1 MOSEBOG.
31.
Men Jakob hørte Labans Sønner sige: “Jakob har taget al vor Faders Ejendom, og deraf har han skabt sig al den Velstand.” 
Og Jakob læste i Labans Ansigt, at han ikke var sindet mod ham som tidligere. 
Da sagde HERREN til Jakob: “Vend tilbage til dine Fædres Land og din Hjemstavn, så vil jeg være med dig!” 
Så sendte Jakob Bud og lod Rakel og Lea kalde ud på Marken til sin Hjord; 
og han sagde til dem: “Jeg læser i eders Faders Ansigt, at han ikke er sindet mod mig som tidligere, nu da min Faders Gud har været med mig; 
og I ved jo selv, at jeg har tjent eders Fader af al min Kraft, 
medens eders Fader har bedraget mig og forandret min Løn ti Gange; men Gud tilstedte ham ikke at gøre mig Skade; 
sagde han, at de spættede Dyr skulde være min Løn, så fødte hele Hjorden spættet Afkom, og sagde han, at de stribede skulde være min Løn, så fødte hele Hjorden stribet Afkom. 
Således tog Gud Hjordene fra eders Fader og gav mig dem. 
Og ved den Tid Dyrene parrede sig, så jeg i Drømme, at Bukkene, der sprang, var stribede, spættede og brogede; 
og Guds Engel sagde til mig i Drømme: Jakob! Jeg svarede: Se, her er jeg! 
Da sagde han: Løft dit Blik og se, hvorledes alle Bukkene, der springer, er stribede, spættede og brogede, thi jeg har set alt, hvad Laban har gjort imod dig. 
Jeg er den Gud, som åbenbarede sig for dig i, Betel, der, hvor du salvede en Stenstøtte og aflagde mig et Løfte; bryd op og forlad dette Land og vend tilbage til din Hjemstavn!” 
Så svarede Rakel og Lea ham: “Har vi vel mere Lod og Del i vor Faders Hus? 
Har han ikke regnet os for fremmede Kvinder, siden han solgte os og selv brugte de Penge, han fik for os? 
Al den Rigdom, Gud har taget fra vor Fader, tilhører os og vore Børn - gør du kun alt, hvad Gud sagde til dig!” 
Så satte Jakob sine Børn og sine Hustruer på Kamelerne 
og tog alt sit Kvæg med sig, og al den Ejendom, han havde samlet sig, det Kvæg, han ejede og havde samlet sig i Paddan-Aram, for at drage til sin Fader Isak i Kana'ans, Land. 
Medens Laban var borte og klippede sine Får, stjal Rakel sin Faders Husgud*. { *på hebr. terafim. Dom. 17, 5; 18, 14. 1 Sam. 19, 13. } 
Og Jakob narrede Aramæeren Laban, idet han ikke lod ham mærke, at han vilde flygte; 
og han flygtede med alt, hvad han ejede; han brød op og satte over Floden* og vandrede ad Gileads Bjerge til. { *dvs. Eufrat. } 
Tredjedagen fik Laban Melding om, at Jakob var flygtet; 
han tog da sine Frænder med sig, satte efter ham så langt som syv Dagsrejser og indhentede ham: i Gileads Bjerge. 
Men Gud kom til Aramæeren Laban i en Drøm om Natten og sagde til ham: “Vogt dig vel for at sige så meget som et ondt Ord til Jakob!” 
Da Laban traf Jakob - Jakob havde han opslået sit Telt på Bjerget. Laban med sine Frænder sit i Gileads Bjerge - 
sagde Laban til Jakob: “Hvad har du gjort! Mig har du narret, og mine Døtre har du ført bort. som var de Krigsfanger! 
Hvorfor har du holdt din Flugt hemmelig og narret mig og ikke meddelt mig det; så jeg kunde tage Afsked med dig med Lystighed og Sang, med Håndpauker og Harper? 
Du lod mig ikke kysse mine Sønner og Døtre - sandelig, det var dårligt gjort af dig! 
Det stod nu i min Magt at handle ilde med dig; men din Faders Gud sagde til mig i Nat: Vogt dig vel for at sige så meget som et ondt Ord til Jakob! 
Nu vel, så drog du altså bort fordi du længtes så meget efter din Faders Hus men hvorfor stjal du min Gud?” 
Da svarede Jakob Laban: “Jeg var bange; thi jeg tænkte, du vilde rive dine Døtre fra mig! 
Men den, hos hvem du finder din Gud, skal lade sit Liv! Gennemsøg i vore Frænders Påsyn, hvad: jeg har, og tag, hvad dit er!” Jakob vidste nemlig ikke, at Rakel havde stjålet den. 
Laban gik nu ind og ledte i Jakobs, i Leas og i de to Tjenestekvinders Telte men fandt intet; og fra Leas gik han, til Rakels, Telt. 
Men Rakel havde taget Husguden og lagt den i Kamelsadlen og sat sig på den. Da Laban nu havde gennemsøgt hele Teltet og intet fundet, 
sagde hun til sin Fader: “Min Herre tage mig ikke ilde op, at jeg ikke kan rejse mig for dig, da det går mig på Kvinders Vis!” Således ledte han efter Husguden uden at finde den. 
Da blussede Vreden op i Jakob, og han gik i Rette med Laban; og Jakob sagde til Laban: “Hvad er min Brøde, og hvad er min Synd, at du satte efter mig! 
Du har jo nu gennemsøgt alle mine Ting! Hvad har du fundet af alle dine Sager? Læg det frem for mine Frænder og dine Frænder, at de kan dømme os to imellem! 
I de tyve År, jeg har været hos dig, fødte dine Får og Geder ikke i Utide, din Hjords Vædre fortærede jeg ikke, 
det sønderrevne bragte jeg dig ikke, men erstattede det selv; af min Hånd krævede du, hvad der blev stjålet både om Dagen og om Natten; 
om Dagen fortærede Heden mig, om Natten Kulden, og mine Øjne kendte ikke til Søvn. 
I tyve År har jeg tjent dig i dit Hus, fjorten År for dine to Døtre og seks År for dit Småkvæg, og ti Gange har du forandret min Løn. 
Havde ikke min Faders Gud, Abrahams Gud og Isaks Rædsel, stået mig bi, så havde du ladet mig gå med tomme Hænder; men Gud så min Elendighed og mine Hænders Møje, og i Nat afsagde han sin Kendelse!” 
Da sagde Laban til Jakob: “Døtrene er mine Døtre, Sønnerne er mine Sønner, Hjordene er mine Hjorde, og alt, hvad du ser, er mit - men hvad skulde jeg i Dag kunne gøre imod mine Døtre eller de Sønner, de har født? 
Lad os to slutte et Forlig, og det skal tjene til Vidne mellem os.” 
Så tog Jakob en Sten og rejste den som en Støtte; 
og Jakob sagde til sine Frænder: “Sank Sten sammen!” Og de tog Sten og byggede en Dysse og holdt Måltid derpå. 
Laban kaldte den Jegar-Sahaduta*, og Jakob kaldte den Gal'ed. { *Begge Ordene, af hvilke det første er arameisk, det andet hebraisk, betyder Vidne-Dysse. } 
Da sagde Laban: “Denne Dysse skal i Dag være Vidne mellem os to!” Derfor kaldte han den Gal'ed 
og Mizpa*; thi han sagde: “HERREN skal stå Vagt mellem mig og dig, når vi skilles. { *Vagtsted. } 
Hvis du handler ilde med mine Døtre eller tager andre Hustruer ved Siden af dem, da vid, at selv om intet Menneske er til Stede, er dog Gud Vidne mellem mig og dig!” 
Og Laban sagde til Jakob: “Se denne Stendysse og se denne Stenstøtte, som jeg har rejst mellem mig og dig! 
Vidne er denne Dysse, og Vidne er denne Støtte på, at jeg ikke i fjendtlig Hensigt vil gå forbi denne Dysse ind til dig, og at du heller ikke vil gå forbi den ind til mig; 
Abrahams Gud og Nakors Gud, deres Faders Gud, være Dommer imellem os!” Så svor Jakob ved sin Fader Isaks Rædsel, 
og derpå holdt Jakob Offerslagtning på Bjerget og indbød sine Frænder til Måltid; og de holdt Måltid og blev på Bjerget Natten over. 
Tidligt næste Morgen kyssede Laban sine Sønner og Døtre, velsignede dem og drog bort; og Laban vendte tilbage til sin Hjemstavn, 
