2
1 I sit andet regeringsår drømte Nebukadnezar, og hans sind blev uroligt, så han ikke kunde sove. 2 Så lod Kongen Drømmetyderne, Manerne, Sandsigerne og Kaldæerne* kalde, for at de skulde sige ham, hvad han havde drømt. Og de kom og trådte frem for Kongen. { [*dvs. Stjernetydere eller troldmænd.] } 3 Da sagde Kongen til dem: “Jeg har haft en Drøm, og mit Sind falder ikke til Ro, før jeg får at vide, hvad den betyder.” 4 Kaldæerne svarede Kongen (på Aramaisk*): “Kongen leve evindelig! Sig dine Trælle Drømmen, så skal vi tyde den.” { [*Sproget er aramaisk til Dan. 7, 28.] } 5 Men Kongen svarede Kaldæerne: “Mit Ord står fast! Hvis I ikke både kundgør mig Drømmen og tyder den, skal I hugges sønder og sammen og eders Huse gøres til Skarndynger; 6 men gengiver I mig Drømmen og tyder den, får I Skænk og Gave og stor Ære af mig. Gengiv mig, derfor Drømmen og tyd den!” 7 De svarede atter: “Kongen sige sine Trælle Drømmen, så skal vi tyde den.” 8 Kongen svarede: “Nu ved jeg for vist, at I kun søger at vinde Tid, fordi I ser, mit Ord står fast, 9 så eders Dom kun kan blive én, hvis I ikke kundgør mig Drømmen, og at I derfor er blevet enige om at lyve for mig og føre mig bag Lyset, til der kommer andre Tider. Sig mig derfor Drømmen, så jeg kan vide, at I også kan tyde mig den.” 10 Kaldæerne svarede Kongen: “Der findes ikke et Menneske på Jorden, som kan sige, hvad Kongen ønsker at vide; aldrig har jo heller nogen Konge, hvor stor og mægtig han end var, krævet sligt af nogen Drømmetyder, Maner eller Kaldæer; 11 hvad Kongen kræver, er umuligt, og der er ingen, som kan sige kongen det, undtagen Guderne, og de bor ikke hos de dødelige.” 12 Herover blev Kongen vred og såre harmfuld, og han bød, at alle Babels Vismænd skulde henrettes. 13 Da nu Befalingen var udgået, og man skulde til at slå Vismændene ihjel, ledte man også efter Daniel og hans Venner for at slå dem ihjel. 14 Da henvendte Daniel sig med kloge og vel overvejede Ord til Arjok, Øversten for Kongens Livvagt, som var draget ud for at slå Babels Vismænd ihjel. 15 Han tog til Orde og spurgte Arjok, Kongens Høvedsmand: “Hvorfor er så skarp en Befaling udgået fra Kongen?” Og da Arjok havde sat ham ind i Sagen, 16 gik Daniel ind til Kongen og bad ham give sig en Frist, så skulde han tyde Kongen Drømmen. 17 Så gik Daniel hjem og satte sine Venner Hananja, Misjael og Azarja ind i Sagen, 18 og han pålagde dem at bede Himmelens Gud om Barmhjertighed, så han åbenbarede Hemmeligheden, for at ikke Daniel og hans Venner skulde blive henrettet med Babels andre Vismænd. 19 Da blev Hemmeligheden åbenbaret Daniel i et Nattesyn; og Daniel priste Himmelens Gud, 20 tog til Orde og sagde: “Lovet være Guds Navn fra Evighed og til Evighed, thi ham tilhører Visdom og Styrke! 21 Han lader Tider og Stunder skifte, afsætter og indsætter konger, giver de vise deres Visdom og de indsigtsfulde deres Viden; 22 han åbenbarer det dybe og lønlige; han ved, hvad Mørket gemmer, og Lyset bor hos ham. 23 Dig, mine Fædres Gud, takker og priser jeg, fordi du gav mig Visdom og Styrke, og nu har du kundgjort mig, hvad vi bad dig om; thi hvad Kongen vil vide, har du kundgjort os!” 24 Derfor gik Daniel til Arjok, hvem Kongen havde pålagt at henrette Babels Vismænd, og sagde til ham: “Henret ikke Babels Vismænd, men før mig frem for Kongen, så vil jeg tyde ham Drømmen!” 25 Så førte Arjok i Hast Daniel frem for Kongen og sagde til ham: “Jeg har blandt de bortførte Judæere fundet en Mand, som vil tyde Kongen Drømmen!” 26 Kongen tog til Orde og spurgte Daniel, som havde fået Navnet Beltsazzar: “Er du i Stand til at kundgøre mig den Drøm, jeg har haft, og tyde den?” 27 Daniel svarede Kongen: “Den Hemmelighed, Kongen ønsker at vide, kan Vismænd, Manere, Drømmetydere og Stjernetydere ikke sige kongen; 28 men der er en Gud i Himmelen, som åbenbarer Hemmeligheder, og han har kundgjort Kong Nebukadnezar, hvad der skal ske i de sidste Dage: 29 Du tænkte, o Konge, på dit Leje over, hvad der skal ske i Fremtiden, og han, som åbenbarer Hemmeligheder, kundgjorde dig, hvad der skal ske. 30 Og mig er denne Hemmelighed åbenbaret, ikke ved nogen Visdom, som jeg har forud for alle andre levende Væsener, men for at Drømmen kan blive tydet Kongen, så du kan kende dit Hjertes Tanker. 31 Du så, o Konge, for dig en vældig Billedstøtte; denne Billedstøtte var stor og dens Glans overmåde stærk; den stod foran dig, og dens Udseende var forfærdeligt. 32 Billedstøttens Hoved var af fint Guld, Bryst og Arme af Sølv, Bug og Lænder af Kobber, 33 Benene af Jern og Fødderne halvt af Jern og halvt af Ler. 34 Således skuede du, indtil en Sten reves løs, dog ikke ved Menneskehænder, og ramte Billedstøttens Jern- og Lerfødder og knuste dem; 35 og på én Gang knustes Jern, Ler, Kobber, Sølv og Guld og blev som Avner fra Sommerens Tærskepladser, og Vinden bar det sporløst bort; men Stenen, som ramte Billedstøtten, blev til et stort Bjerg, der fyldte hele Jorden. 36 Således var Drømmen, og nu vil vi tyde Kongen den: 37 Du, o Konge, Kongernes Konge, hvem Himmelens Gud gav Kongedømme, Magt, Styrke og Ære, 38 i hvis Hånd han gav Menneskene, så vide de bor, Markens Dyr og Himmelens Fugle, så han gjorde dig til Hersker over dem alle, - du er Hovedet, som var af Guld. 39 Men efter dig skal der komme et andet Rige, ringere end dit, og derpå atter et tredje Rige, som er af Kobber, og hvis Herredømme skal strække sig over hele Jorden. 40 Siden skal der komme et fjerde Rige, stærkt som Jern; thi Jern knuser og søndrer alt; og som Jern sønderslår, skal det knuse og sønderslå alle hine Riger. 41 Men når du så Fødderne og Tæerne halvt af Pottemagerler og halvt af Jern, betyder det, at det skal være et Rige uden Sammenhold; dog skal det have noget af Jernets Fasthed, thi du så jo, at Jern var blandet med Ler. 42 Og at Tæerne var halvt af Jern og halvt af Ler, betyder, at Riget delvis skal være stærkt, delvis svagt. 43 Og når du så, at Jernet var blandet med Ler, betyder det, at de skal indgå Ægteskaber med hverandre, men dog ikke indbyrdes holde sammen, så lidt som Jern kan blandes med Ler. 44 Men i hine Kongers* Dage vil Himmelens Gud oprette et Rige, som aldrig i Evighed skal forgå, og Herredømmet skal ikke gå over til noget andet Folk; det skal knuse og tilintetgøre alle hine Riger, men selv stå i al Evighed; { [*dvs. Jernets og Lerets Konger. Sl. 2, 8 ff.; 110, 1 f. 1 Kor. 15, 24.] } 45 thi du så jo, at en Sten reves løs fra Klippen, dog ikke ved Menneskehænder, og knuste Jern, Ler, Kobber, Sølv og Guld. En stor Gud har kundgjort Kongen, hvad der skal ske herefter; og Drømmen er sand og Tydningen troværdig.” 46 Så faldt Kong Nebukadnezar på sit Ansigt og bøjede sig for Daniel, og han bød, at man skulde bringe ham Ofre og Røgelse. 47 Og Kongen tog til Orde og sagde til Daniel: “I Sandhed, eders Gud er Gudernes Gud og Kongernes Herre, og han kan åbenbare Hemmeligheder, siden du har kunnet åbenbare denne Hemmelighed.” 48 Derpå ophøjede Kongen Daniel og gav ham mange store Gaver, og han satte ham til Herre over hele Landsdelen Babel og til Overherre over alle Babels Vismænd. 49 Men på Daniels Bøn overdrog kongen Sjadrak, Mesjak og Abed Nego at styre Landsdelen Babel, medens Daniel selv blev i Kongens Gård.