11
1 Næste År, ved den Tid Kongerne drager i Krig*, sendte David Joab ud med sine folk og hele Israel, og de hærgede Ammonitternes Land og belejrede Rabba. David blev derimod selv i Jerusalem. { [*dvs. om Foråret.] } 2 Så skete det en Aftenstund, da David havde rejst sig fra sit Leje og vandrede på Kongepaladsets Tag, at han fik Øje på en Kvinde, der var i Færd med at bade sig; og Kvinden, var meget smuk. 3 David sendte da Bud for at forhøre sig om hende, og der blev sagt: “Det er vist Batseba, Eliams Datter, Hetitten Urias' Hustru!” 4 Så lod David hende hente, og da hun kom til ham, lå han hos hende; hun havde lige renset sig efter sin Urenhed. Derefter vendte hun hjem igen. 5 Men da Kvinden blev frugtsommelig, sendte hun Bud til David og lod sige: “Jeg er frugtsommelig!” 6 Da sendte David det Bud til Joab: “Send Hetitten Urias til mig!” Og Joab sendte Urias til David. 7 Da Urias kom, spurgte David, hvorledes det stod til med Joab og Hæren, og hvorledes det gik med Krigen. 8 Derpå sagde David til Urias: “Gå nu ned til dit Hus og tvæt dine Fødder!” Urias gik da ud af Kongens Palads, og en Gave fra Kongen blev sendt efter ham; 9 men Urias lagde sig ved Indgangen til Kongens Palads hos sin Herres Folk og, gik ikke ned til sit Hus. 10 Da David fik at vide, at Urias ikke var gået ned til sit Hus, sagde han til ham: “Kommer du ikke lige fra Rejsen? Hvorfor går du så ikke ned til dit Hus?” 11 Urias svarede David: “Arken og Israel og Juda bor i Hytter, og min Herre Joab og min Herres Trælle ligger lejret på åben Mark; skulde jeg da gå til mit Hus for at spise og drikke og søge min Hustrus Leje? Så sandt HERREN lever, og så sandt du lever, jeg gør det ikke!” 12 Da sagde David til Urias: “Så bliv her i Dag; i Morgen vil jeg lade dig rejse!” Urias blev da i Jerusalem den Dag. 13 Næste Dag indbød David ham til at spise og drikke hos sig og fik ham beruset. Men om Aftenen gik han ud og lagde sig på sit Leje hos sin Herres Folk; til sit Hus gik han ikke ned. 14 Næste Morgen skrev David et Brev til Joab og sendte det med Urias. 15 I Brevet skrev han: “Sæt Urias der, hvor Kampen er hårdest, og lad ham i Stikken, så han kan blive dræbt!” 16 Joab, der var ved at belejre Byen, satte da Urias på en Plads, hvor han vidste, der stod tapre Mænd over for ham: 17 og da Mændene i Byen gjorde Udfald og angreb Joab, faldt nogle af Folket, af Davids Mænd; også Hetitten Urias faldt. 18 Da sendte Joab David Melding om hele Slagets Gang, 19 og han gav Sendebudet den Befaling: “Når du har givet Kongen Beretning om hele Slagets Gang, 20 kan det være, at Kongen bruser op i Vrede og siger til dig: Hvorfor kom I Byen så nær i Slaget? I måtte jo vide, at der vilde blive skudt oppe fra Muren! 21 Hvem var det, der dræbte Abimelek, Jerubba'als Søn? Var det ikke en Kvinde, som kastede en Møllesten ned på ham fra Muren, så han fandt sin Død i Tebez? Hvorfor kom I Muren så nær? Så skal du sige: Også din Træl Hetitten Urias faldt!” 22 Så drog Budet af Sted og kom og meldte David alt, hvad Joab havde pålagt ham, hele Slagets Gang. Da blussede Davids Vrede op mod Joab, og han sagde til Budet: “Hvorfor kom I Byen så nær i Slaget? I måtte jo vide, at der vilde blive skudt oppe fra Muren! Hvem var det, der dræbte Abimelek, Jerubba'als Søn? Var det ikke en Kvinde, som kastede en Møllesten ned på ham fra Muren, så han fandt sin Død i Tebez? Hvorfor kom I Muren så nær?” 23 Budet sagde til David: “Mændene var os overlegne og rykkede ud imod os på åben Mark, men vi trængte dem tilbage til Portens Indgang; 24 så skød Bueskytterne oppe fra Muren på dine Trælle, og nogle af Kongens Trælle faldt; også din Træl Hetitten Urias faldt!” 25 Da sagde David til Budet: “Sig til Joab: Du skal ikke græmme dig over den Ting; thi Sværdet fortærer snart den ene, snart den anden; fortsæt med Kraft Kampen mod Byen og riv den ned! Med de Ord skal du sætte Mod i ham!” 26 Da Urias' Hustru hørte, at hendes Mand var faldet, holdt hun Dødeklage over sin Ægtefælle. 27 Men da Sørgetiden var omme, lod David hende hente til sit Hus, og hun blev hans Hustru og fødte ham en Søn. Men det, David havde gjort, var ondt i HERRENS Øjne.