MATTHÆUS.
14.
På den Tid hørte Fjerdingsfyrsten Herodes Rygtet om Jesus. 
Og han sagde til sine Tjenere: “Det er Johannes Døberen; han er oprejst fra de døde, derfor virke Kræfterne i ham.” 
Thi Herodes havde grebet Johannes og bundet ham og sat ham i Fængsel for sin Broder Filips Hustru, Herodias's Skyld. 
Johannes sagde nemlig til ham: “Det er dig ikke tilladt at have hende.” 
Og han vilde gerne slå ham ihjel, men frygtede for Mængden, thi de holdt ham for en Profet. 
Men da Herodes's Fødselsdag kom, dansede Herodias's Datter for dem; og hun behagede Herodes. 
Derfor lovede han med en Ed at give hende, hvad som helst hun begærede. 
Og tilskyndet af sin Moder siger hun: “Giv mig Johannes Døberens Hoved hid på et Fad!” 
Og Kongen blev bedrøvet; men for sine Eders og for Gæsternes Skyld befalede han, at det skulde gives hende. 
Og han sendte Bud og lod Johannes halshugge i Fængselet. 
Og hans Hoved blev bragt på et Fad og givet Pigen, og hun bragte det til sin Moder. 
Da kom hans Disciple og toge Liget og begravede ham, og de kom og forkyndte Jesus det. 
Og da Jesus hørte det, drog han bort derfra i et Skib til et øde Sted afsides; og da Skarerne hørte det, fulgte de ham til Fods fra Byerne. 
Og da han kom i Land, så han en stor Skare, og han ynkedes inderligt over dem og helbredte deres syge. 
Men da det blev Aften, kom Disciplene til ham og sagde: “Stedet er øde, og Tiden er allerede forløben; lad Skarerne gå bort, for at de kunne gå hen i Landsbyerne og købe sig Mad.” 
Men Jesus sagde til dem: “De have ikke nødig at gå bort; giver I dem at spise!” 
Men de sige til ham: “Vi have ikke her uden fem Brød og to Fisk.” 
Men han sagde: “Henter mig dem hid!” 
Og han bød Skarerne at sætte sig ned i Græsset og tog de fem Brød og de to Fisk, så op til Himmelen og velsignede; og han brød Brødene og gav Disciplene dem, og Disciplene gave dem til Skarerne. 
Og de spiste alle og bleve mætte; og de opsamlede det, som blev tilovers af Stykkerne, tolv Kurve fulde. 
Men de, som spiste, vare omtrent fem Tusinde Mænd, foruden Kvinder og Børn. 
Og straks nødte han sine Disciple til at gå om Bord i Skibet og i Forvejen sætte over til hin Side, medens han lod Skarerne gå bort. 
Og da han havde ladet Skarerne gå bort, gik han op på Bjerget afsides for at bede. Og da det blev silde, var han der alene. 
Men Skibet var allerede midt på Søen og led Nød af Bølgerne; thi Vinden var imod. 
Men i den fjerde Nattevagt kom han til dem, vandrende på Søen. 
Og da Disciplene så ham vandre på Søen, bleve de forfærdede og sagde: “Det er et Spøgelse;” og de skrege af Frygt. 
Men straks talte Jesus til dem og sagde: “Værer frimodige; det er mig, frygter ikke!” 
Men Peter svarede ham og sagde: “Herre! dersom det er dig, da byd mig at komme til dig på Vandet!” 
Men han sagde: “Kom!” Og Peter trådte ned fra Skibet og vandrede på Vandet for at komme til Jesus. 
Men da han så det stærke Vejr, blev han bange; og da han begyndte at synke, råbte han og sagde: “Herre, frels mig!” 
Og straks udrakte Jesus Hånden og greb ham, og han siger til ham: “Du lidettroende, hvorfor tvivlede du?” 
Og da de stege op i Skibet, lagde Vinden sig. 
Men de, som vare i Skibet, faldt ned for ham og sagde: “Du er sandelig Guds Søn.” 
Og da de vare farne over, landede de i Genezareth. 
Og da Folkene på det Sted kendte ham, sendte de Bud til hele Egnen der omkring og bragte alle de syge til ham. 
Og de bade ham, at de blot måtte røre ved Fligen af hans Klædebon; og alle de, som rørte derved, bleve helbredede. 
