2
1 Ve dem, der på Lejet udtænker Uret og Udåd, og sætter det i Værk, når det dages, da det står i deres Magt. 2 De attrår Marker og raner dem, Huse og tager dem, undertrykker Mand og Hus, Ejendom og Ejer. 3 Derfor, så siger HERREN: Se, jeg optænker Ulykke mod denne Slægt, fra hvilken I ikke skal kunne fri eders Hals eller gå med oprejst Hoved; thi en ond Tid er det. 4 På denne Dag skal der bruges et Mundheld om jer og klages: “Sket som talt! Vi er helt lagt øde; mit Folk får sin Lod skiftet ud, ingen giver den tilbage; vor Mark skiftes ud til dem, som fører os bort.” 5 Derfor har du ingen til at udspænde Snoren over en Lod i HERRENS Forsamling. 6 “Præk ikke!” så præker de, “man præker ikke om sligt; får hans Smæden ej Ende?” Hvad siger du, Jakobs Hus? 7 “Er HERREN da hastig til Vrede, handler han så? Er hans Ord ej milde mod den, som vandrer ret?” 8 Men I er fjendske imod, på Nakken af mit Folk; Kappen over Kjortelen river I af dem, som vandrer trygt og afskyr Strid. 9 Mit Folks Kvinder driver I ud af det Hjem, de holdt af, I tager for evigt min Ære fra deres Børn: 10 “Op, ryk ud! Thi her kan I ikke bo for den Urenheds Skyld, som volder svar Fordærv.” 11 I Fald der kom en Mand med Tomhed og Svig og Løgn: “Jeg vil præke for dig om Vin og Drik!” det var en Præker for dette Folk. 12 Jeg vil samle dig, hele Jakob, opsanke Israels Rest, få dem sammen som Får i Fold, som en Hjord i Græsgangens Midte; af Mennesker bliver der en Summen. 13 En Vejbryder går foran dem; de bryder gennem Porten og går ud. Foran dem skrider deres Konge og HERREN i Spidsen for dem.