SALME.
62.
Til Sangmesteren. Til Jedutun. En Salme af David. 
Min Sjæl er Stille for Gud alene, min Frelse kommer fra ham; 
ja, han er min Klippe, min Frelse, mit Værn, jeg skal ikke rokkes meget. 
Hvor længe stormer I løs på en Mand, - alle slår I ham ned - som på en hældende Væg, en faldende Mur? 
Ja, de oplægger Råd om at styrte ham fra hans Højhed. De elsker Løgn, velsigner med Munden, men forbander i deres Indre. - Sela. 
Vær stille hos Gud alene, min Sjæl, thi fra ham kommer mit Håb; 
ja, han er min Klippe, min Frelse, mit Værn, jeg skal ikke rokkes. 
Hos Gud er min Hjælp og min Ære, min stærke Klippe, min Tilflugt har jeg i Gud; 
stol på ham, al Folkets Forsamling, udøs for ham eders Hjerte, Gud er vor Tilflugt. - Sela. 
Kun Tomhed er Mennesker, Mænd en Løgn, på Vægtskålen vipper de op, de er Tomhed til Hobe. 
Forlad eder ikke på vold, lad jer ikke blænde af Ran; om Rigdommen vokser, agt ikke derpå! 
Én Gang talede Gud, to Gange hørte jeg det: at Magten er Guds, 
Og Miskundhed er hos dig, o Herre. Thi enhver gengælder du efter hans Gerning. 
