HABAKKUK.
2.
Op på min Varde vil jeg stige, stå hen på mit Vagtsted og spejde, og se, hvad han taler i mig, hvad Svar han har på min Klage. 
Og HERREN gav mig til Svar de Ord: “Skriv Synet op og rist det ind i Tavler, at det kan læses let; 
thi Synet står ved Magt, træffer ind til Tide, usvigeligt iler det mod Målet; tøver det, bi så på det, thi det kommer; det udebliver ikke.” 
Se, opblæst, uredelig er Sjælen i ham*, men den retfærdige skal leve ved sin Tro. { *Verdensherskeren. Rom. 1, 17. Gal. 3, 11. Hebr. 10, 38. } 
Han er derhos den frækkeste Røver, en hoven, frastødende Mand, der som Dødsriget opspiler Gabet, som Døden uden at mættes, skraber alle Folkene til sig, sanker alle Folkeslag til sig. 
Visselig skal de alle istemme en Hånsang, en Smædevise fuld af Hentydninger til ham og sige: Ve ham, der dynger andres Gods op - hvor længe? - og læsser Pantegods på sig! 
Thi brat står dine Skyldherrer op; de, som vil rykke dig, vågner; da bliver du dem til Bytte. 
Fordi du har plyndret mange Folk, skal du plyndres af al Folkeslagenes Rest for Menneskeblods Skyld, for Vold mod Landet, mod Byen og alle, som bor der. 
Ve ham, som søger ublu Vinding til sit Hus for at bygge sin Rede højt og redde sig fra Ulykkens Hånd. 
Dit Hus får Skam af dit Råd. Du nedtrådte mange Folkeslag, men satte din Sjæl i Vove. 
Thi Stenen råber fra Væggen, fra Træværket svarer Bjælken. 
Ve ham, som bygger By med Blod og rejser en Stad med Uret, 
(er dette ikke fra Hærskarers HERRE?) så Folkeslag slider for Ilden, og Folkefærds Møje er spildt. 
Thi Jorden skal fyldes af Kundskab om HERRENS Herlighed, som Vandene dækker Havets Bund. 
Ve ham, som lader Venner drikke en Rus af Fade og Skåle for at få deres Blusel at se. 
Du mætted dig med Skam for Ære. Drik selv, vis din Forhud frem! Nu kommer Bægeret fra HERRENS højre til dig og Skændsel til din Ære. 
Thi du tynges af Vold mod Libanon, knuses for Misbrug af Dyr, for Menneskeblods Skyld, for Vold mod Landet, mod Byen og alle, som bor der. 
Hvad gavner det skårne Billed, at en Billedskærer skærer det ud, det støbte Billed, hvis Spådom er falsk, at en Billedskærer stoler derpå, så han laver stumme Guder? 
Ve den, som siger til Træ: “Vågn op!” til Sten uden Mæle: “Stå op!” Den skulde kunne spå! Se, den er klædt i Guld og Sølv, men af Ånd har den intet i sig. 
Men HERREN er i sin Helligdom; stille for ham, al Jorden! 
