som er dig fjendske, til intet bliver de, der trætter med dig, de forgår. 
Du søger, men finder ej dem, der kives med dig, til intet, til Luft bliver de, der strides med dig. 
Thi jeg, som er HERREN din Gud, jeg griber din Hånd, siger til dig: Frygt kun ikke, jeg er din Hjælper. 
Frygt ikke, Jakob, du Orm, Israel, du Kryb! Jeg hjælper dig, lyder det fra HERREN, din Genløser er Israels Hellige. 
Se, jeg gør dig til Tærskeslæde, en ny med mange Tænder; du skal tærske og knuse Bjerge, og Høje skal du gøre til Avner; 
du kaster dem, Vinden tager dem, Stormen hvirvler dem bort. Men du skal juble i HERREN, rose dig af Israels Hellige. 
Forgæves søger de arme og fattige Vand, deres Tunge brænder af Tørst; jeg, HERREN, vil bønhøre dem, dem svigter ej Israels Gud. 
Fra nøgne Høje sender jeg Floder og Kilder midt i Dale; Ørkenen gør jeg til Vanddrag, det tørre Land til Væld. 
I Ørkenen giver jeg Cedre, Akacier, Myrter, Oliven; i Ødemark sætter jeg Cypresser tillige med Elm og Gran, 
at de må se og kende, mærke sig det og indse, at HERRENS Hånd har gjort det, Israels Hellige skabt det. 
Fremlæg eders Sag, siger HERREN, kom med Bevis! siger Jakobs Konge. 
De træde nu frem og forkynde os, hvad der herefter skal ske. Sig frem, hvad I har forudsagt, at vi kan granske derover og se, hvad Udfald det fik; eller kundgør os, hvad der kommer! 
Forkynd, hvad der siden vil ske, at vi kan se, I er Guder! Gør noget, godt eller ondt, så måler vi os med hinanden! 
Se, I er intet, eders Gerning Luft, vederstyggelig, hvo eder vælger. 
Jeg vakte ham* fra Norden, og han kom, jeg kaldte ham fra Solens Opgang. Han nedtramper Fyrster som Dynd, som en Pottemager ælter sit Ler. { *dvs. Kyros. V. 2. Es. 45, 13. } 
Hvo forkyndte det før, så vi vidste det, forud, så vi sagde: “Han fik Ret!” Nej, ingen har forkyndt eller sagt det, ingen har hørt eders Ord. 
Først jeg har forkyndt det for Zion, sendt Jerusalem Glædesbud. 
Jeg ser mig om - der er ingen, ingen af dem ved Råd, så de svarer mig på mit Spørgsmål. 
Se, alle er de intet, deres Værker Luft, deres Billeder Vind og Tomhed. 
