MIKAS.
7.
Ve mig! Det går mig som ved Frugthøst, ved Vinhøstens Efterslæt: Ikke en Drue at spise, ej en Figen, min Sjæl har Lyst til! 
De fromme er svundet af Landet, ikke et Menneske er sanddru. De lurer alle på Blod og jager hverandre med Net. 
Deres Hænder er flinke til ondt, Fyrsten kræver, Dommeren er villig for Betaling; Stormanden nævner, hvad han begærer; og derefter snor de det sammen. 
Den bedste er som en Tornebusk, den ærlige værre end en Tjørnehæk. Dine Vægteres Dag, din Hjemsøgelse kommer, af Rædsel rammes de nu. 
Tro ikke eders Næste, stol ikke på en Ven, vogt Mundens Døre for hende, du favner! 
Thi Søn agter Fader ringe, Datter står Moder imod, Svigerdatter Svigermoder, en Mand har sine Husfolk til Fjender. 
Men jeg vil spejde efter HERREN, jeg bier på min Frelses Gud; min Gud vil høre mig. 
Glæd dig ej over mig, min Fjende! Thi jeg faldt, men står op; om end jeg sidder i Mørke, er HERREN mit Lys. 
Jeg vil bære HERRENS Vrede - jeg synded jo mod ham - indtil han strider for mig og skaffer mig Ret; han fører mig ud i Lys, jeg skal skue hans Retfærd. 
Min Fjende skal se derpå og fyldes med Skam, han, som spørger mig: “Hvor er HERREN din Gud?” Mine Øjne skal med Skadefryd se ham, når han trampes ned som Skarn på Gaden. 
En Dag skal dine Mure bygges, en Dag skal Grænsen vides ud, 
en Dag skal man komme til dig lige fra Assur til Ægypten, lige fra Ægypten til Floden, fra Hav til Hav, fra Bjerg til Bjerg. 
Men Jorden og de, som bor derpå, lægges øde til Løn for deres Værk. 
Vogt med din Stav dit Folk, din Ejendoms Hjord, som bor for sig selv i Skoven, i Frugthavens Midte; lad dem græsse i Basan og Gilead som i gamle Dage! 
Giv os Undere at skue, som da du drog ud af Ægypten; 
lad Folkene se det og blues ved al deres Vælde, lægge Hånd på Mund, lad Ørene døves på dem! 
Lad dem slikke Støv som Slangen, som Jordens Kryb, rædde komme frem af deres Borge til HERREN vor Gud og ængstes og frygte for dig! 
Hvo er en Gud som du, der tilgiver Brøde, bærer over med Synd hos din Ejendoms Rest, ej evigt gemmer på Vrede, men gerne er nådig? 
Han vil atter forbarme sig over os, træde vor Brøde under Fod, du vil kaste alle vore Synder i Havets Dyb! 
Du vil vise Jakob Trofasthed, Abraham Nåde, som du svor vore Fædre til i fordums Dage. 
