JOB.
35.
Og Elihu tog til Orde og sagde: 
“Holder du det for Ret, og kalder du det din Ret for Gud, 
at du siger: “Hvad båder det mig, hvad hjælper det mig, at jeg ikke synder?” 
Jeg vil give dig Svar og tillige med dig dine Venner: 
Løft dit Blik imod Himlen og se, læg Mærke til Skyerne, hvor højt de, er over dig! 
Hvis du synder, hvad skader du ham? Er din Brøde svar, hvad gør det da ham? 
Er du retfærdig, hvad gavner du ham, hvad mon han får af din Hånd? 
Du Menneske, dig vedkommer din Gudløshed, dig, et Menneskebarn, din Retfærd! 
Man skriger over den megen Vold, råber om Hjælp mod de mægtiges Arm, 
men siger ej: “Hvor er Gud, vor Skaber, som giver Lovsang om Natten, 
lærer os mer end Jordens Dyr, gør os vise fremfor Himlens Fugle?” 
Der råber man, uden at han giver Svar, over de ondes Hovmod; 
til visse, Gud hører ej tomme Ord, den Almægtige ænser dem ikke, 
endsige din Påstand om ikke at se ham! Vær stille for hans Åsyn og bi på ham! 
Men nu, da hans Vrede ej bringer Straf og han ikke bekymrer sig stort om Synd, 
så oplader Job sin Mund med Tant, uden Indsigt taler han store Ord.” 
