14
1 Da nu Joab, Zerujas Søn, mærkede, at Kongens Hjerte hang ved Absalom, 2 sendte han Bud til Tekoa efter en klog Kvinde og sagde til hende: “Lad, som om du har Sorg, ifør dig Sørgeklæder, lad være at salve dig med Olie, men bær dig ad som en Kvinde, der alt i lang Tid har sørget over en afdød; 3 gå så til Kongen og sig således til ham” - og Joab lagde hende Ordene i Munden. 4 Kvinden fra Tekoa gik så til Kongen, faldt til Jorden på sit Ansigt, bøjede sig og sagde: “Hjælp Konge!” 5 Kongen spurgte hende: “Hvad fattes dig?” Og hun sagde: “Jo, jeg er Enke, min Mand er død. 6 Din Trælkvinde havde to Sønner; de kom i Klammeri ude på Marken, og der var ingen til at bilægge deres Tvist; så slog den ene den anden ihjel. 7 Men nu træder hele Slægten op imod din Trælkvinde og siger: Udlever Brodermorderen, for at vi kan slå ham ihjel og hævne Broderen, som han dræbte! Således siger de for at få Arvingen ryddet af Vejen og slukke den sidste Glød, jeg har tilbage, så at min Mand ikke får Eftermæle eller Efterkommere på Jorden!” 8 Da sagde Kongen til Kvinden: “Gå kun hjem, jeg skal jævne Sagen for dig!” 9 Men kvinden fra Tekoa sagde til Kongen: “Lad Skylden* komme over mig og mit Fædrenehus, Herre Konge, men Kongen og hans Trone skal være skyldfri!” { [*dvs. den, der opstår, når Broderens Drab ikke hevnes.] } 10 Kongen sagde da: “Enhver, som vil dig noget, skal du bringe til mig, så skal han ikke mere volde dig Men!” 11 Men Kvinden sagde: “Vilde dog Kongen nævne HERREN din Guds Navn*, for at Blodhævneren ikke skal volde endnu mere Ulykke og min Søn blive ryddet af Vejen!” Da sagde han: “Så sandt HERREN lever, der skal ikke krummes et Hår på din Søns Hoved!” { [*sværge.] } 12 Da sagde Kvinden: “Må din Trælkvinde sige min Herre Kongen et Ord?” Han svarede: “Tal!” 13 Og Kvinden sagde: “Hvor kan du da tænke på at gøre det samme ved Guds Folk - når Kongen taler således, dømmer han jo sig selv - og det gør Kongen, når han ikke vil lade sin forstødte Søn vende tilbage. 14 Thi vi skal visselig alle dø, vi er som Vandet, der ikke kan samles op igen, når det hældes ud på Jorden; men Gud vil ikke tage det Menneskes Liv, der omgås med den Tanke, at en forstødt ikke skal være forstødt for stedse. 15 Når jeg nu er kommet for at tale om denne Sag til min Herre Kongen, så er det, fordi de Folk har gjort mig bange; din Trælkvinde tænkte: Jeg vil tale til Kongen, måske opfylder Kongen sin Trælkvindes Bøn; 16 thi Kongen vil bønhøre mig og fri sin Trælkvinde af den Mands Hånd, som tragter efter at udrydde mig tillige med min Søn af Guds Arvelod. 17 Og din Trælkvinde tænkte: Min Herre Kongens Ord vil være mig en Lindring; thi min Herre Kongen er som en Guds Engel til at skønne over godt og ondt! HERREN din Gud være med dig!” 18 Da sagde Kongen til Kvinden: “Svar mig på det Spørgsmål, jeg nu stiller dig, dølg ikke noget!” Kvinden sagde: “Min Herre Kongen tale!” 19 Da sagde Kongen: “Har Joab en Finger med i alt dette?” Og Kvinden svarede: “Så sandt du lever, Herre Konge, det er umuligt at slippe uden om, hvad min Herre Kongen siger. Ja, det var din Træl Joab, som pålagde mig dette og lagde din Trælkvinde alle disse Ord i Munden. 20 For at give Sagen et andet Udseende har din Træl Joab gjort således. Men min Herre er viis som en Guds Engel, så han ved alle Ting på Jorden!” 21 Derpå sagde Kongen til Joab: “Vel, jeg vil gøre det! Gå hen og bring den unge Mand, Absalom, tilbage!” 22 Da faldt Joab på sit Ansigt til Jorden og bøjede sig og velsignede Kongen og sagde: “Nu ved din Træl, at jeg har fundet Nåde for dine Øjne, Herre Konge, siden Kongen har opfyldt sin Træls Bøn!” 23 Derpå begav Joab sig til Gesjur og hentede Absalom tilbage til Jerusalem. 24 Men Kongen sagde: “Lad ham gå hjem til sit Hus; for mit Åsyn bliver han ikke stedet!” Da gik Absalom hjem til sit Hus, og for Kongens Åsyn blev han ikke stedet. 25 Men ingen Mand i hele Israel blev beundret så højt for sin Skønhed som Absalom; fra Fodsål til Isse var der ikke en Lyde ved ham. 26 Og når han lod sit Hår klippe - han lod det klippe, hver Gang der var gået et År, fordi det blev ham for tungt, derfor måtte han lade det klippe - vejede det 200 Sekel efter kongelig Vægt. 27 Der fødtes Absalom tre Sønner og én Datter ved Navn Tamar; hun var en smuk Kvinde. 28 Absalom boede nu to År i Jerusalem uden at blive stedet for Kongen. 29 Da sendte Absalom Bud efter Joab for at få ham til at gå til Kongen; men han vilde ikke komme. Han sendte Bud én Gang til, men han vilde ikke komme. 30 Da sagde han til sine Folk “Se den Bygmark, Joab har der ved Siden af min! Gå hen og stik Ild på den!” Og Absaloms Folk stak Ild på Marken. 31 Da begav Joab sig ind til Absalom og sagde til ham: “Hvorfor har dine Folk stukket Ild på min Mark?” 32 Absalom svarede Joab: “Se, jeg sendte Bud efter dig og bad dig komme herhen, for at jeg kunde sende dig til Kongen og sige: Hvorfor kom jeg tilbage fra Gesjur? Det havde været bedre for mig, om jeg var blevet der! Men nu vil jeg stedes for Kongen; er der Skyld hos mig så lad ham dræbe mig!” 33 Joab gik da til Kongen og overbragte ham disse Ord. Så lod han Absalom kalde, og han kom ind til Kongen; og han bøjede sig for ham og faldt på sit Ansigt til Jorden for Kongen. Så kyssede Kongen Absalom.