37
1 Herrens hånd kom over mig, og han førte mig i ånden ud og satte mig midt i dalen. Den var fuld af Ben; 2 og han førte mig rundt omkring dem, og se, de lå i store Mængder ud over Dalen, og se, de var aldeles tørre. 3 Derpå sagde han til mig: “Menneskesøn! kan disse Ben blive levende?” Jeg svarede: “Herre, HERRE, du ved det!” 4 Så sagde han til mig: Profeter over disse Ben og sig til dem: I tørre Ben, hør HERRENS Ord! 5 Så siger den Herre HERREN til disse Ben: Se, jeg bringer Ånd i eder, så I bliver levende. 6 Jeg lægger Sener om eder, lader Kød vokse frem på eder, overtrækker eder med Hud og indgiver eder Ånd, så I bliver levende; og I skal kende, at jeg er HERREN. 7 Så profeterede jeg, som mig var pålagt, og der hørtes en Lyd, da jeg profeterede, og se, der hørtes Raslen, og Benene nærmede sig hverandre. 8 Og jeg skuede, og se, der kom Sener på dem, Kød voksede frem, og de blev overtrukket med Hud, men der var ingen Ånd i dem. 9 Så sagde han til mig: Profetér og tal til Ånden, profetér, du Menneskesøn, og sig til dem: Så siger den Herre HERREN: Ånd, kom fra de fire Verdenshjørner og blæs på disse dræbte, at de må blive levende! 10 Da profeterede jeg, som han bød mig, og Ånden kom i dem, og de blev levende og rejste sig på deres Fødder, en såre, såre stor Hær. 11 Derpå sagde han til mig: Menneskesøn! Disse Ben er alt Israels Hus. Se, de siger: “Vore Ben er tørre, vort Håb er svundet, det er ude med os!” 12 Profeter derfor og sig til dem: Så siger den Herre HERREN: Se, jeg åbner eders Grave og fører eder ud af dem, mit Folk, og bringer eder til Israels Land; 13 og I skal kende, at jeg er HERREN, når jeg åbner eders Grave og fører eder ud af dem, mit Folk. 14 Jeg indgiver eder min Ånd, så I bliver levende, og jeg bosætter eder i eders Land; og I skal kende, at jeg er HERREN; jeg har talet, og jeg fuldbyrder det, lyder det fra HERREN. 15 HERRENS Ord kom til mig således: 16 Du, Menneskesøn, tag dig et Stykke Træ og skriv derpå: Juda og hans Medbrødre blandt Israelitterne! Tag så et andet Stykke Træ og skriv derpå: Josef - Efraims Træ - og hans Medbrødre, alt Israels Hus! 17 Føj dem så sammen til ét Stykke, så de bliver ét i din Hånd. 18 Og når så dine Landsmænd siger til dig: “Vil du ikke sige os, hvad du mener dermed?” 19 sig så til dem: Så siger den Herre HERREN: Se, jeg tager Josefs Træ*, som var i Efraims Hånd, og Israels Stammer, hans Medbrødre, og føjer dem til Judas Træ og gør dem til ét Stykke og de skal blive ét i Judas Hånd. { [*dvs. Herskerstav.] } 20 Og Træstykkerne, du skrev på, skal være i din Hånd, så de kan se dem. 21 Tal så til dem: Så siger den Herre HERREN: Se, jeg henter Israelitterne fra Folkene, til hvilke de vandrede hen, og samler dem alle Vegne fra og bringer dem til deres Land. 22 Jeg gør dem til ét Folk i Landet på Israels Bjerge; og de skal alle have en og samme Konge og ikke mere være to Folk eller delt i to Riger. 23 De skal ikke mere gøre sig urene ved deres Afgudsbilleder og væmmelige Guder eller alle deres Overtrædelser, og jeg vil frelse dem fra alt deres Frafald, hvormed de forsyndede sig, og rense dem, og de skal være mit Folk, og jeg vil være deres Gud. 24 Min Tjener David skal være Konge over dem, og alle skal de have en og samme Hyrde. De skal følge mine Lovbud og holde mine Vedtægter og gøre efter dem. 25 De skal bo i det Land, jeg gav min Tjener Jakob, der hvor deres Fædre boede; de skal bo der til evig Tid, de, deres Børn og Børnebørn; og min Tjener David skal være deres Fyrste evindelig. 26 Jeg slutter en Fredspagt med dem, en evig Pagt skal det være; og jeg gør dem mangfoldige og sætter min Helligdom i deres Midte evindelig; 27 min Bolig skal være over dem; jeg vil være deres Gud, og de skal være mit Folk. 28 Og Folkene skal kende, at jeg er HERREN, som helliger Israel, når min Helligdom bliver i deres Midte evindelig.