ESAJAS.
44.
Men hør nu, Jakob, min Tjener, Israel, hvem jeg har udvalgt: 
Så siger HERREN, som skabte dig og fra Moders Liv danned dig, din Hjælper: Frygt ikke, min Tjener Jakob, Jesjurun*, hvem jeg har udvalgt! { *se til 5 Mos. 32, 15. Es. 41, 8 f.; 43, 1. 5. Jer. 30, 10; 46, 27. } 
Thi jeg udgyder Vand på det tørstende, Strømme på det tørre Land, udgyder min Ånd på din Æt, min Velsignelse over dit Afkom; 
de skal spire som Græs mellem Vande, som Pile ved Bækkenes Løb. 
En skal sige: “Jeg er HERRENS”, en kalde sig med Jakobs Navn, en skrive i sin Hånd: “For HERREN!” og tage sig Israels Navn. 
Så siger HERREN, Israels Konge, dets Genløser, Hærskarers HERRE: Jeg er den første og den sidste, uden mig er der ingen Gud. 
Hvo der er min Lige, træde frem, forkynde og godtgøre for mig: Hvo kundgjorde fra Urtid det kommende? De forkynde os, hvad der skal ske! 
Ræddes og ængstes ikke! Har ej længst jeg kundgjort og sagt det? I er mine Vidner: Er der Gud uden mig, er der vel anden Klippe? Jeg ved ikke nogen. 
De, der laver Gudebilleder, er alle intet, og deres kære Guder gavner intet; deres Vidner ser intet og kender intet, at de må blive til Skamme. 
Når nogen laver en Gud og støber et Billede, er det ingen Gavn til; 
se, alle dets Tilbedere bliver til Skamme; Mestrene er jo kun Mennesker - lad dem samles til Hobe og træde frem, de skal alle som én forfærdes og blive til Skamme. 
En smeder Jern til en Økse og arbejder ved Kulild, tildanner den med Hamre og gør den færdig med sin stærke Arm; får han ikke Mad, afkræftes han, og får han ikke Vand at drikke, bliver han træt. 
Så fælder han Træer, udspænder Målesnoren, tegner Billedet med Gravstikken, skærer det ud med Kniven og sætter det af med Cirkelen; han laver det efter en Mands Skikkelse, efter menneskelig Skønhed, til at stå i et Hus. 
Han fældede sig Cedre, tog Elm og Eg og arbejdede af al sin Kraft på Skovens Træer, som Gud havde plantet og Regnen givet Vækst. 
Det tjener et Menneske til Brændsel, han tager det og varmer sig derved; han sætter Ild i det og bager Brød - og desuden laver han en Gud deraf og tilbeder den, han gør et Gudebillede deraf og knæler for det. 
Halvdelen brænder han i Ilden, og over Gløderne steger han Kød; han spiser Stegen og mættes; og han varmer sig derved og siger: “Ah, jeg bliver varm, jeg mærker Ilden” - 
og af Resten laver han en Gud, et Billede; han knæler for det, kaster sig ned og beder til det og siger: “Frels mig, thi du er min Gud!” 
De skønner ikke, de fatter ikke, thi deres Øjne er lukket, så de ikke ser, og deres Hjerter, så de ikke skønner. 
De tænker ikke over det, de har ikke Indsigt og Forstand til at sige sig selv: “Halvdelen brændte jeg i Bålet, over Gløderne bagte jeg Brød, stegte Kød og spiste; skulde jeg da af Resten gøre en Vederstyggelighed*? Skulde jeg knæle for en Træklods?” { *dvs. et Afgudsbillede. } 
Den, som tillægger Aske Værd, ham har et vildfarende Hjerte dåret; han redder ikke sin Sjæl, så han siger: “Er det ikke en Løgn, jeg har i min højre Hånd?” 
Jakob, kom dette i Hu, Israel, thi du er min Tjener! Jeg skabte dig, du er min Tjener, ej skal du glemmes, Israel; 
jeg sletted som Tåge din Misgerning og som en Sky dine Synder. Vend om til mig, thi jeg genløser dig! 
Jubler, I Himle, thi HERREN greb ind, fryd jer, I Jordens Dybder, bryd ud i Jubel, I Bjerge, Skoven og alle dens Træer, thi HERREN genløser Jakob og herliggør sig ved Israel. 
Så siger HERREN, din Genløser, som danned dig fra Moders Liv: Jeg er HERREN, som skabte alt, som ene udspændte Himlen, udbredte Jorden, hvo hjalp mig? 
som tilintetgør Løgnernes Tegn og gør Spåmænd til Dårer, som tvinger de vise tilbage, beskæmmer deres Lærdom, 
stadfæster sine Tjeneres Ord, fuldbyrder sine Sendebuds Råd. Jeg siger om Jerusalem: “Det skal bebos!” om Judas Byer: “de skal bygges!” Ruinerne rejser jeg atter! 
Jeg siger til Dybet: “Bliv tørt, dine Floder gør jeg tørre!” 
Jeg siger om Kyros: “Min Hyrde, som fuldbyrder al min Vilje!” Jeg siger om Jerusalem: “Det skal bygges!” om Templet: “Det skal grundes!” 
