ZAKARIAS.
7.
I Kong Darius' fjerde Regeringsår kom HERRENS Ord til Zakarias på den fjerde Dag i den niende Måned, Kislev. 
Da sendte Betel-Sar'ezer og Regem-Melek og hans Mænd Bud for at bede HERREN om Nåde 
og spørge Præsterne ved Hærskarers HERRES Hus og Profeterne: “Skal jeg græde og spæge mig i den femte Måned*, som jeg nu har gjort i så mange År?” { *jfr. 2 Kong. 25, 8. } 
Da kom Hærskarers HERRES Ord til mig således: 
Sig til alt Folket i Landet og til Præsterne: Når I har fastet og klaget i den femte og syvende* Måned i halvfjerdsindstyve År, var det da mig, I fastede for? { *jfr. 2 Kong. 25, 25. Zak. 1, 12. } 
Og når I spiser og drikker, er det da ikke eder, som spiser og drikker? 
Kender I ikke de Ord, HERREN forkyndte ved de tidligere Profeter, dengang Jerusalem og dets Byer trindt om var beboet og havde Fred, og Sydlandet og Lavlandet var beboet? 
Og HERRENS Ord kom til Zakarias således: 
Så siger Hærskarers HERRE: Fæld redelig Dom, vis Miskundhed og Barmhjertighed mod hverandre, 
undertryk ikke Enker og faderløse, fremmede og nødlidende og tænk ikke i eders Hjerter ondt mod hverandre! 
Men de vilde ikke høre; de var stivnakkede og gjorde deres Ører døve 
og deres Hjerter hårde som Diamant for ikke at høre Loven og de Ord, Hærskarers HERRE sendte gennem sin Ånd ved de tidligere Profeter. Derfor kom der stor Vrede fra Hærskarers HERRE. 
Ligesom de ikke hørte, når han kaldte, således vil jeg, sagde Hærskarers HERRE, ikke høre, når de kalder; 
og jeg blæste dem bort blandt alle de Folk, de ikke kendte, og Landet blev øde efter dem, så ingen drog ud eller hjem; og de gjorde det yndige Land til en Ørk. 
