- FØRSTE KONGEBOG
- <
- 18
- >

18
1 Lang Tid efter, i det tredje År, kom HERRENS ord således: “Gå hen og træd frem for Akab, så vil jeg sende Regn over Jorden!” 2 Da gav Elias sig på Vej for at træde frem for Akab. Da Hungersnøden blev trykkende i Samaria, 3 kaldte Akab Paladsøversten Obadja til sig. Obadja var en Mand, der alvorligt frygtede HERREN, 4 og dengang Jesabel lod HERRENS Profeter udrydde, tog han og skjulte hundrede Profeter, halvtredsindstyve i én Hule og halvtredsindstyve i en anden, og sørgede for Brød og Vand til dem. 5 Akab sagde nu til Obadja: “Kom, lad os drage rundt i Landet til alle Vandkilder og Bække, om vi mulig kan finde så meget Græs, at vi kan holde Liv i Hestene og Muldyrene og slippe for at dræbe noget af Dyrene!” 6 Så delte de Landet, som de skulde gennemvandre, mellem sig, således at Akab og Obadja drog hver sin Vej. 7 Medens nu Obadja var undervejs, se, da trådte Elias ham i Møde; Obadja genkendte ham og faldt på sit Ansigt og sagde: “Er det dig, min Herre Elias?” 8 Han svarede: “Ja, det er mig! Gå hen og sig til din Herre, at Elias er her!” 9 Men han sagde: “Hvormed har jeg dog syndet, siden du vil give din Træl i Akabs Hånd, for at han kan slå mig ihjel? 10 Så sandt HERREN din Gud lever, der er ikke et Folk eller Rige, min Herre ikke har sendt Bud til for at lede efter dig; og blev der sagt, at du ikke var der, tog han Riget og Folket i Ed på, at de ikke havde fundet dig. 11 Og nu siger du, at jeg skal gå hen og sige til min Herre, at Elias er her! 12 Hvis nu HERRENS Ånd, når jeg har forladt dig, fører dig bort til et Sted, jeg ikke kender, og jeg kommer og melder det til Akab, og han ikke finder dig, lader han mig dræbe. Og din Træl har dog frygtet HERREN fra Ungdommen af! 13 Er det ikke kommet min Herre for Øre, hvad jeg gjorde, da Jesabel lod HERRENS Profeter dræbe, hvorledes jeg skjulte hundrede af HERRENS Profeter, halvtredsindstyve i én Hule og halvtredsindstyve i en anden, og sørgede for Brød og Vand til dem? 14 Og nu siger du, at jeg skal gå hen og sige til din Herre, at Elias er her - han lader mig dræbe!” 15 Da sagde Elias: “Så sandt Hærskarers HERRE lever, han, for hvis Åsyn jeg står, i Dag vil jeg træde frem for ham.” 16 Obadja gik da Akab i Møde og meldte ham det, og Akab gik Elias i Møde. 17 Da Akab fik Øje på Elias, sagde han til ham: “Er det dig, du, som bringer Ulykke over Israel!” 18 Men han svarede: “Det er ikke mig, der har bragt Ulykke over Israel, men dig og din Faders Hus, fordi I har forladt HERREN og holder eder til Ba'alerne! 19 Men send nu Bud og kald hele Israel sammen til mig på Karmels Bjerg og tillige de 450 Ba'alsprofeter og de 400 Asjeraprofeter, som spiser ved Jesabels Bord!” 20 Da sendte Akab Bud rundt til alle Israelitterne og samlede Profeterne på Karmels Bjerg. 21 Elias trådte så frem for alt Folket og sagde: “Hvor længe vil I blive ved at halte til begge Sider? Er HERREN Gud, så hold eder til ham, og er Ba'al Gud, så hold eder til ham!” Men Folket svarede ham ikke et Ord. 22 Da sagde Elias til Folket: “Jeg er den eneste af HERRENS Profeter, der er tilbage, og Ba'als Profeter er 450 Mand; 23 lad os nu få to unge Tyre; så skal de vælge den ene Tyr og hugge den i Stykker og lægge den på Brændet, men Ild må de ikke lægge til; den anden vil jeg lave til og lægge på Brændet, men uden at tænde Ild. 24 Så skal I påkalde eders Guds Navn, og jeg vil påkalde HERRENS Navn; den Gud, der svarer med Ild, han er Gud!” Alt Folket sagde: “Det Forslag er godt!” 25 Derpå sagde Elias til Ba'als Profeter: “Vælg eder den ene Tyr og lav den til først, thi I er de mange, og påkald så eders Guds Navn, men I må ikke tænde Ild!” 26 Så tog de Tyren og lavede den til og påkaldte Ba'als Navn fra Morgen til Middag, idet de råbte: “Hør os, Ba'al!” Men ikke en Lyd hørtes, der var ingen, som svarede; og de dansede haltende omkring det Alter, de havde opført. 27 Men da det var blevet Middag, hånede Elias dem og sagde: “I må råbe højt, thi han er jo en Gud! Han er vel faldet i Tanker eller gået afsides eller rejst bort, eller han er faldet i Søvn og må først vågne!” 28 Da råbte de højt, og som de havde for Skik, sårede de deres Legemer med Sværd og Spyd, til Blodet flød ned ad dem. 29 Og da det var over Middag, begyndte de at rase, og det varede lige til hen imod Afgrødeofferets Tid*, men ikke en Lyd hørtes, ingen svarede, og ingen agtede derpå. { [*det daglige Afgrødeoffer, som bragtes om Eftermiddagen. Sl. 115, 5 ff.] } 30 Da sagde Elias til alt Folket: “Kom hen til mig!” Og da alt Folket var kommet hen til ham, satte han HERRENS nedbrudte Alter i Stand. 31 Elias tog tolv Sten, svarende til Tallet på Jakobs Sønners Stammer, han, til hvem HERRENS Ord lød: “Israel skal dit Navn!” 32 Og af disse Sten byggede han et Alter i HERRENS Navn og gravede rundt om Alteret en Rende på omtrent to Sea Land. 33 Derpå lagde han Brændet tilrette, huggede Tyren i Stykker og lagde den på Brændet. 34 Så sagde han: “Fyld fire Krukker med Vand og hæld det ud over Brændofferet og Brændet!” Og da de havde gjort det, sagde han: “Én Gang til!” Og da de havde gjort det anden Gang, sagde han: “Én Gang til!” Og de gjorde det endnu en Gang. 35 Det drev af Vand rundt om Alteret, også Renden fik han fyldt med Vand. 36 Men ved Afgrødeofferets Tid trådte Profeten Elias frem og sagde: “HERRE, Abrahams, Isaks og Israels Gud! Lad det kendes i Dag, at du er Gud i Israel og jeg din Tjener, og at jeg har gjort alt dette på dit Ord! 37 Hør mig, HERRE, hør mig, for at dette Folk må kende, at du HERRE er Gud, og at du atter drager deres Hjerte til dig!” 38 Da for HERRENS Ild ned og fortærede Brændofferet og Brændet og Stenene og Jorden; endog Vandet i Renden slikkede den bort. 39 Da alt Folket så det, faldt de på deres Ansigt og råbte: “HERREN er Gud, HERREN er Gud!” 40 Men Elias sagde til dem: “Grib Ba'als Profeter, lad ingen af dem slippe bort!” Og de greb dem, og Elias førte dem ned til Kisjonbækken og dræbte dem der. 41 Derpå sagde Elias til Akab: “Gå op og spis og drik, thi der høres Susen af Regn.” 42 Da gik Akab op for at spise og drikke; men Elias gik op på Karmels Top og bøjede sig til Jorden med Ansigtet mellem Knæene. 43 Så sagde han til sin Tjener: “Gå op og se ud over Havet!” Og han gik op og så ud, men sagde: “Der er intet!” Syv Gange sagde han til ham: “Gå derop igen!” Og syv Gange vendte Tjeneren tilbage. 44 Men syvende Gang sagde han: “Nu stiger der en lille Sky op af Havet, så stor som en Mands Hånd!” Da sagde Elias: “Gå hen og sig til Akab: Spænd for og kør hjem, at du ikke skal blive opholdt af Regnen!” 45 Et Øjeblik efter var Himmelen sort af Stormskyer, og der faldt en voldsom Regn. Akab steg til Vogns og kørte til Jizre'el; 46 men HERRENS Hånd kom over Elias, så han omgjordede sine Lænder og løb foran Akab lige til Jizre'el.

- FØRSTE KONGEBOG
- <
- 18
- >

© 1907, 1931 Det Danske Bibelselskab