14
1 Thi HERREN forbarmer sig over Jakob og udvælger atter Israel. Han lader dem fæste Bo i deres eget Land, og fremmede skal slutte sig til dem og føjes til Jakobs Hus. 2 Folkeslag skal tage dem og bringe dem hjem igen; og Israels Hus skal i HERRENS Land tage Folkeslagene i Eje som Trælle og Trælkvinder; de skal gøre dem til Fanger, hvis Fanger de var, og herske over deres Bødler. 3 På den Dag HERREN giver dig Hvile for din Møje og Uro og for den hårde Trældom, der lagdes på dig, 4 skal du istemme denne Spottevise om Babels Konge: Hvor er dog Bødlen stille, Tvangshuset tyst! 5 HERREN har brudt de gudløses Stok, Herskernes Kæp, 6 som slog i Vrede Folkeslag, Slag i Slag, og tvang i Harme Folk med skånselsløs Tvang. 7 Al Jorden har Fred og Ro, bryder ud i Jubel; 8 selv Cypresserne glæder sig over dig, Libanons Cedre: “Siden dit Fald kommer ingen op for at fælde os!” 9 Dødsriget nedentil stormer dig heftigt i Møde, vækker for din Skyld Dødninger, al Jordens store, jager alle Folkenes Konger op fra Tronen; 10 de tager alle til Orde og siger til dig: “Også du blev kraftløs som vi, du blev vor Lige!” 11 Til Dødsriget sendtes din Højhed, dine Harpers Brus, dit Leje er redt med Råddenskab, dit Tæppe er Orme. 12 Nej, at du faldt fra Himlen, du strålende Morgenstjerne, fældet og kastet til Jorden, du Folkebetvinger! 13 Du, som sagde i Hjertet: “Jeg stormer Himlen, rejser min Trone deroppe over Guds Stjerner, tager Sæde på Stævnets* Bjerg i yderste Nord, { [*der, hvor Guderne tænkes at samle sig.] } 14 stiger op over Skyernes Højder, den Højeste lig” - 15 ja, ned i Dødsriget styrtes du, nederst i Hulen! 16 Ser man dig, stirrer man på dig med undrende Blikke: “Er det ham, som fik Jorden til at bæve, Riger til at skælve, 17 ham, som gjorde Verden til Ørk og jævnede Byer, ikke gav Fangerne fri til at drage mod Hjemmet?” 18 Folkenes Konger hviler med Ære hver i sit Hus, 19 men du er slængt hen uden Grav som et usseligt Foster, dækket af faldne, slagne med Sværd og kastet i Stenbruddets Hul som et nedtrådt Ådsel. 20 I Graven samles du ikke med dine Fædre, fordi du ødte dit Land og dræbte dit Folk. Ugerningsmændenes Afkom skal aldrig nævnes. 21 Bered hans Sønner et Blodbad for Faderens Brøde! De skal ikke stå op og indtage Jorden og fylde Verden med Stæder. 22 Jeg står op imod dem, lyder det fra Hærskarers HERRE, og udrydder af Babel Navn og Rest, Skud og Spire, lyder det fra HERREN; 23 jeg gør det til Rørdrummers Eje og til side Sumpe; jeg fejer det bort med Undergangens Kost, lyder det fra Hærskarers HERRE. 24 Hærskarers HERRE har svoret således: Visselig, som jeg har tænkt det, så skal det ske, og som jeg satte mig for, så står det fast: 25 Jeg knuser Assur i mit Land, nedtramper ham på mine Bjerge, hans Åg skal vige fra dem, hans Byrde skal vige fra dets* Skuldre. { [*dvs. Juda Riges. Es. 10, 27.] } 26 Det er, hvad jeg satte mig for imod al Jorden, det er den Hånd, som er udrakt mod alle Folk. 27 Thi Hærskarers HERRES Råd, hvo kuldkaster det? Hans udrakte Hånd, hvo tvinger vel den tilbage? 28 I Kong Akaz' Dødsår kom dette Udsagn: 29 Glæd dig ej, hele Filisterland, at kæppen, der slog dig, er brudt! Thi af Slangerod kommer en Øgle, dens frugt er en flyvende Drage. 30 På min Vang skal de ringe græsse, de fattige lejre sig trygt; men jeg dræber dit Afkom ved Sult; hvad der levnes, slår jeg ihjel. 31 Hyl, Port, skrig, By, Angst gribe dig, hele Filisterland! Thi nordenfra kommer Røg, i Fjendeskaren nøler ingen. 32 Og hvad skal der svares Folkets* Sendebud? At HERREN har grundfæstet Zion, og de arme i hans Folk søger Tilflugt der. { [*filisternes. Sl. 87, 1.] }