ROMERNE.
3.
Hvad er da Jødens Fortrin? eller hvad gavner Omskærelsen? 
Meget alle Måder; først nemlig dette, at Guds Ord ere blevne dem betroede. 
Thi hvad? om nogle vare utro, skal da deres Utroskab gøre Guds Trofasthed til intet? 
Det være langt fra! Gud må være sanddru, om end hvert Menneske er en Løgner, som der er skrevet: “For at du må kendes retfærdig i dine Ord og vinde, når du går i Rette.” 
Men dersom vor Uretfærdighed beviser Guds Retfærdighed, hvad skulle vi da sige? er Gud da uretfærdig, han, som lader sin Vrede komme? (Jeg taler efter menneskelig Vis). 
Det være langt fra! Thi hvorledes skal Gud ellers kunne dømme Verden? 
Men dersom Guds Sanddruhed ved min Løgn er bleven ham end mere til Forherligelse, hvorfor dømmes da jeg endnu som en Synder? 
Og hvorfor skulde vi da ikke, som man bagvasker os for, og som nogle sige, at vi lære, gøre det onde, for at det gode kan komme deraf? Sådannes Dom er velforskyldt. 
Hvad da? have vi noget forud? Aldeles ikke; vi have jo ovenfor anklaget både Jøder og Grækere for alle at være under Synd, 
som der er skrevet: “Der er ingen retfærdig, end ikke én; 
der er ingen forstandig, der er ingen, som søger efter Gud; 
alle ere afvegne, til Hobe ere de blevne uduelige, der er ingen, som øver Godhed, der er end ikke én.” 
“En åbnet Grav er deres Strube; med deres Tunger øvede de Svig;” “der er Slangegift under deres Læber;” 
“deres Mund er fuld af Forbandelse og Beskhed;” 
“rappe ere deres Fødder til at udøse Blod; 
der er Ødelæggelse og Elendighed på deres Veje, 
og Freds Vej have de ikke kendt.” 
“Der er ikke Gudsfrygt for deres Øjne.” 
Men vi vide, at alt, hvad Loven siger, taler den til dem, som ere under Loven, for at hver Mund skal stoppes og hele Verden blive strafskyldig for Gud, 
efterdi intet Kød* vil blive retfærdiggjort for ham af Lovens Gerninger; thi ved Loven kommer Erkendelse af Synd. { *ingen dødelig. Gal. 2, 16. Rom. 7, 7. } 
Men nu er uden Lov Guds Retfærdighed åbenbaret, om hvilken der vidnes af Loven og Profeterne. 
nemlig Guds Retfærdighed ved Tro på Jesus Kristus, for alle og over alle dem, som tro; thi der er ikke Forskel. 
Alle have jo syndet, og dem fattes Æren fra Gud, 
og de blive retfærdiggjorte uforskyldt af hans Nåde ved den Forløsning, som er i Kristus Jesus, 
hvem Gud fremstillede som Sonemiddel* ved Troen på hans Blod for at vise sin Retfærdighed, fordi Gud i sin Langmodighed havde båret over med de forhen begåede Synder, { *måske: Soningsdække jfr. Hebr. 9, 5. } 
for at vise sin Retfærdighed i den nærværende Tid, for at han kunde være retfærdig og retfærdiggøre den, som er af Tro på Jesus. 
Hvor er så vor Ros? Den er udelukket. Ved hvilken Lov? Gerningernes? Nej, men ved Troens Lov. 
Vi holde nemlig for, at Mennesket bliver retfærdiggjort ved Tro, uden Lovens Gerninger. 
Eller er Gud alene Jøders Gud? mon ikke også Hedningers? Jo, også Hedningers; 
så sandt som Gud er én og vil retfærdiggøre omskårne af Tro og uomskårne ved Troen. 
Gøre vi da Loven til intet ved Troen? Det være langt fra! Nej, vi hævde Loven. 
