\NormalFont\ShortTitle{Píseň písní}

{\MT Píseň písní



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Píseň nejpřednější z písní Šalomounových.

\VS{2}Ó by mne políbil políbením úst svých; nebo lepší jsou milosti tvé nežli víno.

\VS{3}Pro vůni masti tvé jsou výborné, mast rozlitá jméno tvé; protož tě mladice milují.

\VS{4}Táhniž mne, a poběhnem za tebou. Uvedltě mne král do pokojů svých, plésati a veseliti se v tobě budeme, a vychvalovati milosti tvé více než víno; upřímí milují tě.

\VS{5}Jsemť černá, ale milostná, ó dcery Jeruzalémské, tak jako stanové Cedarští, jako opony Šalomounovy.

\VS{6}Nehleďte na mne, žeť jsem snědá, nebo jsem obhořela od slunce. Synové matky mé rozpálivše se proti mně, postavili mne, abych ostříhala vinic, a vinice své nehlídala jsem.

\VS{7}Oznam mi ty, kteréhož miluje duše má, kde paseš? Kde dáváš odpočinutí o poledni? Nebo proč mám býti tak jako poběhlá při stádích tovaryšů tvých?

\VS{8}Jestliže nevíš, ó nejkrašší mezi ženami, vyjdi po šlepějích ovcí, a pas kozlátka svá podlé obydlí pastýřů.

\VS{9}Jízdě v vozích Faraonových připodobňuji tě, ó milostnice má.

\VS{10}Líce tvá okrášlena jsou ozdobami, a hrdlo tvé halžemi.

\VS{11}Ozdob zlatých naděláme tobě s proměnami stříbrnými.

\VS{12}Dotud, dokudž král stolí, nardus můj vydává vůni svou.

\VS{13}Svazček mirry jest mi milý můj, na prsech mých odpočívaje.

\VS{14}Milý můj jest mi hrozen cyprový na vinicích v Engadi.

\VS{15}Aj, jak jsi ty krásná, přítelkyně má, aj, jak jsi krásná! Oči tvé jako holubičí.

\VS{16}Aj, jak jsi ty krásný, milý můj, jak utěšený! I to lůže naše zelená se.

\VS{17}Trámové domů našich jsou z cedrů, a pavlače naše z boroví.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Já jsem růže Sáronská, a lilium při dolinách.

\VS{2}Jako lilium mezi trním, tak přítelkyně má mezi pannami.

\VS{3}Jako jabloň mezi dřívím lesním, tak milý můj mezi mládenci. V stínu jeho žádostiva jsem byla seděti, a sedímť; nebo ovoce jeho sladké jest ústům mým.

\VS{4}Uvedl mne na hody, maje za korouhev lásku ke mně.

\VS{5}Očerstvětež mne těmi flašemi, posilňte mne těmi jablky, nebo umdlévám milostí,

\VS{6}Levice jeho pod hlavou mou, a pravicí svou objímá mne.

\VS{7}Zavazujiť vás přísahou, dcery Jeruzalémské, skrze srny a laně polní, abyste nebudily a nevyrážely ze sna milého mého, dokudž by nechtěl.

\VS{8}Hlas milého mého, aj, onť se béře, skáče po těch horách, poskakuje na těch pahrbcích.

\VS{9}Podobný jest milý můj srně aneb mladému jelenu; aj, on stojí za stěnou naší, vyhlédá z oken, patří skrze mříži.

\VS{10}Ozval se milý můj, a řekl mi: Vstaň, přítelkyně má, krásná má, a poď.

\VS{11}Nebo aj, zima pominula, prška přestala a odešla.

\VS{12}Kvítíčko se ukazuje po zemi, čas prozpěvování přišel, a hlas hrdličky slyší se v krajině naší.

\VS{13}Fík vypustil holičky své, a réví rozkvetlé vydalo vůni. Vstaniž, přítelkyně má, krásná má, a poď.

\VS{14}Holubičko má, v rozsedlinách skalních, v skrýši příkré, ukaž mi oblíčej svůj, nechať slyším hlas tvůj; nebo hlas tvůj libý jest, a oblíčej tvůj žádostivý.

\VS{15}Zlapejte nám lišky, lišky maličké, ješto škodu dělají na vinicích, poněvadž vinice naše kvete.

\VS{16}Milý můj jest můj, a já jeho, jenž pase mezi lilium.

\VS{17}Ažby zavítal ten den, a utekli by stínové ti, navratiž se, připodobni se, milý můj, srně neb mladému jelenu na horách Beter.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Na ložci svém v noci hledala jsem toho, kteréhož miluje duše má. Hledala jsem ho, ale nenašla jsem ho.

\VS{2}Již tedy vstanu, a zchodím město; po ryncích i po ulicech hledati budu toho, kteréhož miluje duše má. Hledala jsem ho, ale nenašla jsem ho.

\VS{3}Našli mne ponocní, kteříž chodí po městě. Viděli-liž jste toho, kteréhož miluje duše má?

\VS{4}A jakž jsem jich jen pominula, takž jsem našla toho, kteréhož miluje duše má. Chopila jsem ho, aniž ho pustím, až ho uvedu do domu matky své, a do pokojíka rodičky své.

\VS{5}Přísahou vás zavazuji, dcery Jeruzalémské, skrze srny a laně polní, abyste nebudily a nevyrážely ze sna milého mého, dokudž by sám nechtěl.

\VS{6}Která jest to, jenž vstupuje z pouště jako sloupové dymu, okouřena jsuc mirrou a kadidlem, dražším nad všelijaký prach apatekářský?

\VS{7}Aj, lože Šalomounovo, okolo něhož šedesáte udatných z nejsilnějších Izraelských,

\VS{8}Vše vládnoucích mečem, vycvičených v boji, z nichž jeden každý má svůj meč při boku svém z příčiny strachu nočního.

\VS{9}Schranu vystavěl sobě král Šalomoun z dříví Libánského,

\VS{10}Při níž udělal sloupy stříbrné, dno zlaté a ponebí šarlatové, vnitřek pak jeho postlaný milostí dcer Jeruzalémských.

\VS{11}Vyjděte a pohleďte, dcery Sionské, na krále Šalomouna v koruně, kterouž ho korunovala matka jeho v den oddávání jeho a v den veselí srdce jeho.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Aj, jak jsi ty krásná, přítelkyně má, aj, jak jsi krásná! Oči tvé jako holubičí mezi kadeři tvými, vlasy tvé jako stáda koz, kteréž vídati na hoře Galád.

\VS{2}Zubové tvoji podobní stádu ovcí jednostejných, když vycházejí z kupadla, z nichž každá mívá po dvém, a mezi nimiž není žádné neplodné.

\VS{3}Jako provázek z hedbáví červeného dvakrát barveného rtové tvoji, a řeč tvá ozdobná; jako kus jablka zrnatého židoviny tvé mezi kadeři tvými.

\VS{4}Hrdlo tvé jest jako věže Davidova, vystavená k chování zbroje, v níž na tisíce pavéz visí, vše štítů mužů udatných.

\VS{5}Oba tvé prsy jako dvé telátek bliženců srních, jenž se pasou v kvítí.

\VS{6}Ažby zavítal ten den, a utekli by stínové, poodejdu k hoře mirrové a pahrbku kadidlovému.

\VS{7}Všecka jsi krásná, přítelkyně má, a není na tobě poškvrny.

\VS{8}Se mnou z Libánu, ó choti má, se mnou z Libánu půjdeš, a pohledíš s vrchu hory Amana, s vrchu Senir a Hermon, z peleší lvových a s hor pardových.

\VS{9}Jala jsi srdce mé, sestro má choti, jala jsi srdce mé jedním okem svým, a jedinou točenicí hrdla svého.

\VS{10}Jak utěšené jsou milosti tvé, sestro má choti! Jak vzácnější jsou milosti tvé než víno, a vůně mastí tvých nade všecky vonné věci.

\VS{11}Strdí tekou rtové tvoji, ó choti, med a mléko pod jazykem tvým, a vůně roucha tvého jako vůně Libánu.

\VS{12}Zahrada zamčená jsi, sestro má choti, vrchoviště zamčené, studnice zapečetěná.

\VS{13}Výstřelkové tvoji jsou zahrada stromů jablek zrnatých s ovocem rozkošným cypru a nardu,

\VS{14}Nardu s šafránem, prustvorce s skořicí, a s každým stromovím kadidlo vydávajícím, mirry a aloes, i s všelijakými zvláštními věcmi vonnými.

\VS{15}Ó ty sám vrchoviště zahradní, studnice vod živých, a tekoucích z Libánu.

\VS{16}Věj, větříčku půlnoční, a přiď, větříčku polední, prověj zahradu mou, ať tekou vonné věci její, a ať příjde milý můj do zahrady své, a jí rozkošné ovoce své.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Přišelť jsem do zahrady své, sestro má choti, sbírám mirru svou i vonné věci své, jím plást svůj i med svůj, pijí víno své a mléko své. Jezte, přátelé, píte a hojně se napíte, moji milí.

\VS{2}Spávámť, a však srdce mé bdí. Hlas milého mého, tlukoucího: Otevři mi, sestro má, přítelkyně má, holubičko má, upřímá má; nebo hlava má plná jest rosy, a kadeře mé krůpějí nočních.

\VS{3}Svlékla jsem sukni svou, kterakž ji obleku? Umyla jsem nohy své, což je mám káleti?

\VS{4}Milý můj sáhl rukou svou skrze dvéře, a vnitřnosti mé pohnuly se ve mně.

\VS{5}I vstala jsem, abych otevřela milému svému, a aj, z rukou mých kapala mirra, i z prstů mých, mirra tekutá na rukovětech závory.

\VS{6}Otevřelať jsem byla milému svému, ale milý můj již byl ušel, a pominul. Duše má byla vyšla, když on promluvil. Hledala jsem ho, ale nenašla jsem ho; volala jsem ho, ale neozval se mi.

\VS{7}Nalezše mne strážní, kteříž chodí po městě, zbili mne, ranili mne, vzali i rouchu mou se mne strážní zdí městských.

\VS{8}Zavazuji vás přísahou dcery Jeruzalémské, jestliže byste našly milého mého, co jemu povíte? Že jsem nemocná milostí.

\VS{9}Což má milý tvůj mimo jiné milé, ó nejkrásnější z žen? Co má milý tvůj nad jiné milé, že nás tak přísahou zavazuješ?

\VS{10}Milý můj jest bílý a červený, znamenitější nežli deset tisíců jiných.

\VS{11}Hlava jeho jako ryzí zlato, vlasy jeho kadeřavé, černé jako havran.

\VS{12}Oči jeho jako holubic nad stoky vod, jako v mléce umyté, stojící v slušnosti.

\VS{13}Líce jeho jako záhonkové vonných věcí, jako květové vonných věcí; rtové jeho jako lilium prýštící mirru tekutou.

\VS{14}Ruce jeho prstenové zlatí, vysazení kamením drahým jako postavcem modrým; břicho jeho stkvělost slonové kosti zafiry obložené.

\VS{15}Hnátové jeho sloupové mramoroví, na podstavcích zlata nejčistšího založení; oblíčej jeho jako Libán, výborný jako cedrové.

\VS{16}Ústa jeho přesladká, a všecken jest přežádostivý. Takovýť jest milý můj, takový jest přítel můj, ó dcery Jeruzalémské.

\VS{17}Kamže odšel milý tvůj, ó nejkrásnější z žen? Kam se obrátil milý tvůj? A hledati ho budeme s tebou.




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}Milý můj sstoupil do zahrady své, k záhonkům věci vonných, aby pásl v zahradách, a aby zbíral lilium.

\VS{2}Já jsem milého mého, a milý můj jest můj, kterýž pase mezi lilium.

\VS{3}Krásná jsi, přítelkyně má, jako Tersa, pěkná jako Jeruzalém, hrozná jako vojsko s praporci.

\VS{4}Odvrať oči své od patření na mne, nebo ony mne posilují. Vlasy tvé jsou jako stáda koz, kteréž vídati v Galád.

\VS{5}Zubové tvoji jsou podobní stádu ovcí, když vycházejí z kupadla, z nichž každá mívá po dvém, a mezi nimiž není žádné neplodné.

\VS{6}Jako kus jablka zrnatého židoviny tvé mezi kadeři tvými.

\VS{7}Šedesáte jest královen, a osmdesáte ženin, a mladic bez počtu;

\VS{8}Jediná jest však má holubice, má upřímá, jedinká při matce své, nepoškvrněná při své rodičce. Spatřivše ji dcery, blahoslavily ji, královny a ženiny chválily ji, řkouce:

\VS{9}Která jest to, kterouž viděti jako dennici, krásná jako měsíc, čistá jako slunce, hrozná jako vojsko s praporci?

\VS{10}Do zahrady vypravené sstoupila jsem, abych spatřila ovoce údolí, abych viděla, kvete-li vinný kmen, a pučí-li se jabloně zrnaté.

\VS{11}Nezvěděla jsem, a žádost má ponukla mne na vůz přednějších z lidu mého.

\VS{12}Navrať se, navrať, ó Sulamitská, navrať se, navrať, ať na tě patříme. Co uzříte na Sulamitské? Jako zástup vojenský.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}Jak jsou krásné nohy tvé v střevících, dcero knížecí! Okolek bedr tvých jako zápony, dílo ruku výborného řemeslníka.

\VS{2}Pupek tvůj koflík okrouhlý, ne bez nápoje; břicho tvé jako stoh pšenice obrostlý kvítím.

\VS{3}Oba tvé prsy jako dvé telátek bliženců srních.

\VS{4}Hrdlo tvé jako věže z kostí slonových, oči tvé rybníci v Ezebon podlé brány Batrabbim, nos tvůj věže Libánská patřící k Damašku.

\VS{5}Hlava tvá na tobě jako Karmel, a vlasy hlavy tvé jako šarlat; i král přivázán by byl na pavlačích.

\VS{6}Jak jsi ty krásná, a jak utěšená, ó milosti přerozkošná!

\VS{7}Ta postava tvá podobna jest palmě, a prsy tvé hroznům.

\VS{8}Řekl jsem: Vstoupím na palmu, dosáhnu vrchů jejích. Nechažť tedy jsou prsy tvé jako hroznové vinného kmene, a vůně chřípí tvých jako jablek vonných.

\VS{9}Ústa tvá jako víno výborné, milá pro upřímnost, působící, aby i těch, jenž spí, rtové mluvili.

\VS{10}Já jsem milého svého, a ke mně jest žádost jeho.

\VS{11}Poď, milý můj, vyjděme na pole, přenocujme ve vsech.

\VS{12}Ráno přivstaneme, na vinice pohledíme, kvete-li vinný kmen, již-li se ukázal začátek hroznů, kvetou-li jablka zrnatá, a tuť dám tobě milosti své.

\VS{13}Pěkná jablečka vydala vůni, a na dveřech našich všecky rozkoše nové i staré, milý můj, zachovala jsem tobě.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}Ó bys byl jako bratr můj požívající prsí matky mé, abych tě naleznuc vně, políbila, a nebyla zahanbena.

\VS{2}Vedla bych tě, a uvedla do domu matky své, a tu bys mne vyučoval; a jáť bych dala píti vína strojeného, a mstu z jablek zrnatých.

\VS{3}Levice jeho pod hlavou mou, a pravicí svou objímá mne.

\VS{4}Přísahou vás zavazuji, dcery Jeruzalémské, abyste nebudily a nevyrážely ze sna milého mého, dokudž by sám nechtěl.

\VS{5}Která jest to, jenž vstupuje z pouště, zpolehši na milého svého? Pod jabloní vzbudila jsem tě; tuť tebe počala matka tvá, tuť tě počala rodička tvá.

\VS{6}Položiž mne jako pečet na srdce své, jako pečetní prsten na ruku svou. Nebo silné jest jako smrt milování, tvrdá jako hrob horlivost; uhlí její uhlí řeřavé, plamen nejprudší.

\VS{7}Vody mnohé nemohly by uhasiti tohoto milování, aniž ho řeky zatopí. Kdyby někdo dáti chtěl všecken statek domu svého za takovou milost, se vším tím pohrdnut by byl.

\VS{8}Sestru máme maličkou, kteráž ještě nemá prsí. Co učiníme s sestrou svou v den, v kterýž bude řeč o ní?

\VS{9}Jestliže jest zed, vzděláme na ní palác stříbrný; pakli jest dveřmi, obložíme je dskami cedrovými.

\VS{10}Já jsem zed, a prsy mé jako věže; takž jsem byla před očima jeho, jako nacházející pokoj.

\VS{11}Vinici měl Šalomoun v Balhamon, kteroužto pronajal strážným, aby jeden každý přinášel za ovoce její tisíc stříbrných.

\VS{12}Ale vinice má, kterouž mám, přede mnou jest. Mějž sobě ten tisíc, ó Šalomoune, a dvě stě ti, kteříž ostříhají ovoce jejího.

\VS{13}Ó ty, kteráž bydlíš v zahradách, přáteléť pozorují hlasu tvého, ohlašujž mi se.

\VS{14}Pospěš, milý můj, a připodobni se k srně nebo mladému jelenu, na horách vonných věcí.


\par }