HØJSANGEN.
7.
Hvor skønne er dine Trin i Skoene, du ædelbårne! Dine Hofters Runding er som Halsbånd, Kunstnerhånds Værk, 
dit Skød som det runde Bæger, ej savne det Vin, dit Liv som en Hvededynge, hegnet af Liljer; 
dit Bryst som to Hjortekalve, Gazelletvillinger, 
din Hals som Elfenbenstårnet, dine Øjne som Hesjbons damme ved Bat-Rabbims Port, din Næse som Libanons Tårn, der ser mod Damaskus, 
Hovedet på dig som Karmel, dit Hoveds Lokker som Purpur; en Konge er fanget i Garnet. 
Hvor er du fager og yndig, du elskede, yndefulde! 
Som Palmen, så er din Vækst, dit Bryst som Klaser. 
Jeg tænker: Jeg vil op i Palmen, gribe fat i dens Stilke; dit Bryst skal være som Vinstokkens Klaser, din Næses Ånde som Æbleduft, 
din Gane som ædel Vin, der liflig flyder ind i min Mund, glider over mine Læber og Tænder. 
Jeg er min Vens, og til mig står hans Attrå. 
Kom min Ven, vi vil ud på Landet, blive i Landsbyer Natten over; 
Vingårde søger vi årle, vi ser, om Vinstokken skyder, om Knopperne åbnes, Granattræet blomstrer. Der giver jeg dig min Kærlighed. 
Kærlighedsæblerne dufter, for vor Dør er al Slags Frugt, ny og gammel tillige; til dig, min Ven, har jeg gemt dem. 
