3
1 Joram, Akabs Søn, blev Konge over Israel i Samaria i Kong Josafat af Judas attende Regeringsår, og han herskede i tolv År. 2 Han gjorde, hvad der var ondt i HERRENS Øjne, dog ikke som hans Fader og Moder, og han fjernede Ba'als Stenstøtter, som hans Fader havde ladet lave. 3 Men han holdt fast ved de Synder, som Jeroboam, Nebats Søn, forledte Israel til; dem veg han ikke fra. 4 Kong Mesja af Moab drev Kvægavl og svarede Israels Konge en Afgift på 100.000 Lam og Ulden af 100.000 Vædre. 5 Men efter Akabs Død faldt Moabs Konge fra Israels Konge. 6 Da drog Kong Joram straks ud fra Samaria og mønstrede hele Israel; 7 desuden sendte han Bud til Kong Josafat af Juda og lod sige: “Moabs Konge er faldet fra mig; vil du drage med i Krig mod Moab?” Han svarede: “Ja, jeg vil; jeg som du, mit Folk som dit, mine Heste som dine!” 8 Og han spurgte: “Hvilken Vej skal vi drage?” Han svarede: “Gennem Edoms Ørken!” 9 Så drog Israels, Judas og Edoms Konger af Sted. Men da de havde tilbagelagt en Strækning af syv Dagsrejser, var der ikke Vand til Hæren og Dyrene, som de havde med. 10 Da sagde Israels Konge: “Ak, at HERREN har kaldt disse tre Konger sammen for at overgive dem i Moabs Hånd!” 11 Men Josafat sagde: “Er her ingen af HERRENS Profeter, ved hvem vi kan rådspørge HERREN?” Da svarede en af Israels Konges Folk: “Jo, her er Elisa, Sjafats Søn, som øste Vand på Elias' Hænder.” { [*dvs. gik ham til hånde.] } 12 Josafat sagde: “Hos ham er HERRENS Ord!” Og Israels Konge og Josafat og Edoms Konge begav sig ned til ham. 13 Men Elisa sagde til Israels Konge: “Hvad har jeg med dig at gøre? Gå du til din Faders og Moders Profeter!” Israels Konge svarede: “Ak nej, thi HERREN har kaldt disse tre Konger sammen for at give dem i Moabs Hånd.” 14 Da sagde Elisa: “Så sandt Hærskarers HERRE lever, for hvis Åsyn jeg står: Var det ikke for Kong Josafat af Judas Skyld, vilde jeg ikke se til dig eller værdige dig et Blik! 15 Men hent mig nu en Strengespiller!” Thi når Strengespilleren spillede, kom HERRENS Hånd over ham. 16 Derpå sagde han: “Så siger HERREN: Grav Grøft ved Grøft i Dalen her! 17 Thi så siger HERREN: I skal hverken mærke til Blæst eller Regn, men alligevel skal Dalen her fyldes med Vand, så at I, eders Hær og eders Dyr kan drikke! 18 Dog tykkes dette HERREN for lidet, han vil også give Moab i eders Hånd; 19 I skal indtage alle befæstede Byer og alle betydelige Byer, alle Frugttræer skal I fælde, alle Kilder skal I tilstoppe, og al frugtbar Agerjord skal I ødelægge med Sten!” 20 Og næste Morgen ved Afgrødeofferets Tid kom der Vand fra den Kant, hvor Edom ligger, så hele Egnen blev fuld af Vand. 21 Da alle Moabitterne hørte, at Kongerne var draget op for at føre Krig med dem, blev enhver, der overhovedet kunde bære Våben, opbudt, og de tog Stilling ved Grænsen. 22 Men tidligt om Morgenen, da Solen stod op over Vandet, så Moabitterne Vandet foran sig rødt som Blod. 23 Da råbte de: “Det er Blod! Kongerne har fuldstændig tilintetgjort hverandre, de har hugget hverandre ned; nu til Byttet, Moab!” 24 Men da de nåede Israels Lejr, brød Israelitterne op og slog Moabitterne på Flugt. Derpå rykkede de frem og huggede Moabitterne ned; 25 Byerne nedbrød de; på al frugtbar Agerjord kastede de hver sin Sten, så den blev fuld af Sten; alle Kildevæld tilstoppede de, og alle Frugttræer fældede de. Til sidst var kun Kir-Hareset tilbage, og denne By omringede Slyngekasterne og skød på den. 26 Da Moabs Konge så, at han ikke kunde modstå Angrebet, samlede han 700 sværdvæbnede Mænd for at bryde igennem hen til Kongen af Edom. men det lykkedes ikke. 27 Så tog han sin førstefødte Søn, der skulde følge ham på Tronen, og ofrede ham som Brændoffer på Muren. Da kom heftig Vrede over Israel, og de brød op og vendte hjem til deres Land.