16
1 Samson drog så til Gaza. Der så han en Skøge og gik ind til hende. 2 Da det spurgtes blandt Folkene i Gaza, at Samson var kommet derhen, gik de hen og lagde sig på Lur efter ham ved Byporten; men de holdt sig rolige Natten over, idet de sagde: “Vi vil vente, til det bliver lyst; så slår vi ham ihjel!” 3 Samson blev liggende den halve Nat, men ved Midnatstide stod han op, greb fat i Byportens to Fløje og begge Portstolper, rykkede dem op tillige med Portslåen, tog dem på Skuldrene og bar dem op på Toppen af Bjerget over for Hebron. 4 Siden fik han Kærlighed til en Kvinde ved Navn Dalila i Sorekdalen. 5 Da kom Filisternes Fyrster til hende og sagde til hende: “Se at lokke ud af ham, hvad det er, der giver ham hans vældige Kræfter, og hvorledes vi kan få Bugt med ham, så vi kan binde og kue ham, så vil vi hver give dig 1.100 Sekel Sølv!” 6 Dalila sagde da til Samson: “Sig mig dog, hvad det er, der giver dig dine vældige Kræfter, og hvorledes man kan binde og kue dig!” 7 Samson svarede hende: “Hvis man binder mig med syv friske Strenge, som ikke er blevet tørre, bliver jeg svag som ethvert andet Menneske.” 8 Filisternes Fyrster bragte hende da syv friske Strenge, der ikke var blevet tørre, og med dem bandt hun ham; 9 samtidig havde hun Folk liggende på Lur i Kammeret. Da sagde hun til ham: “Filisterne er over dig, Samson!” Men han rev Strengene over, og de brast som Blårgarn, der kommer Ild for nær; og hvorledes det hang sammen med hans Kræfter, kom ikke for Dagen. 10 Da sagde Dalila til Samson: “Se, du har narret mig og løjet for mig; sig mig dog, hvorledes man kan binde dig!” 11 Han svarede hende: “Hvis man binder mig med nye Reb, som aldrig har været brug til noget, bliver jeg svag som ethvert andet Menneske!” 12 Da tog Dalila nye Reb og bandt ham. Så sagde hun til ham: “Filisterne er over dig, Samson!” Samtidig lå der Folk på Lur i Kammeret. Men han flåede Rebene af sine Arme, som var det Tråde. 13 Da sagde Dalila til Samson: “Hidtil har du narret mig og løjet for mig; sig mig dog, hvorledes man kan binde dig!” Han svarede hende: “Hvis du væver mine syv Hovedlokker ind i Rendegarnet og slår dem fast med Slagelen, bliver jeg svag som ethvert andet Menneske.” 14 Så dyssede hun ham i Søvn og vævede hans syv Hovedlokker ind i Rendegarnet og slog dem fast med Slagelen. Og hun sagde til ham: “Filisterne er over dig, Samson!” Så vågnede han og rykkede Væven op sammen med Rendegarnet. 15 Da sagde hun til ham: “Hvor kan du sige, du elsker mig, når du ingen Fortrolighed har til mig? Tre Gange har du nu narret mig og ikke sagt mig, hvad det er, der giver dig dine vældige Kræfter!” 16 Da hun således stadig pinte og plagede ham med sine Ord, blev hans Sjæl træt til Døden, 17 og han talte rent ud og sagde til hende: “Ingen Ragekniv er kommet på mit Hoved, thi jeg har fra Moders Liv af været en Guds Nasiræer; hvis mit Hår rages af, mister jeg mine Kræfter og bliver svag som alle andre Mennesker.” 18 Da nu Dalila skønnede, at han havde talt rent ud til hende, sendte hun Bud efter Filisternes Fyrster og lod sige: “Kom nu herop, thi han har talt rent ud til mig!” Og Filisternes Fyrster kom op til hende og bragte Pengene med. 19 Så dyssede hun ham i Søvn imellem sine Knæ og kaldte på en Mand, som ragede hans syv Hovedlokker af. Da blev han svagere og svagere, og Kræfterne veg fra ham. 20 Derpå sagde hun: “Filisterne er over dig, Samson!” Da vågnede han og tænkte: “Jeg skal nok slippe fra det ligesom de andre Gange og ryste det af mig!” Men han vidste ikke, at HERREN var veget fra ham. 21 Da greb Filisterne ham og stak Øjnene ud på ham; derpå bragte de ham ned til Gaza og lagde ham i Kobberlænker; og han måtte dreje Kværnen i Fangehuset. 22 Men hans Hovedhår begyndte at vokse igen, efter at det var raget af. 23 Filisternes Fyrster samledes nu for at holde en stor Offerfest til Ære for deres Gud Dagon og for at fornøje sig; og de sagde: “Vor Gud gav os i Hænde Samson, vor Fjende!” 24 [25] Da de nu var kommet i godt Lune, sagde de: “Hent Samson, at vi kan more os over ham!” De lod da Samson hente fra Fangehuset, og de morede sig over ham. De stillede ham op ved Søjlerne; 25 [24]* og da Folket så ham, priste de deres Gud og råbte: “Vor Gud gav os i Hænde Samson, vor Fjende, ham, som vort Land monne skænde, på manges Liv gjorde Ende!” { [*Versene er omstillet for Meningens skyld.] } 26 Da sagde Samson til den unge Mand, som holdt ham i Hånden: “Slip mig og lad mig røre ved Søjlerne, som bærer Hallen, så jeg kan læne mig til dem!” 27 Hallen var fuld af Mænd og Kvinder; der var alle Filisternes Fyrster, og på Taget var der henved 3.000 Mænd og Kvinder, som så til, medens de morede sig over Samson. 28 Da råbte Samson til HERREN og sagde: “Herre, HERRE, kom mig i Hu og giv mig Kraft, o Gud, kun denne ene Gang, så jeg kan hævne mig på Filisterne for begge mine Øjne på én Gang!” 29 Så greb Samson om de to Midtersøjler, som bar Hallen, og stemmede sig imod den ene med højre og imod den anden med venstre Hånd. 30 Og Samson sagde: “Lad mig dø sammen med Filisterne!” Derpå bøjede han sig med sådan Kraft, at Hallen styrtede sammen over Fyrsterne og alle Folkene derinde. Således dræbte han ved sin Død flere, end han havde dræbt i levende Live. 31 Men hans Brødre og hele hans Faders Hus drog ned og tog ham, bragte ham op og lagde ham i hans Fader Manoas Grav mellem Zor'a og Esjtaol. Han var Dommer i Israel i tyve År.