JEREMIAS.
48.
Om Moab. Så siger Hærskarers Herre, Israels Gud: Ve over Nebo, thi det er lagt øde, blevet til Skamme; indtaget er Kirjatajim, med Skam er Borgen brudt ned. 
Der er ingen Lægedom mer for Moab, intet Fryderåb i Hesjbon; de oplægger onde Råd imod det: “Kom, lad os udrydde det af Folkenes Tal!” Også du, Madmen, skal omkomme*, Sværdet skal forfølge dig. { *Ordspil med Madmen. } 
Hør Skriget fra Horonajim, frygteligt Brag og Sammenbrud! 
Moab er brudt sammen; lad Skriget lyde til Zoar. 
Ak, grædende stiger de op ad Luhits Skråning; ak, på Vejen til Horonajim hører de Jammerskrig. 
Fly, red eders Liv, og I skal blive som en Enebærbusk i Ørkenen. 
Ja, fordi du stolede på dine Borge og Skatte, skal også du fanges. Kemosj skal vandre i Landflygtighed, hans Præster og Fyrster til Hobe. 
Hærværksmænd skal komme over hver By, ingen By skal reddes; Dalen skal ødelægges og Højsletten hærges, som HERREN har sagt. 
Giv Moab Vinger, at det kan flyve bort; dets Byer skal blive en Ørken, så ingen bor der. 
Forbandet være den, der er lad til at gøre HERRENS Værk, forbandet den, som holder sit Sværd fra Blod. 
Moab var tryg fra sin Ungdom, lå roligt på sin Bærme; det hældtes ikke fra Fad til Fad og vandrede ikke i Landflygtighed; derfor holdt det sin Smag, og dets Duft tabte sig ikke. 
Se, derfor skal Dage komme, lyder det fra HERREN, da jeg sender Vintappere, som skal tappe det og tømme dets Fade og knuse dets Dunke. 
Da skal Moab få Skam af Kemosj, som Israels Hus havde Skam af Betel, som de stolede på. 
Hvor kan I sige: “Helte er vi og djærve Folk til Krig?” 
Moab skal hærges med sine Byer og dets ypperste Ynglinge stige ned til at slagtes, lyder det fra Kongen, hvis Navn er Hærskarers HERRE. 
Moabs Undergang er nær, dets Ulykke kommer såre hastigt. 
Ynk det, alle dets Naboer og alle, som kender dets Navn; sig: Hvor knækkedes dog den stærke Stav, det herlige Spir! 
Stig ned fra Æressædet, sæt dig i Skarnet, du, som bor der, Dibons Datter! Thi han, der hærger Moab, drager op imod dig, nedbryder dine Fæstninger. 
Stå hen på Vejen og se dig om, du, som bor i Aroer, spørg Flygtningene og de undslupne Kvinder, sig: “Hvad er der sket?” 
Moab er blevet til Skamme, ja knust. Jamrer og skrig, meld ved Arnon, at Moab er hærget, 
at Dommen er kommet over Højslettelandet, over Holon, Jaza, Mefa'at, 
Dibon, Nebo, Bet-Diblatajim, 
Kirjatajim, Bet-Gamul, Bet-Meon, 
Kerijot, Bozra og alle Byer i Moabs Land fjernt og nær. 
Afhugget er Moabs Horn, og dets Arm er brudt, lyder det fra HERREN. 
Gør det drukkent! Thi det hovmodede sig mod HERREN; og Moab skal falde omkuld i sit eget Spy, også det skal blive til Latter. 
Var ikke Israel til Latter for dig? Blev det måske grebet blandt Tyve, siden du bliver så ivrig, hver Gang du taler derom? 
Røm fra Byerne og fæst Bo på Klippen, Moabs Indbyggere, vær som Duen, der bygger Rede hist ved Afgrundens Rand. 
Vi har hørt om Moabs Hovmod, det såre store, dets Stolthed, Overmod og Hovmod, dets opblæste Hjerte. 
Jeg kender, lyder det fra HERREN, dets Frækhed, dets tomme Snak, dets tomme Gerninger. 
Derfor må jeg jamre over Moab, skrige over hele Moab, over Mændene i Kir-Heres må jeg sukke. 
Ja'zers Gråd græder jeg over dig, Sibmas Vinstok; dine Skud overskred Havet, nåede til Ja'zer; på din Frugt og din Høst slog Hærværksmanden ned. 
Glæde og Jubel er svundet fra Frugthaven og Moabs Land. Jeg lader Vinen svinde fra Persekarrene, ingen træder Vin. 
Hesjbon og El'ale skriger, det høres til Jahaz; Horonajim og Eglat-Sjelisjija skriger; ak, Nimrims Vande bliver Ødemarker. 
Jeg udrydder af Moab den, der stiger op på Offerhøjen og tænder Offerild for dets Guder, lyder det fra HERREN. 
Derfor klager mit Hjerte som Fløjter over Moab, og mit Hjerte klager som Fløjter over Kir-Heres' Mænd. Godset, de vandt, går derfor til Spilde. 
Thi hvert Hoved er skaldet, hvert Skæg revet af; i alle Hænder er der Rifter, over alle Lænder Sæk. 
Alt er Klage på alle Moabs Tage og Torve; thi jeg sønderbryder Moab som et usselt Kar, lyder det fra HERREN. 
Hvor er Moab forfærdet! Hvor vender det Ryg med Skam! Ja, Moab er blevet til Latter og Rædsel for alle sine Naboer. 
Thi så siger HERREN: Se, som en Ørn med udbredte Vinger svæver han over Moab. 
Kerijot er taget og Borgene faldet. Moabs Heltes Hjerte bliver på hin Dag som en nødstedt Kvindes Hjerte. 
Moab er ødelagt og ikke mer et Folk, fordi det hovmodede sig mod HERREN. 
Gru og Grav og Garn kommer over dig, du, som bor i Moab, lyder det fra HERREN; 
den, der flygter for Gru, falder i Grav, den, der når op af Grav, fanges i Garn. Thi jeg bringer over Moab deres Hjemsøgelses År, lyder det fra HERREN. 
I Ly af Hesjbon står Flygtninge uden Kraft. Thi Ild farer ud fra Hesjbon, Ildslue fra Sihons Stad; den fortærer Moabs Tinding og de larmende Mænds isse. 
Ve dig, Moab, det er ude med dig, Kemosj' Folk. Thi dine Sønner slæbes i Fangenskab, dine Døtre ligeså. 
Men jeg vender Moabs Skæbne i de sidste Dage, lyder det fra HERREN. Så vidt Moabs Dom. 
